CELEX: 62002CJ0378
Arvonlisävero
Julkisoikeudellisen yhteisön tai laitoksen hankkima investointitavara
Viranomainen
Liiketoimi, joka suoritettiin verovelvollisen ominaisuudessa, ja liiketoimi, jonka suoritti sellainen, joka ei ole verovelvollinen
Vähennysoikeus ja oikaisuoikeus

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä:
yhdenmukainen määräytymisperuste – 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145,
s. 1; jäljempänä kuudes direktiivi) tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Waterschap Zeeuws Vlaanderen (jäljempänä WZV) ja Staatssecretaris
van Financiën ja joka koskee WZV:n erään teollisuuslaitoksen rakennuttamisen ja luovuttamisen yhteydessä suorittaman arvonlisäveron
oikaisupyyntöä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
3       Kuudennen direktiivin II osastossa, jonka otsikkona on ”Soveltamisala”, olevassa 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Arvonlisäveroa on kannettava:
1.      Verovelvollisen tässä ominaisuudessaan maan alueella suorittamasta vastikkeellisesta tavaroiden luovutuksesta ja palvelujen
suorituksesta.”
4       Mainitun direktiivin 4 artiklan 1–3 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      ’Verovelvollisella’ tarkoitetaan jokaista, joka itsenäisesti harjoittaa missä tahansa jotakin 2 kohdassa tarkoitettua taloudellista
toimintaa, riippumatta tämän toiminnan tarkoituksesta tai tuloksesta.
2.      Edellä 1 kohdassa tarkoitettua taloudellista toimintaa on kaikki tuottajan, kauppiaan tai palvelujen suorittajan harjoittama
toiminta, mukaan lukien kaivostoiminta, maataloustoiminta ja vapaa ammattitoiminta tai vastaava. – –
3.      Jäsenvaltiot voivat pitää verovelvollisena myös jokaista, joka satunnaisesti suorittaa 2 kohdassa tarkoitettuun toimintaan
liittyviä liiketoimia, erityisesti jotain seuraavista liiketoimista:
a)      rakennuksen tai rakennuksen osan luovutus siihen liittyvine maapohjineen ennen niiden ensimmäistä käyttöönottoa; jäsenvaltiot
voivat määritellä, miten tätä perustetta sovelletaan rakennuksen muutostöihin, ja mitä käsitteellä maapohja tarkoitetaan.
– –
b)      rakennusmaan luovutus.
– –
5.      Valtioita, hallinnollisia alueita, kuntia ja muita julkisoikeudellisia yhteisöjä ei niiden viranomaisen ominaisuudessa harjoittaman
toiminnan tai suorittamien liiketoimien osalta ole pidettävä verovelvollisina, vaikka ne tämän toiminnan tai liiketoimien
yhteydessä kantaisivatkin maksun, lupamaksun, jäsenmaksun tai korvauksen.
Jos ne harjoittavat tällaista toimintaa tai suorittavat tällaisia liiketoimia, niitä on kuitenkin pidettävä verovelvollisina
tämän toiminnan tai liiketoiminnan osalta, jos niiden jättäminen verovelvollisuuden ulkopuolelle johtaisi huomattavaan kilpailun
vääristymiseen.
– –
Jäsenvaltiot voivat pitää edellä tarkoitettujen yhteisöjen harjoittamaa toimintaa, joka on vapautettu arvonlisäverosta 13
tai 28 artiklan nojalla, sellaisena toimintana, jota nämä harjoittavat viranomaisen ominaisuudessa.”
