CELEX: 62004CJ0123
EAK-Szerződés
Ellátás
Tulajdoni rendszer
Harmadik állam állampolgára által a Közösség területén végzett urándúsítás

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek az EA 57., EA 73., EA 75., EA 86., EA 87., EA 196. és EA 197. cikk értelmezésére
irányulnak.
A kérelmeket az Industrias Nucleares do Brasil SA (a továbbiakban: INB) és a Siemens AG (a továbbaikban: Siemens) társaságok
és egyfelől az UBS AG (a továbbiakban: UBS), másfelől pedig a Texas Utilities Electric Corporation (a továbbiakban: TUEC)
között dúsítotturánium-hengerek visszaadása tárgyában folyamatban lévő két eljárásban nyújtotta be az előterjesztő bíróság.

Jogi háttér
Az EAK‑Szerződésnek „A Közösség feladatai” címet viselő első címében szereplő EA 2. cikk így szól:
„Feladatának teljesítése érdekében a Közösség, e szerződés rendelkezései szerint:
[…]
d)       gondoskodik a Közösség összes felhasználójának megfelelő érccel és hasadóanyaggal való rendszeres és méltányos ellátásáról;
[…]”
Az EA 57., EA 73. és EA 75. cikk az EAK‑Szerződés „A fejlődés előmozdítása az atomenergia területén” címet viselő második címe
„Ellátás” című VI. fejezetének (a továbbiakban: VI. fejezet) részét képezi.
Az EA 73. cikk kimondja:
„Ha egyrészről egy tagállam, személy vagy vállalkozás, másrészről pedig egy harmadik állam, nemzetközi szervezet vagy harmadik
állam állampolgára között létrejött valamely megállapodás vagy szerződés többek között az [ellátó] Ügynökség hatáskörébe tartozó
termékek szállítására vonatkozik, a megállapodás vagy szerződés megkötéséhez vagy megújításához a termékek szállítására vonatkozó
részt illetően a Bizottság előzetes egyetértésére van szükség.”
Az EA 75. cikk előírása szerint:
„E fejezet rendelkezései nem alkalmazhatók az ércek, nyersanyagok vagy különleges hasadóanyagok előkészítésére, átalakítására
és megformálására vonatkozóan vállalt kötelezettségekre, ha:
a)       a személyek vagy vállalkozások között létrejött kötelezettségvállalás értelmében az előkészített, átalakított vagy megformált
anyagokat visszajuttatják azoknak a személyeknek vagy vállalkozásoknak, amelyektől származnak;
b)       a kötelezettségvállalás egyrészt valamely személy vagy vállalkozás, másrészt egy nemzetközi szervezet vagy egy harmadik állam
polgára között jött létre, és annak értelmében az anyagok feldolgozása, átalakítása vagy megformálása a Közösségen kívül történik,
és ezeket visszajuttatják azoknak a személyeknek vagy vállalkozásoknak, amelyektől származnak;
c)       a kötelezettségvállalás egyrészről egy személy vagy vállalkozás, másrészről egy nemzetközi szervezet vagy egy harmadik állam
állampolgára között jött létre, és annak értelmében az anyagok előkészítése, átalakítása vagy megformálása a Közösségen belül
történik, és ezeket visszajuttatják annak a szervezetnek vagy állampolgárnak, amelyektől származnak, vagy a szervezet, illetve
állampolgár által megjelölt, a Közösségen kívüli székhellyel rendelkező címzettnek.
Az érintett személyek vagy vállalkozások azonban e kötelezettségek tényéről és a szerződés megkötése után az áruforgalom tárgyát
képező anyagok mennyiségéről kötelesek tájékoztatni az Ügynökséget. A b) pontban említett kötelezettségvállalásokkal szemben
a Bizottság tiltakozással élhet, ha megítélése szerint az átalakítás vagy megformálás nem hajtható végre hatékonyan, biztonságosan
és anélkül, hogy a Közösségnek anyagveszteséget okozna..
Az e kötelezettségvállalások tárgyát képező anyagok a tagállamok területén a VII. fejezetben előírt biztosítéki ellenőrzési
intézkedések hatálya alá tartoznak. Ugyanakkor a c) pontban említett kötelezettségvállalások tárgyát képező különleges hasadóanyagokra
a VIII. fejezet rendelkezései nem alkalmazhatók.”
Az EAK‑Szerződés második címének VII. fejezete (a továbbiakban: VII. fejezet) a „Biztosítéki rendszer” címet viseli.
Az EAK‑Szerződés második címének „Tulajdonjogi rend” címet viselő VIII. fejezetében (a továbbiakban: VIII. fejezet) található
többek között az EA 86. és az EA 87. cikk.
Az EA 86. cikk szövege a következő:
„A különleges hasadóanyagok a Közösség tulajdonát képezik.
A Közösség tulajdonjoga minden olyan különleges hasadóanyagra kiterjed, amelyet egy tagállam, személy vagy vállalkozás állít
elő vagy importál, és amely a VII. fejezetben előírt biztosítéki ellenőrzés hatálya alá tartozik.”
Az EA 196. és EA 197. cikk az EAK‑Szerződés „Általános rendelkezések” címet viselő ötödik címének részét képezi.
