CELEX: 62008CJ0076
Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru
Admisibilitate
Conservarea păsărilor sălbatice
Directiva 79/409/CEE
Vânătoare de primăvară
Interzicere
Derogare de la regimul de protecție
Condiție privind lipsa unei «alte soluții satisfăcătoare»
Încredere legitimă

Prin cererea introductivă, Comisia Comunităților Europene solicită Curții să constate că, prin autorizarea deschiderii vânătorii la prepeliță (
Coturnix coturnix
) și la turturea (
Streptopelia turtur
) în perioada migrației de primăvară, începând cu anul 2004, fără a respecta condițiile stabilite la articolul 9 alineatul (1) din Directiva 79/409/CEE a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice (
JO L 103, p. 1
, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 77), astfel cum a fost modificată, pentru anii 2004-2006, prin Regulamentul (CE) nr. 807/2003 al Consiliului din (
JO L 122, p. 36
, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 160) și, pentru anul 2007, prin Directiva 2006/105/CE a Consiliului din (
JO L 363, p. 368
, denumită în continuare, în cele două cazuri, „directiva”), Republica Malta nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.
Cadrul juridic
Potrivit articolului 1, directiva are ca obiect garantarea protejării, gestionării și controlului tuturor speciilor de păsări care se găsesc în stare sălbatică pe teritoriul european al statelor membre în care se aplică Tratatul CE și stabilirea normelor pentru exploatarea acestora.
Al unsprezecelea considerent al directivei precizează că, din cauza densității mari a unor populații de păsări, a răspândirii lor geografice și a sporului lor natural ridicat din cadrul Comunității în ansamblul ei, este posibil ca aceste specii să fie vânate, ceea ce constituie un tip acceptabil de exploatare; în cazul în care se stabilesc și se respectă anumite limite, astfel de acțiuni de vânătoare trebuie să fie compatibile cu menținerea populației din speciile respective la un nivel satisfăcător.
Articolul 2 din directivă prevede că statele membre iau măsurile necesare pentru a menține populația speciilor de păsări menționate la articolul 1 din aceasta la un nivel care să îndeplinească condițiile ecologice, științifice și culturale, ținând seama în același timp de condițiile economice și de recreere sau pentru a adapta populația acestor specii la nivelul respectiv.
Articolul 5 din directivă impune totodată statelor membre să instituie un sistem general de protecție cuprinzând, printre altele, interdicția de a omorî, de a captura sau de a perturba păsările menționate la articolul 1 din aceasta și de a distruge cuiburile acestora. Această obligație se aplică însă fără a se aduce atingere articolelor 7 și 9 din directivă.
Articolul 7 din directivă prevede:
„(1)   Datorită efectivului populației, distribuției geografice și ratei de reproducere pe întreg teritoriul Comunității, legislația internă permite vânarea speciilor menționate la anexa II. Statele membre se asigură că vânarea acestor specii nu aduce atingere eforturilor de conservare în aria lor de răspândire.
(2)   Speciile menționate la anexa II/1 pot fi vânate în zona geografică maritimă și de uscat în care se aplică prezenta directivă.
(3)   Speciile menționate la anexa II/2 pot fi vânate numai în statele membre în dreptul cărora sunt indicate.
(4)   Statele membre se asigură că practicarea vânătorii, inclusiv a vânătorii cu șoimi, dacă aceasta se practică, desfășurată conform măsurilor de drept intern în vigoare, respectă principiile de utilizare rațională și de control echilibrat ecologic al speciilor de păsări respective și că această practică este compatibilă cu măsurile ce decurg din articolul 2, cu privire la populațiile acestor specii, în special ale speciilor migratoare. Statele membre se asigură în special că speciile cărora li se aplică legislația asupra vânătorii nu sunt vânate în perioada de maturizare, nici în diferitele etape de reproducere. În cazul speciilor migratoare, statele membre se asigură în special că speciile cărora li se aplică reglementările asupra vânătorii nu sunt vânate în perioada lor de reproducere sau pe parcursul rutei de întoarcere spre ariile de creștere. Statele membre trebuie să transmită Comisiei toate informațiile relevante privind punerea în aplicare efectivă a reglementărilor lor legislative asupra vânătorii.”
