CELEX: 62009CJ0488
TIR-yleissopimus
Yhteisön tullikoodeksi
TIR-carnet’lla suoritettu kuljetus
Takaajayhdistys
Sääntöjenvastainen purkaminen
Rikkomuksen tapahtumapaikan määrittäminen
Tuontitullien kantaminen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee unionin tullisäännöstön eri säännösten ja TIR-carnet’isiin merkittyjen tavaroiden kansainvälistä
kuljetusta koskevan Genevessä 14.11.1975 allekirjoitetun tulliyleissopimuksen (jäljempänä TIR-yleissopimus), joka on hyväksytty
Euroopan talousyhteisön puolesta 25.7.1978 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2112/78 (EYVL L 252, s. 1) ja joka on
tullut voimaan 20.6.1983, tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Asociación de Transporte Internacional por Carretera (jäljempänä
ASTIC) ja Espanjan valtio ja joka koskee tupakkalastin lainvastaisesta purkamisesta Espanjassa syntyneen tullivelan perimistä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

TIR-yleissopimus
TIR-yleissopimus edellyttää muun muassa sitä, että kyseisessä yleissopimuksessa määrätyn TIR-menettelyn nojalla kuljetetuilta
tavaroilta ei vaadita vienti- tai tuontitullien ja ‑verojen maksua eikä talletusta välitullitoimipaikoissa.
Mainitun yleissopimuksen 11 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1. Jos TIR-carnet’ta ei ole lähtöleimattu tai jos se on lähtöleimattu varauksin, ei asianomaisilla viranomaisilla ole oikeutta
vaatia takaajayhdistykseltä 8 artiklan 1 ja 2 kappaleessa mainittujen määrien suorittamista, elleivät viranomaiset yhden vuoden
kuluessa siitä päivästä, jona ne ovat hyväksyneet TIR-carnet’n, ole kirjallisesti ilmoittaneet yhdistykselle, ettei lähtöleimausta
ole suoritettu tai että se on tehty varauksin. Samaa määräystä on noudatettava, kun lähtöleimaustodistus on saatu väärällä
tai petollisella tavalla, paitsi että määräaika tällöin on kaksi vuotta.
2.      Edellä 8 artiklan 1 ja 2 kappaleessa tarkoitettujen maksujen suorittamista koskeva vaatimus on esitettävä takaajayhdistykselle
aikaisintaan kolmen kuukauden kuluttua siitä päivästä, jona yhdistys on saanut ilmoituksen siitä, ettei carnet’[ta] ole lähtöleimattu
tai että se on leimattu varauksin tahi että se on saatu väärällä tai petollisella tavalla, kuitenkin viimeistään kahden vuoden
kuluttua mainitusta päivästä. Kuitenkin täytyy sellaisissa tapauksissa, jotka edellä mainitun kahden vuoden määräajan kuluessa
tulevat oikeuskäsittelyn alaisiksi, maksuvaatimus tehdä yhden vuoden kuluessa siitä päivästä lukien, jolloin tuomioistuimen
päätös on saanut lainvoiman.
3.      Takaajayhdistyksellä on vaadittujen määrien suorittamista varten kolmen kuukauden määräaika siitä päivästä lukien, jolloin
maksuvaatimus esitettiin. Yhdistys saa suorittamansa määrät takaisin, jos se tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla osoittaa
maksuvaatimuksen jälkeisen kahden vuoden kuluessa, ettei kyseisessä kuljetuksessa ole tapahtunut väärinkäytöstä.”
TIR-yleissopimuksen 37 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Mikäli ei voida osoittaa, millä alueella väärinkäytös on tapahtunut, sen on katsottava tapahtuneen sen sopimuspuolen alueella,
jossa se on tullut ilmi.”

Unionin oikeus
Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1; jäljempänä tullikoodeksi)
203 artiklan mukaan tuontitullivelka syntyy, kun ”tuontitullien alainen tavara siirretään säännösten vastaisesti pois tullivalvonnasta”
ja mainitun poissiirtämisen ajankohtana.
Tullikoodeksin 215 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tullivelka syntyy siinä paikassa, jossa sen aiheuttavat tosiseikat ilmenevät.
2.      Jos 1 kohdassa tarkoitettua paikkaa ei voida määrittää, tullivelan katsotaan syntyneen siinä paikassa, jossa tulliviranomaiset
toteavat tavaran olevan tilanteessa, jossa tullivelka on syntynyt.