Az EA 196. cikk így szól:
„E szerződés alkalmazásában, ha ez a szerződés másként nem rendelkezik:
a)       „személy”: minden olyan természetes személy, aki a tagállamok területén teljesen vagy részben az e szerződés vonatkozó fejezetében
megjelölt területen tevékenykedik,
b)       „vállalkozás”: minden olyan vállalkozás vagy intézmény, amely a tagállamok területén teljes egészében vagy részben az e szerződés
vonatkozó fejezetében meghatározott területen működik, függetlenül attól, hogy közjogi vagy magánjogi jogállással rendelkezik.”
Az EA 197. cikk rendelkezése szerint:
„E szerződés az alkalmazásában:
1.      „különleges hasadóanyagok”: plutónium‑239; urán‑233; 235‑ös vagy 233‑as uránizotóppal dúsított urán; minden olyan termék,
amely a fent nevezett izotópok közül egyet vagy többet tartalmaz, valamint a Tanács által a Bizottság javaslata alapján minősített
többséggel meghatározott egyéb hasadóanyagok; a nyersanyagok azonban semmilyen esetben nem tartozhatnak a „különleges hasadóanyagok”
közé;
2.      „urán‑235 vagy urán‑233 izotóppal dúsított urán”: olyan urán, amely 235‑ös vagy 233‑as uránizotópot tartalmaz, vagy mindkét
izotópot tartalmazza olyan mennyiségben, hogy e két izotóp és a 238‑as izotóp aránya meghaladja a természetes uránban lévő
235‑ös és 238‑as izotópok arányát;
3.      „nyersanyagok”: olyan urán, amely a természetben előforduló izotópkeveréket tartalmaz; olyan urán, amelynek 235‑ös uránizotóp‑tartalma
a normális érték alatt van; tórium; valamennyi fent nevezett anyag fémötvözet, kémiai vegyületek vagy koncentrátum formájában;
minden más anyag, amely a fent nevezett anyagok közül egyet vagy többet a Tanács által a Bizottság javaslata alapján minősített
többséggel meghatározott koncentrációban tartalmaz;
[…]”

Az alapügyek és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokból az következik, hogy az INB brazíliai székhelyű társaság, amelynek feladata
hasadóanyag beszerzése brazil atomerőművek részére.
Az INB folyamatos üzleti kapcsolatot tartott fenn az Urenco Limiteddel (a továbbiakban: Urenco), amelynek székhelye az Egyesült
Királyságban van. Az INB az Urencónak nyers uránt és gyengén dúsított uránt szállított, amit az utóbbi az előbbi költségére
dúsított. A két társaság üzleti kapcsolatait szabályozó szerződés az urán feletti tulajdonjognak a szállításkor történő átszállását
írta elő.
1984‑ben az Urenco uránt dúsított az INB részére, amelyet visszaszállított ez utóbbinak; az INB a dúsított uránt Németországba
szállította, és Hanauban lévő, a Siemenshez tartozó helyiségekbe tárolt be az INB és a Siemens között kötött tárolási szerződés
alapján. A tárolásra ezután az Advanced Nuclear Fuels GmbH (a Siemens leányvállalata) lingeni (Németország) helyiségeiben
került sor.
Mivel az INB‑nek átmenetileg nem volt szüksége a szóban forgó dúsított uránra, 1993‑ban nyilvános ajánlati felhívást tett
közzé a hasadóanyag (közte az Urenco által 1984‑ben dúsított és a Simens helyiségeiben tárolt urán) átengedése érdekében.
A Nuexco Exchange AG (a továbbiakban: NEAG), amelynek székhelye Oltenben (Svájc) található, ajánlatot tett, amelynek alapján
1994. március 7‑én az uránra vonatkozó kölcsön- és átadási szerződés köttetett.
E szerződés (amelyre a brazil jogot kötötték ki alkalmazandó jogként) értelmében az INB‑nek összesen öt tétel dúsított uránt
kellett szállítania fokozatosan a NEAG‑nak. A NEAG vállalta, hogy ennek fejében egy későbbi időpontban hat tétel dúsított
uránt szállít le az INB‑nek, az urán időközbeni birtoklásáért pedig pénzbeli ellenszolgáltatást fizet.
Ezt követően a denveri (Egyesült Államok) székhelyű Nuexco Trading Corporation (a továbbiakban: NTC) lépett fel a NEAG nevében.
Az NTC, amely ugyanahhoz a vállalatcsoporthoz tartozott, mint a NEAG, felhatalmazással rendelkezett az utóbbi teljes körű
képviseletére.
A NEAG a bérleti díjra vonatkozó megállapodás szerinti előleget a szerződés előírásának megfelelően kifizette. Egyébként,
a kérdést előterjesztő bíróság megállapítása szerint, bizonyos dúsítotturán‑tételeknek az INB‑től az NTC‑nek való átadására
a Siemens Power Corporation (amelynek összes üzletrésze a Siemens tulajdonát képezi) anyagállományába való áthelyezéssel,
majd pedig az NTC anyagállományába való áthelyezéssel került sor.
1994 nyarának végén a NEAG nem tudott már eleget tenni azon kötelezettségének, hogy az INB‑nek uránt szállítson vissza, mert
nem tudta kifizetni azt az uránt, amelyet egy orosz társaság szállított volna.