Articolul 9 din directivă autorizează totuși anumite derogări în următoarele condiții:
„(1)   Statele membre pot aplica derogări de la prevederile articolelor 5, 6, 7 și 8, în cazul în care nu există altă soluție satisfăcătoare, din următoarele motive:
[…]
(c)
pentru a permite, în condiții strict controlate și pe bază selectivă, capturarea, păstrarea sau alte utilizări judicioase ale anumitor păsări în număr mic.
(2)   Derogarea trebuie să specifice următoarele:
—
speciile care fac obiectul derogărilor;
—
mijloacele, sistemele sau metodele autorizate pentru capturare sau sacrificare;
—
condițiile de risc și circumstanțele de timp și spațiu sub rezerva cărora pot fi acordate astfel de derogări;
—
autoritatea împuternicită să declare că sunt îndeplinite condițiile impuse și să decidă mijloacele, sistemele sau metodele care pot fi utilizate, în ce limite și de către cine;
—
controalele care trebuie efectuate.
(3)   În fiecare an, statele membre înaintează Comisiei un raport asupra punerii în aplicare a prezentului articol.
(4)   Pe baza informațiilor pe care le deține și, în special, pe baza informațiilor care îi sunt comunicate în temeiul alineatului (3), Comisia se asigură permanent că aceste derogări nu produc consecințe incompatibile cu prezenta directivă. Comisia ia măsurile necesare în acest scop.”
Anexa II/2 la directivă, care enumeră speciile care pot fi vânate în anumite state membre, menționează printre speciile care pot fi vânate în Malta prepelița (
Coturnix coturnix
) și turtureaua (
Streptopelia turtur
).
Procedura precontencioasă
Considerând că, prin autorizarea vânătorii la prepeliță și la turturea în timpul migrației lor de primăvară din anul 2004, Republica Malta nu a respectat obligațiile care îi revin în temeiul directivei, Comisia a decis să declanșeze procedura prevăzută la articolul 226 CE. Printr-o scrisoare din 4 iulie 2006, Comisia a pus în întârziere Republica Malta să prezinte observațiile sale în această privință și, printr-o scrisoare de punere în întârziere complementară din , aceasta a extins sfera litigiului la anii ulteriori, în cursul cărora, în opinia sa, vânătoarea a fost autorizată în aceleași condiții.
Prin scrisorile din 23 martie și din 23 aprilie 2007, autoritățile malteze au susținut că au fost respectate condițiile de aplicare a derogării prevăzute la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din directivă. Acestea au arătat în special că nu există o „altă soluție satisfăcătoare”, în sensul acestei dispoziții, pentru deschiderea vânătorii la speciile în cauză în perioada de primăvară dat fiind că numai un număr foarte mic de specimene din aceste specii poate fi vânat în perioada vânătorii de toamnă pe teritoriul Republicii Malta.
Autoritățile malteze au mai apreciat că obiectul acțiunii în constatarea neîndeplinirii obligațiilor nu putea fi extins în mod valabil de Comisie la autorizarea deschiderii vânătorii în perioada de primăvară a anilor 2005-2007 fără a fi luat cunoștință de rapoartele anuale privind aplicarea articolului 9 din directivă pe care aceste autorități trebuiau să i le transmită. La 28 iunie 2007, acestea au transmis Comisiei informații suplimentare privind migrația păsărilor în regiunea mediteraneană și în Malta în special.
Nefiind convinsă de aceste elemente de răspuns, Comisia, la 23 octombrie 2007, a emis un aviz motivat care reia motivele invocate în cele două scrisori de punere în întârziere și care invită statul membru în cauză să adopte măsurile necesare pentru a se conforma acestora în termen de două luni de la primirea avizului.
Printr-o scrisoare din 31 decembrie 2007, autoritățile malteze au răspuns avizului motivat menționat arătând că își mențin poziția.
În aceste condiții, Comisia a introdus prezenta acțiune.
Procedura în fața Curții
Prin cererea înregistrată la grefa Curții la 21 februarie 2008, Comisia a solicitat președintelui Curții, în temeiul articolului 243 CE, să ordone Republicii Malta să nu deschidă vânătoarea la prepeliță și la turturea în cursul primăverii anului 2008.
