CELEX: 62002CJ0459
Ennakkoratkaisupyyntö
Maito
Maito- ja maitotuotealan lisämaksu
Kansallinen lainsäädäntö
Taannehtivasti vahvistettu lisämaksu
Oikeusvarmuuden ja taannehtivuuskiellon yleiset periaatteet

Cour de cassation on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 14.11.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen
tuomioistuimeen 19.12.2002, EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen oikeusvarmuutta ja taannehtivuuskieltoa koskevien
yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden tulkinnasta sellaisen maidon tuotantokiintiöitä koskevan kansallisen lainsäädännön
yhteydessä, joka on annettu yhteisöjen tuomioistuimen syrjiväksi katsoman ensimmäisen lainsäädännön tilalle ja jossa mahdollistetaan
seuraamuksen määrääminen taannehtivasti näiden kiintiöiden ylityksistä, jotka ovat tapahtuneet maito- ja maitotuotealan yhteisestä
markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 804/68 muuttamisesta 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetun neuvoston asetuksen
(ETY) N:o 856/84 (EYVL L 90, s. 10) ja asetuksen (ETY) N:o 804/68 5 c artiklassa tarkoitetun maksun soveltamista maito- ja
maitotuotealalla koskevista yleisistä säännöistä 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 857/84
(EYVL L 90, s. 13) voimaantulon jälkeen, mutta korvatun kansallisen lainsäädännön mukaisen järjestelmän voimassaoloaikana.
Tämä kysymys on esitetty riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä maidontuottaja Gerekens ja Association agricole
pour la promotion de la commercialisation laitière Procola (jäljempänä Procola) ja toisaalta Luxemburgin valtio ja joka koskee
vahinkoa, jonka Luxemburgin valtion väitetään aiheuttaneen kantajalle maidon lisämaksuun liittyvän yhteisön lainsäädännön
soveltamisessa tehtyjen virheiden takia.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Asetuksilla N:o 856/84 ja N:o 857/84 on otettu 1.4.1984 lähtien käyttöön lisämaksu, jota kannetaan toimitetuista maitomääristä,
jotka ylittävät viitemäärän, joka on määritetty kunkin tuottajan tai kunkin ostajan osalta kullekin jäsenvaltiolle vahvistetun
kokonaismäärän mukaisissa rajoissa. Lisämaksusta vapautettu viitemäärä vastaa jäsenvaltion valitseman menettelyn mukaisesti
kaikkea joko tuottajan toimittamaa tai meijerin ostamaa maitoa tai maitomäärää vastaavaa tuotetta viitevuoden aikana.
Maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 27 päivänä kesäkuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o
804/68 (EYVL L 148, s. 13), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 856/84 (jäljempänä asetus N:o 804/68), 5 c artiklan
1 kohdan toisessa alakohdassa säädetään seuraavaa:
” – –
Lisämaksujärjestelmä otetaan käyttöön kaikkialla jäsenvaltion alueella jommankumman menettelyn mukaisesti:
Menettely A
–        Lisämaksu peritään jokaiselta maidontuottajalta maidosta ja/tai maitoa vastaavasta tuotteesta, jonka tuottaja on toimittanut
ostajalle ja jonka määrät kyseisen 12 kuukauden ajanjakson aikana ylittävät määritettävän viitemäärän.
Menettely B
–        Lisämaksu peritään jokaiselta ostajalta maidosta tai muista maitotuotteista, jotka tuottajat ovat hänelle toimittaneet ja
joiden määrät kyseisen 12 kuukauden ajanjakson aikana ylittävät määritettävän viitemäärän.
–        Ostaja, jonka on maksettava lisämaksu, perii sen ainoastaan niiltä tuottajilta, jotka ovat lisänneet toimituksiaan suhteessa
ostajan viitemäärän ylitykseen.”
Asetuksen N:o 857/84  2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Asetuksen N:o 804/68  5 c artiklan 1 kohdassa tarkoitettu viitemäärä  vastaa tuottajan kalenterivuoden 1981 aikana toimittamaa
maidon tai maitoa vastaavien tuotteiden määrää (menettely A) tai ostajan kalenterivuoden 1981 aikana ostamaa maidon tai maitoa
vastaavien tuotteiden määrää (menettely B) lisättynä 1 prosentilla.