Az NTC 1995 februárjában, a NEAG pedig 1996 áprilisában fizetésképtelenné vált.
Az INB keresetet indított a Landgericht Osnabrück (Németország) előtt, és a Siemenstől a helyiségeiben tárolt több, dúsított
uránt tartalmazó henger visszaadását követelte. Az INB az említett hengerekre vonatkozó tulajdonjogára hivatkozik, miközben
a Siemens azt állítja, hogy „jelen pillanatban” nem köteles a hengereket visszaadni.
Az UBS, amely svájci székhelyű bank, főbeavatkozási keresetet indított, mert állítása szerint a NEAG‑gal 1989-ben kötött szerződés
alapján az említett hengerek közül tizennégyen zálogjogot szerzett.
A TUEC Texas (Egyesült Államok) területének egyes részein villamos energiát szolgáltató vállalat, amely e célból atomerőművet
működtet. A TUEC szintén főbeavatkozási keresetet indított, mert állítása szerint e hengerek közül tizenegyen tulajdonjogot
szerzett. A TUEC e tekintetben az NTC‑vel 1992. június 30‑án kötött szerződésre hivatkozik. A TUEC‑nek az NTC részére való
szállításainak e szerződés értelmében az illető anyagok visszaadását kellett eredményezniük, amelynek az anyagállományok közötti
áthelyezéssel kellett történnie.
2000. március 17‑i ítéletével a Landgericht Osnabrück úgy határozott, hogy az INB a Siemensszel szemben nem volt jogosult
a kérdéses dúsítotturánium‑hengerek visszaadását követelni, és kötelezte a Siemenst, hogy tizennégy dúsítotturánium‑hengert
adjon át az UBS‑nek, tizenegy dúsítotturánium-hengert pedig a TUEC‑nek.
Az INB ezen ítéletek ellen az Oberlandesgericht Oldenburghoz fellebbezett.
E bíróság jelzi, hogy az INB fellebbezését – mint alaptalant – el szándékozik utasítani, kivéve ha az EAK‑Szerződés rendelkezései
nem teszik lehetővé, hogy a dúsított urán felett az UBS zálogjogot (a C‑123/04. sz. ügy alapeljárásában), a TUEC pedig tulajdonjogot
(a C‑124/04. sz. ügy alapeljárásában) szerezzen.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy valamennyi szóban forgó rendelkezési cselekményt – nevezetesen a dúsított urán
tulajdonának az Urencóról az INB‑re történő átszállását, az urán tulajdonának az INB‑ről a NEAG‑ra történő átszállását, valamint
az uránnak a NEAG által az UBS javára történő elzálogosítását és az urán tulajdonának a NEAG‑ról a TUEC‑re történő átszállását –
érinthetik az EAK‑Szerződés rendelkezései.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi továbbá, hogy az alapeljárások felei nem nyilatkoztak afelől, hogy az Európai Atomenergia-közösség
(a továbbiakban: a Közösség) hatóságai előzetes tájékoztatást kaptak volna a különböző műveletekről.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint a Közösség nyersanyaggal történő ellátására létrejött Ügynökség (a továbbiakban: Ügynökség)
1995. május 30‑i levelében úgy nyilatkozott, hogy a polgári jogi tulajdon kérdése nem tartozik sem a Bizottság, sem az Ügynökség
hatáskörébe, és hogy az anyagok tulajdonával kapcsolatos jogvitát a polgári jog alkalmazásával kell megoldani.
E körülmények között az Oberlandesgericht Oldenburg felfüggesztette az eljárást, és az alábbi – a két ügyben azonos – kérdéseket
terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1)      Az EA 75. cikk első bekezdésében szereplő „előkészítés[…], átalakítás[…] vagy megformálás[…]” magában foglalja‑e az urándúsítást
is?
2)      Az EAK‑Szerződés alkalmazási területén kívüli székhelyű vállalkozás a[z EA] 196. cikk b) pontja szerint teljes egészében vagy
részben a Közösség területén működik‑e, ha e vállalkozás üzleti kapcsolatot tart fenn olyan vállalkozással, amelynek székhelye
a Közösség területén található, és az üzleti kapcsolat tárgya:
a)      nyersanyagoknak dúsított urán gyártása és dúsított uránnal való ellátás végett olyan vállalkozás részére történő szállítása,
amelynek székhelye a Közösség területén található;
b)      az említett dúsított uránnak egy másik olyan vállalkozásnál történő tárolása, amelynek székhelye a Közösség területén található?
3)      a)     A[z EA] 75. cikk első bekezdésének c) pontja megköveteli‑e, hogy elvonatkoztatva a feldolgozás miatti fizikai változásoktól,
az előkészítés, átalakítás vagy megformálás végett szállított anyagok ugyanazok legyenek, mint amelyeket később visszaszállítanak?
b)     Vagy elegendő‑e, hogy a feldolgozott anyagok mennyiségben és minőségben megfelelnek a feldolgozásra szállított anyagoknak?
c)     Az a tény, hogy a leszállított anyagokhoz lehetetlen hozzákapcsolni a címzett által feldolgozásra szállított anyagokat, akadályát
képezi‑e a[z EA] 75. cikk első bekezdése c) pontja alkalmazásának?
d)     Az a tény, hogy a feldolgozással megbízott vállalkozás megszerzi a nyersanyag tulajdonjogát a szállításkor, és ezáltal köteles
az urán feldolgozását követően a másik szerződő félre a dúsított urán tulajdonjogát átruházni, akadályát képezi‑e a[z EA] 75. cikk
első bekezdése c) pontja alkalmazásának?