Prin Ordonanța din 24 aprilie 2008, Comisia/Malta (C-76/08 R), președintele Curții a ordonat Republicii Malta să nu autorizeze, în temeiul articolului 9 din Directiva 79/409, vânătoarea la cele două specii în cauză în cursul migrației de primăvară din anul 2008.
Cu privire la acțiune
Cu privire la admisibilitate
Argumentele părților
Republica Malta susține că acțiunea Comisiei este în totalitate inadmisibilă dat fiind că aceasta solicită de fapt Curții să constate în general că deschiderea vânătorii de primăvară începând cu anul 2004 contravine articolului 9 din directivă. Acest stat membru subliniază că cererea Comisiei, care înseamnă impunerea unei interdicții definitive a vânătorii de primăvară la cele două specii de păsări în cauză pe teritoriul său, ar lipsi articolul 9 din directivă de efectul său util. În această privință, Republica Malta arată că problema dacă sunt respectate condițiile de aplicare a acestui articol depinde de o apreciere de la caz la caz și că, pentru un anumit an, Comisia trebuie în special să se bazeze pe raportul anual privind aplicarea acestui articol 9, care trebuie să îi fie transmis de statul membru în cauză în aplicarea alineatului (3) al acestui articol.
Republica Malta consideră că acțiunea Comisiei trebuie, în orice caz, să fie considerată inadmisibilă în măsura în care are ca obiect constatarea unei încălcări a dreptului comunitar din cauza deschiderii vânătorii de primăvară pentru anul 2007, dat fiind că nu a transmis încă acestei instituții raportul privind anul respectiv.
A fortiori
, aceasta ar fi situația și pentru anii următori.
Comisia consideră dimpotrivă că acțiunea sa este admisibilă. Aceasta precizează că acțiunea vizează în mod explicit deschiderea vânătorii de primăvară pentru anii 2004-2007, dar că, în schimb, nu privește anul 2008 întrucât, în urma Ordonanței Comisia/Malta, citată anterior, Republica Malta nu a autorizat pentru anul respectiv vânătoarea de primăvară la cele două specii de păsări în cauză.
Comisia admite că nu se poate răspunde la întrebarea dacă articolul 9 din directivă a fost respectat decât după ce acest articol a fost pus în aplicare de statul membru în cauză. În schimb, aceasta consideră că admisibilitatea acțiunii sale nu este condiționată de examinarea prealabilă a rapoartelor anuale care trebuie să îi fie transmise de statele membre în temeiul articolului 9 alineatul (3). Comisia subliniază că, având în vedere rolul său de gardian al tratatului, are competență exclusivă pentru a decide cu privire la oportunitatea de a declanșa o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor.
Aprecierea Curții
În ceea ce privește prima excepție de inadmisibilitate invocată de Republica Malta, întemeiată pe imposibilitatea pentru Comisie de a solicita Curții să constate o încălcare generală și continuă a articolului 9 din directivă pentru motivul că ar rezulta o atingere adusă efectului util al acestui articol, trebuie să se constate că atât din avizul motivat, cât și din motivarea cererii și a memoriului în replică al Comisiei reiese că aceasta din urmă nu solicită Curții să interzică în general Republicii Malta autorizarea practicării vânătorii de primăvară la prepeliță și la turturea și, prin urmare, interzicerea definitivă a punerii în aplicare a derogării prevăzute la articolul 9 din directivă, ci să constate că, autorizând o astfel de practică în fiecare an și în aceleași condiții în cursul anilor 2004-2007, acest stat membru nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei.
Cu privire la a doua excepție de inadmisibilitate invocată de Republica Malta, întemeiată pe imposibilitatea pentru Comisie de a solicita Curții să constate o încălcare în privința deschiderii vânătorii de primăvară pentru anul 2007 și următorii, fără a fi luat cunoștință de rapoartele anuale privind acești ani, este suficient să se constate că articolul 9 alineatul (3) din directivă nu are ca efect și, de altfel, nu ar fi putut avea în mod legal ca obiect condiționarea posibilității Comisiei de a exercita o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor de furnizarea de către statul membru în cauză a raportului anual pe care îl prevede. Dimpotrivă, articolul 9 alineatul (4) din directivă impune Comisiei să se asigure în permanență că punerea în aplicare de către statele membre a derogărilor permise la articolul 9 alineatul (1) din directivă nu produce consecințe incompatibile cu aceasta, pe baza informațiilor pe care Comisia le deține și, „în special”, pe baza rapoartelor anuale prevăzute la articolul 9 alineatul (3).