2.      Jäsenvaltiot voivat kuitenkin päättää, että niiden alueella voimassa oleva viitemäärä vastaa kalenterivuoden 1982 tai 1983
aikana toimitetun tai ostetun maidon tai maitoa vastaavien tuotteiden määrää muutettuna prosenttiluvulla, joka on vahvistettu
siten, että asetuksen N:o 804/68  5 c artiklassa määriteltyä taattua kokonaismäärää ei ylitetä. Tätä prosenttilukua voidaan
mukauttaa tiettyjen maksuvelvollisten ryhmien toimitusten suuruuden, tietyillä alueilla vuosien 1981 ja 1983 välisenä aikana
tapahtuneiden toimitusten kehityksen tai tiettyjen maksuvelvollisten ryhmien samana ajanjaksona suorittamien toimitusten kehityksen
mukaan edellytyksillä, jotka määritellään asetuksen (ETY) N:o 804/68  30 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
3.      Jäsenvaltiot voivat muuttaa 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja prosenttilukuja 3 ja 4 artiklan soveltamisen varmistamiseksi.”
Saman asetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jotta kansallisella, alueellisella tai keräilyvyöhykkeiden tasolla voitaisiin toteuttaa hyvin maidontuotannon rakenneuudistus,
jäsenvaltiot voivat menettelyjen A ja B soveltamisen yhteydessä:
a)      myöntää tuottajille, jotka sitoutuvat lopettamaan maidontuotantonsa, yhdessä tai useammassa erässä maksettavan korvauksen;
– – .
2.      Vapautuneet viitemäärät lisätään tarvittaessa 5 artiklassa tarkoitettuun varantoon.”
Asetuksen (ETY) N:o 804/68 5 c artiklassa tarkoitetun lisämaksun yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 16 päivänä toukokuuta
1984 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1371/84 (EYVL L 132, s. 11) 6 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Menettelyn B yhteydessä ostajan viitemäärää mukautetaan muun muassa seuraavien tilanteiden huomioon ottamiseksi:
– –
d)      asetuksen (ETY) N:o 857/84 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tapaukset, joissa ostaja korvaa toisen ostajan, mukaan lukien
tapaukset, joissa tuottaja vaihtaa ostajaa.”

Kansallinen lainsäädäntö
Yhteisön lainsäädäntö on pantu Luxemburgissa täytäntöön erityisesti maidon lisämaksujärjestelmän soveltamisesta Luxemburgissa
3.10.1984 annetulla suurherttuan asetuksella (Mémorial 1984, s. 1486; jäljempänä vuoden 1984 suurherttuan asetus), joka koskee
ensimmäistä soveltamisajanjaksoa 1.4.1984–31.3.1985, ja samannimisellä 12.11.1985 annetulla suurherttuan asetuksella (Mémorial
1985, s. 1256; jäljempänä vuoden 1985 suurherttuan asetus), joka koskee seuraavia ajanjaksoja.
Niistä kahdesta mahdollisesta täytäntöönpanomenettelystä, joista on säädetty asetuksen N:o 804/68  5 c artiklassa, Luxemburgin
suurherttuakunta on valinnut menettelyn B.
Asetuksen N:o 857/84  2 artiklan 1 kohdan mukaisesti mainittu jäsenvaltio oli valinnut viitevuodeksi vuoden 1981. Näin määritettyihin
perusmääriin oli kuitenkin sovellettu tiettyjä kertoimia, jotka ottivat huomioon eri ostajille vuosien 1981 ja 1983 välillä
toimitettujen maitomäärien kehityksen verrattuna toimitusten keskimääräiseen kehitykseen Luxemburgissa.