5       Kuudennen direktiivin 20 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Alun perin tehty vähennys on oikaistava jäsenvaltioiden vahvistamien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaan, erityisesti
a)      jos vähennys on suurempi tai pienempi kuin se, jonka tekemiseen verovelvollinen oli oikeutettu;
b)      jos vähennysten määrän määräytymisessä huomioon otetuissa erissä on veroilmoituksen antamisen jälkeen tapahtunut muutoksia,
etenkin jos kauppa on peruutettu tai hinnanalennus saatu; oikaisua ei kuitenkaan suoriteta kokonaan tai osittain maksamatta
jääneiden liiketoimien osalta eikä asianmukaisesti toteen näytetyn tai todetun tuhoutumisen, hävikin tai varkauden osalta
eikä 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetun vähäarvoisten lahjojen tai näytekappaleiden antamista varten tapahtuneen käyttöön ottamisen
osalta. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vaatia oikaisua kokonaan tai osittain maksamatta jääneiden liiketoimien sekä varkauden
osalta.
2.      Investointitavaroiden osalta oikaisu suoritetaan viiden vuoden ajalta, mukaan lukien tavaran hankinta- tai valmistusvuosi.
Kunakin vuonna oikaisu kohdistuu vain viidennekseen näiden tavaroiden verosta. Oikaisu perustuu seuraavien vuosien aikana
tapahtuneisiin vähennysoikeuden muutoksiin suhteessa tavaran hankinta- tai valmistusvuoteen.
Jäsenvaltiot voivat edellisestä alakohdasta poiketen oikaisua tehdessään käyttää perusteena täydet viisi vuotta kestävää kautta,
joka alkaa tavaran ensimmäisestä käyttöönotosta.
Kiinteistöinvestointien osalta oikaisun perusteena toimivaa kautta voidaan pidentää kymmeneen vuoteen.”

Kansallinen lainsäädäntö
28.6.1968 annettu laki
6       Alankomaiden kuningaskunta otti arvonlisäverosta 28.6.1968 annetulla lailla (Wet van 28 juni 1968, houdende vervanging van
de bestaande omzetbelasting door een omzetbelasting volgens het stelsel van heffing over de toegevoegde waarde, Stbl. 1968,
s. 329; jäljempänä arvonlisäverolaki) käyttöön liikevaihtoverotuksen, joka perustui arvonlisäverojärjestelmään.
7       Arvonlisäverolain 7 §:n mukaan ”yrittäjäksi” katsotaan jokainen, joka itsenäisesti harjoittaa taloudellista toimintaa. Kyseiseen
pykälään sisältyy lisäksi sellaisia julkisoikeudellisia laitoksia ja yhteisöjä koskeva säännös, jotka suorittavat muussa kuin
yrittäjän ominaisuudessa luonteeltaan sellaisia palveluita tai luovutuksia, joita yrittäjät voivat suorittaa. Kyseisen säännöksen
mukaan ministeriön asetuksella voidaan määrätä, että kyseiset laitokset ja yhteisöt katsotaan yrittäjiksi, kun ne suorittavat
näitä palveluita tai luovutuksia.
8       Arvonlisäverolain 11 §:n 1 momentin a ja b kohdassa säädetään, että kiinteän omaisuuden luovuttaminen ja vuokraaminen ovat
periaatteessa vapautettuja arvonlisäverosta, mutta pykälässä säädetään tietyistä poikkeuksista sillä varauksella, että tilanteen
mukaan luovutuksen suorittava yrittäjä ja luovutuksensaaja tai vuokranantaja ja vuokralainen toimittavat hakemuksen yhdessä.
Täytäntöönpanoa koskeva päätös
9       Alankomaiden viranomaiset hyväksyivät 30.8.1968 annetulla ministeriön asetuksella liikevaihtoverosta annetun lain täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen (Uitvoeringsbeschikking omzetbelasting 1968, Stcrt. 1968; jäljempänä täytäntöönpanoa koskeva päätös).
10     Täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 3 §:n a kohdassa säädetään, että julkisoikeudelliset laitokset ja yhteisöt katsotaan yrittäjiksi
siltä osin kuin kysymys on kiinteän omaisuuden luovuttamisesta ja tällaiseen omaisuuteen liittyvien oikeuksien luovuttamisesta
tai perustamisesta.