În plus, condiționarea declanșării de către Comisie a unei proceduri în constatarea neîndeplinirii obligațiilor de transmiterea prealabilă a unui raport de către statul membru în cauză ar fi, în orice caz, de natură să aducă atingere rolului de gardian al tratatului exercitat de Comisie, potrivit căruia aceasta are competență exclusivă pentru a decide cu privire la oportunitatea de a declanșa o procedură și la motivele pentru care aceasta trebuie introdusă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 aprilie 2003, Comisia/Germania,
C-20/01 și C-28/01, Rec., p. I-3609
, punctul 30).
Prin urmare, trebuie respinse cele două excepții de inadmisibilitate invocate de Republica Malta.
Cu privire la fond
Argumentele părților
Comisia arată că prepelița și turtureaua sunt specii care figurează în anexa II la directivă și că statele membre trebuie, așadar, să respecte în privința acestora cerințele enunțate la articolul 7 alineatul (4) din aceasta din urmă. Comisia precizează că acest lucru presupune, în special, ca practicarea vânătorii să fie compatibilă cu articolul 2 din directivă și ca aceasta să nu aibă loc într-o perioadă în care ar avea consecințe negative asupra menținerii populației păsărilor în cauză și, în special, în perioada de întoarcere a acestora spre ariile de creștere.
Comisia consideră că deschiderea vânătorii de primăvară la prepeliță și la turturea în Malta nu respectă aceste condiții. Pe de o parte, vânarea acestor două specii pe parcursul rutei de întoarcere spre ariile de creștere ar fi interzisă în temeiul articolului 7 alineatul (4) din directivă și, pe de altă parte, condițiile puse la articolul 9 din această directivă pentru a deroga de la această interdicție nu ar fi îndeplinite.
Comisia adaugă că revine statului membru care dorește să pună în aplicare articolul 9 alineatul (1) din directivă sarcina de a demonstra că sunt îndeplinite condițiile de aplicare a acestei dispoziții (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iulie 2007, Comisia/Austria, C-507/04, Rep., p. I-5939, punctul 198).
După ce a amintit că articolul 9 alineatul (1) din directivă nu permite derogarea de la interdicția făcută la articolul 7 din aceasta de a vâna speciile migratoare pe parcursul rutei de întoarcere spre ariile de creștere decât dacă „nu există altă soluție satisfăcătoare”, Comisia susține că nu aceasta este situația în speță.
Comisia amintește că, potrivit jurisprudenței Curții, o perioadă de vânătoare deschisă cu titlu derogatoriu nu poate coincide, fără a fi necesar, cu perioadele în care directiva urmărește să stabilească o protecție specială și că o astfel de necesitate lipsește tocmai dacă această măsură are ca unic obiect prelungirea perioadelor de vânătoare la specii pe teritorii pe care acestea din urmă le frecventează deja în perioada de vânătoare autorizată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 decembrie 2005, Comisia/Finlanda, C-344/03, Rec., p. I-11033, punctul 33).
În plus, dat fiind că păsările vânate sunt prezente, chiar în număr mai mic, într-o perioadă a anului în care vânătoarea este autorizată de directivă, condiția privind lipsa unei alte soluții satisfăcătoare nu este îndeplinită (a se vedea în acest sens Hotărârile citate anterior Comisia/Finlanda, punctele 35, 38 și 42, precum și Comisia/Austria, punctele 203 și 204).
În opinia Comisiei, rapoartele anuale transmise de Republica Malta pentru anii 2004 și 2005 indică faptul că atât turtureaua, cât și prepelița erau efectiv prezente în Malta în perioada vânătorii de toamnă din anii respectivi. Pe baza acestor informații, Comisia consideră că aceasta era situația și în ceea ce privește anii 2006 și 2007.
