CELEX: 62003CJ0061
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Euratomi asutamisleping
Kohaldamisala
Sõjaväerajatised
Tervisekaitse
Tuumareaktori lammutamine
Radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamine

1       Euroopa Ühenduste Komisjon palub hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik
ei andnud üldandmeid radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamise plaanide kohta, mis on seotud Royal Naval College Greenwich’is
asuva reaktori Jason likvideerimisega, siis on ta rikkunud EA artiklist 37 tulenevaid kohustusi.

Õiguslik raamistik
2       Euratomi asutamislepingu preambulist tuleneb, et nimetatud lepingule allakirjutanud „[tõdevad], et tuumaenergia kujutab endast
tööstuse arenguks […] olulist ressurssi ning võimaldab edendada tööd rahu heaks”, on „otsustanud luua vajalikud tingimused
võimsa tuumatööstuse arenguks, mis annaks laialdasi energiaressursse […] ja aitaks paljude muude rakendusvõimalustega kaasa
nende rahvaste heaolule”, „[püüavad] luua vajalikud ohutustingimused, et kõrvaldada elanikkonna elu ja tervist ohustavad tegurid”
ning „[soovivad] […] teha koostööd rahvusvaheliste organisatsioonidega, kes arendavad aatomienergia rahuotstarbelist kasutamist”.
3       EA artikli 1 kohaselt on Euroopa Aatomienergiaühenduse (Euratom) ülesanne „kaasa aidata elatustaseme tõstmisele liikmesriikides
ja suhete arendamisele teiste riikidega, luues tuumatööstuse kiireks tekkeks ja arenguks vajalikud tingimused”.
4       EA artikkel 2 on sõnastatud järgmiselt:
„Et seda ülesannet täita, peab ühendus käesoleva lepingu kohaselt:
a)      edendama teadusuuringuid ja tagama tehniliste teadmiste leviku,
b)      kehtestama ühtsed ohutusnormid töötajate ja kogu elanikkonna tervise kaitseks ning tagama, et neid järgitaks,
c)      soodustama investeerimist ja tagama tuumaenergeetika arenguks vajalike põhirajatiste püstitamise ühenduses, ergutades eriti
ettevõtjate algatusi,
d)      tagama, et kõiki kasutajaid ühenduses varustataks regulaarselt ja õiglaselt maakide ja tuumkütusega,
e)      tagama asjakohase järelevalve abil, et tuumamaterjale ei kasutataks muul kui ettenähtud eesmärgil,
f)      kasutama talle antud omandiõigust lõhustuvate erimaterjalide suhtes,
g)      tagama laia turu ja parimate tehniliste vahendite kättesaadavuse erimaterjalide ja -seadmete ühisturu loomise kaudu, tuumaenergeetikasse
investeerimiseks mõeldud kapitali vaba liikumise ja spetsialistide töövõtuvabaduse kaudu ühenduse piires,
h)      seadma teiste riikide ja rahvusvaheliste organisatsioonidega sisse suhted, mis soosivad tuumaenergia rahuotstarbeliste kasutusviiside
edendamist.”
5       Asutamislepingu II jaotis pealkirjaga „Sätted tuumaenergiaalase arengu soodustamise kohta” sisaldab muuhulgas 3. peatükki
pealkirjaga „Tervisekaitse ja ohutus”, mis koosneb EA artiklitest 30–39.
6       EA artiklites 30 ja 31 on elanikkonna ja töötajate tervise kaitseks ette nähtud ühenduse piires põhistandardite kehtestamine
ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest. Põhistandardid on määratletud EA artiklis 30. EA artikkel 31 kirjeldab põhistandardite
väljatöötamise ja kehtestamise menetlust.
7       EA artiklis 34 on sätestatud:
„Iga liikmesriik, kelle territooriumil hakkavad toimuma eriti ohtlikud katsetused, võtab tervisekaitsealaseid lisameetmeid,
mille kohta ta saab eelnevalt komisjoni arvamuse.
Komisjoni nõusolek on vajalik, kui selliste katsetuste tagajärjed võivad avaldada mõju teiste liikmesriikide territooriumil.”
8       EA artiklis 37 on sätestatud:
„Kõik liikmesriigid annavad komisjonile mis tahes kujul radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamise plaanidega seotud üldandmeid,
mis võimaldavad kindlaks määrata, kas sellise plaani ellurakendamise tagajärjel võib teise liikmesriigi vesi, pinnas või õhuruum
radioaktiivselt saastuda.