3.      Jos jotakin tavaraan sovellettavaa tullimenettelyä ei päätetä, tullivelan katsotaan syntyneen siinä paikassa, jossa tavara:
–        on asetettu tähän menettelyyn,
tai
–        saapuu yhteisöön tähän menettelyyn asetettuna.
4.      Jos tulliviranomaiset voivat käytettävissään olevien tietojen perusteella todeta, että tullivelka on syntynyt jo tavaran ollessa
aiemmin muussa paikassa, tullivelan katsotaan syntyneen siinä paikassa, jonka voidaan todeta olleen tavaran sijaintipaikka
aikaisimpana ajankohtana, jona tullivelan olemassaolo on voitu todeta.”
Tullikoodeksin 221 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tullien määrä on aiheellisella tavalla annettava velalliselle tiedoksi heti, kun se on kirjattu tileihin.
– –
3.      Tiedoksiantoa ei voida toimittaa velalliselle enää, kun kolmen vuoden määräaika on kulunut siitä päivästä, jona tullivelka
on syntynyt. Jos tulliviranomaiset eivät kuitenkaan ole voineet tarkasti määrittää lain mukaan kannettavaa tullien määrää
sellaisen tapahtuman vuoksi, joka voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin, tiedoksianto toimitetaan kolmen vuoden määräajan päätyttyä,
jos voimassa olevat säännökset sen sallivat.”
Tietyistä asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93
(EYVL L 253, s. 1; jäljempänä soveltamisasetus) 451 artiklassa säädetään, että TIR-carnet’lla tapahtuvaa tavaroiden kansainvälistä
kuljetusmenettelyä sovellettaessa Euroopan unionin tullialuetta on pidettävä yhtenä alueena.
Soveltamisasetuksen 454 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tätä artiklaa sovelletaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta TIR-yleissopimuksen ja ATA-yleissopimuksen erityisten, takaajayhdistysten
vastuuta TIR-carnet’ta tai ATA-carnet’ta käytettäessä koskevien säännösten soveltamista.
2.      Jos TIR-carnet’lla suoritettavan kuljetuksen tai ATA-carnet’lla suoritettavan passituksen aikana tai johdosta todetaan, että
tietyssä jäsenvaltiossa on tapahtunut rikkomus tai säännönvastaisuus, tämän jäsenvaltion on perittävä takaisin mahdollisesti
kannettavat tullit ja muut maksut yhteisön tai kansallisten säännösten mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta rangaistussäännösten
soveltamista.
3.      Jollei ole mahdollista määrittää aluetta, jolla rikkomus tai säännönvastaisuus on tapahtunut, sitä on pidettävä siinä jäsenvaltiossa
tapahtuneena, jossa se on todettu, jollei 455 artiklan 1 kohdassa säädetyssä määräajassa esitetä tulliviranomaisten hyväksymällä
tavalla todisteita toiminnon säännönmukaisesta suorittamisesta tai paikasta, jossa rikkomus taikka säännönvastaisuus on tosiasiallisesti
tapahtunut.
Jos tällaisten todisteiden puuttuessa kyseistä rikkomusta tai säännönvastaisuutta edelleen on pidettävä siinä jäsenvaltiossa
tapahtuneena, jossa se on todettu, tämän jäsenvaltion on kannettava kyseisiin tavaroihin liittyvät tullit ja muut maksut yhteisön
tai kansallisten säännösten mukaisesti.
Jos myöhemmin määritetään jäsenvaltio, jossa mainittu rikkomus tai säännönvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut, tullit
ja muut maksut alun perin kantaneen jäsenvaltion on palautettava ensiksi mainitulle jäsenvaltiolle tullit ja muut maksut –
lukuun ottamatta niitä, jotka on kannettu toisen alakohdan mukaisesti yhteisön omina varoina – jotka tavaroista on tässä jäsenvaltiossa
kannettava. Tällöin mahdollinen ylijäämä on maksettava takaisin maksut alun perin suorittaneelle henkilölle.
Jos tullit ja muut maksut takaisin perineen jäsenvaltion alun perin kantamien ja palauttamien tullien ja muiden maksujen määrä
on alhaisempi kuin se määrä, joka vaaditaan siinä jäsenvaltiossa, jossa rikkomus tai säännönvastaisuus on tosiasiallisesti
tapahtunut, tämän jäsenvaltion on kannettava erotus yhteisön tai kansallisten säännösten mukaisesti.
Jäsenvaltioiden tullihallintojen on toteutettava tarvittavat toimenpiteet rikkomusten tai säännönvastaisuuksien torjumiseksi
ja tehokkaiden seuraamusten määräämiseksi niistä.”