Comisia precizează că nu prezintă importanță faptul că toamna păsările doar survolează o parte a teritoriului maltez, și anume Western Cliffs, din moment ce această parte a teritoriului este accesibilă vânătorilor. Aceasta adaugă că, în speță, regiunile survolate sunt apropiate de cele frecventate primăvara, că vânătoarea poate fi practicată atunci când păsările sunt în zbor migrator și că posibilitățile de vânătoare ar putea fi ameliorate toamna prin măsuri de gestionare a habitatelor.
Comisia susține, pe de altă parte, că starea de conservare a turturelei și a prepeliței este defavorabilă și că deschiderea vânătorii de primăvară ar agrava această situație.
Această instituție arată de asemenea că Republica Malta nu a demonstrat că au fost respectate celelalte condiții de aplicare a articolului 9 alineatul (1) din directivă, menționate la articolul 9 alineatul (1) literele (a)-(c) și, în special, faptul că speciile în cauză nu au fost vânate decât în „număr mic”. În legătură cu această din urmă condiție, Comisia susține că numărul de păsări ucise trebuie comparat cu mortalitatea anuală totală.
Comisia respinge argumentul invocat de Republica Malta în memoriul său în apărare și întemeiat pe faptul că aceasta ar fi încălcat încrederea legitimă pe care ar fi generat-o în cursul negocierilor de aderare a acestui stat membru în ceea ce privește posibilitatea pentru acesta din urmă de a autoriza vânătoarea la prepeliță și la turturea în perioada de primăvară, în aplicarea articolului 9 din directivă. Comisia susține că nu a luat niciun angajament în acest sens față de statul membru menționat.
Republica Malta arată că directiva nu are ca scop protecția absolută a speciilor și interzicerea totală a oricărei utilizări sau exploatări, ci urmărește un obiectiv de conservare a populațiilor avicole la un nivel satisfăcător. Acest stat membru se referă, în special, la articolele 2 și 7 și la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din directivă, la Convenția privind conservarea vieții sălbatice și a habitatelor naturale din Europa, semnată la Berna la 19 septembrie 1979 și încheiată în numele Comunității prin Decizia 82/72/CEE a Consiliului din (
JO 1982, L 38, p. 1
, Ediție specială, 11/vol. 3, p. 198), precum și la Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice, semnată la Bonn la și încheiată în numele Comunității prin Decizia 82/461/CEE a Consiliului din (
JO L 210, p. 10
, Ediție specială, 11/vol. 3, p. 217).
Republica Malta consideră că deschiderea vânătorii de primăvară la prepeliță și la turturea pe teritoriul său îndeplinește condițiile stabilite la articolul 9 alineatul (1) din directivă.
Acest stat membru amintește că, în Hotărârea din 16 octombrie 2003, Ligue pour la protection des oiseaux și alții (
C-182/02, Rec., p. I-12105
, punctul 9), Curtea a apreciat că articolul 9 alineatul (1) din directivă autorizează practicarea vânătorii în perioadele în care aceasta este în principiu interzisă. Acesta precizează că nu există, în speță, „altă soluție satisfăcătoare” în sensul acestei dispoziții. În primul rând, perioada de primăvară nu poate, prin definiție, să fie considerată ca prelungind perioada de toamnă. În al doilea rând, lipsa unei alte soluții satisfăcătoare nu ar face trimitere la lipsa oricărei alte soluții de schimb, ci la lipsa unei soluții acceptabile și suficient de adecvate în raport cu obiectivul urmărit, și anume, în speță, permiterea capturării și a utilizării judicioase a păsărilor în număr mic, menținând totodată o tradiție consacrată.
Statul membru menționat susține că deschiderea vânătorii la cele două specii toamna nu constituie o soluție satisfăcătoare având în vedere numărul de păsări aflate în trecere în această perioadă a anului și înseși condițiile în care acestea survolează insulele în cauză, care nu permit decât capturarea unui număr neglijabil de păsări. Republica Malta se referă, în această privință, la aprecierea Curții în Hotărârea Comisia/Finlanda, citată anterior (punctele 35 și 41).
