CELEX: 62007CJ0038
Kasační opravný prostředek
Prominutí dovozního cla
Rozhodnutí Komise
Článek 239 celního kodexu
Existence zvláštní situace
Neexistence podvodného jednání
Hrubá nedbalost dovozce

Svým kasačním opravným prostředkem se společnost Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (dále jen „H & S“) domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 30. listopadu 2006, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods v. Komise (T-382/04, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Soud zamítl její žalobu na neplatnost rozhodnutí Komise REM 19/2002 ze dne , které konstatovalo, že prominutí dovozního cla není v konkrétním případě odůvodněné (dále jen „sporné rozhodnutí“).
Právní rámec
Právní úprava týkající se celního zařazení rýžového papíru
Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (
Úř. věst. L 256, s. 1
; Zvl. vyd. 02/02, s. 382) zavedlo úplnou nomenklaturu zboží, které je předmětem dovozu do Evropského společenství nebo vývozu z něj (dále jen „KN“); tato nomenklatura je uvedena v příloze I tohoto nařízení.
V projednávaném případě byly použitelné podpoložky 19019099 a 19059020 KN, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1624/97 ze dne 13. srpna 1997, kterým se mění příloha I nařízení č. 2658/87 (
Úř. věst. L 224, s. 16
).
Čísla 1901 a 1905 KN jakož i odpovídající podpoložky zní v české jazykové verzi takto:
„1901
Sladový výtažek; potravinové přípravky z mouky, krupice, krupičky, škrobu nebo sladových výtažků, neobsahující kakao […], jinde neuvedené ani nezahrnuté; potravinové přípravky ze zboží čísel 0401 až 0404, neobsahující kakao […], jinde neuvedené ani nezahrnuté:
[…]

1901 90 99
– – –
Ostatní:
[…]

Pekařské zboží, jemné nebo trvanlivé pečivo, též obsahující kakao; hostie, prázdné oplatky používané pro farmaceutické účely, oplatky na zalepování, sušené těsto v listech z mouky, škrobu a podobné výrobky:
[…]

1905 90
–
Ostatní:
[…]

1905 90 20
– –
Hostie, prázdné oplatky používané pro farmaceutické účely, oplatky na zalepování, sušené těsto v listech z mouky nebo škrobu a podobné výrobky.“
Nizozemská verze KN popisuje číslo 1905 a odpovídající podpoložky následovně:
„1905
Brood, gebak, biscuits en andere bakkerswaren, ook indien deze producten cacao bevatten; ouwel in bladen, hosties, ouwels voor geneesmiddelen, plakouwels en dergelijke producten van meel of van zetmeel:
[…]

1905 90
–
andere:
[…]

1905 90 20
– –
ouwel in bladen, hosties, ouwels voor geneesmiddelen, plakouwels en dergelijke producten, van meel of van zetmeel.“
Za účelem zajištění jednotného používání KN v rámci Společenství může Komise Evropských společenství na základě čl. 9 odst. 1 písm. a) první odrážky nařízení č. 2658/87 přijmout nařízení směřující k zařazení konkrétního zboží do KN.
Podle přílohy nařízení Komise (ES) č. 1196/97 ze dne 27. června 1997 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (
Úř. věst. L 170, s. 13
; Zvl. vyd. 02/08, s. 314, dále jen „nařízení o sazebním zařazení“), spadají pod podpoložku 19059020 KN „potravinov[é] příprav[ky] ve formě suchých, průsvitných plátků různých velikostí vyrobených z rýžové mouky, soli a vody“. V této příloze je rovněž uvedeno, že „[t]yto plátky se po namočení ve vodě […] obvykle používají k výrobě ‚jarních závitků‘ a podobných výrobků“.