Komisjon esitab oma arvamuse kuue kuu jooksul pärast artiklis 31 nimetatud eksperdirühmaga konsulteerimist.”
9       EA artikli 124 teises taandes on ette nähtud:
„Komisjon, pidades silmas tuumaenergeetika arengut ühenduses:
–       […]
–       sõnastab soovitused või esitab arvamused käesoleva lepinguga hõlmatud valdkondades, kui leping seda selgesõnaliselt ette näeb
või kui komisjon seda vajalikuks peab.”
10     Selleks, et anda ühtne hinnang radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamise plaanidele EA artikli 37 tähenduses, oli komisjon
arvamusel, et tuleb teha kindlaks tegevused, mis võivad kaasa tuua lõpphoiustamise, ja määratleda iga tegevuse kohta teave,
mille peab esitama üldandmetena. Seda eesmärki teenib komisjoni 7. detsembri 1990. aasta soovitus 91/4/Euratom, mis käsitleb
Euratomi asutamislepingu artikli 37 kohaldamist (EÜT 1991, L 6, lk 16), mis kehtis 7. detsembrist 1990 kuni 5. detsembrini
1999. Alates 6. detsembrist 1999 asendati see komisjoni 6. detsembri 1999. aasta soovitusega 1999/829/Euratom, mis käsitleb
Euratomi asutamislepingu artikli 37 kohaldamist (EÜT L 324, lk 23).

Hagi aluseks olevad asjaolud
11     Reaktorit Jason, mille maksimaalne soojuslik võimsus oli 10 kW, kasutas Ühendkuningriigi Kaitseministeerium Royal Naval College
Greenwich’is aastatel 1962 kuni 1996. Reaktorit kasutati personali koolitamiseks ja teadusuuringuteks, toetamaks Royal Navy
tuumaallveelaevade tarvis Ühendkuningriigi valitsuse käivitatud tuumaenergia kasutamise programmi.
12     Euroopa Kohtule esitatud dokumentides ei täpsustata kuupäeva, millal reaktor Jason likvideeriti. Nendest dokumentidest aga
nähtub, et likvideerimine toimus pärast Environment Agency for England & Wales’ile (Inglismaa ja Wales’i Keskkonnaamet) selleks
otstarbeks esitatud taotlust ning nimetatud asutuse poolt sellekohase otsuse vastuvõtmist.
13     1998. aastal teavitati komisjoni sellest, et reaktor Jason kavatsetakse ümber ehitada ja likvideerida. Kohtudokumentidest
ei ilmne, kust selline informatsioon pärineb, ning nende põhjal ei ole võimalik tuvastada, kas likvideerimistöödega oli juba
alustatud ajal, mil komisjoni asjast teavitati.
14     Komisjon palus 8. jaanuari 1999. aasta kirjas Ühendkuningriigil edastada talle üksikasjalik teave reaktori Jason kasutamise
lõpetamise kohta. Sellele taotlusele osutatud liikmesriigi pädevate ametiasutuste 5. märtsil 1999 antud vastusest nähtub,
et Environment Agency for England & Wales oli juba enne viimati mainitud kuupäeva uuringu põhjal andnud loa reaktori likvideerimisest
põhjustatud radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamiseks.

Kohtueelne menetlus
15     Komisjon saatis 30. jaanuaril 2001 Ühendkuningriigile märgukirja, milles esitas asjaolud, mis põhjendavad tema seisukohta,
et kuna kõnealune liikmesriik ei ole andnud komisjonile üldandmeid radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamise plaanide kohta,
mis on seotud reaktori Jason likvideerimisega, siis on ta rikkunud EA artiklist 37 tulenevaid kohustusi.
16     Ühendkuningriigi ametiasutused vastasid sellele märgukirjale 30. märtsi 2001. aasta kirjaga, kus selgitati põhjuseid, miks
nad on arvamusel, et EA artiklit 37 ei kohaldata sõjaväerajatiste suhtes, ning väideti, et eelnimetatud liikmesriigil ei ole
mingisugust kohustust anda komisjonile reaktori Jason likvideerimise kohta käivaid andmeid.
17     Ühendkuningriigile 21. detsembril 2001 adresseeritud põhjendatud arvamuses kinnitas komisjon ühelt poolt seisukohta, mida
ta väljendas oma märgukirjas, ning teisalt nõudis asjaomaselt liikmesriigilt märkuste esitamist kahe kuu jooksul pärast nimetatud
arvamuse teatavaks tegemist. Ühendkuningriigi ametiasutused kordasid 20. veebruari 2002. aasta vastuses oma seisukohta.