Republica Malta adaugă că această situație diferă astfel de cea descrisă în Hotărârea Comisia/Austria, citată anterior, în care erau în discuție condiții climatice, și arată că, având în vedere situația sa geografică specifică, mărimea sa, densitatea mare a populației și caracteristicile fizice ale câmpiilor sale, speciile de păsări migratoare care pot fi vânate pe teritoriul său în principiu nu se reproduc pe acesta. Acest stat membru arată că teritoriul său se situează la cel puțin 300 de kilometri de ruta păsărilor care migrează traversând Marea Mediterană și că fluxurile migratoare ale prepelițelor și turturelelor variază în funcție de perioada anului. Astfel, aceste două specii nu migrează în general trecând pe deasupra Maltei toamna și, dacă ar trece, ar survola numai o parte a teritoriului într-o scurtă perioadă cuprinsă între sfârșitul lunii august și sfârșitul lunii septembrie, uneori fără să se oprească. În schimb, în perioada de primăvară, migrația acestor două specii de păsări ar fi mult mai importantă și ar fi repartizată pe ansamblul insulelor malteze.
Republica Malta adaugă că mai mult de 80% dintre vânătorii maltezi vânează numai pe propriul teren și o interdicție totală a vânătorii de primăvară la speciile de păsări în cauză ar însemna în practică interzicerea totală a vânătorii la aceste două specii.
Acest stat membru susține că faptul de a prevedea, astfel cum susține Comisia, mai multe refugii naturale nu ar schimba situația și arată că refugiile deja create acoperă 4,5% din zonele terestre ale insulelor, și anume 1434,2 hectare.
Republica Malta consideră de asemenea că starea de conservare a prepelițelor și turturelelor nu se situează la un nivel defavorabil. Aceasta arată că Uniunea Internațională pentru Conservarea Naturii (UICN) a clasificat în anul 2007 aceste specii în categoria denumită „de preocupare minoră”. Republica Malta consideră că deschiderea vânătorii de primăvară pe teritoriul său nu poate avea niciun efect asupra stării de conservare din moment ce se vânează numai un număr mic, fapt care nu ar fi fost contestat de Comisie decât în memoriul său în replică. Acest stat membru adaugă că nu există o dovadă științifică care să demonstreze că în Europa practicile actuale de vânătoare ar avea un efect nefast asupra populației avicole și că ar trebui să se impute eventualul declin al acesteia altor cauze, precum sporirea suprafețelor agricole.
Republica Malta precizează că respectarea condițiilor stabilite la articolul 9 din directivă trebuie apreciată la nivelul fiecărui stat membru.
În opinia acestui stat membru, Comisia a încălcat încrederea legitimă pe care a generat-o în cursul negocierilor de aderare în ceea ce privește posibilitatea pentru acesta de a autoriza vânătoarea la prepelițe și la turturele în perioada de primăvară, în aplicarea articolului 9 menționat.
Aprecierea Curții
Potrivit articolului 7 alineatul (1) din directivă, speciile menționate în anexa II la aceasta pot face obiectul actelor de vânătoare în cadrul legislației naționale. Cu toate acestea, articolul 7 alineatul (4) prevede printre altele că, în cazul speciilor migratoare, statele membre se asigură în special că acestea nu sunt vânate pe parcursul rutei de întoarcere spre ariile de creștere.
În speță, prepelița și turtureaua intră în sfera de aplicare a dispozițiilor articolului 7 alineatele (1) și (4) din directivă și, prin urmare, aceste două specii nu trebuie vânate pe parcursul rutei de întoarcere spre ariile de creștere.
Cu toate acestea, statele membre pot deroga de la obligațiile care le revin în aplicarea articolului 7 din aceasta, cu respectarea condițiilor enunțate la articolul 9 alineatul (1) din directivă. Este vorba despre un regim derogatoriu care trebuie, așadar, să fie de strictă interpretare și pentru a cărui punere în aplicare statelor membre le revine obligația de a constata îndeplinirea condițiilor aplicării sale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 iunie 2006, WWF Italia și alții, C-60/05, Rec., p. I-5083, punctul 34).
La articolul 9 alineatul (1) din directivă, printre condițiile care trebuie îndeplinite pentru ca statele membre să poată utiliza regimul derogatoriu menționat, figurează lipsa unei alte soluții satisfăcătoare.