Právní úprava týkající se prominutí dovozního cla
Článek 5 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (
Úř. věst. L 302, s. 1
; Zvl. vyd. 02/04, s. 307), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 82/97 ze dne (
Úř. věst. 1997, L 17, s. 1
; Zvl. vyd. 02/08, s. 179, dále jen „celní kodex“), stanoví:
„1.   Za podmínek stanovených v čl. 64 odst. 2 a s výhradou předpisů přijatých na základě čl. 243 odst. 2 písm. b) se může každá osoba nechat v jednání s celními orgány zastoupit pro provádění všech úkonů a formalit stanovených celními předpisy.
2.   Toto zastoupení může být
—
přímé, kdy zástupce jedná jménem a na účet jiné osoby,
nebo
—
nepřímé, kdy zástupce jedná vlastním jménem na účet jiné osoby.
[…]“
Článek 239 celního kodexu stanoví:
„1.   Dovozní clo nebo vývozní clo lze vrátit nebo prominout i v jiných případech než podle článků 236, 237 a 238,
—
které budou vymezeny postupem projednávání ve výboru,
—
které vyplývají z okolností, jež nelze přičítat podvodnému jednání nebo hrubé nedbalosti zúčastněné osoby. Případy, kdy lze toto ustanovení použít, a příslušná procesní pravidla se vymezí postupem projednávání ve výboru. Vrácení či prominutí může podléhat zvláštním podmínkám.
2.   Vrácení nebo prominutí cla z důvodů uvedených v odstavci 1 se povolí na základě žádosti, jež byla podána příslušnému celnímu úřadu […]“
Skutkový základ sporu, jak vyplývá z napadeného rozsudku
Společnost H & S, usazená v Nizozemsku, je dovozcem rýžového papíru z Vietnamu. Proto využila služeb celního zástupce, společnosti Switch Customs Brokers BV, kterou určila jako svého přímého zástupce ve smyslu čl. 5 odst. 2 celního kodexu.
H & S ve svém prohlášení uvedla, že rýžový papír patří pod podpoložku 19019099 KN. Dopisem ze dne 21. března 1996 sdělil nizozemský celní orgán (dále jen „celní orgán“) navrhovatelce, že dotčený rýžový papír je třeba skutečně zařadit do uvedené podpoložky.
Dne 27. června 1997 přijala Komise nařízení o sazebním zařazení, které bylo dne vyhlášeno v
Úředním věstníku Evropských společenství
a vstoupilo v platnost dne .
Bez ohledu na nařízení o sazebním zařazení dovážela H & S rýžový papír nadále pod podpoložkou 19019099 KN a celní orgán přijal během 6 měsíců ještě 29 prohlášení pod touto podpoložkou (při kontrole dokumentů a v jednom případě při fyzické kontrole). Dne 16. března 1998 však posledně uvedený orgán informoval navrhovatelku, že dotčené zboží mělo být zařazeno nikoli pod podpoložku 19019099 KN, nýbrž pod podpoložku 19059020 KN. Později téhož dne nicméně konstatoval správnost jednoho prohlášení zařazujícího rýžový papír pod podpoložkou 19019099 KN. Od dovážela navrhovatelka rýžový papír s tím, že jej zařazovala pod podpoložku 19059020 KN.
Dopisem ze dne 22. listopadu 2000 informoval celní orgán H & S, že přistupuje k dodatečnému výběru dovozního cla v celkové výši 645399,50 NLG (přibližně 292869,52 eur) za období od do z důvodu, že tato společnost zařadila během výše uvedeného období dotčené zboží nesprávným způsobem, neboť podpoložka 19059020 KN je tou, která odpovídá nařízení o sazebním zařazení. Po úpravě byla tato částka konečně stanovena na 636518,40 NLG v souladu s prohlášeními předloženými s nesprávným zařazením pod podpoložku 19019099 KN po dobu od do .
Nizozemské království, vyhovujíc žádosti H & S v tomto smyslu, podalo dne 13. září 2002 Komisi žádost o rozhodnutí podle článku 239 celního kodexu, zda je odůvodněné prominutí dovozního cla této společnosti.