18     Selliste asjaolude esinemisel otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.

Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
19     Euroopa Kohtu presidendi 28. augusti 2003. aasta määrusega anti Prantsuse Vabariigile menetlusse astumise luba Ühendkuningriigi
nõuete toetuseks.
20     Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–       tuvastada, et kuna Ühendkuningriik ei andnud üldandmeid radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamise plaanide kohta, mis on seotud
reaktori Jason likvideerimisega, siis on ta rikkunud EA artiklist 37 tulenevaid kohustusi, ning
–       jätta kohtukulud Ühendkuningriigi kanda.
21     Ühendkuningriik ja Prantsuse Vabariik paluvad jätta komisjoni hagi rahuldamata ning mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Hagi
22     Komisjon väidab, et EA artiklit 37 kohaldatakse nii tsiviil- kui sõjaväerajatistest pärinevate radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamise
suhtes. Komisjon rõhutab peamise asjaoluna, et eelnimetatud artikli eesmärk on ära hoida teise liikmesriigi radioaktiivse
saastamise oht ning arvestades sellega, et eesmärk kaitsta elanikkonda ioniseerivast kiirgusest tulenevate ohtude eest on
jagamatu, tuleb seda laiendada kõikidele ohuallikatele, sealhulgas nendele, mis tulenevad sõjaväerajatiste likvideerimisest,
nagu näiteks reaktor Jason.
23     Ühendkuningriik, keda toetab Prantsuse Vabariik, vastab omalt poolt, et EA artiklit 37 ei saa kohaldada sõjaväerajatistest
pärinevate radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamise suhtes, kuna asutamislepinguga on hõlmatud ainult tuumaenergia tsiviilotstarbeline
kasutamine ja asutamislepingu tervisekaitset käsitleva peatüki sätete kohaldamisala ei saa olla ulatuslikum, kui sama lepingu
teistes peatükkides sisalduvatel sätetel.
24     Sellega seoses on põhjust tõdeda, et kuigi komisjon esitas oma hagi toetuseks argumendid, mille aluseks on EA artikliga 37
ja asutamislepingu II jaotise 3. peatükis sisalduvate muude sätetega taotletavad tervisekaitsega seonduvad konkreetsed eesmärgid,
ei ole komisjon välja toonud, kas selle peatüki sätetel võiks olla teistsugune kohaldamisala kui kõnesoleval asutamislepingul
tervikuna. Komisjon väidab vastupidi, et EA artikli 37 – ainus säte, mille rikkumist käesolevas hagis väidetakse – temapoolset
tõlgendust toetab eelkõige asjaolu, et kõnealune asutamisleping ei sisalda ühtegi sätet, mis selgelt väljendatuna välistaks
üldiselt lepingu kohaldamisalast sõjaväelise tegevuse.
25     Seega peab Euroopa Kohus eelnevalt uurima komisjoni hagi aluseks oleva tõlgenduse põhjendatust, mille kohaselt tuumaenergia
sõjaotstarbeline kasutamine võib kuuluda asutamislepingu kohaldamisalasse, välja arvatud juhul, kui eksisteerivad teatavad
selgelt väljendatud sätted, mis kehtestavad piiratud ulatusega erandid.
26     Viidates sel puhul asutamislepingu preambulis tööde edendamisele rahu heaks, tuumatööstuse rakendusvõimalustele, mis aitaks
kaasa nende rahvaste heaolule, ning aatomienergia rahuotstarbelisele arengule, soovisid asutamislepingule allakirjutanud rõhutada
lepingu mittesõjalist olemust ja tuumaenergia rahuotstarbelise kasutamise soodustamise eesmärgi ülimuslikkust.
27     EA artiklid 1 ja 2, mis määratlevad vastavalt ühenduse ülesanded ja tegevuse, kinnitavad, et asutamislepinguga taotletavad
eesmärgid puudutavad põhiliselt tsiviil- ja kaubandusvaldkonda.
28     Samas tuleb tõdeda, et selgesõnalise sätte puudumisel, mis välistab kaitsetegevuse asutamislepingu kohaldamisalast, peab tuginema
muudele alustele, tegemaks kindlaks, kas sellega püütakse samuti vähemalt teatud valdkondades reguleerida tuumaenergia sõjaotstarbelist
kasutamist.