11     Mainitun päätöksen 13 ja 13 a §:ssä, joiden tarkoituksena on erityisesti panna täytäntöön kuudennen direktiivin 20 artiklan
säännökset, säädetään tässä tarkoituksessa vähennysoikeuden oikaisemista koskevasta järjestelmästä.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
12     WZV on julkisoikeudellinen laitos, joka vastaa vesialan julkisesta hallinnoinnista sille osoitetulla alueella Alankomaissa.
Harjoittaessaan kyseistä toimintaa WZV toimii kuudennen direktiivin 4 artiklan 5 kohdassa tarkoitetulla tavalla viranomaisen
ominaisuudessa, eikä se siten ole arvonlisäverovelvollinen.
13     Jotta WZV saattoi suoriutua hyvin sille kuuluvista tehtävistä, se rakennutti jätevesien käsittelylaitoksen, josta se maksoi
arvonlisäveroa noin 7,2 miljoonan Alankomaiden guldenin (NLG) suuruisen summan. Käsittelylaitos aloitti toimintansa vuonna
1990.
14     WZV ja kaksi muuta vesialan viranomaista sopivat käsittelylaitoksen keskitetystä käytöstä jätevesien puhdistamisesta syntyvän
lietteen käsittelemiseksi. Nämä kaksi viimeksi mainittua viranomaista osallistuivat niiden lisäinvestointien rahoittamiseen,
jotka olivat tarpeen, jotta kyseiset kolme viranomaista saattoivat käyttää käsittelylaitosta. Vuodesta 1993 lähtien WZV siirsi
kahden muun viranomaisen maksettavaksi niille kuuluvan osan lietteen keskitetystä käsittelystä aiheutuneista kustannuksista
ilman, että se kuitenkaan laskutti niiltä arvonlisäveroa. Tältä osin veroviranomainen oli WZV:n suostumuksella hyväksynyt,
että näiltä kahdelta viranomaiselta ei laskuteta arvonlisäveroa sillä edellytyksellä, että WZV luopuu oikeudestaan vähentää
ostoihin sisältyvän veron.
15     Joulukuussa vuonna 1994 WZV perusti Alankomaiden Flanderiin ympäristönsuojelusäätiön (jäljempänä säätiö), jolle se möi laitoksen
noin 18 miljoonan NLG:n hintaan ilman arvonlisäveroa.
16     Kun otetaan huomioon ne olosuhteet, joissa kyseinen omaisuuden luovutus tapahtui, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen
mukaan sitä on pidettävä kuudennen direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa ja lain 3 §:n 1 momentissa, joka perustuu kyseiseen 5
artiklaan, tarkoitettuna luovutuksena. Myyntipäivänä WZV vuokrasi laitoksen säätiöltä yhdeksäksi vuodeksi ja kahdeksi päiväksi.
17     WZV ja säätiö osoittivat veroviranomaiselle kaksi yhteistä hakemusta, jotta niihin ei sovellettaisi laitoksen myyntiin sekä
vuokraukseen soveltuvaa vapautusta lain 11 §:n 1 momentin a ja b kohdan säännösten mukaisesti, joilla pyritään panemaan täytäntöön
kuudennen direktiivin 13 artiklan C kohdan säännökset ja jotka koskevat mahdollisuutta valita arvonlisäverotus kiinteän omaisuuden
myynnin ja vuokrauksen osalta.
18     WZV nojautui täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 ja 13 a §:ään ja ilmoitti laitoksen rakennuttamisesta laskutetun arvonlisäveron
määrän oikaisun kohteena mahdollisesti olevaksi osuudeksi noin 3,6 miljoonaa NLG, joka on viisi kymmenesosaa veron kokonaismäärästä.
Tätä murto-osaa perusteltiin sillä seikalla, että laitoksen ostosta oli kulunut viisi vuotta ja että vastaavan pituinen aika
oli vielä jäljellä.