Dne 17. června 2004 přijala Komise sporné rozhodnutí. V tomto rozhodnutí konstatovala, že existuje zvláštní situace ve smyslu článku 239 celního kodexu. Nicméně měla za to, že se H & S dopustila hrubé nedbalosti, neboť ačkoli byla zkušeným obchodníkem a nařízení o sazebním zařazení rozptýlilo složitost právní úpravy, která předtím existovala, nepodnikla žádné opatření pro to, aby se informovala o správnosti praxe celních orgánů, která byla zjevně v rozporu s uvedeným nařízením.
Řízení před Soudem a napadený rozsudek
Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 23. září 2004 podala H & S proti spornému rozhodnutí žalobu směřující jednak k zrušení tohoto rozhodnutí v rozsahu, v němž konstatuje, že žádost o prominutí cla není odůvodněná, a jednak k uložení náhrady nákladů řízení Komisi. Posledně jmenovaná navrhla žalobu zamítnout a uložit žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Na podporu své žaloby uplatnila H & S tři důvody neplatnosti sporného rozhodnutí, vycházející zaprvé z porušení článku 239 celního kodexu, z nesprávného skutkového posouzení a z nedostatečného odůvodnění tohoto rozhodnutí, zadruhé z porušení zásady řádné správy, jakož i zásady rovného zacházení, a zatřetí z porušení zásady proporcionality.
Soud žalobu H & S napadeným rozsudkem zamítl.
Svým prvním žalobním důvodem uplatnila H & S zejména složitost právní úpravy vzhledem ke skutečnosti, že nizozemská verze KN na rozdíl od jiných jazykových verzí neobsahuje výslovný odkaz na „sušené plátky z moučného těsta“, takže stejně jako celní orgán, který v minulosti doporučoval zařazení tohoto zboží pod podpoložku 19019099 KN, se tato společnost mohla v dobré víře domnívat, že rýžové plátky patří pod tuto podpoložku. Mimoto podle ní nařízení o sazebním zařazení odporuje nizozemské verzi KN, a nemůže tedy být vůči ní namítáno.
H & S rovněž uvedla, že není zkušeným dovozcem a že jí nemůže být přičítána profesní zkušenost jejího celní zástupce. V tomto ohledu tvrdila, že k případné nedbalosti posledně uvedeného, který se neseznámil s nařízením o sazebním zařazení vyhlášeným v
Úředním věstníku Evropských společenství
, nelze při zjišťování hrubé nedbalosti vedení přihlížet.
Soud v tomto ohledu v bodě 43 napadeného rozsudku především upřesnil, že spor se týká výlučně otázky, zda mohla Komise právoplatně konstatovat hrubou nedbalost ze strany H & S, a v následujícím bodě téhož rozsudku připomněl, že podle judikatury vyplývající z rozsudku ze dne 11. listopadu 1999, Söhl & Söhlke (
C-48/98, Recueil, s. I-7877
, bod 56), musí být pro posouzení hrubé nedbalosti přihlédnuto zejména ke složitosti ustanovení, jejichž porušení vedlo ke vzniku celního dluhu, jakož i profesní zkušenosti a otázce, zda hospodářský subjekt postupoval s řádnou péčí.
Soud měl poté v bodě 58 napadeného rozsudku za to, že vyhlášení nařízení o sazebním zařazení ukončilo možnou složitost právní úpravy, jež byla dána neexistencí některých pojmů v nizozemské verzi podpoložky 19059020 KN. V bodě 70 uvedeného rozsudku Soud rozhodl, že prvky týkající se případné nedbalosti celního zástupce, včetně jeho profesní zkušenosti, musí být kladeny k tíži H & S. A konečně v bodě 75 téhož rozsudku Soud připomněl, že je na každém subjektu, aby se v případě pochybností o správném použití ustanovení, jejichž nedodržení může vést ke vzniku celního dluhu, informoval a opatřil si všechna možná vysvětlení, aby uvedená ustanovení neporušil.