29     Arvessevõetav tõlgendusmaterjal ei saa piirduda ainult lepingu väljatöötamise ajaloolise taustaga ega asjaomase asutamislepingu
allakirjutamisega lõppenud läbirääkimistel osalenud teatavate riikide esindajate ühepoolsete deklaratsioonidega. Nagu märgib
kohtujurist oma ettepaneku punktides 80 ja 81, tuleneb nii lepingu kontekstist kui ka lepingu ettevalmistavatest materjalidest,
et selle võimalik kohaldamine tuumaenergia sõjaotstarbelise kasutamise suhtes oli ette nähtud ja eelnimetatud läbirääkimistel
liikmesriikide esindajate vahel arutusel. Samas saab nende läbirääkimiste põhjal järeldada, et liikmesriikide esindajatel
olid kõnealuses küsimuses erinevad seisukohad ning nad otsustasid jätta selles osas otsuse vastu võtmata. Seega nendest materjalidest
tuletatavad suunised ei ole piisavad, et kinnitada lepingu autorite kavatsust teha selle sätted kohaldavaks tuumaenergia sõjaotstarbeliste
rajatiste ja rakendamisvõimaluste suhtes.
30     Ühendkuningriigi ja Prantsuse Vabariigi peamine vastulause väitele, et Euratomi asutamislepingut saab kohaldada ka tuumaenergia
sõjaotstarbelise kasutamise juhtudel, seisneb selles, et erinevalt EÜ asutamislepingust, mis allkirjastati Euratomi asutamislepinguga
samal kuupäeval ja samade riikide poolt, ei sisalda esimene erandsätteid, mille otsene eesmärk on kaitsta liikmesriikide riigikaitsehuve.
Kui võtta seega arvesse olulist tähtsust, mida liikmesriigid kui ka kõik teised riigid sedalaadi huvide kaitsmisele omistavad,
ei oleks mõeldav, et nad otseselt loobuksid piisavate tagatiste kehtestamisest nii tundlikus valdkonnas nagu tuumaenergia
sõjaotstarbeline kasutamine. Sõjalise tegevuse täielik välistamine Euratomi asutamislepingust on ainsaks selgituseks, miks
antud lepingus puuduvad analoogsed sätted nagu EMÜ asutamislepingu artikli 48 lõige 4 (nüüd EÜ asutamislepingu artikli 48
lõige 4, muudetuna EÜ artikli 39 lõige 4) ja EMÜ artikkel 223 (nüüd EÜ asutamislepingu artikkel 223, muudetuna EÜ artikkel 296).
31     Komisjon väidab sellele argumendile vastu, et EA artiklid 24–28 ning EA artikli 84 kolmas lõik tõestavad vastupidi, et liikmesriikide
kaitsehuvid võeti arvesse ja need on esitatud asjakohastes sätetes. EA artiklid 24–27 käsitlevad salastatuse korda, mis puudutab
teavet, mille avaldamine võib kahjustada ühe või mitme liikmesriigi riigikaitsehuve. EA artikkel 28 sätestab ühenduse kohustuse
heastada tekitatud kahju juhtudel, kui riigikaitse huvides salajaseks tunnistatud patente või kasulikke mudeleid kasutatakse
nende komisjonile edastamise tõttu vääriti või kui need saavad teatavaks kõrvalisele isikule. EA artikli 84 kolmas lõik, mis
on sätestatud asutamislepingu II jaotise 7. peatükis ja käsitleb julgeolekumeetmeid, välistab julgeolekumeetmete kohaldamise
kaitsevajaduste rahuldamiseks mõeldud materjalide suhtes, mida töödeldakse spetsiaalselt selleks otstarbeks või mis kooskõlas
operatiivkavaga pärast sellist töötlemist paigutatakse või antakse hoiule sõjaväerajatisse.
32     Nagu Ühendkuningriik kohtuistungil märkis, ei vii Euratomi asutamislepingu ülalnimetatud sätete esinemine tingimata järelduseni,
et need normid on tuumaenergia sõjaotstarbelise kasutamise juhtudel kohaldatavad, välja arvatud sõnaselge erandi korral. Kõnealuste
sätete olemasolu võib selgitada ka asjaoluga, et Euratomi asutamislepinguga kehtestatud teatavate normide kohaldamine, isegi
kui lepingus osutatakse ainult tsiviiltegevusele, võib sellegipoolest avaldada mõju liikmesriikide riigikaitsega seotud valdkonnale.