Soveltamisasetuksen 455 artiklassa säädetään seuraavaa:
” 1.      Jos TIR-carnet’lla suoritettavan kuljetuksen tai ATA-carnet’lla suoritettavan passituksen aikana tai johdosta todetaan, että
rikkomus tai säännönvastaisuus on tapahtunut, tulliviranomaisten on ilmoitettava siitä TIR-carnet’n tai ATA-carnet’n haltijalle
ja takaajayhdistykselle, tapauksen mukaan, TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kohdassa tai ATA-yleissopimuksen 6 artiklan 4
kohdassa määrätyssä määräajassa.
2.      Todiste TIR-carnet’lla tai ATA-carnet’lla suoritettavan toiminnon 454 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta
säännönmukaisuudesta on esitettävä tapauksen mukaan TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kohdassa tai ATA-yleissopimuksen 7 artiklan
1 ja 2 kohdassa määrätyssä määräajassa.
– –”
Soveltamisasetuksen 457 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Kun lähetys saapuu yhteisön tullialueelle tai alkaa yhteisön tullialueella sijaitsevassa lähtötoimipaikassa TIR-yleissopimuksen
8 artiklan 4 kohtaa sovellettaessa, takaajayhdistyksen on tultava vastuuseen tai oltava vastuussa tulliviranomaisille jokaisessa
jäsenvaltiossa, jonka alueella TIR-lähetystä kuljetetaan paikkaan, jossa se poistuu yhteisön tullialueelta, tai tällä alueella
sijaitsevaan määrätoimipaikkaan.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
ASTIC on TIR-carnet’lla suoritettavien kuljetusten (jäljempänä TIR-kuljetukset) takaajayhdistys Espanjan alueella. Kyseisen
yhdistyksen vastuun enimmäismäärä on 18.2.1994 päivätyn takausasiakirjan nojalla 200 000 Yhdysvaltain dollaria (USD).
Bundesverband Güterkraftverkehr Logistik und Entorgung eV (jäljempänä BGL) on Saksan alueella suoritettujen TIR-kuljetusten
takaajayhdistys.
Lindaun (Saksa) tullitoimipaikka kirjasi 18.3.1994 TIR-carnet’seen nro 10099706 lähetyksen Sveitsistä peräisin olevia savukkeita,
joiden määränpäänä oli Porton (Portugali) tullitoimipaikka. Sen jälkeen kun Lindaun tullitoimipaikka totesi, ettei tavaroita
ollut esitetty määrätoimipaikassa, se ilmoitti 12.1. ja 17.1.1995 rahdinkuljettajalle ja TIR-carnet’n haltijalle tullimaksuista.
Kyseinen tullitoimipaikka ilmoitti 17.1.1995 myös BGL:lle siitä, ettei mainittua TIR-carnet’ta ollut lähtöleimattu, ja lähetti
sille tämän jälkeen vaatimuksen 26.2.1996 erääntyvien tullien maksamisesta.
Samanaikaisesti 17.1.1995 mainittu tullitoimipaikka ilmoitti todetusta säännönvastaisuudesta syyttäjälle, joka aloitti tutkinnan.
Tämän tuomioistuinmenettelyn johdosta Landgericht Augsburg (Saksa) antoi 17.3.1998 rikostuomion, jossa todetaan, että tavarat
oli purettu Sevillassa (Espanja), ja kuljettajalle määrätään seuraamus salakuljetuksesta ja asiakirjaväärennöksestä. Kyseisten
tosiseikkojen perusteella Saksan tulliviranomaiset toimittivat asiakirja-aineiston Espanjan tulliviranomaisille, jotta nämä
perisivät tullivelan tullikoodeksin 215 artiklan ja soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan nojalla.
Tämän perusteella Espanjan tulliviranomaiset ilmoittivat 13.1.1999 kuljettajalle, TIR-carnet’iden haltijalle ja ASTICille
petoksellisesti maksamatta jääneen summan ja antoivat ASTICille Espanjassa suoritettujen TIR-kuljetusten takaajayhdistyksenä
tiedoksi rikkomusta koskevat tosiseikat ja maksamatta jätettyjen tullien määrän, joka oli 230 342 114 Espanjan pesetaa (ESP;
noin 1 384 384 euroa). ASTIC sai 22.3.1999 kyseistä velkaa koskevan maksuunpanopäätöksen.