19     Vuoden 1994 neljänteen neljännesvuoteen liittyvässä ilmoituksessaan WZV haki veroviranomaiselta palautuksena noin 3,6 miljoonaa
NLG.
20     Kyseinen hakemus hylättiin sillä perusteella, että käsittelylaitosta luovuttaessaan WZV:llä ei ollut oikeutta minkäänlaiseen
oikaisuun niiden täytäntöönpanoa koskevan päätöksen säännösten nojalla, joilla pyritään kuudennen direktiiviin 20 artiklan
täytäntöönpanoon.
21     WZV nosti veroviranomaisen hylkäävästä päätöksestä kanteen. Gerechtshof te Amsterdamin muutoksenhaun johdosta antaman tuomion
jälkeen asiassa tehtiin kassaatiovalitus Hoge Raadiin.
22     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että siltä osin kuin WZV teki myyntitoimen verovelvollisen ominaisuudessa ja
pyysi yhdessä käsittelylaitoksen ostajan kanssa, ettei niihin sovellettaisi tällaiseen liiketoimeen soveltuvaa vapautusta,
WZV:n kiinteistön rakennuttamisesta maksaman arvonlisäveron oikaisu pitäisi periaatteessa hyväksyä. Kun otetaan huomioon yhteisöjen
tuomioistuimen oikeuskäytäntö, Hoge Raadilla on tältä osin kuitenkin epäilyksensä.
23     Hoge Raad haluaa tietää, onko julkisoikeudellisella laitoksella tai yhteisöllä, joka käyttää tavaraa viranomaisen ominaisuudessa
ja joka ei näin ollen ollut vähentänyt tavaran hankinnan yhteydessä maksettua arvonlisäveroa, oikeus sellaisen verovelvollisen
tapaan, joka on käyttänyt tavaraa arvonlisäverosta vapautetuissa suorituksissa, kuudennen direktiivin 20 artiklassa säädettyyn
oikaisuun silloin, kun se myöhemmin verovelvollisena luovuttaa kyseisen tavaran ja tämä luovutus on verollinen.
24     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että lisävaikeus johtuu siitä seikasta, että WZV luopui veroviranomaisen
kanssa tehdyn sopimuksen perusteella oikeudestaan vähentää ostoihin sisältyvä arvonlisävero. WZV:n on näin ollen katsottava
luopuneen siitä, että se pitää laitosta osittain sen yritysomaisuuteen kuuluvana.
25     Kyseinen tuomioistuin pohtii, soveltuuko yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka koskee verovelvollisen valinnan mukaan
investointitavaroiden lukemista viimeksi mainitun yksityiseen omaisuuteen tai sen liiketoimintaan kuuluviksi, soveltuvin osin
julkisoikeudellisiin laitoksiin ja yhteisöihin.
26     Hoge Raad päätti näin ollen lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko julkisoikeudellisella yhteisöllä, joka on hankkinut investointitavaran, jonka se luovuttaa vastiketta vastaan kolmannelle,
ja kun kyseisen yhteisön on katsottava olevan tämän luovutuksen osalta verovelvollinen, kuudennen direktiivin 20 artiklan
(erityisesti sen 2 ja 3 kohdan) nojalla oikeus tavaran hankinnan osalta maksamaansa liikevaihtoveroa koskevaan oikaisuun siltä
osin kuin se on käyttänyt kyseistä tavaraa kuudennen direktiivin 4 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun viranomaisen ominaisuudessa
toteuttamiensa toimien yhteydessä?
2)      Onko julkisoikeudellisella yhteisöllä kuudennen direktiivin nojalla oikeus jättää sellainen investointitavara kokonaan yrityksensä
omaisuuden ulkopuolelle, jota se käyttää sekä verovelvollisen että viranomaisen ominaisuudessa, siten kuin yhteisöjen tuomioistuin
on katsonut verovelvollisten luonnollisten henkilöiden osalta?”

