CELEX: 62008CJ0028
Apeliacinis skundas
Teisė susipažinti su institucijų dokumentais
Dokumentas, susijęs su susirinkimu, vykusiu per procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo
Asmens duomenų apsauga
Reglamentas (EB) Nr. 45/2001
Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001

Savo apeliaciniu skundu Europos Bendrijų Komisija, palaikoma Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
bei Europos Sąjungos Tarybos, prašo Teisingumo Teismo panaikinti 2007 m. lapkričio 8 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos
teismo sprendimą
Bavarian Lager prieš Komisiją
(T‑194/04, Rink. p. II‑4523, toliau – skundžiamas sprendimas), kiek juo buvo panaikintas 2004 m. kovo 18 d. Komisijos sprendimas
(toliau – ginčijamas sprendimas), kuriuo atmestas
The Bavarian Lager Co. Ltd
(toliau –
Bavarian Lager
) prašymas leisti susipažinti su visu 1996 m. spalio 11 d. susitikimo, vykusio per procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo
(toliau – 1996 m. spalio 11 d. susitikimas), protokolu.

Teisinis pagrindas
1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis
ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, p. 31; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 15 t., p. 355) siekiant
užtikrinti laisvą asmens duomenų judėjimą Europos bendrijoje valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad tvarkant asmens
duomenis būtų paisoma fizinių asmenų pagrindinių teisių ir laisvių, visų pirma – jų teisės į privatų gyvenimą.
2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 45/2001 dėl fizinių asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms
ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 8, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
13 sk., 26 t., p. 102) buvo priimtas remiantis EB 286 straipsniu.
Reglamento Nr. 45/2001 1, 2, 5, 7, 8, 12, 14 ir 15 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(1)      Taikant Sutarties 286 straipsnį reikia, kad Bendrijos institucijoms ir įstaigoms būtų taikomi Bendrijos teisės aktai dėl asmenų
apsaugos tvarkant asmens duomenis ir tokių duomenų laisvo judėjimo.
(2)      Taikant visapusišką asmens duomenų apsaugos sistemą reikia ne tik nustatyti duomenų subjektų teises ir įsipareigojimus tiems,
kurie tvarko asmens duomenis, bet ir pažeidėjams taikyti atitinkamas nuobaudas, bei nepriklausomos priežiūros įstaigos vykdomą
stebėjimą.
<...>
(5)      Reglamentas būtinas tam, kad asmeniui būtų suteiktos įstatymais įgyvendinamos teisės <...>
<...>
(7)      Asmenys, kuriuos reikia apsaugoti, yra tie asmenys, kurių asmens duomenis Bendrijos institucijos ar įstaigos tvarko bet kuriuo
tikslu <...>
(8)      Duomenų apsaugos principai turi būti taikomi kiekvienai informacijai apie asmenį, kurio asmens tapatybė yra žinoma arba gali
būti nustatyta. <...>
<...>
(12)      Visoje Bendrijoje turėtų būti užtikrintas nuoseklus ir vienodas taisyklių, reglamentuojančių asmenų pagrindinių teisių ir
laisvių apsaugą, taikymas tvarkant asmens duomenis.
<...>
(14)      Tam tikslui turėtų būti imtasi Bendrijos institucijoms ir įstaigoms privalomų priemonių. Šios priemonės turėtų būti taikomos
visiems Bendrijos visų institucijų tvarkomiems asmens duomenims, jeigu atliekant visas Bendrijos teisėje numatytas veiklos
rūšis ar jų dalį yra taip tvarkomi duomenys.