Soud z toho tedy v bodě 87 napadeného rozsudku vyvodil, že tím, že se u celního orgánu neinformovali o důvodech nesouladu mezi jejich praxí zařazování a ustanoveními nařízení o sazebním zařazení, neprokázali H & S a její celní zástupce řádnou péči vyžadovanou článkem 239 celního kodexu.
Za těchto podmínek Soud v bodě 96 napadeného rozsudku rozhodl, že H & S neprokázala porušení článku 239 celního kodexu Komisí, ani její nesprávné skutkové posouzení, ani nedostatek odůvodnění sporného rozhodnutí, a tudíž první žalobní důvod zamítl.
Svým druhým žalobním důvodem vytkla H & S Komisi zejména nepřiměřeně přísné dokazování v rozporu se zásadou řádné správy, když nekonstatovala chyby celního orgánu v rámci posuzování řádné péče dovozce.
V tomto ohledu měl Soud v bodě 103 napadeného rozsudku za to, že k nedbalosti celního orgánu bylo přihlédnuto již při posuzování existence zvláštní situace, ale že však nemůže osvobodit žalobkyni od důsledků její vlastní nedbalosti.
Co se týká třetího žalobního důvodu, Soud v bodě 111 napadeného rozsudku konstatoval, že pokud podmínky použití článku 239 celního kodexu nejsou splněny, není zamítnutí prominutí cla v rozporu se zásadou proporcionality.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
Svým kasačním opravným prostředkem se H & S domáhá zrušení napadeného rozsudku a sporného rozhodnutí, jakož i uložení náhrady nákladů řízení Komisi.
Komise navrhuje zamítnutí kasačního opravného prostředku jako neopodstatněného a uložení náhrady nákladů řízení H & S.
Na podporu svého kasačního opravného prostředku uvádí H & S v zásadě jediný důvod, vycházející z porušení článku 239 celního kodexu Soudem, pokud jde o posouzení podmínky týkající se neexistence hrubé nedbalosti ze strany subjektu. Tento důvod kasačního opravného prostředku se dělí na tři části, odpovídající třem prvkům vytyčeným judikaturou v rámci takového přezkumu, totiž složitosti právní úpravy, profesní zkušenosti a náležité péči dovozce.
Komise se domnívá, že Soud použil článek 239 celního kodexu správně. Mimoto Komise sice upřesňuje, že nezamýšlí vznést námitku nepřípustnosti, avšak konstatuje, že H & S znovu opakuje, někdy i doslovně, argumenty, které uplatnila u Soudu.
K přípustnosti
Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury vyplývá z článku 225 ES, čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora a čl. 112 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět kritizované části rozsudku, jehož zrušení je navrhováno, jakož i právní argumenty, které tento návrh podporují specifickým způsobem (rozsudek ze dne 3. března 2005, Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise,
C-499/03 P, Sb. rozh. s. I-1751
, bod 37 a citovaná judikatura).
Požadavky odůvodnění vyplývající z těchto ustanovení nesplňuje kasační opravný prostředek, který se omezuje na opakování nebo doslovné převzetí žalobních důvodů a argumentů, které byly uplatněny před Soudem (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise, bod 38 a citovaná judikatura).
Jestliže však navrhovatel zpochybňuje výklad nebo použití práva Společenství Soudem, právní otázky přezkoumané v prvním stupni mohou být v řízení o kasačním opravném prostředku znovu projednány. Jestliže by totiž navrhovatel nemohl tímto způsobem založit svůj kasační opravný prostředek na žalobních důvodech nebo argumentech již použitých před Soudem, uvedené řízení by bylo zčásti zbaveno svého smyslu (výše uvedený rozsudek Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise, bod 39 a citovaná judikatura).