Luxemburgin lainsäädännössä mahdollistettiin myös tuotannon vapaaehtoisesti lopettaneiden tuottajien tilakohtaisten viitemäärien
lisääminen kansalliseen varantoon siirtämisen sijasta niiden ostajina pidettyjen meijereiden viitemäärään, joille toimitukset
oli suoritettu, vaikka tästä mahdollisuudesta ei ollut menettelyn B yhteydessä säädetty asetuksen N:o 857/84  7 artiklan 2 kohdan
säännöksissä luettuna yhdessä asetuksen N:o 1371/84  6 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja asetuksen N:o 857/84   4 artiklan
1 kohdan a alakohdan ja 2 kohdan kanssa.
Tämän lainsäädännön (jäljempänä entinen/vanha lainsäädäntö) osalta yhteisöjen tuomioistuin on yhdistetyissä asioissa 201/85
ja 202/85, Klensch ym., 25.11.1986 antamassaan tuomiossa (Kok. 1986, s. 3477, Kok. Ep. VIII, s. 755) todennut seuraavaa:
”1)      Perustamissopimuksen 40 artiklan 3 kohdassa esitetty syrjintäkielto estää jäsenvaltiota valitsemasta 31.3.1984 annetun neuvoston
asetuksen (ETY) N:o 857/84  2 artiklassa tarkoitetuksi viitevuodeksi vuotta 1981, jos tämän vaihtoehdon soveltamisesta kyseisen
jäsenvaltion alueella aiheutuu sen markkinoilla vallitsevat olosuhteet huomioon ottaen tiettyjen tuottajien syrjintää yhteisössä.
2)      On 31.3.1984 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 857/84 2 artiklan vastaista, että jäsenvaltio, joka on valinnut kyseisessä
säännöksessä tarkoitetuksi viitevuodeksi vuoden 1981, vahvistaa ostajien viitemäärät muissa kuin säännöstössä nimenomaan määrätyissä
tapauksissa soveltamalla näiden kyseisen vuoden aikana ostamiin maitomääriin prosenttia, joka on mukautettu tiettyjen maksuvelvollisten
ryhmien toimitusten suuruuden mukaan.
3)      On 31.3.1984 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 857/84 vastaista, että jäsenvaltio, joka on valinnut menetelmän B, päättää
lisätä toiminnastaan luopuneen tuottajan tilakohtaisen viitemäärän sen ostajan viitemäärään, jolle kyseinen tuottaja toimitti
maitoa luopumisajankohtanaan, sen sijaan, että se lisäisi kyseisen määrän kansalliseen varantoon.”
Edellä mainitussa asiassa annetun tuomion johdosta Conseil d’État (Luxemburg) on 26.2.1987 antamallaan tuomiolla kumonnut
ministerin päätökset, joilla on kansallisen lainsäädännön perusteella vahvistettu tilakohtaiset kiintiöt sen käsiteltävänä
olevissa asioissa.
Lainsäädännön osalta vuoden 1985 suurherttuan asetus ja muut aikaisemmat säännökset on kumottu maidon lisämaksujärjestelmän
soveltamisesta Luxemburgissa 7.7.1987 annetun suurherttuan asetuksen (Mémorial 1987, s. 850; jäljempänä vuoden 1987 suurherttuan
asetus) 17 §:llä, ja tällä asetuksella on otettu käyttöön uusi lisämaksujärjestelmä (jäljempänä uusi lainsäädäntö).
Vuoden 1987 suurherttuan asetuksen taannehtivuudesta on säädetty 27.8.1987 annetulla lailla (Mémorial 1987, s. 1698), joka
koskee maidon lisämaksujärjestelmän soveltamisesta Luxemburgissa 7.7.1987 annetun suurherttuan asetuksen säännösten soveltamista
maidon markkinointivuotta 1987/88 edeltäviin markkinointivuosiin. Kyseisen lain ainoan pykälän mukaan mainittua asetusta sovelletaan
maidon lisämaksun kahdentoista kuukauden pituisiin soveltamisjaksoihin, jotka ovat alkaneet 2.4.1984, 1.4.1985 ja 1.4.1986,
ja siinä säädetään viitemäärien uudesta jaosta tämän saman asetuksen perusteella.