(15)      Jeigu Bendrijos institucijos ar įstaigos asmens duomenis tvarko vykdydamos tokią veiklą, kuriai netaikomas šis reglamentas,
pirmiausia tokią, kuri nurodyta [ES sutarties redakcijos, galiojusios iki Lisabonos sutarties] V ir VI antraštinėse dalyse,
asmens pagrindinių teisių ir laisvių apsauga užtikrinama deramai atsižvelgus į [šios ES sutarties] 6 straipsnį. Teisės susipažinti
su dokumentais, įskaitant asmens duomenis saugojančius dokumentus, sąlygas reguliuoja pagal EB <...> 255 straipsnį, kurio
taikymo sritis apima [minėtos ES] sutarties V ir VI antraštines dalis, priimtos taisyklės.“
Reglamento Nr. 45/2001 1 straipsnyje nustatyta:
„1.      Vadovaujantis šiuo reglamentu, pagal Europos Bendrijų steigimo sutartis arba jomis vadovaujantis įsteigtos institucijos ir
įstaigos (toliau – Bendrijos institucijos ar įstaigos) gina fizinių asmenų pagrindines teises ir laisves, o svarbiausia –
su asmens duomenų tvarkymu susijusią jų teisę į privataus gyvenimo neliečiamumą, ir nei riboja, nei draudžia laisvai judėti
asmens duomenims arba juos gauti duomenų gavėjams, kuriems taikomas Direktyvą 95/46/EB <...>
2.      Šiuo reglamentu įsteigta nepriklausoma priežiūros institucija (toliau – Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas) prižiūri,
kaip visiems Bendrijos institucijos ar įstaigos tvarkymo veiksmams taikomos šio reglamento nuostatos.“
Šio reglamento 2 straipsnyje numatyta:
„Šiame reglamente:
a)      „asmens duomenys“ – bet kuri informacija, susijusi su fiziniu asmeniu (toliau – duomenų subjektas), kurio tapatybė yra žinoma
arba gali būti tiesiogiai ar netiesiogiai nustatyta pasinaudojant tokiais duomenimis kaip asmens kodas, vienu ar keliais asmeniui
būdingais fizinio, fiziologinio, protinio, ekonominio, kultūrinio ar socialinio pobūdžio požymiais;
b)      „asmens duomenų tvarkymas“ <...> – bet kuris su asmens duomenimis atliekamas vienkartinis ar daugkartinis veiksmas, toks kaip
rinkimas, užrašymas, rūšiavimas, saugojimas, adaptavimas ar keitimas, atgaminimas, paieška, naudojimas, atskleidimas perduodant,
platinant ar kitu būdu padarant juos prieinamus, lyginimas ar sujungimas, tvarkymo sustabdymas, trynimas ar naikinimas, nepaisant
to, ar tokie veiksmai atliekami automatiniu būdu ar ne;
<...>“
Minėto reglamento 3 straipsnyje nustatyta:
„1.      Visos Bendrijos institucijos ir įstaigos šį reglamentą taiko visiems tvarkomiems asmens duomenims, jeigu asmens duomenys yra
tvarkomi atsižvelgiant į Bendrijos teisėje numatytas visas veiklos rūšis ar jų dalį.
2.      Šis reglamentas taikomas visiškai arba iš dalies automatiniu būdu tvarkomiems asmens duomenims ir neautomatiniu būdu tvarkomiems
asmens duomenims, kurie yra arba yra skirti sudaryti susistemintos rinkmenos dalį.“
Pagal to paties reglamento 4 straipsnį:
„1.      Asmens duomenys turi būti:
a)      tvarkomi sąžiningai ir teisėtai;
b)      renkami atsižvelgiant į apibrėžtus, aiškius ir teisėtus tikslus, ir po to negali būti tvarkomi su šiais tikslais nesuderintu
būdu. <...>
<...>“
Reglamento Nr. 45/2001 5 straipsnyje nustatyta:
„Asmens duomenys gali būti tvarkomi tik tuo atveju, jeigu:
a)      juos reikia tvarkyti, kad visuomenės labui būtų vykdoma užduotis vadovaujantis Europos Bendrijų steigimo sutartimis arba kitais
jomis remiantis priimtais teisės aktais, arba teisėtai įgyvendinant Bendrijos institucijos ar įstaigos arba trečiosios šalies,
kuriai atskleidžiami duomenys, įgaliojimus; arba
b)      tvarkyti reikia vykdant teisinį įsipareigojimą, kuris nustatomas duomenų valdytojui; arba
<...>
d)      duomenų subjektas nedviprasmiškai duoda sutikimą <...>
<...>“
Šio reglamento 8 straipsnyje „Asmens duomenų perdavimas duomenų gavėjams, kuriems taikoma Direktyva 95/46 <...>, išskyrus
Bendrijos institucijas ir įstaigas“ nustatyta:
„Nepažeidžiant 4, 5, 6 ir 10 straipsnių, asmens duomenys perduodami tik tiems duomenų gavėjams, kuriems yra taikomas Direktyvą 95/46
<...> įgyvendinantis nacionalinis įstatymas:
a)      jeigu duomenų gavėjas nustato, kad duomenys yra būtini vykdant užduotį visuomenės labui arba įgyvendinti valstybinės valdžios
institucijos įgaliojimus; arba
b)      jeigu duomenų gavėjas įrodo būtinybę gauti perduotus duomenis ir nėra priežasties manyti, kad gali būti pažeisti teisėti duomenų
subjekto interesai.“
Minėto reglamento 18 straipsnyje „Duomenų subjekto teisė nesutikti“ numatyta:
„Duomenų subjektas turi teisę:
a)      bet kada dėl įtikinamų teisėtų priežasčių, susijusių su konkrečia jo padėtimi, nesutikti dėl savo asmens duomenų tvarkymo,
išskyrus šio reglamento 5 straipsnio b, c ir d punktuose numatytus atvejus. Jeigu toks nesutikimas yra pagrįstas, tokie asmens
duomenys nebegali būti toliau tvarkomi;
b)      prieš jo asmens duomenis pirmą kartą atskleidžiant trečiosioms šalims arba prieš jo vardu naudojant juos tiesioginės rinkodaros
tikslais, būti neatlygintinai aiškiai informuotas ir supažindintas su savo teise nesutikti dėl tokių asmens duomenų atskleidimo
ar naudojimo.“
2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su
Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t.,
p. 331) nustato EB 255 straipsnyje numatytos teisės susipažinti su šių institucijų dokumentais principus, sąlygas ir ribas.