În această privință, Curtea a apreciat în mod constant că această condiție nu este îndeplinită atunci când perioada de vânătoare deschisă cu titlu derogatoriu coincide, fără a fi necesar, cu perioadele în care directiva urmărește să stabilească o protecție specială. O astfel de necesitate lipsește tocmai dacă măsura de autorizare a vânătorii cu titlu derogatoriu are ca unic scop prelungirea perioadelor de vânătoare la anumite specii de păsări pe teritorii deja frecventate de acestea din urmă în perioadele de vânătoare stabilite conform articolului 7 din directivă (a se vedea Hotărârea Ligue pour la protection des oiseaux și alții, citată anterior, punctul 16, și Hotărârea din 9 iunie 2005, Comisia/Spania, C-135/04, Rec., p. I-5261, punctul 19).
Din jurisprudență rezultă că o astfel de necesitate lipsește și atunci când speciile în cauză sunt efectiv prezente toamna pe teritoriile deschise vânătorii de primăvară, chiar dacă sunt prezente în număr mult mai mic decât primăvara, dat fiind că aceste cantități nu sunt neglijabile (a se vedea în acest sens Hotărârea Comisia/Finlanda, citată anterior, punctele 35 și 43).
În speță, din dosar și în special din rapoartele anuale transmise Comisiei de Republica Malta în aplicarea articolului 9 alineatul (3) din directivă, reiese că turtureaua și prepelița sunt prezente în anumite zone ale teritoriului acestui stat membru în perioada vânătorii de toamnă.
Pe de altă parte, chiar dacă, astfel cum susține acest stat membru, zonele frecventate de cele două specii în cauză în perioada vânătorii de toamnă sunt mai restrânse decât cele frecventate de cele două specii în timpul migrației de primăvară, acestea sunt apropiate de aceste din urmă zone și, mai ales, nu reiese din dosar că zonele frecventate de speciile menționate în perioada vânătorii de toamnă nu ar fi ușor accesibile vânătorilor în această perioadă.
Prin urmare, cele două specii în cauză sunt efectiv prezente toamna pe teritoriile deschise vânătorii de primăvară.
Cu toate acestea, numai această constatare nu este suficientă pentru a se considera că există o „altă soluție satisfăcătoare” în sensul articolului 9 alineatul (1) din directivă.
Astfel, legiuitorul comunitar, utilizând expresia „altă soluție satisfăcătoare”, nu a înțeles să excludă folosirea derogării prevăzute la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din directivă dacă ar exista o oarecare posibilitate de a vâna în perioadele de deschidere autorizate în temeiul articolului 7 din directivă, ci a înțeles să permită derogarea de la această dispoziție numai în măsura în care este necesar, dacă posibilitățile de vânătoare existente în aceste perioade, în speță toamna, sunt atât de limitate, încât se rupe echilibrul urmărit de directivă dintre protecția speciilor și anumite activități de petrecere a timpului liber.
Cu toate acestea, din dispozițiile articolului 9 din directivă, care face referire la controlul strict al derogării respective și la caracterul selectiv al capturilor, precum de altfel și din principiul general al proporționalității, reiese că derogarea pe care înțelege să o folosească un stat membru trebuie să fie proporțională cu nevoile care o justifică.
Din aceasta rezultă că stabilirea faptului că nu există o altă soluție satisfăcătoare, și anume, precum în speță, că posibilitățile de a vâna toamna sunt insuficiente, departe de a deschide fără limite posibilitatea de a autoriza vânătoarea primăvara, nu permite această deschidere decât strict în măsura în care aceasta este necesară și în condițiile în care celelalte obiective urmărite de directivă nu sunt periclitate.
Curtea a apreciat astfel că nu se pot pune în aplicare derogări în temeiul articolului 9 din directivă decât dacă există garanția că populația speciilor în cauză este menținută la un nivel satisfăcător și că, în lipsa acestei garanții, prelevările de păsări nu pot fi privite în niciun caz ca fiind judicioase și, prin urmare, ca reprezentând o exploatare admisibilă, în sensul celui de al unsprezecelea considerent al directivei (Hotărârea WWF Italia și alții, citată anterior, punctul 32).
În speță, din dosarul prezentat Curții și în special din rapoartele anuale transmise Comisiei de Republica Malta, precum și din dezbaterile la care a dat naștere ședința, rezultă că, în anii în cauză, vânătorii nu puteau captura în perioada vânătorii de toamnă decât o cantitate neglijabilă de păsări.