4)      a)     Az a tény, hogy az érintett személyek és vállalkozások nem tesznek eleget az […] Ügynökséggel szemben a[z EA] 75. cikk második
bekezdésében előírt tájékoztatási kötelezettségüknek, akadályát képezi‑e a[z EA] 75. cikk alkalmazásának?
b)     Abban az esetben, ha az […] Ügynökséggel szemben a[z EA] 75. cikk második bekezdésében előírt tájékoztatási kötelezettséget
nem tartották be, orvosolható‑e ez a mulasztás, amennyiben az érintett személyek vagy vállalkozások utólag eleget tesznek
tájékoztatási kötelezettségüknek, vagy ha az […] Ügynökség utólag, egyéb úton tájékoztatást kap?
5)      a)     A[z EA] 73. cikk értelmében vett megállapodás vagy szerződés hatálytalan‑e amiatt, hogy annak felei nem kérték a […] Bizottságnak
az említett cikkben előírt előzetes egyetértését?
b)     Orvosolható‑e a cselekmény hatálytalansága, ha az érintett személy vagy vállalkozás utólag megszerzi ezt az egyetértést, vagy
ha a Közösség hatóságai tétlenek maradnak, miután egyéb úton tájékoztatást kapnak?
6)      a)     Az a tény, hogy az érintett gyártó nem tesz eleget az [EA] 57. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében foglalt kötelezettségének,
miszerint köteles az [EA] 57. cikk (1) bekezdésében említett anyagokat az […] Ügynökségnek felkínálni, megtiltja‑e számára
az említett anyagokról való rendelkezést?
b)     Orvosolható-e az anyagoknak az […] Ügynökség részére való felkínálására vonatkozó – a gyártót az [EA] 57. cikk (2) bekezdésének
második albekezdésében értelmében terhelő – kötelezettség megsértése, ha a gyártó utólag eleget tesz ennek a kötelezettségnek,
vagy ha az […] Ügynökség utólag, egyéb úton tájékoztatást kap, és nem gyakorolja elővételi jogát?
7)      A[z EA] 86. cikk szerinti „előállítás” fogalmába beletartozik‑e az urándúsítás is?
8)      A nyers urán vagy a gyengén dúsított urán a[z EA] 197. cikk 1. pontjának utolsó fordulata szerinti nyersanyagok‑e?
9)      a)     A[z EA] 86. cikk első bekezdése értelmében a Közösség tulajdonába került anyagok a Bürgerliches Gesetzbuch (német polgári
törvénykönyv) 903. §‑a értelmében vett polgári jogi tulajdonjog tárgyát képezhetik‑e, és e tulajdonjog átruházható‑e?
b)     A jogalanyoknak a[z EA] 87. cikknek megfelelően fennálló legkiterjedtebb használati és hasznosítási joga a tulajdonjoggal
egyenértékű vagy ahhoz hasonló
sui generis
dologi jogot alkot‑e, amely a [német polgári törvénykönyvben] foglalt dologi jogokhoz adódik?
10)      A vállalkozás a[z EA] 196. cikk b) pontja szerint részben a Közösség tagállamainak területén működik‑e, ha olyan dúsított
uránt ad el vagy szerez meg, amelyet a Közösség tagállamainak területén tárolnak?
11)      Megfelelő módosítással alkalmazni kell‑e a[z EA] 73. cikket a Közösség területén tárolt dúsított uránról szóló olyan szerződésekre,
amelyek felei kizárólag harmadik állam állampolgárai?”
2004. június 30‑i végzésével a Bíróság elnöke az írásbeli és a szóbeli szakasz lefolytatása, valamint az ítélet meghozatala
céljából a C‑123/04. és a C‑124/04. sz. ügyeket egyesítette.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
Első kérdésével az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az EA 75. cikk első bekezdését akként kell‑e értelmezni, hogy
az említett rendelkezésben szereplő „előkészítés”, „átalakítás” vagy „megformálás” magában foglalja az urándúsítást is.
E tekintetben emlékeztetni kell elsősorban arra, hogy az EA 75. cikk első bekezdése értelmében „[a VI.] fejezet rendelkezései
nem alkalmazhatók az ércek, nyersanyagok vagy különleges hasadóanyagok előkészítésére, átalakítására vagy megformálására vonatkozóan
[az ugyanezen rendelkezés a)–c) pontjában leírt feltételekkel] vállalt kötelezettségekre”.
Másodsorban, amint az a Bíróság elé tárt észrevételekből kitűnik, az urándúsítás gázdiffúzió vagy centrifugálás révén történő
izotópszétválasztási műveletben áll, amelynek célja a 235‑ös-urán‑tartalom növelése és így az uránreaktorban történő felhasználásra
való alkalmassá tétele.