Just täpselt sellise juhtumiga on tegemist kõnealuse lepingu II jaotise 2. peatükis, mis reguleerib teabe levikut, ning sama
jaotise 7. peatükis, mis puudutab julgeolekumeetmeid.
33     Peale selle tuleb märkida, et komisjoni poolt välja toodud väidetavalt erandlikud sätted on piiratud kohaldamisalaga. Kui
välja arvata kaks peatükki, kus osutatud sätted asuvad, ei sisalda asutamisleping teisi sätteid, mis arvestavad sõjalise tegevusega
seotud eriliste huvide ja vajadustega.
34     Ühendkuningriik on arvamusel, et kui kõnealust asutamislepingut saaks kohaldada ka tuumaenergia sõjaotsatarbelise kasutamise
suhtes, peaks sinna olema lisatud üldsäte, mille sisu on analoogne EÜ artikliga 296. Selle artikli lõike 1 kohaselt ei välista
EÜ asutamislepingu sätted seda, et ükski liikmesriik ei ole esiteks kohustatud andma informatsiooni, mille avalikustamist
ta peab oma oluliste julgeolekuhuvide vastaseks, ja teiseks võib ta võtta meetmeid, mida ta peab vajalikuks oma huvide kaitseks
ja mis on seotud relvade, laskemoona või sõjavarustuse tootmise või kaubandusega.
35     Sel puhul tuleb tõdeda, et Euratomi asutamislepingu mitmed sätted annavad komisjonile kaalukad volitused, mille alusel saab
komisjon üldaktide kaudu või eraldiseisvaid otsuseid sisaldavate arvamuste vormis aktiivselt sekkuda erinevatesse tegevusvaldkondadesse,
millel on seos tuumaenergia kasutamisega ühenduses. Näitena piisab lisaks kõnealuse asutamislepingu II jaotise 3. peatüki
tervisekaitsega seotud sätetele, eelkõige EA artiklitele 34, 35 ja 37, sama II jaotise 1. peatüki sätete mainimisest, mis
käsitlevad teadusliku uurimustöö edendamist. Nimetatud sätete sõnastus ei täpsusta mingil viisil, kas reguleeritav tegevus
on üksnes tsiviilotstarbeline.
36     Siiski on ilmne, et selliste sätete kohaldamine rajatistele, uurimisprogrammidele ja muudele sõjalistele tegevustele võib
ohustada liikmesriikide olulisi riigikaitsehuve. Järelikult, nii nagu Ühendkuningriik ja Prantsuse Vabariik on õigesti väitnud,
kõnealuses asutamislepingus mistahes erandi puudumine, millega sätestatakse tingimused, mille kohaselt võivad liikmesriigid
kasutada ja kaitsta oma olulisi huve, lubab järeldada, et sõjalise valdkonnaga seotud tegevused jäävad asutamislepingu kohaldamisalast
välja.
37     Samas peab märkima, et komisjon väitis siiski kohtuistungil, et tema poolt EA artiklile 37 antud tõlgenduse kohaselt ei ole
liikmesriigid kohustatud andma talle mingisugust nende sõjalise tegevusega seotud teavet. Selles sättes nimetatud üldandmed,
mille esitamist komisjon nõuab, hõlmavad üksnes seadmeid või rajatisi, mida sõjalisel eesmärgil enam ei kasutata ja mida asjaomane
liikmesriik on sel põhjusel määratlenud kui „jäätmeid”. Lisaks sellele jääb antud tõlgenduse kohaselt iga liikmesriigi otsustada
ajamoment, millest alates tuleb sõjalisest allikast pärinevaid radioaktiivseid jäätmeid pidada jäätmeteks, samuti nende üldandmete
konkreetne sisu, mis tuleb asjaomase liikmesriigi riigikaitsehuve riivamata edastada komisjonile, et viimane saaks täita oma
ülesannet, mis tuleneb EA artiklist 37.
38     Ühendkuningriigi arvamuse kohaselt, isegi kui suulises menetluses esitatud EA artikli 37 nüansseeritud tõlgenduse kohaselt
nõuab komisjon liikmesriikidelt soovituses 1999/829 sätestatuga võrreldes vähem andmeid, ei muuda see hagi rohkem põhjendatuks.
Liikmesriik avaldab seisukoha, et EA artikli 37 uue tõlgendusega loeb komisjon artikliga hõlmatuks kaitse, mida artiklis ei
sätestata, eelkõige asjaolu tõttu, et asutamislepingu kohaldamisala ei laiene sõjalisele tegevusele. Selline EA artikli 37
tõlgendamine oleks vastuolus komisjoni poolt asutamislepingu tervisekaitset käsitleva peatüki muudele sätetele antud tõlgendusega.