Pe de altă parte, Comisia nu contestă că în această perioadă numai o parte restrânsă a teritoriului acestui stat membru este frecventată de cele două specii de păsări în cauză și că migrația lor intervine în principal la sfârșitul lunii august și în cursul lunii septembrie.
În sfârșit, din dosar nu reiese că populația acestor două specii de păsări vânate se situează sub un nivel satisfăcător. Din cuprinsul listei roșii a speciilor amenințate stabilite de UICN rezultă că speciile în cauză figurează în categoria denumită de „preocupare minoră”.
Având în vedere aceste împrejurări foarte speciale, nu se poate considera că vânătoarea la prepeliță și la turturea în perioada vânătorii de toamnă constituie în Malta o altă soluție satisfăcătoare, astfel încât condiția privind lipsa unei astfel de soluții, prevăzută la articolul 9 alineatul (1) din directivă ar trebui, în principiu, să fie considerată îndeplinită.
Cu toate acestea, trebuie ridicată problema dacă condițiile în care Republica Malta a autorizat vânătoarea la cele două specii primăvara răspund cerinței de proporționalitate amintite la punctul 58 de mai sus, precum și celorlalte condiții prevăzute la articolul 9 alineatul (1) din directivă.
Prelungirea perioadei de vânătoare la aceste două specii migratoare prin autorizarea vânătorii timp de aproximativ două luni în perioada de primăvară, în care cele două specii vânate se întorc spre ariile de creștere și din care rezultă o mortalitate de trei ori mai mare, cu aproximativ 15000 de păsări ucise, pentru prepeliță, și de opt ori mai mare, cu aproximativ 32000 de păsări ucise, pentru turturea, decât cea care rezultă din practica vânătorii în perioada de toamnă, nu constituie o soluție adecvată și strict proporțională cu obiectivul de conservare a speciilor urmărit de directivă.
În aceste condiții, în timp ce cele două specii în cauză nu sunt prezente toamna decât în cantitate neglijabilă și pentru o perioadă foarte limitată și având în vedere că vânătoarea nu este imposibilă toamna, prin autorizarea deschiderii vânătorii de primăvară la prepeliță și la turturea timp de mai multe săptămâni în fiecare an, între 2004 și 2007, Republica Malta nu a respectat condițiile derogării prevăzute la articolul 9 alineatul (1) din directivă, interpretate în lumina principiului proporționalității și, prin urmare, a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul acesteia.
În sfârșit, Republica Malta invocă principiul protecției încrederii legitime pentru motivul că, în cursul negocierilor prealabile aderării sale la Uniunea Europeană, i-ar fi fost acordată garanția că poate continua să autorizeze vânătoarea la turturea și la prepeliță în condițiile care prevalau înaintea aderării. Însă, în afara faptului că această împrejurare nu reiese din dosar, aceasta nu are în niciun caz legătură cu aprecierea respectării condiției privind lipsa unei alte soluții satisfăcătoare în sensul articolului 9 alineatul (1) din directivă și, prin urmare, nu este de natură să afecteze constatarea, care figurează la punctul precedent din prezenta hotărâre, a încălcării acestuia.
Având în vedere considerațiile anterioare, trebuie să se constate că, prin autorizarea deschiderii vânătorii la prepeliță (
Coturnix coturnix
) și la turturea (
Streptopelia turtur
) în perioada de primăvară în anii 2004-2007, fără respectarea condițiilor stabilite la articolul 9 alineatul (1) din directivă, Republica Malta nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Republicii Malta la plata cheltuielilor de judecată, iar Republica Malta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară și hotărăște:

1)
Prin autorizarea deschiderii vânătorii la prepeliță (
Coturnix coturnix
) și la turturea (
Streptopelia turtur
) în perioada migrației de primăvară în anii 2004-2007, fără respectarea condițiilor stabilite la articolul 9 alineatul (1) din Directiva 79/409/CEE a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice, astfel cum a fost modificată, pentru anii 2004-2006, prin Regulamentul (CE) nr. 807/2003 al Consiliului din și, pentru anul 2007, prin Directiva 2006/105/CE a Consiliului din , Republica Malta nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

2)
Obligă Republica Malta la plata cheltuielilor de judecată.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.