Alustavat toteamukset
27     Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamista tiedoista, jotka esitetään tämän tuomion 12 ja 13 kohdassa, käy ilmi,
että WZV hankki käsittelylaitoksen suoriutuakseen sille kuuluvista, vesialan julkista hallinnointia koskevista tehtävistä
sille osoitetulla alueella ja että se tässä yhteydessä toimi viranomaisen ominaisuudessa.
28     Ensimmäisellä kysymyksellä on siten katsottava tarkoitettavan sitä, voiko julkisoikeudellinen laitos tai yhteisö, joka kuudennen
direktiivin 4 artiklan 5 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla tavalla viranomaisen ominaisuudessa ostaa investointitavaran
ja joka myöhemmin verovelvollisena myy tämän tavaran, tehdä tämän myynnin osalta kyseisen direktiivin 20 artiklaan perustuvan
oikaisun vähentämällä tavaran oston yhteydessä maksetun arvonlisäveron.

Ensimmäinen kysymys
29     On palautettava mieleen, että kuudennen direktiivin 2 artiklan säännösten mukaan arvonlisäveroa koskevien säännösten, joihin
sisältyvät vähennysoikeutta koskevat säännökset, soveltaminen maan alueella suoritettuihin tavaroiden luovutusta tai palveluiden
suorittamista koskeviin liiketoimiin, riippuu liiketoimen suorittavan henkilön asemasta verovelvollisena.
30     Verovelvollinen voi vähentää siitä arvonlisäverosta, jonka maksamiseen se on velvollinen, veron, jonka se on itse maksanut,
mikäli se täyttää kuudennen direktiivin 17 artiklassa säädetyt edellytykset.
31     Kyseisen 17 artiklan 1 kohdan mukaan vähennysoikeus syntyy, kun vähennyskelpoista veroa koskeva verosaatava syntyy. Kuudennen
direktiivin 10 artiklan 2 kohdan mukaan tämä on se hetki, jolloin tavara luovutetaan. Siten tavaran oston yhteydessä vähennysoikeus
syntyy, kun tavara luovutetaan. Mainitun direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa säädetään, että verovelvollisella on oikeus vähentää
arvonlisävero, jonka se maksoi tavaroista, jotka verovelvolliselle on luovuttanut toinen verovelvollinen, jos kyseiset tavarat
käytetään sen suorittamiin arvonlisäverollisiin liiketoimiin.
32     Mainituista 2 ja 17 artiklan säännöksistä seuraa, että ainoastaan henkilöllä, joka on verovelvollinen ja joka toimii tässä
ominaisuudessa silloin, kun hän hankkii tavaran, on tähän tavaraan perustuva vähennysoikeus, ja hän voi vähentää kyseisestä
tavarasta maksettavan tai maksetun arvonlisäveron, jos hän käyttää tavaroita arvonlisäverollisiin liiketoimiinsa (ks. kuudennen
direktiivin 17 artiklan osalta asia C-97/90, Lennartz, tuomio 11.7.1991, Kok. 1991, s. I-3795, Kok. Ep. XI, s. I-311, 8 kohta).
33     Sitä vastoin henkilöllä, joka ei ole verovelvollinen, ei ole sen arvonlisäveron vähennysoikeutta, jonka hän saattoi maksaa
tavaran oston yhteydessä. Kyseisen henkilön toiminta – tavaroiden luovuttaminen tai palveluiden suorittaminen – ei kuulu arvonlisäveroa
koskevien säännösten soveltamisalaan sellaisina kuin ne on määritelty kuudennen direktiivin 2 artiklassa.
34     On syytä todeta, että mainitun direktiivin 4 artiklan 5 kohdan mukaan julkisoikeudellisia laitoksia ja yhteisöjä ei niiden
viranomaisen ominaisuudessa harjoittaman toiminnan tai suorittamien liiketoimien osalta ole pidettävä verovelvollisina.