V tomto případě je přitom nutno konstatovat, že navrhovatelka sice použila úvahy již uvedené na podporu své žaloby na neplatnost u Soudu, avšak zpochybňuje jimi Soudem poskytnutý výklad podmínek, které musí být splněny, aby se vyhovělo podmínce týkající se neexistence hrubé nedbalosti dovozce stanovené v článku 239 celního kodexu.
Za těchto podmínek je třeba tento kasační opravný prostředek přezkoumat.
K první části, týkající se složitosti právní úpravy
Argumentace účastníků řízení
Podle H & S není zařazení rýžového papíru pod podpoložku 19059020 KN dosud nepochybné, jak potvrzuje skutečnost, že se Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) obrátil na Soudní dvůr s předběžnou otázkou – věc zapsaná pod číslem C-375/07. Uvedený soud spíše podporuje stanovisko navrhovatelky, která se domnívá, že se jedná o složitou právní úpravu, zejména s ohledem na redakční nedostatky nizozemské verze KN a na dobu trvání, po níž celní orgán přijímal údajně chybné zařazení. Mimoto má navrhovatelka za to, že na rozdíl od toho, co rozhodl Soud, nařízení o sazebním zařazení nemůže odstranit nejasnosti týkající se zařazení dotčeného zboží, neboť zařazení provedené tímto nařízením je v rozporu s KN a judikaturou Soudního dvora vyplývající z rozsudku ze dne 11. srpna 1995, Uelzena Milchwerke (
C-12/94, Recueil, s. I-2397
).
Podle Komise není použitelná právní úprava složitá a nařízení o sazebním zařazení, jehož použití je tomto případě dotčeno, v každém případě vyjasnilo platná pravidla. Ve skutečnosti se argumenty H & S soustředí na otázku složitosti zařazení rýžového papíru. Taková argumentace se však netýká řízení o prominutí cla, ale existence celního dluhu, to znamená žaloby podané H & S k vnitrostátnímu soudu proti zařazení tohoto zboží pod podpoložku 19059020 KN určenou celním orgánem.
Závěry Soudního dvora
Je třeba připomenout, že pro posouzení, zda se jedná o hrubou nedbalost ve smyslu článku 239 celního kodexu, je třeba zohlednit zejména složitost ustanovení, jejichž porušení vedlo ke vzniku celního dluhu, jakož i profesní zkušenost a otázku, zda subjekt postupoval s řádnou péčí (rozsudek ze dne 13. září 2007, Common Market Fertilizers v. Komise,
C-443/05 P, Sb. rozh. s. I-7209
, bod 174 a citovaná judikatura).
V tomto ohledu existuje jeden důležitý ukazatel směřující k dokázání složité povahy problému, který je třeba vyřešit, a to zda bylo nezbytné vzhledem k rozdílům existujícím v jednotlivých členských státech, pokud jde o sazební zařazení zboží, přijmout nařízení, které s konečnou platností vyjasňuje sazební položku, pod níž má být zboží zařazeno (viz rozsudek ze dne 1. dubna 1993, Hewlett Packard France,
C-250/91, Recueil, s. I-1819
, bod 23).
V tomto případě je nicméně nutno konstatovat, že prominutí cla požadované H & S se vztahuje na dovozní operace, které právě následovaly až po vstupu nařízení o sazebním zařazení v platnost. Je přitom sice zajisté pravda, že pokud se jedná o zařazení dotčeného zboží, může se nizozemská verze podpoložky 19059020 KN zdát méně přesná než ostatní jazykové verze, to však nic nemění na skutečnosti, že toto nařízení o sazebním zařazení, přímo použitelné a závazné v celém rozsahu, popisuje výslovně a nikoli nejednoznačně výrobky, které mají být zařazeny pod uvedenou podpoložku, shodující se s těmi, jež jsou navrhovatelkou dováženy (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 20. listopadu 2008, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods,
C-375/07, Sb. rozh. s. I-8689
, bod 52).
