CELEX: 61986CJ0302
Frie varebevægelser
emballage til øl og læskedrikke

1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 1 . december 1986, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Kongeriget Danmark ved at indfoere og anvende det ved bekendtgoerelse nr . 397 af 2 . juli 1981 fastsatte obligatoriske retursystem for emballage til oel og laeskedrikke har undladt at opfylde de forpligtelser, som paahviler det i henhold til EOEF-Traktatens artikel 30 .
2 Det system, hvis forenelighed med faellesskabsretten anfaegtes af Kommissionen, indebaerer, at producenter af oel og laeskedrikke kun maa markedsfoere disse produkter i emballager, der kan genanvendes . Emballagerne skal vaere godkendt af Miljoestyrelsen, der kan afslaa at godkende en ny emballagetype, navnlig hvis den finder, at emballagen ud fra en teknisk vurdering ikke er egnet til at indgaa i et retursystem, hvis det retursystem, der agtes etableret, ikke sikrer den faktiske genanvendelse af en tilstraekkelig emballagemaengde, eller hvis der allerede er godkendt en til formaalet anvendelig og tilgaengelig emballage med den paagaeldende volumen .
3 Ved bekendtgoerelse nr . 95 af 16 . marts 1984 blev bestemmelserne aendret, saaledes at det, paa betingelse af, at der etableres et pant - og retursystem, blev tilladt at anvende ikke-godkendt emballage, med undtagelse af enhver form for metalemballage, inden for et maksimum paa 3 000 hl pr . producent paa aarsbasis, eller hvis der er tale om salg, som udenlandske producenter ivaerksaetter med henblik paa afproevning af markedet .
4 Ved kendelse af 8 . maj 1987 har Domstolen givet Det Forenede Kongeriges regering tilladelse til at intervenere i sagen til stoette for Kommissionens paastande .
5 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
6 Ved paadoemmelsen af denne sag maa udgangspunktet i overensstemmelse med Domstolens faste praksis ( dom af 20 . februar 1979, Rewe, 120/78, Sml . s . 649 og dom af 10 . november 1982, Rau, 261/81, Sml . s . 3961 ) vaere, at naar der ikke findes faelles forskrifter vedroerende afsaetningen af de paagaeldende produkter, maa hindringer for den frie samhandel inden for Faellesskabet, der beror paa forskelle i de nationale lovgivninger, accepteres i det omfang, saadanne bestemmelser, der skal gaelde uden forskel for indenlandske og indfoerte produkter, er noedvendige for at varetage tvingende hensyn, som faellesskabsretten anerkender . De paagaeldende bestemmelser skal endvidere staa i et rimeligt forhold til det tilsigtede formaal . Har en medlemsstat valget mellem flere forskellige foranstaltninger, som kan opfylde det samme maal, skal den vaelge det middel, som hindrer den frie samhandel mindst muligt .
7 Den danske regering har i sagen anfoert, at det i Danmark anvendte obligatoriske retursystem for emballage til oel og laeskedrikke er begrundet i et tvingende hensyn til beskyttelse af miljoeet .
8 Domstolen har allerede, i dom af 7 . februar 1985 ( Association de défense des brûleurs d' huiles usagées, 240/83, Sml . s . 531 ), anerkendt beskyttelsen af miljoeet som "et af Faellesskabets grundlaeggende formaal", der som saadant kan retfaerdiggoere visse begraensninger i princippet om de frie varebevaegelser . Denne vurdering er i oevrigt bekraeftet i Den Europaeiske Faelles Akt .
9 Det maa saaledes laegges til grund, at miljoebeskyttelse er et tvingende hensyn, der kan begraense anvendelsen af Traktatens artikel 30 .
10 Kommissionen har gjort gaeldende, at den danske ordning er i strid med proportionalitetsprincippet, idet det forfulgte miljoebeskyttelsesformaal kan naas ved midler, der er mindre haemmende for samhandelen inden for Faellesskabet .
11 Det bemaerkes i denne forbindelse, at Domstolen i den naevnte dom af 7 . februar 1985 har fastslaaet, at foranstaltninger, der traeffes med henblik paa beskyttelse af miljoeet, kun maa indebaere "saadanne absolut uundgaaelige restriktioner, som er begrundet i det almene hensyn, som miljoebeskyttelsen udgoer ".
12 Spoergsmaalet er herefter, om alle de restriktioner, som de omtvistede bestemmelser paalaegger de frie varebevaegelser, er noedvendige for at naa de maal, der forfoelges med bestemmelserne .
13 Hvad foerst angaar kravet om, at der etableres et pant - og retursystem for tom emballage, bemaerkes, at dette krav er et noedvendigt led i et system, der skal sikre, at emballagerne genanvendes, og at det saaledes maa antages at vaere noedvendigt for at naa de maal, der forfoelges med bestemmelserne . Paa denne baggrund kan de restriktioner, som dette krav medfoerer for de frie varebevaegelser, ikke anses for at vaere for vidtgaaende .