Sen jälkeen kun ASTICin mainitusta maksuunpanopäätöksestä tekemä hallinnollinen oikaisuvaatimus ja sen kyseisen oikaisuvaatimuksen
hylkäävästä päätöksestä tekemä valitus hylättiin, ASTIC nosti kanteen Audiencia Nacionalin (Espanja) hallintolainkäyttöosastossa,
joka hyväksyi sen kanteen ainoastaan osittain, koska sen mielestä ASTICia voitiin vaatia vastuuseen enintään 200 000 USD:n
osalta.
ASTIC teki juuri kyseisen tuomioistuimen antamasta tuomiosta valituksen Tribunal Supremoon ja vetosi muun muassa Espanjan
tulliviranomaisilta puuttuvaan toimivaltaan kantaa maksamatta jätetyt tullit, koska perintävaatimus on sen osalta vanhentunut
siitä syystä, ettei sitä vastaan ollut ryhdytty mihinkään toimenpiteisiin kahden vuoden kuluessa siitä päivästä, jolloin Saksan
tulliviranomaiset hyväksyivät TIR-carnet’n.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee ensinnäkin sitä, onko Espanjan tulliviranomaisilla toimivalta aloittaa uusi
maksettavien tullien kantamista koskeva menettely, vaikka rikkomuksen tapahtumapaikka eli Espanjan alue on määritetty soveltamisasetuksen
454 artiklan 3 kohdassa ja 455 artiklassa vahvistetun määräajan päätyttyä ja vaikka Saksan tulliviranomaiset ovat esittäneet
Saksan alueella suoritetuista TIR-kuljetuksista vastaavalle takaajayhdistykselle maksuvaatimuksen kannettavasta tullista.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy toiseksi, voiko ASTICin kaltainen yhdistys vedota pääasian olosuhteissa soveltamisasetuksen
454 artiklan 3 kohdassa ja 455 artiklassa, tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdassa tai TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kappaleessa
vahvistettujen määräaikojen päättymiseen ja väittää, että takausvaatimus, jonka tulliviranomainen voi esittää kyseiselle yhdistykselle,
on vanhentunut.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää kolmanneksi vastausta siihen, keskeyttääkö Saksan tulliviranomaisten Saksan
alueella suoritetuista TIR-kuljetuksista vastaavalle takaajayhdistykselle esittämä maksuunpanopäätös määräaikojen kulumisen
ASTICiin nähden, kun otetaan huomioon se, eivät kyseiset viranomaiset ole peruuttaneet mainitulle yhdistykselle esitettyä
maksuvaatimusta.
Tribunal Supremo päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Mikäli rikkomuksen tosiasiallinen tapahtumapaikka määritetään sen jälkeen, kun jäsenvaltio on todennut sääntöjenvastaisuuden
TIR-kuljetuksen tullimenettelyssä ja esittänyt alueensa takaajayhdistykselle perittyä maksua vastaavan maksuvaatimuksen, onko
[soveltamisasetuksen] 454 artiklan 3 kohdan ja 455 artiklan mukaista, että jäsenvaltio, jossa rikkomus on tapahtunut, aloittaa
uuden menettelyn vaatiakseen vastaavia tulleja päävelallisilta ja rikkomuksen tosiasiallisen tapahtumapaikan takaajayhdistykseltä
sen vastuun enimmäismäärään saakka, jos tapahtumapaikka määritettiin yhteisön säännöksissä vahvistetun määräajan päätyttyä?
Mikäli tähän kysymykseen vastataan myöntävästi:
2)      Voiko sen jäsenvaltion takaajayhdistys, jossa sääntöjenvastaisuus on tosiasiallisesti tapahtunut, vedota [soveltamisasetuksen]
454 artiklan 3 kohdan ja 455 artiklan ja – – tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdan nojalla siihen, että oikeus vaatia takauksen
kohteena olevan vastuun määrää oli vanhentunut, koska vahvistettu määräaika oli päättynyt eikä sillä ollut tietoa tosiseikoista
ennen tämän määräajan päättymistä?
3)      Keskeyttääkö sääntöjenvastaisuuden todenneen valtion tulliviranomaisten tämän valtion takaajayhdistykselle TIR-yleissopimuksen
11 artiklan 2 kappaleen nojalla osoittama maksuvaatimus määräaikojen kulumisen siinä menettelyssä, joka on aloitettu rikkomuksen
tapahtumapaikan takaajayhdistystä kohtaan?