Márpedig, amint arra a Siemens, az UBS, a TUEC és a Bíróság elé észrevételeket terjesztő kormányok helyesen mutattak rá arra,
hogy az ilyen szétválasztási művelet (amellyel kapcsolatban nem hozták fel, hogy kihatással lenne az anyagok általános állapotára)
az EA 75. cikk szerinti átalakítást jelent.
A szétválasztási művelet hatása ugyanis – egyfelől – az, hogy az uránt más formában adja vissza, tehát a szó köznapi értelmében
átalakítja. Másfelől, amint azt a főtanácsnok indítványának 53. pontjában kifejtette, az „előkészítés”, „átalakítás” vagy
„megformálás” általánosan használt szavak. Önmagukban nem engednek arra következtetni, hogy az ércek, nyersanyagok vagy különleges
hasadóanyagok előkészítésének, átalakításának vagy megformálásának egyes formái – például az említett előkészítés, átalakítás
vagy megformálás egyes sajátos műszaki jellemzője vagy az általuk létrehozott hozzáadott érték miatt – ne tartoznának az EA 75. cikk
hatálya alá.
Az előbbi értelmezést megerősíti a VI. fejezet (amelyben az EA 75. cikk található) általános felépítése és célja is. Az említett
fejezet ugyanis az EA 2. cikk d) pontjában a közösségi intézményekre rótt általános kötelezettséget konkretizálja, amely szerint
azoknak gondoskodniuk kell az összes felhasználó érccel és hasadóanyaggal való rendszeres és méltányos ellátásáról (a 7/71. sz.,
Bizottság kontra Franciaország ügyben 1971. december 14‑én hozott ítélet [EBHT 1971., 1003. o.] 22. pontja). Az EA 75. cikke
kivonja a bérmunkához kapcsolódó műveletek tárgyát képező anyagokat (ezekkel e rendelkezés maga foglalkozik) az ellátási rendszerre
vonatkozó rendelkezések hatálya alól (lásd az 1978. november 14‑i 1/78. sz. döntés [EBHT 1978., 2151. o.] 16. pontját).
Ebből az következik, hogy az EA 75. cikk olyan helyzetekre vonatkozik, amelyek a Közösségben az összes felhasználó érccel
és hasadóanyaggal való rendszeres és méltányos ellátására nem vagy nem annyira hatnak ki, ami a VI. fejezetben előírt rendszer
teljes alkalmazását indokolná. Márpedig ez a helyzet – az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontjában előírthoz hasonló – a
valamely harmadik államból származó és valamely harmadik államba visszaszállításra kerülő uránnak a Közösségben történő dúsításában
álló művelet esetében. Egy ilyen művelet ugyanis önmagában véve nincs kihatással a Közösségben székhellyel rendelkező felhasználók
uránnal való ellátására.
Ezt az értelmezést nem cáfolja meg a Bizottság azon érve, miszerint az urándúsítás oligopolisztikus piacán kötött szerződéseknek
potenciálisan jelentős kihatásuk lehet a Közösség hosszú távú ellátásának biztonságára és a felhasználókkal kapcsolatos egyenlő
bánásmódra nézve. Amennyiben ugyanis azt feltételezzük, hogy e kijelentés igaz, az ilyen érvből az következik, hogy az EA 75. cikk
értelmezése a piaci feltételektől függ. Márpedig az ellátási mechanizmusokra vonatkozó rendelkezések ilyen értelmezése nem
fogadható el (lásd ilyen értelemben a Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent] 43. pontját).
Egyébiránt nem fogadható el az INB érve, miszerint az előbbi értelmezés az EA 75. cikk első bekezdésében szereplő „előkészítés”,
„átalakítás” vagy „megformálás” fenti értelmezése kiüresíti a különleges hasadóanyagok előállításának az EA 86. cikk második
bekezdése szerinti fogalmát. E rendelkezések egyikéből sem következik ugyanis, hogy az említett kifejezések és az említett
fogalom kölcsönösen kizárnák egymást. Különben pedig az EA 75. cikk és a VIII. fejezet részét képező EA 86. cikk közötti kapcsolatot
az EA 75. cikk harmadik bekezdése sajátos módon rendezi, függetlenül e szavakra vagy e fogalomra történő bármilyen utalástól.
Hasonlóképpen, ellentétben azzal, amit a Bizottság állít, a hasadóanyagokat különböző, egymást követő állapotban való meghatározására
szorítkozó EA 197. cikkel nem ellentétes az, hogy a dúsított uránátalakítási folyamatból származó terméknek minősüljön.
Ami a C‑161/97. P. sz., Kernkraftwerke Lippe-Ems kontra Bizottság ügyben 1999. április 22‑én hozott ítéletet (EBHT 1999.,
I‑2057. o.) és az Elsőfokú Bíróságnak a T‑149/94. és a T‑181/94. sz., Kernkraftwerke Lippe-Ems kontra Bizottság ügyekben 1997.
február 25‑én hozott ítéletét (EBHT 1997., II‑161. o.) illeti, amelyekre az INB és a Bizottság utalnak azon álláspontjuk alátámasztására,
miszerint az urándúsítás céljából kötött szerződések nem tartoznak az EA 75. cikk hatálya alá, elegendő annak megállapítása,
hogy – amint az az utóbbi ítélet 2. pontjából kitűnik – ez az ügy nem az említett rendelkezés értelmében vett előkészítésre,
átalakításra vagy megformálásra, hanem egy uránszállítási szerződésre vonatkozott.