Vuoden 1987 suurherttuan asetuksen 1 §:ssä säilytetään ennallaan Luxemburgin viranomaisten aikaisemmin tekemä valinta eli
menetelmä B. Sitä vastoin kyseisen asetuksen 3 §:n 1 momentissa ei enää valita viitevuodeksi vuotta 1981, vaan vuosi 1983,
jonka osalta toimitettuja maitomääriä vähennetään kokonaisprosenttiosuudella, joka muodostuu laskemalla yhteen kaksi tekijää,
joista toinen määritellään kyseessä olevan toimittajan ostajalle vuoden 1983 aikana suorittamien maidon toimitusten määrän
perusteella ja toinen sen lisäyksen perusteella, joka vuoden 1983 aikana on tapahtunut maidon toimituksissa ostajalle verrattuna
samalta tilalta vuonna 1981 tehtyihin toimituksiin. Asetuksessa ei enää säädetä toimintansa lopettaneiden tuottajien tilakohtaisten
viitemäärien siirtämisestä niiden ostajilleen.
Tämän uuden lainsäädännön täytäntöönpanon johdosta Luxemburgin maatalousministeriö on vahvistanut eri ostajille kuuluvat kiintiöt
jokaiselle markkinointivuodelle 2.4.1984 lähtien. Luxemburgin viranomaiset eivät ole määränneet kenellekään kyseessä olevalle
tuottajalle suurempaa maksua kuin se, joka perustui vuoden 1984 ja vuoden 1985 suurherttuan asetuksiin. Ne ovat soveltaneet
edullisinta vaihtoehtoa.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Gerekens on yksi niistä 64 luxemburgilaisesta maidontuottajasta, jotka ovat Procolan jäseniä ja joiden oli suoritettava maidon
lisämaksua markkinointivuosilta 1985/1986 ja 1986/1987. Luxemburgin maatalousministeriön 15.3.1988 Procolalle osoittamasta
kirjeestä käy ilmi, että Gerekensin osalta vanhan lainsäädännön mukaisesti perittävä lisämaksu olisi ollut 297 298 Luxemburgin
frangia (LUF), kun taas uuden lainsäädännön nojalla perittävä lisämaksu oli 114 860 LUF. Tuottajalle edullisimman vaihtoehdon
perusteella on valittu jälkimmäinen summa, mutta siihen on lisätty viivästyskorkoina 14 334 LUF. Gerekens ja Procola vaativat
Luxemburgin valtiolta tämän summan palauttamista vedoten sovellettavan kansallisen lainsäädännön lainvastaiseen taannehtivuuteen.
Kyseinen vaatimus perustui väitettyihin vahinkoihin, joita niille on aiheutunut sellaisten virheiden takia, joita mainittu
valtio on tehnyt maidon lisämaksuun liittyviä yhteisön säännöksiä koskevassa sääntelyssä ja niiden soveltamisessa.
Koska Gerekens ja Procola hävisivät asiansa sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että muutoksenhakuasteessa, ne valittivat Cour
de cassationiin.
Koska Cour de cassation katsoo, että sen käsiteltäväksi saatettuun asiaan liittyy sellainen yhteisön oikeuden tulkintakysymys,
johon ei ole vielä annettu ennakkoratkaisua vastaavassa tilanteessa, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen
tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko oikeusvarmuutta ja taannehtivuuskieltoa koskevien yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden vastaista se, että jäsenvaltio
antaa tuotantokiintiöiden määräämistä koskevan yhteisön lainsäädännön – kuten sellaisen, joka on annettu maito- ja maitotuotealan
yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 804/68 muuttamisesta 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetulla neuvoston
asetuksella (ETY) N:o 856/84 ja asetuksen N:o 804/68 5 c artiklassa tarkoitetun maksun soveltamista maito- ja maitotuotealalla
koskevista yleisistä säännöistä 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 857/84 – soveltamiseksi
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen syrjiväksi toteaman alkuperäisen lainsäädännön tilalle uutta lainsäädäntöä, jossa mahdollistetaan
seuraamusten määrääminen taannehtivasti tuotantokiintiöiden ylityksistä, jotka ovat tapahtuneet yhteisön asetusten voimaantulon
jälkeen, mutta korvatun kansallisen lainsäädännön mukaisen järjestelmän voimassaoloaikana?”