4)      Voidaanko TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kappaleen viimeistä virkettä tulkita siten, että siinä vahvistettua määräaikaa
sovelletaan rikkomuksen tapahtumapaikan valtioon silloinkin, jos sääntöjenvastaisuuden todennut valtio ei ole peruuttanut
takaajayhdistykselle osoitettua maksuvaatimusta, vaikka samoja todettuja tosiseikkoja koskeva rikosoikeudenkäynti oli vireillä?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä sitä, ovatko soveltamisasetuksen 454
ja 455 artikla esteenä sille, että sen jäsenvaltion tulliviranomaiset, jonka alueella TIR-kuljetuksen tullimenettelyä on rikottu,
aloittavat uuden menettelyn kyseisen rikkomuksen takia syntyneiden tullien kantamiseksi, vaikka rikkomuksen tapahtumapaikka
on määritetty tuomioistuinmenettelyssä sen jälkeen, kun toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat jo todenneet
sääntöjenvastaisuuden mainitun TIR-kuljetuksen tullimenettelyssä.
Alustavasti on huomautettava, että soveltamisasetuksen 451 artiklan mukaan unionin tullialuetta on TIR-carnet’n käyttöä koskevien
yksityiskohtaisten sääntöjen kannalta pidettävä yhtenä alueena.
Lisäksi tullikoodeksin 203 artiklassa säädetään, että kun tuontitullien alainen tavara siirretään säännösten vastaisesti pois
tullivalvonnasta, siirtäminen synnyttää tullivelan.
Koska tullivelkojen perimistä koskeva toimivalta on jaettu jäsenvaltioiden eri tulliviranomaisten kesken, soveltamisasetuksen
454 artiklan 2 kohdassa säädetään, että rikkomuksen tai säännönvastaisuuden johdosta syntyneiden tullien kantaminen kuuluu
sen jäsenvaltion toimivaltaan, jonka alueella kyseinen rikkomus tai säännönvastaisuus on tapahtunut.
TIR-yleissopimuksen 37 artiklan mukaan on kuitenkin niin, että jollei ole mahdollista määrittää varmasti sitä jäsenvaltiota,
jonka alueella rikkomus on tapahtunut, on olemassa väliaikainen toimivaltaolettama sen jäsenvaltion hyväksi, jonka alueella
rikkomus tai säännönvastaisuus on todettu. Tällainen olettama kuitenkin väistyy, kun myöhemmin vahvistetaan ensiksi mainitun
jäsenvaltion toimivalta (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-310/98 ja C-406/98, Met-Trans ja Sagpol, tuomio 23.3.2000, Kok.,
s. I-1797, 37 kohta).
Tällainen menetelmä vastaa yhtäältä sitä ajatusta, että jäsenvaltiot muodostavat yhden ainoan tullialueen niihin kolmansiin
maihin nähden, joita unionin ulkoisessa passitusmenettelyssä suoritettu toiminto koskee, ja toisaalta sitä ajatusta, että
tullien kantamiseen toimivaltaisen jäsenvaltion määrittely on unionin sisäinen ongelma niin, että toimivaltaisen jäsenvaltion
vaihtuminen ei vaikuta siihen tosiseikkaan, että tullivelallisen on maksettava kyseiset tullit (ks. em. yhdistetyt asiat Met-Trans
ja Sagpol, tuomion 38 kohta).
Oikeudesta esittää todisteita rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tosiasiallisesta tapahtumapaikasta on yhtäältä huomautettava,
että soveltamisasetuksen 454 ja 455 artiklassa ei täsmennetä sitä, kenen on esitettävä tai kuka voi esittää nämä todisteet
(ks. asia C-78/01, BGL, tuomio 23.9.2003, Kok., s. I-9543, 50 kohta).
Mainittujen todisteiden esittämiselle varatusta määräajasta on toisaalta todettava, että soveltamisasetuksen 454 artiklan
3 kohdan ensimmäisessä kohdassa viitataan lähinnä mainitun asetuksen 455 artiklan 2 kohtaan (ks. vastaavasti em. asia BGL,
tuomion 64–66 kohta).
Unionin tuomioistuin on siten jo katsonut, että soveltamisasetuksen 454 ja 455 artiklan yhdistettyjen säännösten nojalla takaajayhdistyksellä
on rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tosiasiallista tapahtumapaikkaa koskevien todisteiden esittämistä varten kahden vuoden
määräaika sille osoitetusta, kyseisestä rikkomuksesta tai säännönvastaisuudesta syntyneen tullivelan maksamista koskevasta
vaatimuksesta lukien (ks. vastaavasti em. asia BGL, tuomion 73 kohta).