14 Der maa herefter tages stilling til kravet om, at producenter og importoerer skal anvende emballager, der er godkendt af Miljoestyrelsen .
15 Den danske regering har under sagens behandling for Domstolen anfoert, at det nuvaerende pant - og retursystem ikke vil kunne fungere, hvis antallet af godkendte emballager skulle overstige omkring tredive, idet de detailhandlere, der er med i returflaskesystemet, naeppe vil acceptere et stoerre antal flasketyper paa grund af de dermed forbundne foroegede haandteringsomkostninger og stoerre krav til lagerplads . Af samme grund har Miljoestyrelsen hidtil fulgt den praksis, at der ved meddelelse af nye godkendelser normalt samtidig er tilbagekaldt bestaaende godkendelser .
16 Selv om denne argumentation ikke er uden vaegt, maa det dog fastslaas, at efter de gaeldende danske bestemmelser kan de danske myndigheder afslaa at give godkendelse til en udenlandsk producent, selv om denne er villig til at soerge for, at returneret emballage genanvendes .
17 OEnsker en udenlandsk producent alligevel i en saadan situation at saelge i Danmark, vil han vaere tvunget til at fremstille eller indkoebe emballage af en allerede godkendt type, hvilket vil medfoere betydelige meromkostninger og derfor i hoej grad vanskeliggoere importen af hans produkter til Danmark .
18 For at raade bod paa denne hindring aendrede den danske regering ordningen ved foernaevnte bekendtgoerelse nr . 95 af 16 . marts 1984, saaledes at det paa aarsbasis blev tilladt en producent at markedsfoere indtil 3 000 hl oel og laeskedrikke i ikke-godkendte emballager, forudsat at der blev etableret et pant - og retursystem .
19 Kommissionen har kritiseret bekendtgoerelsens bestemmelse om, at der kun maa markedsfoeres 3 000 hl oel og laeskedrikke pr . producent paa aarsbasis i ikke-godkendt emballage, idet denne begraensning efter Kommissionens opfattelse ikke er noedvendig for at naa de maal, der forfoelges med ordningen .
20 Det er utvivlsomt rigtigt, at det retursystem, der bestaar for godkendte emballager, sikrer en maksimal genanvendelsesgrad og dermed en meget maerkbar beskyttelse af miljoeet som foelge af, at den tomme emballage kan afleveres hos enhver drikkevaredetaillist . Ikke-godkendt emballage kan derimod kun returneres til den detailhandler, der har solgt drikkevarerne, da det ikke lader sig goere at etablere et lige saa omfattende system for saadan emballage .
21 Det maa imidlertid bemaerkes, at ogsaa retursystemet for ikke-godkendte emballager er egnet til at beskytte miljoeet, og at det i oevrigt for indfoerte varers vedkommende kun omfatter en begraenset maengde drikkevarer i forhold til det samlede drikkevareforbrug i Danmark allerede paa grund af den haemmende virkning, kravet om et retursystem har paa importen . En begraensning af den maengde drikkevarer, som importoererne maa markedsfoere, staar under disse omstaendigheder ikke i rimeligt forhold til det forfulgte maal .
22 Det maa herefter statueres, at Kongeriget Danmark ved i bekendtgoerelse nr . 95 af 16 . marts 1984 at begraense den maengde oel og laeskedrikke, der maa markedsfoeres i ikke-godkendt emballage, til 3 000 hl pr . producent paa aarsbasis, for saa vidt angaar indfoersel af saadanne produkter fra andre medlemsstater, har undladt at opfylde de forpligtelser, som paahviler det i henhold til EOEF-Traktatens artikel 30 .
23 Kongeriget Danmark vil i oevrigt vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
24 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Domstolen kan dog i medfoer af artikel 69, stk . 3, afsnit 1, ophaeve sagsomkostningerne helt eller delvis, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter . Da sagsoegeren kun har faaet delvis medhold, boer sagsomkostningerne ophaeves . Det Forenede Kongeriges regering, der har interveneret i sagen, afholder sine egne omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Kongeriget Danmark har ved i bekendtgoerelse nr . 95 af 16 . marts 1984 at begraense den maengde oel og laeskedrikke, der maa markedsfoeres i ikke-godkendt emballage, til 3 000 hl pr . producent paa aarsbasis, for saa vidt angaar indfoersel af saadanne produkter fra andre medlemsstater, undladt at opfylde de forpligtelser, som paahviler det i henhold til EOEF-Traktatens artikel 30 .
2 ) Kongeriget Danmark frifindes i oevrigt .
3 ) Sagsomkostningerne ophaeves . Intervenienten baerer sine egne omkostninger .