Végül hozzá kell tenni, hogy – amint azt a főtanácsnok indítványának 57. pontjában kifejti – az a tény, hogy az urándúsítás
az EA 75. cikk szerinti előkészítés, átalakítás vagy megformálás, nem jelenti azt, hogy az ilyen folyamat minden ellenőrzés
alól mentes. Az EA 75. cikk második bekezdése értelmében ugyanis az e rendelkezés hatálya alá tartozó kötelezettségvállalások
tekintetében az Ügynökséggel szemben tájékoztatási kötelezettség áll fenn, és a Bizottság az EA 75. cikk első bekezdésének
b) pontjában említett kötelezettségvállalásokkal szemben tiltakozással élhet. Ezenkívül az EA 75. cikk harmadik bekezdéséből
az következik, hogy az e cikkben említett kötelezettségvállalások tárgyát képező anyagok a tagállamok területén a VII. fejezetben
előírt biztosítéki ellenőrzési intézkedések hatálya alá tartoznak.
Az első kérdésre tehát azt kell válaszolni, hogy az EA 75. cikk első bekezdését akként kell értelmezni, hogy az említett rendelkezésben
szereplő „előkészítés”, „átalakítás” vagy „megformálás” magában foglalja az urándúsítást is.

A második kérdésről
Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EA 196. cikk b) pontját akként kell‑e értelmezni,
hogy a nem a tagállamok területén található székhellyel rendelkező vállalkozás az említett rendelkezés szerint „teljes egészében
vagy részben a Közösség területén működik”, ha e vállalkozás üzleti kapcsolatot tart fenn egy olyan vállalkozással, amelynek
székhelye a tagállamok területén található, és az üzleti kapcsolat tárgya nyersanyagoknak dúsított urán gyártása és dúsított
uránnal való ellátás végett történő szállítása, vagy az említett dúsított urán tárolása.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokból az következik, hogy e kérdésével az előterjesztő bíróság azt tudakolja, hogy
az INB minősíthető‑e az EA 196. cikk b) pontja szerinti vállalkozásnak az egyrészt az Urencóval az urándúsításra, másrészt
az Siemensszel a dúsított urán tárolására vonatkozólag fenntartott üzleti kapcsolatai miatt. E kérdés célja az, hogy az előterjesztő
bíróság meghatározhassa, hogy az EA 75. cikk első bekezdésének a) pontját (amely többek között a vállalkozás közötti kötelezettségvállalásokra
vonatkozik), illetőleg az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontját (amely többek között a vállalkozások és valamely harmadik
ország állampolgárai közötti kötelezettségvállalásokra vonatkozik) alkalmazni kell‑e az INB által kötött, fent említett kötelezettségvállalásokra.
Az EA 196. cikk b) pontja értelmében vállalkozás minden olyan vállalkozás vagy intézmény, amely a tagállamok területén teljes
egészében vagy részben az EAK‑Szerződés vonatkozó fejezetében meghatározott területen működik.
Márpedig e feltételt akként kell értelmezni, hogy a vállalkozás saját, atomenergiával kapcsolatos működésének teljes egészében
vagy részben a tagállamok területén kell történnie, ellenkező esetben az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontja teljesen
kiüresedne. Amennyiben ugyanis a tagállamok területén székhellyel rendelkező vállalkozással való üzleti kapcsolatok puszta
léte miatt egy harmadik államban letelepedett állampolgár a tagállamok területén működne, és ily módon az EA 196. cikk b) pontja
szerinti vállalkozássá válna, már nem kellene az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontjában sajátosan szabályozni a vállalkozás
és egy harmadik ország állampolgára közötti kötelezettségvállalást, minthogy az ilyen eset már az EA 75. cikk első bekezdése
a) pontjának hatálya alá tartozna.
A második kérdésre tehát azt kell válaszolni, hogy az EA 196. cikk b) pontját akként kell értelmezni, hogy a nem a tagállamok
területén található székhellyel rendelkező vállalkozás az említett rendelkezés szerint nem működik teljes egészében vagy részben
a Közösség területén, ha e vállalkozás üzleti kapcsolatot tart fenn olyan vállalkozással, amelynek székhelye a tagállamok
területén található, és az üzleti kapcsolat tárgya nyersanyagoknak dúsított urán gyártása és dúsított uránnal való ellátás
végett történő szállítása, vagy az említett dúsított urán tárolása.

A harmadik kérdésről
Harmadik kérdésével az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontja értelmében az
előkészítés, átalakítás vagy megformálás végett szállított anyagoknak azonosaknak kell‑e lenniük a később visszaszállított
anyagokkal, vagy elegendő‑e, hogy a feldolgozott anyagok mennyiségben és minőségben megfelelnek a feldolgozásra szállított
anyagoknak, anélkül hogy adott esetben a leszállított anyagokhoz lehetséges lenne hozzákapcsolni a feldolgozásra szállított
anyagokat. Az előterjesztő bíróság arra is választ vár, hogy az a tény, hogy a feldolgozással megbízott vállalkozás megszerzi
a nyersanyag tulajdonjogát a szállításkor, és ezáltal köteles az urán feldolgozását követően a másik szerződő félre a dúsított
urán tulajdonjogát átruházni, akadályát képezi‑e az EA 75. cikk első bekezdése c) pontja alkalmazásának.