Ennakkoratkaisukysymys
Yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden suojaamisesta johtuvat vaatimukset sitovat myös jäsenvaltioita, kun ne panevat yhteisön
lainsäädäntöä täytäntöön.
Oikeusvarmuus on yksi näistä yleisistä periaatteista (ks. asia C-453/00, Kühne & Heitz, tuomio 13.1.2004, 24 kohta, ei vielä
julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Vaikka oikeusvarmuuden periaate pääsääntöisesti estää vahvistamasta yhteisön säädöksen ajallisen soveltamisalan alkamispäiväksi
säädöksen julkaisemista edeltävää päivämäärää, näin voidaan poikkeuksellisesti tehdä, kun tavoiteltava päämäärä edellyttää
sitä ja kun niiden, joita asia koskee, perusteltua luottamusta kunnioitetaan asianmukaisesti (ks. yhdistetyt asiat C-143/88
ja C-92/88, Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest, tuomio 21.2.1991, Kok. 1991, s. I-415, Kok. Ep. XI, s. I-29,
49 kohta ja asia C-110/97, Alankomaat v. neuvosto, tuomio 22.11.2001, Kok. 2001, s. I-8763, 151 kohta).
Oikeusvarmuuden periaatetta ei voida myöskään loukata kansallisella lainsäädännöllä, jota sovelletaan taannehtivasti, kun
tavoiteltava päämäärä edellyttää sitä ja kun niiden, joita asia koskee, perusteltua luottamusta kunnioitetaan asianmukaisesti.
Pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella lainsäädännöllä tavoiteltu päämäärä on maidon lisämaksujärjestelmän täytäntöönpano
sen velvollisuuden mukaisesti, joka jäsenvaltioille on asetettu asetuksen N:o 804/68  5 c artiklan 1 kohdan nojalla. Kyseisen
järjestelmän tarkoituksena on maidontuotantoa rajoittamalla palauttaa tasapaino kysynnän ja tarjonnan välille maitomarkkinoilla,
joille on tunnusomaista rakenteellinen ylijäämä (ks. erityisesti asia 84/87, Erpelding, tuomio 17.5.1988, Kok. 1988, s. 2647).
Sen tavoite voidaan saavuttaa vain siten, että kaikki ne tuotetut määrät, jotka tavalla tai toisella tulevat kaupalliseen
kiertoon ja jotka näin vaikuttavat kysyntään ja tarjontaan, otetaan huomioon ensimmäisestä 1.4.1984 alkavasta kahdentoista
kuukauden jaksosta alkaen.
Näin ollen jäsenvaltio vaarantaa tämän tavoitteen ja maidon lisämaksujärjestelmän tehokkuuden, jos se ei korvaa järjestelmän
täytäntöönpanoa varten annettua kansallista lainsäädäntöä, joka on osoittautunut yhteisön oikeuden vastaiseksi, uudella lainsäädännöllä,
jolla on taannehtiva vaikutus. Maidon lisämaksujärjestelmän käyttöönottamisesta annettujen asetusten täytäntöönpanovelvollisuudesta
ei voida poiketa, koska ne ovat kaikilta osiltaan sitovia heti voimaantulostaan lähtien.
Näin ollen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella kansallisella lainsäädännöllä tavoiteltu päämäärä edellyttää, että maidon
lisämaksujärjestelmän asianmukaista ja tehokasta täytäntöönpanoa varten tätä järjestelmää sovelletaan taannehtivasti.
Mitä tulee niiden, joita asia koskee, perustellun luottamuksen mahdolliseen loukkaamiseen, on muistettava, että kaikilla taloudellisilla
toimijoilla, joille toimielimen toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia, on mahdollisuus vedota luottamuksensuojan
periaatteeseen (asia C-22/94, Irish Farmers Association ym., tuomio 15.4.1997, Kok. 1997, s. I-1809, 25 kohta).