Z toho plyne, že se Soud nedopustil žádného právního pochybení, když v bodě 58 napadeného rozsudku usoudil, že vyhlášení nařízení o sazebním zařazení ukončilo možnou složitost právní úpravy vytvořenou neexistencí některých pojmů v nizozemské verzi čísla 1905 KN, a přesněji jeho podpoložky 19059020.
Toto zjištění není mimoto zpochybněno okolností, že Soudní dvůr měl v bodě 20 rozsudku ze dne 26. června 1990, Deutsche Fernsprecher (
C-64/89, Recueil, s. I-2535
), za to, že v případě, jako je ten projednávaný v uvedené věci, kde subjekt dvakrát obdržel potvrzení o opodstatněnosti nesprávného čísla, jež bylo základem celního zpracování, představuje opakovaná chyba celního orgánu znak dokazující, že problém, který je třeba vyřešit, je složité povahy.
Ve věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek, jak je uvedeno v jeho bodě 5, totiž žalobkyně pochybující o opodstatněnosti osvobození od cla, z něhož měla prospěch, požádala celní úřad o nové přezkoumání svého případu, a obdržela tak od ředitele tohoto úřadu potvrzení o celním osvobození. V projednávané věci je však nesporné, že H & S neobdržela takové potvrzení, které by následovalo po dotazu na celní správu ohledně její praxe odporující obsahu nařízení o sazebním zařazení. H & S pouze podala celní prohlášení, která byla přijímána až do doby, kdy tato správa informovala o chybném zařazení.
Z výše uvedeného vyplývá, jak rozhodl Soud v bodě 58 napadeného rozsudku, že dotčená sazební úprava, ve své nizozemské verzi použitelné na skutkové okolnosti tohoto případu, nepředstavuje zvláštní složitost.
První část důvodu kasačního opravného prostředku je tedy třeba zamítnout.
K druhé části, týkající se profesní zkušenosti dovozce
Argumentace účastníků řízení
H & S tvrdí, že Soud neprávem rozhodl, že jí musí být přičtena profesní zkušenost jejího celní zástupce. Zdůraznila jednak, že se zabývá pouze výrobou a obchodem, a nemůže tedy být nikterak odborníkem na dovozní operace. Kromě toho je podle ní výklad Soudu v rozporu s vůlí zákonodárce, neboť podnik přímo zastoupený celním zástupcem by tak měl menší možnost dosáhnout prominutí cla než společnost, která provádí svá celní prohlášení sama.
Podle Komise měl Soud právem za to, že profesní zkušenosti jejího celního zástupce musí být přičteny k tíži dovážejícího podniku, neboť v případě přímého zastoupení je prohlášení podáno jménem a na účet dovozce. Kromě toho Soud v každém případě konstatoval, že žalobkyně je zkušeným dovozcem.
Závěry Soudního dvora
Za účelem posouzení profesní zkušenosti dovozce, k níž je přihlíženo v rámci podmínky týkající se neexistence hrubé nedbalosti ve smyslu článku 239 celního kodexu, je třeba přezkoumat, zda se jedná o hospodářský subjekt, jehož profesní činnost spočívá v podstatné míře v dovozu a vývozu, a zda má určitou předchozí zkušenost s výkonem těchto činností (výše uvedené rozsudky Söhl & Söhlke, bod 57, jakož i Common Market Fertilizers v. Komise, bod 188).
Avšak čl. 5 odst. 2 celního kodexu stanoví subjektu možnost nechat se zastoupit. Pro účely provádění aktů a formalit stanovených celními předpisy se může jednat buď o zastoupení přímé, pokud zástupce jedná jménem a na účet jiné osoby, nebo nepřímé, pokud zástupce jedná vlastním jménem na účet jiné osoby (výše uvedený rozsudek Common Market Fertilizers v. Komise, bod 184).