Tästä on kuitenkin huomautettava, että TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 2 kappale, johon soveltamisasetuksen 455 artiklan 2
kohdassa viitataan ja joka on siis otettava huomioon tätä jälkimmäistä säännöstä tulkittaessa, on nimenomainen poikkeus tähän
kahden vuoden määräaikaan, jos kyseisen rikkomuksen perustana olevat tosiseikat on saatettu oikeuskäsittelyn alaisiksi. Tästä
seuraa, että kun rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tapahtumapaikka määritetään tuomioistuinmenettelyssä, tästä määräajasta
voidaan poiketa, kuitenkin sillä edellytyksellä, että mainitut tosiseikat on saatettu oikeuskäsittelyn alaisiksi kahden vuoden
kuluessa siitä, kun takaajayhdistys, joka on vastuussa alueesta, jolla rikkomus tai säännönvastaisuus on todettu, on saanut
tiedon kyseisestä rikkomuksesta tai säännönvastaisuudesta.
Tässä tapauksessa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee yhtäältä, että sen jälkeen, kun Saksan tulliviranomaiset totesivat, että
Saksan alueelle TIR-carnet’lla tullut tavara ei ollut saapunut määräpaikkaansa, ne ilmoittivat kyseisestä säännönvastaisuudesta
BGL:lle 17.1.1995 ennen kuin ne esittivät sille 26.2.1996 maksuvaatimuksen kyseisestä säännönvastaisuudesta syntyneistä tulleista.
Toisaalta Saksan tulliviranomaiset ilmoittivat todetusta säännönvastaisuudesta 17.1.1995 syyttäjälle, joka aloitti tutkinnan.
Tätä seurannut tuomioistuinmenettely johti Landgericht Augsburgin 17.3.1998 antamaan tuomioon, jossa Espanjan alue yksilöitiin
alueeksi, jolla pääasiassa kyseessä oleva tavara oli sääntöjenvastaisesti siirretty pois tullivalvonnasta.
Saksan tulliviranomaiset toimittivat 24.8.1998 juuri tämän tuomion Espanjan tulliviranomaisille.
Kaikista kyseisistä seikoista seuraa, että toisin kuin ASTIC väittää, on niin, että vaikka tuomio, jossa rikkomuksen tapahtumispaikka
määritetään, on annettu yli kaksi vuotta sen jälkeen, kun maksuvaatimus osoitettiin BGL:lle, Saksan viranomaiset eivät ole
kuitenkaan lainvastaisesti luopuneet Espanjan tulliviranomaisten hyväksi perimästä pääasiassa kyseessä olevaa tullivelkaa.
Pääasian tosiseikat ovat näet tulleet oikeuskäsittelyn alaisiksi Saksassa soveltamisasetuksen 454 ja 455 artiklan yhdistetyissä
säännöksissä säädettyjen määräaikojen kuluessa ja tämän jälkeen kyseisestä menettelystä seuranneen tuomion takia Espanjan
alue on vahvistettu kyseisen tullivelan synnyttäneen rikkomuksen tapahtumapaikaksi ja Saksan tulliviranomaisten toimivalta
periä mainittu velka on näin ollen väistynyt siten, että se on vastedes Espanjan tulliviranomaisilla.
Tämän perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että soveltamisasetuksen 454 ja 455 artiklaa on tulkittava siten,
että kun olettama, jonka mukaan toimivalta periä tullivelka on jäsenvaltiolla, jonka alueella TIR-kuljetuksen aikana tapahtunut
rikkomus on todettu, väistyy sellaisen tuomion seurauksena, jossa todetaan, että kyseinen rikkomus on tapahtunut toisen jäsenvaltion
alueella, toimivalta periä kyseinen velka siirtyy tämän jälkimmäisen valtion tulliviranomaisille sillä edellytyksellä, että
kyseisen rikkomuksen tosiseikat on saatettu tuomioistuimen käsiteltäväksi kahden vuoden määräajan kuluessa siitä päivästä,
jolloin siitä alueesta vastuulliselle takaajayhdistykselle, jolla sama rikkomus on todettu, on ilmoitettu rikkomuksesta.

Toinen, kolmas ja neljäs kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää näillä kysymyksillä vastausta siihen, voiko ASTIC vedota soveltamisasetuksen
454 artiklan 3 kohdassa ja 455 artiklan 1 kohdassa, TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kappaleessa sekä tullikoodeksin 221
artiklassa vahvistettuihin vanhentumisaikoihin riitauttaakseen Espanjan tulliviranomaisten sille esittämän maksuvaatimuksen.