Tältä osin on todettava, että luottamuksensuojan periaatteeseen voidaan vedota säännöksiä ja määräyksiä vastaan vain silloin,
kun viranomaiset ovat itse luoneet tilanteen, johon perusteltu luottamus perustuu (ks. vastaavasti asia C-179/00, Weidacher,
tuomio 15.1.2002, Kok. 2002, s. I-501, 31 kohta). Lisäksi, jos huolellinen ja järkevä taloudellinen toimija voi ennakoida
sellaisen toimenpiteen toteuttamisen, joka voi vaikuttaa sen etuihin, se ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen,
kun tällainen toimenpide toteutetaan (ks. vastaavasti em. asia Irish Farmers Association ym., tuomion 25 kohta).
Käsiteltävänä olevassa asiassa kantajat eivät vetoa vuoden 1984 ja vuoden 1985 suurherttuan asetusten pysyvyyttä koskevaan
luottamukseen. Ne vetoavat ainoastaan luottamukseensa, joka koskee sitä, ettei uutta lainsäädäntöä sovelleta taannehtivasti.
Kyseisen lainsäädännön taustasta – sellaisena kuin pääasian kantajat ovat sen itse yksityiskohtaisesti esittäneet huomautuksissaan
yhteisöjen tuomioistuimelle – ei kuitenkaan käy ilmi sellaisia seikkoja, joiden perusteella olisi mahdollista päätellä, että
taloudelliset toimijat ovat voineet perustellusti luottaa siihen, ettei kansallinen lainsäädäntö, jonka tarkoituksena oli
maidon lisämaksua koskevan yhteisön järjestelmän täytäntöönpano, ole kattanut 1.4.1984 ja vuoden 1987 suurherttuan asetuksen
voimaantulopäivän välillä kulunutta aikaa.
Mainituista huomautuksista käy nimittäin selvästi ilmi, etteivät toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ole milloinkaan jättäneet
vähäisintäkään epäilystä sen osalta, että vuoden 1984 ja vuoden 1985 asetukset korvataan uudella lainsäädännöllä, jolla on
taannehtiva vaikutus. Kansallisella tasolla on – tämän taannehtivuuden toteuttamiseksi Luxemburgin oikeuden mukaisesti – keskusteltu
ainoastaan tavasta, jolla lainsäädännölle annetaan taannehtiva vaikutus.
Pääasian kantajien kaltaisten taloudellisten toimijoiden olisi siten pitänyt varautua siihen, että vuoden 1987 suurherttuan
asetus pannaan taannehtivasti täytäntöön. Lisäksi ne olisivat voineet ennakoida tällaisesta toimenpiteestä päättämisen, kun
otetaan huomioon maitomarkkinoiden jatkuva ylijäämätilanne ja jäsenvaltioiden velvollisuus panna täytäntöön maidon lisämaksujärjestelmä
heti sen voimaantulosta lähtien eli 1.4.1984. Näin ollen ne eivät ole asetusten N:o 856/84 ja N:o 857/84 voimaantulopäästä
lähtien voineet odottaa, ettei tuottajilta perittäisi lisämaksua sellaisista lehmänmaidon määristä, jotka on tuotettu heille
myönnettyjen kiintiöiden lisäksi.
Vuoden 1987 asetuksen taannehtivan vaikutuksen kanssa ei voi olla ristiriidassa myöskään pääasian kantajien väite, jonka mukaan
maidon lisämaksulla on taloudelliselta kannalta kaikki rankaisutoimenpiteen vaikutukset, koska sillä rangaistaan kiintiönsä
ylittänyttä tuottajaa suorassa suhteessa tähän ylituotantoon.