V tomto ohledu Soudní dvůr uvedl, že subjekt, který využil služeb celního zástupce, ať již v rámci přímého, nebo nepřímého zastoupení, je v každém případě dlužníkem celního dluhu ve vztahu k celním orgánům a nemůže se zbavit své odpovědnosti z důvodu pochybení, jichž se dopustil tento zástupce (viz výše uvedený rozsudek Common Market Fertilizers v. Komise, body 186 a 187).
Stejně tak nemůže subjekt, který využil služeb celního zástupce, uniknout dodatečnému výběru cla s odvoláním se na svou nezkušenost ve věcech celních formalit. Subjekty by totiž mohly případně obcházet podmínku spojenou s profesní zkušeností tím, že si systematicky přiberou služby odborníků na celní záležitosti, a tak, v rozporu s tím, co tvrdí H & S, ty subjekty, které provádí své celní operace samy, budou těmi znevýhodněnými vzhledem k postupu stanovenému v článku 239 celního kodexu. Jak mimoto navrhovatelka sama přiznala v bodě 71 svého kasačního opravného prostředku, má zastoupený subjekt z profesní zkušenosti svého celního zástupce bezesporu prospěch.
Z toho vyplývá, že se Soud nedopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 70 napadeného rozsudku rozhodl, že v rozsahu, v němž zástupce jednal jménem a na účet dovozce, musí být k prvkům, které se týkají případné nedbalosti tohoto zástupce, včetně úrovně jeho profesní zkušenosti, přihlédnuto za účelem posouzení nedbalosti tohoto dovozce.
Co se týká argumentace navrhovatelky, vedené snahou zpochybnit posouzení Soudu uvedené v bodě 63 napadeného rozsudku, podle něhož má ona sama jistou zkušenost v oblasti dovozu, je třeba připomenout, že posouzení skutkového stavu, s výhradou případu zkreslování důkazů předložených Soudu, nepředstavuje právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku (viz výše uvedený rozsudek Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise, bod 40).
Uvedená argumentace musí být proto odmítnuta jako nepřípustná.
S přihlédnutím k výše uvedenému je třeba zamítnout rovněž druhou část.
Ke třetí části, týkající se řádné péče dovozce
Argumentace účastníků řízení
H & S tvrdí, že se Soud dopustil porušení článku 239 celního kodexu tím, že od dovážející společnosti požadoval, aby její řádná péče zašla až ke zpochybnění sazebního zařazení provedeného její celní správou. Avšak v tomto případě tato společnost neviděla důvody pro takový postup, protože jednak se jí zařazení „nepečených“ výrobků pod sazební podpoložku 19019099 zdálo být v souladu s KN, a jednak se nařízení o sazebním zařazení týká pouze výrobků „pečených“. Navrhovatelka měla dále za to, že od subjektu nelze vyžadovat, aby se seznámil s použitelnými ustanoveními v různých jazykových verzích zveřejněných v
Úředním věstníku Evropských společenství
. Dle jejího názoru tedy tím, že pokračovala v celním prohlášení pod podpoložkou 19019099 KN, které bylo přijímáno celní správou, jednala s řádnou péčí. Mimoto, jestliže mohlo dojít k nedbalosti, jedná se o čin jejího celního zástupce a neměl by jí být přičítán. A konečně se H & S domnívá, že i když by jí mohla být dokázána nedbalost, šlo by o nedbalost minimální vzhledem k té, které se dopustila uvedená celní správa.
Komise tvrdí, že se Soud použitím podmínky týkající se řádné péče subjektu nedopustil nesprávného právního posouzení. Připomíná, že podle judikatury je na každém subjektu, aby se v případě pochybností o správném použití ustanovení, jejichž nedodržení může vést ke vzniku celního dluhu, informoval a opatřil si všechna možná vysvětlení, aby uvedená ustanovení neporušil. Je přitom nesporné, že se jak H & S, tak její celní zástupce neseznámili s nařízením o sazebním zařazení vyhlášeným v
Úředním věstníku Evropských společenství
, což samo o sobě představuje nedbalost. Tím spíše se nemohli dotázat celní správy ohledně sazební položky, kterou je třeba použít pro správné uplatnění KN.