Kyseinen tuomioistuin haluaa myös saada selville ne seuraukset, jotka alun perin Saksan tulliviranomaisten aloittamalla menettelyllä
voi olla kyseiselle maksuvaatimukselle.
Alustavasti on huomautettava, että soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohta liittyy toimivaltaisen jäsenvaltion määrittämiselle
asetettuun määräaikaan ja että tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdassa säädetään määräajasta, jonka päättymisen jälkeen tullivelkaa
ei voida antaa enää tiedoksi velalliselle.
Näin ollen juuri soveltamisasetuksen 455 artiklan 1 kohdassa ja TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kappaleessa määritellään
takaajayhdistystä koskevan perintävaatimuksen vanhentumisaika. Toimivaltaisilla viranomaisilla on siten oikeus vaatia takaajayhdistystä
maksamaan tullivelka ainoastaan, jos ne ovat kirjallisesti ilmoittaneet tälle rikkomuksesta yhden vuoden kuluessa siitä päivästä,
jolloin ne ovat hyväksyneet TIR-carnet’n.
Tässä tapauksessa ASTIC on saanut 13.1.1999 tiedoksi sen, että rikkomus on tapahtunut Espanjan alueella, vaikka Saksan tulliviranomaiset
olivat hyväksyneet pääasiassa kyseessä olevan TIR-carnet’n 18.3.1994 eli yli neljä vuotta ennen kyseistä tiedonantoa.
ASTIC ei kuitenkaan voi väittää pääasian erityisissä olosuhteissa, että Espanjan tulliviranomaisten oikeus vaatia omasta puolestaan
tullivelan maksamista taattuun määrään saakka on vanhentunut soveltamisasetuksen 455 artiklan 1 kohdan ja TIR-yleissopimuksen
11 artiklan 1 kappaleen perusteella.
Kyseisen maksuvaatimuksen vanhentumisen tunnustaminen pääasiassa vallitsevan kaltaisissa olosuhteissa johtaisi näet TIR-yleissopimuksella,
tullikoodeksilla ja soveltamisasetuksella käyttöön otetun tullien kantamisjärjestelmän tehokkaan vaikutuksen kyseenalaistamiseen.
Soveltamisasetuksen 455 artiklan 1 kohdassa ja TIR-yleissopimuksen 11 artiklan 1 kappaleessa vahvistetun määräajan tavoitteena
on siten varmistaa verojen ja maksujen kantamista koskevien säännösten yhdenmukainen ja joutuisa soveltaminen, jotta unioni
saisi nopeasti ja tehokkaasti käyttöönsä unionin omat varat. Kyseisessä säännöksessä vahvistettua määräaikaa on tämän tavoitteen
kannalta näin ollen pidettävä menettelysääntönä, joka on kohdistettu yksinomaan hallintoviranomaisille ja jolla pyritään varmistamaan
se, että nämä viranomaiset toimivat asiassa mahdollisimman nopeasti (ks. analogisesti TIR-carnet’iden ja ATA-carnet’iden käytöstä
passitusasiakirjoina yhteisössä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 719/91 soveltamista koskevista säännöksistä 12.6.1991
annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1593/91 (EYVL L 148, s. 11) osalta asia C-161/08, Internationaal Verhuis- en Transportbedrijf
Jan de Lely, tuomio 14.5.2009, Kok., s. I-4075, 50 ja 51 kohta).
Vaikka tulliviranomaiset olisivat toimineet riittävän huolellisesti ja nopeasti, tällaisten tullien kantaminen olisi kuitenkin
mahdotonta, jos sellaisen tuomioistuinmenettelyn takia, joka päättyy yli vuosi TIR-carnet’n hyväksymisen jälkeen, sen jäsenvaltion
tulliviranomaisten, jossa rikkomus on todettu, toimivalta väistyisi soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdan ja sen 455 artiklan
2 kohdan perusteella sen jäsenvaltion tulliviranomaisten toimivallan hyväksi, jonka alueella rikkomus on tapahtunut, mutta
jälkimmäiset tulliviranomaiset eivät pystyisi perimään tullivelkaa sen vuoksi, että mainittu TIR-carnet on hyväksytty yli
vuosi sitten.