35     Tästä seuraa, että kun kyseiset laitokset ja yhteisöt, joihin WZV kuuluu, toimivat investointitavaran ostohetkellä viranomaisen
ominaisuudessa, niillä ei periaatteessa ole mitään kyseiseen tavaraan liittyvää vähennysoikeutta.
36     On kuitenkin syytä pohtia sitä seikkaa, voiko kyseisen laitoksen tai yhteisön tilanteessa tapahtuneella arvonlisäverovelvollisuutta
koskevalla muutoksella olla vaikutuksia vähennysoikeuteen. Siten on erityisesti selvitettävä, voiko se, että laitos tai yhteisö
saa myöhemmin verovelvollisen aseman tiettyjen sellaisten liiketoimien yhteydessä, jotka koskevat tavaraa, jonka ostaessaan
se ei ollut verovelvollinen, oikeuttaa sen tästä tavarasta maksetun arvonlisäveron vähentämiseen ja antaa aihetta kuudennen
direktiivin 20 artiklaan perustuvaan oikaisuun.
37     Edellä mainitussa asiassa Lennartz annetun tuomion taustalla oli kysymys arvonlisäverovelvollisena olevasta yksityisestä oikeussubjektista,
joka oli ostanut ja käyttänyt ajoneuvoa yksityisiin tarkoituksiin ja joka oli tämän jälkeen käyttänyt kyseistä tavaraa myös
ammattitarkoituksiin ja oli tämän vuoksi yrittänyt vähentää auton oston yhteydessä maksamansa arvonlisäveron.
38     Sen jälkeen, kun yhteisöjen tuomioistuin oli muistuttanut, että kuudennen direktiivin 17 artiklassa määritetään hetki, jolloin
vähennysoikeus syntyy, ja korostanut, että ainoastaan se asema, jossa asianomainen yksityinen oikeussubjekti toimi tavaran
ostohetkellä, voi määrittää vähennysoikeuden olemassaolon, se totesi, että tämän saman direktiivin 20 artiklaan, jonka otsikko
on ”Vähennysten oikaiseminen”, ei sitä vastoin sisälly mitään säännöstä vähennysoikeuden syntymisestä. Yhteisöjen tuomioistuin
katsoi, että tässä viimeksi mainitussa säännöksessä ainoastaan vahvistetaan menettely, jonka perusteella alun perin tehtyjen
vähennysten oikaisu lasketaan, ja sen perusteella ei siten voi syntyä vähennysoikeutta eikä oikeutta muuttaa verovelvollisen
verottomien liiketoimien yhteydessä maksamaa veroa 17 artiklassa tarkoitetuksi vähennyskelpoiseksi veroksi (ks. em. asia Lennartz,
tuomion 11 ja 12 kohta).
39     Kyseistä perustelua on syytä soveltaa julkisoikeudelliseen laitokseen tai yhteisöön, joka investointitavaran ostohetkellä
toimii viranomaisen ominaisuudessa. Koska kyseinen laitos tai yhteisö ei silloin toimi verovelvollisena, sillä ei, kuten ei
yksityisiä tarkoituksiaan varten toimivalla yksityisellä oikeussubjektillakaan, nimittäin ole mitään oikeutta vähentää kyseisestä
tavarasta maksamaansa arvonlisäveroa.
40     Siitä seikasta, että mainittu yhteisö toimi myöhemmin verovelvollisen ominaisuudessa, ei siten voi kuudennen direktiivin 20
artiklan perusteella seurata, että tämän saman yhteisön viranomaisen ominaisuudessa suorittamien ja siten verottomien liiketoimien
perusteella maksama vero tulisi viimeksi mainitun direktiivin 17 artiklassa tarkoitetulla tavalla vähennyskelpoiseksi.