E kérdés első részét illetően a Bíróság elé terjesztett észrevételekből kitűnik, hogy a gyakorlatban lehetetlen ellenőrizni,
hogy a dúsításra szállított anyag és az ezt követően visszaszállított dúsított anyag között azonosság áll‑e fenn. Egyébiránt,
amint azt a főtanácsnok indítványának 66. pontjában kifejti, a helyettesíthetőség elvét, amely előírja, hogy a nukleáris alapanyagokat
felcserélhetőknek kell tekinteni, a nemzetközi gyakorlat elfogadja, és azt elismerik a Közösség külkapcsolataiban.
Következésképpen ahhoz, hogy az EA 75. cikk első bekezdése c) pontjának hatékony értelmezést lehessen adni, nem tekinthető
úgy, hogy az előkészítés, átalakítás vagy megformálás végett szállított anyagoknak azonosaknak kell lenniük a később visszaszállított
anyagokkal. Ez az értelmezés megfelel egyébként a VI. fejezet általános felépítésének és céljának. Ha ugyanis a visszaszállított
anyagok minőségben és mennyiségben megfelelnek a feldolgozásra szállított anyagoknak, a Közösségben székhellyel rendelkező
felhasználók uránnal való ellátása nem sérül.
Ami a kérdés második részét illeti, meg kell állapítani, hogy – amint arra az UBS, a TUEC és az észrevételeket előterjesztő
kormányok rámutattak – az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontja előírja, hogy „az anyagok előkészítése, átalakítása vagy
megformálása a Közösségen belül történik, és ezeket visszajuttatják a Közösségen kívüli székhellyel rendelkező címzettnek”,
anélkül hogy e műveleteket bármely jogi formának rendelnék alá. Az említett rendelkezést tehát akkor is alkalmazni kell, ha
e műveletek kettős tulajdonátruházással járnak, amely helyzet végső soron nincs kihatással a Közösségben székhellyel rendelkező
felhasználók uránnal való ellátására.
A harmadik kérdésre tehát azt kell válaszolni, hogy az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontját akként kell értelmezni, hogy
az előkészítés, átalakítás vagy megformálás végett szállított anyagoknak nem kell azonosaknak lenniük a később visszaszállított
anyagokkal, és elegendő, hogy a feldolgozott anyagok mennyiségben és minőségben megfelelnek a feldolgozásra szállított anyagoknak,
anélkül hogy adott esetben a leszállított anyagokhoz lehetséges lenne hozzákapcsolni a feldolgozásra szállított anyagokat.
Egyébként az említett rendelkezést akként kell értelmezni, hogy az a tény, hogy a feldolgozással megbízott vállalkozás megszerzi
a nyersanyag tulajdonjogát a szállításkor, és ezáltal köteles az urán feldolgozását követően a másik szerződő félre a dúsított
urán tulajdonjogát átruházni, nem akadálya az EA 75. cikk első bekezdése c) pontja alkalmazásának.

A negyedik kérdésről
Negyedik kérdésével az előterjesztő bíróság az EA 75. cikk második bekezdése szerinti tájékoztatás elmaradásának következményeit
és a tájékoztatás elmaradása következményei orvoslásának lehetőségeit tudakolja a Bíróságtól. Az előterjesztő bíróság rámutat
arra, hogy – amennyire ellenőrizni tudta az alapeljárás feleinek előadásai alapján – az INB és az Urenco között kötött szerződésről
nem történt az EA 75. cikk második bekezdése szerinti tájékoztatás.
Amint arra a főtanácsnok indítványának 69. pontjában rámutat, a Bizottság a tárgyaláson megerősítette, hogy a tájékoztatásra
sor került. Ezért az alapügyek eldöntéséhez a negyedik kérdésre nem szükséges válaszolni.

Az ötödik–kilencedik kérdésről
Ötödik–kilencedik kérdésével az előterjesztő bíróság az EA 57., EA 73., EA 86., EA 87. cikk és az EA 197. cikk 1. pontjának
értelmezését kéri a Bíróságtól, továbbra is az INB által az urándúsításra vonatkozólag kötött kötelezettségvállalások összefüggésében.
Az első három kérdésre adott válaszból azonban kitűnik, hogy az alapügyek eldöntéséhez az említett kérdésekre nem szükséges
válaszolni.
Az EA 57., EA 73., EA 86. és EA 87. cikk ugyanis a VI., illetve a VIII. fejezet részét képezi. Márpedig az EA 75. cikk első
és harmadik bekezdéséből kitűnik, hogy e fejezetek nem alkalmazhatók az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontjának hatálya
alá tartozó kötelezettségvállalásokra. Ami a nyolcadik feltett kérdés tárgyát képező EA 197. cikk 1. pontját illeti, az előzetes
döntéshozatalra utaló határozatokból kitűnik, hogy az említett kérdéssel az előterjesztő bíróság csupán arra vár választ,
hogy az EA 86. cikket alkalmazni kell‑e az alapügyekre.