Rikoslainsäädännön taannehtivuuskiellon periaate on tosin kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille yhteinen periaate,
joka on ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn Euroopan yleissopimuksen 7 artiklassa vahvistettu perusoikeudeksi
ja joka on erottamaton osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo (asia 63/83, Kirk,
tuomio 10.7.1984, Kok. 1984, s. 2689, Kok. Ep. VII, s. 605, 22 kohta ja asia C-331/88, Fedesa ym., tuomio 13.11.1990, Kok. 1990,http://ogma.curia.eu.int:8080/cGTi/html/CelexUrl.html?command=DocNumber&lg=fi&source=Celex&numdoc=61988J0331
s. I-4023, 42 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan lisämaksua ei kuitenkaan voida pitää maito- ja maitotuotealan lisämaksun
soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9 päivänä maaliskuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 536/93
(EYVL L 57, s. 12) 3 ja 4 artiklassa säädettyjen sanktioiden kaltaisena seuraamuksena (yhdistetyt asiat C-231/00, C-303/00
ja C‑451/00, Cooperativa Lattepiù ym., tuomio 25.3.2004, 74 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja yhdistetyt
asiat C-480/00–C‑482/00, C‑484/00, C-489/00–C-491/00 ja C-497/00–C-499/00, Azienda Agricola Ettore Ribaldi ym., tuomio 25.3.2004,
58 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Maidon lisämaksu on nimittäin markkinapolitiikan tai rakennepolitiikan säännöksistä johtuva rajoitus. Se on osa maatalousmarkkinoiden
tasapainottamiseen tarkoitettuja interventioita ja se käytetään maitoalan kulujen rahoittamiseen. Tästä seuraa, että asetuksen
ilmeisen päämäärän lisäksi, joka koskee maidontuottajien velvoittamista noudattamaan niille myönnettyjä viitemääriä, lisämaksulla
on myös taloudellinen tarkoitus sikäli kuin sillä pyritään hankkimaan yhteisölle tarvittavat varat sen tuotannon myymiseksi,
jonka tuottajat tuottavat kiintiönsä ylittäen (ks. em. asia Cooperativa Lattepiù ym., tuomion 74 ja 75 kohta ja em. asia Azienda
Agricola Ettore Ribaldi ym., tuomion 58 ja 59 kohta).
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että esitettyyn kysymykseen on vastattava, ettei oikeusvarmuutta ja taannehtivuuskieltoa
koskevien yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden vastaista ole se, että jäsenvaltio antaa tuotantokiintiöiden määräämistä
koskevan yhteisön lainsäädännön – kuten sellaisen, joka on annettu asetuksilla N:o 856/84 ja N:o 857/84 – soveltamiseksi yhteisöjen
tuomioistuimen syrjiväksi toteaman alkuperäisen lainsäädännön tilalle uutta lainsäädäntöä, jota sovelletaan taannehtivasti
tuotantokiintiöiden ylityksiin, jotka ovat tapahtuneet kyseisten asetusten voimaantulon jälkeen, mutta korvatun kansallisen
lainsäädännön mukaisen järjestelmän voimassaoloaikana.

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Luxemburgin hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja
ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa
tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen
korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
on ratkaissut Cour de cassationin 14.11.2002 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Oikeusvarmuutta ja taannehtivuuskieltoa koskevien yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden vastaista ei ole se, että jäsenvaltio
antaa tuotantokiintiöiden määräämistä koskevan yhteisön lainsäädännön – kuten sellaisen, joka on annettu maito- ja maitotuotealan
yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 804/68 muuttamisesta 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetulla neuvoston
asetuksella (ETY) N:o 856/84 ja asetuksen N:o 804/68 5 c artiklassa tarkoitetun maksun soveltamista maito- ja maitotuotealalla
koskevista yleisistä säännöistä 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 857/84 – soveltamiseksi
yhteisöjen tuomioistuimen syrjiväksi toteaman alkuperäisen lainsäädännön tilalle uutta lainsäädäntöä, jota sovelletaan taannehtivasti
tuotantokiintiöiden ylityksiin, jotka ovat tapahtuneet kyseisten asetusten voimaantulon jälkeen, mutta korvatun kansallisen
lainsäädännön mukaisen järjestelmän voimassaoloaikana.
Rosas
Schintgen
Colneric
Julistettiin Luxemburgissa 15 päivänä heinäkuuta 2004.
R. Grass

A. Rosas
kirjaaja

kolmannen jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.