41     Vastoin WZV:n puolustamaa käsitystä tällaista yhteisöä ei voida samastaa sellaiseen verovelvollisena olevaan henkilöön, joka
harjoittaa tiettyä verotettavaa ja muuta verosta vapautettua toimintaa. Kuten edellä on mainittu, verovelvollisen asema on
ratkaiseva ja sitä arvioidaan sillä hetkellä, jolloin mainittu yhteisö hankki kyseisen tavaran.
42     WZV väittää lisäksi, että mahdottomuus vähentää ostoihin sisältyvä arvonlisävero aiheuttaa merkittävää kilpailun vääristymistä,
joka sen mukaan oikeuttaa sen kuudennen direktiivin 4 artiklan 5 kohdan toisessa alakohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamiseen,
jonka mukaan julkisoikeudellisia yhteisöjä on pidettävä verovelvollisina. Kilpailun vääristymisen olemassaolon osoittamiseksi
WZV vertaa markkinoilla toimivan yrityksen asemaa julkisoikeudellisen laitoksen tai yhteisön asemaan ja väittää, että samanlaisissa
olosuhteissa markkinoilla toimiva yritys voi vähentää ostoihin sisältyvän arvonlisäveron myynneistä perittävästä arvonlisäverosta.
43     Tätä väitettä ei myöskään voida hyväksyä. Nimittäin pääasiassa kysymyksessä olevan kaltaisissa olosuhteissa mahdollisen kilpailun
vääristymisen taustalla on enemmänkin se, että julkisoikeudellinen yhteisö valitsee kyseisen kiinteän omaisuuden myyntiä ja
vuokrausta koskevan verotuksen, kuin sellaisen järjestelmän soveltaminen, jonka mukaan julkisoikeudellisia yhteisöjä ei pidetä
verovelvollisina niiden liiketoimien osalta, joita ne suorittavat viranomaisen ominaisuudessa. Kuten julkiasiamies totesi
ratkaisuehdotuksensa 38 kohdassa, vaikka tämä järjestelmä voi itsessään jossakin määrin haitata verotuksen neutraalisuuden
ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden soveltamista, tämä vaikutus on ominaista arvonlisäverojärjestelmään liittyville poikkeuksille.
44     Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että julkisoikeudellisella laitoksella tai yhteisöllä, joka kuudennen direktiivin
4 artiklan 5 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla tavalla viranomaisen ominaisuudessa ostaa investointitavaran eikä
näin ollen ole verovelvollinen ja joka myöhemmin verovelvollisena myy tämän tavaran, ei tämän myynnin osalta ole oikeutta
kyseisen direktiivin 20 artiklaan perustuvaan oikaisuun mainitun tavaran oston yhteydessä maksetun arvonlisäveron vähentämiseksi.

Toinen kysymys
45     Tämä kysymys esitetään epäsuorasti sitä tapausta varten, että WZV:n kaltaisen julkisoikeudellisen laitoksen katsottaisiin
investointitavaran ostohetkellä harjoittaneen sekä kuudennen direktiivin 4 artiklan ensimmäisessä kohdassa että saman artiklan
5 kohdan 1 alakohdassa tarkoitettua taloudellista toimintaa. Kun otetaan huomioon toteamukset, jotka on tehty vastauksen antamiseksi
ensimmäiseen kysymykseen ja joista käy ilmi, että tällainen laitos tai yhteisö ei kyseisen oston suorittaessaan toiminut verovelvollisena,
toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

Oikeudenkäyntikulut
46     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Julkisoikeudellisella laitoksella tai yhteisöllä, joka jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta –
yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston
direktiivin 77/388/ETY 4 artiklan 5 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla tavalla viranomaisen ominaisuudessa ostaa
investointitavaran eikä näin ollen ole verovelvollinen ja joka myöhemmin verovelvollisena myy tämän tavaran, ei tämän myynnin
osalta ole oikeutta kyseisen direktiivin 20 artiklaan perustuvaan oikaisuun mainitun tavaran oston yhteydessä maksetun arvonlisäveron
vähentämiseksi.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.