Závěry Soudního dvora
Je třeba bez dalšího připomenout, že vrácení nebo prominutí dovozního nebo vývozního cla, které může být uděleno jen za určitých podmínek a ve specificky stanovených případech, představuje výjimku z běžného režimu dovozů a vývozů, a v důsledku toho musejí být ustanovení upravující takové vrácení vykládána restriktivně. Jelikož je neexistence „hrubé nedbalosti“ základní podmínkou pro uplatnění práva na vrácení nebo prominutí dovozního nebo vývozního cla, musí být tento pojem vykládán tak, aby počet případů vrácení nebo prominutí cla zůstal omezený (výše uvedený rozsudek Söhl & Söhlke, bod 52).
Předpisy Společenství použitelné ve věcech celních sazeb se povinně vyhlašují v
Úředním věstníku Evropských společenství
. Od data vyhlášení představují jediné pozitivní právo v této oblasti, na jehož neznalost se nikdo nemůže odvolat (viz rozsudek ze dne 12. července 1989, Binder,
161/88, Recueil, s. 2415
, bod 19).
Jak přitom bylo konstatováno v bodě 42 tohoto rozsudku, nařízení o sazebním zařazení, které bylo řádně vyhlášeno v uvedeném
Úředním věstníku Evropských společenství
, včetně jeho nizozemské verze, a které je tudíž přímo použitelné a závazné v celém rozsahu, popisuje výslovně a nikoli nejednoznačně výrobky, které mají být zařazeny pod podpoložku 19059020 KN, shodující se s těmi, jež jsou H & S dováženy.
Z toho plyne, že navrhovatelka nemůže tvrdit, že se v dobré víře domnívala, že se toto nařízení netýká výrobků, které dováží, v tomto případě výrobků nepečených.
Pokud jde o pochybení celní správy, které navrhovatelku utvrdilo v její volbě podpoložky 19019099 KN pro své dovozní operace, je třeba uvést, že subjekt, jakým je subjekt dotčený v projednávaném případě, který postupuje s řádnou péčí, by se po seznámení s nařízením o sazebním zařazení, které bylo vyhlášeno v
Úředním věstníku Evropských společenství
, nemohl omezit na pokračování v dovozu svého zboží pod podpoložkou KN pouze z toho důvodu, že toto zařazení bylo přijato touto správou. Připuštění takové nedbalosti by totiž znamenalo pobídku pro subjekty při získávání prospěchu z pochybení jejich celních orgánů.
Jak mimoto právem konstatoval Soud v bodě 103 napadeného rozsudku, pochybení celní správy, k němuž v tomto případě již bylo přihlédnuto při zkoumání existence zvláštní situace, nemůže v zásadě osvobodit subjekt od důsledků jeho vlastní nedbalosti.
V každém případě je třeba zdůraznit, že za situace, v jaké se nachází navrhovatelka, si subjekt zachovává možnost zpochybnit existenci celního dluhu, případně s dovoláním se protiprávnosti nařízení o sazebním zařazení, což ostatně H & S učinila u vnitrostátního soudu, který Soudnímu dvoru předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods.
Co se týče argumentace H & S, jíž má být zpochybněna možnost, že by jí byla přičtena nedbalost jejího celního zástupce, s přihlédnutím k tomu, co bylo připomenuto v bodě 52 tohoto rozsudku, nemůže být tato argumentace úspěšná.
Z tohoto plyne, že třetí část je rovněž třeba zamítnout.
Vzhledem k tomu, že všechny tři části jediného důvodu předloženého H & S na podporu jejího kasačního opravného prostředku byly zamítnuty, je třeba kasační opravný prostředek zamítnout.
K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 tohoto řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a H & S neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.

2)
Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV se ukládá náhrada nákladů řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: nizozemština.