Tässä tilanteessa on huomautettava, että vaikka soveltamisasetuksen 451 artiklan mukaan unionin tullialuetta on TIR-carnet’n
käyttöä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen kannalta pidettävä yhtenä alueena, kaikilla 27 jäsenvaltiolla on kuitenkin
omien tulliviranomaistensa kautta toimivalta periä alueellaan syntyneet tullivelat. Kussakin jäsenvaltiossa on lisäksi olemassa
erityinen takaajayhdistys, joka on vastuussa kyseisen jäsenvaltion alueella TIR-kuljetustoimen yhteydessä syntyneiden tai
syntyneiksi oletettujen tullivelkojen maksamisesta. ASTICin kaltainen takaajayhdistys ei kuitenkaan voi hyötyä tästä hallinnollisesta
hajaantumisesta estääkseen tällä perusteella tullien kantamisen takauksensa kohteena olevan vastuun määrään saakka.
Näin ollen on katsottava, että pääasian erityisissä olosuhteissa soveltamisasetuksen 455 artiklan 1 kohdassa ja TIR-yleissopimuksen
11 artiklan 1 kappaleessa vahvistettu yhden vuoden määräaika on alkanut kulua siitä päivästä, jolloin Espanjan tulliviranomaisille
on ilmoitettu lainvoiman saaneesta tuomiosta, jossa yksilöidään Espanjan alue alueeksi, jolla rikkomus on tapahtunut.
Vaikutuksista, joita Saksan tulliviranomaisten aloittamalla menettelyllä on Espanjan tulliviranomaisten johtamaan menettelyyn,
on todettava, ettei unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmene, että Saksan tulliviranomaiset olisivat
ryhtyneet tarvittaviin toimenpiteisiin BGL:lle osoittamansa maksuvaatimuksen panemiseksi täytäntöön.
Vaikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on todettava, että Saksan tulliviranomaiset ovat perineet kyseiseltä takaajayhdistykseltä
takaisin osan maksettavista tulleista, on kuitenkin huomautettava, että soveltamisasetuksen 454 artiklan 3 kohdassa säädetään
sellaisten tullien palauttamismenetelmästä, jotka sen jäsenvaltion tulliviranomaiset ovat jo kantaneet, jossa rikkomus on
todettu, sen jäsenvaltion hyväksi, jossa rikkomus on tosiasiallisesti tapahtunut.
Toiseen, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on siis vastattava, että soveltamisasetuksen 455 artiklan 1 kohtaa ja TIR-yleissopimuksen
11 artiklan 1 kappaletta on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa takaajayhdistys ei
voi vedota kyseisissä säännöksissä vahvistettuun vanhentumisaikaan, jos sen jäsenvaltion tulliviranomaiset, jonka alueesta
se on vastuussa, antavat sille yhden vuoden kuluessa siitä päivästä, jolloin kyseisille viranomaisille on ilmoitettu lainvoiman
saaneesta tuomiosta, jossa niiden toimivalta yksilöidään, tiedoksi tosiseikat, jotka ovat synnyttäneet tullivelan, joka sen
on maksettava takauksensa kohteena olevan vastuun määrään saakka.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993
annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 454 ja 455 artiklaa on tulkittava siten, että kun olettama, jonka mukaan toimivalta
periä tullivelka on jäsenvaltiolla, jonka alueella TIR-carnet’lla suoritetun kuljetuksen aikana tapahtunut rikkomus on todettu,
väistyy sellaisen tuomion seurauksena, jossa todetaan, että kyseinen rikkomus on tapahtunut toisen jäsenvaltion alueella,
toimivalta periä kyseinen velka siirtyy tämän jälkimmäisen valtion tulliviranomaisille sillä edellytyksellä, että rikkomuksen
tosiseikat on saatettu tuomioistuimen käsiteltäväksi kahden vuoden määräajan kuluessa siitä päivästä, jolloin siitä alueesta
vastuulliselle takaajayhdistykselle, jolla sama rikkomus on todettu, on ilmoitettu rikkomuksesta.
2)
Asetuksen N:o 2454/93 455 artiklan 1 kohtaa ja TIR-carnet’isiin merkittyjen tavaroiden kansainvälistä kuljetusta koskevan
Genevessä 14.11.1975 allekirjoitetun tulliyleissopimuksen 11 artiklan 1 kappaletta on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä
olevan kaltaisissa olosuhteissa takaajayhdistys ei voi vedota kyseisissä säännöksissä vahvistettuun vanhentumisaikaan, jos
sen jäsenvaltion tulliviranomaiset, jonka alueesta se on vastuussa, antavat sille yhden vuoden kuluessa siitä päivästä, jolloin
kyseisille viranomaisille on ilmoitettu lainvoiman saaneesta tuomiosta, jossa niiden toimivalta yksilöidään, tiedoksi tosiseikat,
jotka ovat synnyttäneet tullivelan, joka sen on maksettava takauksensa kohteena olevan vastuun määrään saakka.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: espanja.