Ta juhib tähelepanu, et komisjoni seisukoha järgi kohaldatakse eriti ohtlikke katsetusi käsitlevat EA artiklit 34 samuti tuumarelvakatsetustele.
39     Tuleb märkida, et nii nagu Euroopa Kohus otsustas 22. septembri 1988. aasta otsuses kohtuasjas 187/87: Saarimaa jt (EKL 1988,
lk 5013), tuleb EA artiklit 37 tõlgendada nii, et komisjonile tuleb anda radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamise plaanidega
seotud üldandmed, et asjaomase liikmesriigi pädevad ametiasutused ei annaks varem luba nimetatud lõpphoiustamiseks. Kohus
leidis, et kõnealuse sätte, mille eesmärk on radioaktiivse saaste ärahoidmine, toime tagamiseks ja arvestades, milline suur
tähtsus on juhistel, mida komisjon võib asjaomasele liikmesriigile anda, on hädavajalik, et komisjoni käsutuses oleksid õigel
ajal üldandmed radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamise kohta, et ta saaks pärast ekspertrühmaga konsulteerimist esitada oma
arvamuse, mida see liikmesriik saab üksikasjalikult uurida sellistes tingimustes, kus komisjoni soovitusi saab veel enne loa
andmist arvesse võtta.
40     EA artikli 37 eesmärgiga oleks vastuolus tõlgendus, mille kohaselt võib asjaomane liikmesriik otsustada, millisest ajahetkest
saab sõjaväelisest allikast pärinevaid radioaktiivseid jäätmeid pidada tsiviiljäätmeteks, mille konkreetset sisu käsitlevad
andmed tuleb edastada komisjonile. Ühelt poolt võib hilinenud andmete edastamine muuta olematuks vältimise eesmärgi. Teiselt
poolt võib asjakohaste andmete osaline edastamine muuta võimatuks asjaoludest teadlikuna arvamuse andmise.
41     Samal ajal EA artikli 37 tõlgendamine, mis jätab liikmesriikidele kaalutlusruumi andmete edastamise ajamomendi ja andmete
sisu kohta, oleks vaidluste allikaks ja kahjustaks selle sätte õiget kohaldamist.
42     Nendest kaalutlustest järeldub, et komisjoni poolt kohtuistungil esitatud EA artikli 37 tõlgendust ei saa toetada.
43     Tuleb nentida, et komisjon ei ole tõendanud EA artikli 37 kohaldamise põhjendatust asjaomase sõjaväerajatise likvideerimise
suhtes.
44     Siiski on vaja rõhutada asjaolu, et kuigi asutamislepingut ei kohaldata tuumaenergia sõjaotstarbelise kasutamise suhtes ja
et seetõttu ei ole komisjonil alust toetuda EA artiklile 37, nõudmaks liikmesriikidelt talle teabe edastamist sõjaväerajatistest
pärinevate radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamise kohta, ei vähenda see mingil viisil üliolulist elanikkonna tervise ja
keskkonna tuumaenergia (sh sõjaotstarbelise) kasutamisega seotud ohtude eest kaitsmise eesmärki. Kuna osutatud asutamisleping
ei anna ühendusele spetsiaalset meedet selle eesmärgini jõudmiseks, ei saa välistada seda, et asjakohaseid meetmeid on võimalik
võtta EÜ asutamislepingu asjassepuutuvate sätete alusel (vt selle kohta Euroopa Kohtu 29. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas
C‑62/88: Kreeka
v.
nõukogu, EKL 1990, lk I‑1527).
45     Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb tõdeda, et EA artikli 37 alusel ei ole Ühendkuningriigil kohustust anda komisjonile
üldandmeid radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamise plaanide kohta, mis on seotud reaktori Jason likvideerimisega, ning seega
tuleb jätta komisjoni hagi rahuldamata.

Kohtukulud
46     Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna Ühendkuningriik on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, mõista kohtukulud välja
komisjonilt. Kodukorra artikli 69 lõike 4 esimese lõigu alusel kannavad kohtuvaidluses menetlusse astunud liikmesriigid ise
oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Euroopa Ühenduste Komisjonilt.
3.
Prantsuse Vabariik kannab ise oma kohtukulud.
Allkirjad.
*
Kohtumenetluse keel: inglise.