Ebből az következik, hogy e kérdésekre nem szükséges válaszolni.

A tizedik kérdésről
Tizedik kérdésével az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a vállalkozás az EA 196. cikk b) pontja szerint részben
a Közösség tagállamainak területén működik‑e, ha olyan dúsított uránt ad el vagy szerez meg, amelyet a Közösség tagállamainak
területén tárolnak.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokból kitűnik, hogy e kérdéssel az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy
az INB és a NEAG az EA 196. cikk b) pontja szerinti vállalkozásnak minősíthetők‑e a tagállamok területén tárolt dúsított urán
eladójaként, illetve vevőjeként.
E tekintetben, amint az a jelen ítélet 50. pontjából következik, egy vállalkozás csak akkor tekinthető az EA 196. cikk b) pontja
szerinti vállalkozásnak, ha saját, atomenergiával kapcsolatos működése teljes egészében vagy részben a tagállamok területén
történik. Nem ez a helyzet egy olyan vállalkozás esetében, amely a tagállamok területén tárolt urán eladására vagy megvételére
szorítkozik.
A tizedik kérdésre tehát azt kell válaszolni, hogy az EA 196. cikk b) pontját akként kell értelmezni, hogy a vállalkozás nem
működik az említett rendelkezés szerint részben a Közösség tagállamainak területén, ha olyan dúsított uránt ad el vagy szerez
meg, amelyet a Közösség tagállamainak területén tárolnak.

A tizenegyedik kérdésről
Tizenegyedik kérdésével, amely az egyrészt az UBS és a NEAG között, másrészt a TUEC és az NTC között kötött szerződésekre
vonatkozik, az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy alkalmazni kell‑e az EA 73. cikket a Közösség területén tárolt
dúsított uránról szóló olyan szerződésekre, amelyek felei kizárólag harmadik állam állampolgárai.
E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy az EA 73. cikk szövege értelmében e cikket egyrészről egy tagállam, személy vagy
vállalkozás, másrészről pedig egy harmadik állam, nemzetközi szervezet vagy harmadik állam állampolgára között létrejött,
többek között az Ügynökség hatáskörébe tartozó termékek szállítására vonatkozó valamely megállapodásra vagy szerződésre kell
alkalmazni. Ebből az következik, hogy e rendelkezés nem alkalmazható harmadik állam állampolgárai között kötött megállapodásokra,
amelyek végeredményben nem érintik a Közösségnek az ellátás biztonságára vonatkozó célját.
A tizenegyedik kérdésre tehát azt kell válaszolni, hogy az EA 73. cikket akként kell értelmezni, hogy az nem alkalmazható
a Közösség területén tárolt dúsított uránra vonatkozó olyan szerződésekre, amelyek felei kizárólag harmadik ország állampolgárai.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján, a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
1)
Az EA 75. cikk első bekezdését akként kell értelmezni, hogy az említett rendelkezésben szereplő „előkészítés”, „átalakítás”
vagy „megformálás” magában foglalja az urándúsítást is.
2)
Az EA 196. cikk b) pontját akként kell értelmezni, hogy a nem a tagállamok területén található székhellyel rendelkező vállalkozás
az említett rendelkezés szerint nem működik teljes egészében vagy részben a Közösség területén, ha e vállalkozás üzleti kapcsolatot
tart fenn olyan vállalkozással, amelynek székhelye a tagállamok területén található, és az üzleti kapcsolat tárgya nyersanyagoknak
dúsított urán gyártása és dúsított uránnal való ellátás végett történő szállítása, vagy az említett dúsított urán tárolása.
3)
Az EA 75. cikk első bekezdésének c) pontját akként kell értelmezni, hogy az előkészítés, átalakítás vagy megformálás végett
szállított anyagoknak nem kell azonosaknak lenniük a később visszaszállított anyagokkal, és elegendő, hogy a feldolgozott
anyagok mennyiségben és minőségben megfelelnek a feldolgozásra szállított anyagoknak, anélkül hogy adott esetben a leszállított
anyagokhoz lehetséges lenne hozzákapcsolni a feldolgozásra szállított anyagokat. Egyébként az említett rendelkezést akként
kell értelmezni, hogy az a tény, hogy a feldolgozással megbízott vállalkozás megszerzi a nyersanyag tulajdonjogát a szállításkor,
és ezáltal köteles az urán feldolgozását követően a másik szerződő félre a dúsított urán tulajdonjogát átruházni, nem akadálya
az EA 75. cikk első bekezdése c) pontja alkalmazásának.
4)
Az EA 196. cikk b) pontját akként kell értelmezni, hogy a vállalkozás nem működik az említett rendelkezés szerint részben
a Közösség tagállamainak területén, ha olyan dúsított uránt ad el vagy szerez meg, amelyet a Közösség tagállamainak területén
tárolnak.
5)
Az EA 73. cikket akként kell értelmezni, hogy az nem alkalmazható a Közösség területén tárolt dúsított uránra vonatkozó olyan
szerződésekre, amelyek felei kizárólag harmadik ország állampolgárai.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.