Šis reglamentas taikomas nuo 2001 m. gruodžio 3 d.
Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 1 konstatuojamąją dalį:
„[ES sutarties redakcijos, galiojusios iki Lisabonos sutarties] 1 straipsnio antrojoje pastraipoje įtvirtinta atvirumo sąvoka,
nurodant, kad Sutartimi žymimas naujas etapas dar glaudesnės sąjungos tarp Europos tautų kūrimo procese, kur visi sprendimai
yra priimami kaip galima atviriau bei kaip galima arčiau piliečių.“
Pagal šio reglamento 2 konstatuojamąją dalį:
„Atvirumas leidžia piliečiams artimiau dalyvauti sprendimų priėmimo procese bei garantuoja didesnį valdymo teisėtumą ir veiksmingumą
bei aukštesnį atskaitomybės piliečiui mastą demokratinėje sistemoje. Atvirumas padeda stiprinti demokratijos principus ir
pagarbą pagrindinėms teisėms, kaip numatyta ES sutarties [redakcijos, galiojusios iki Lisabonos sutarties] 6 straipsnyje bei
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (toliau – chartija).“
Minėto reglamento 4 ir 11 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(4)      Šio reglamento tikslas yra padaryti visuomenės teisę susipažinti su dokumentais kaip galima veiksmingesne bei numatyti tokios
galimybės principus ir ribas pagal ES <...> 255 straipsnio 2 dalį.
<...>
(11)      Iš esmės visi institucijų dokumentai turėtų būti prieinami visuomenei. Tačiau, išimties tvarka turėtų būti apsaugomi tam tikri
visuomenės ir asmeniniai interesai. Institucijoms turėtų būti suteikta teisė saugoti savo vidaus konsultacijas ir svarstymus,
kai yra būtina išlaikyti jų sugebėjimą vykdyti užduotis. Svarstydamos dėl išimčių, institucijos turėtų atsižvelgti į Sąjungos
teisėje numatytus principus dėl asmeninių duomenų apsaugos visoje Sąjungos veikloje.“
Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnį „Naudos gavėjai ir taikymo sritis“:
„1.      Bet kuris Sąjungos pilietis ir bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, gyvenantis ar turintis registruotą buveinę valstybėje
narėje, turi teisę, laikydamasis šiame reglamente nustatytų principų, sąlygų ir apribojimų, susipažinti su institucijų dokumentais.
2.      Institucijos gali, laikydamosi tų pačių principų, sąlygų ir apribojimų, leisti bet kuriam fiziniam ar juridiniam asmeniui,
negyvenančiam arba neturinčiam registruotos buveinės valstybėje narėje, susipažinti su dokumentais.
3.      Šis reglamentas taikomas visiems institucijos turimiems dokumentams, tai yra, jos parengtiems arba gautiems ir esantiems jos
žinioje, susijusiems su visomis Europos Sąjungos veiklos sritimis.
4.      Nepažeidžiant 4 ir 9 straipsnių, dokumentai yra pateikiami visuomenei pagal raštišką paraišką arba tiesiogiai elektroniniu
būdu arba per registrą. Visų pirma yra tiesiogiai prieinami pagal 12 straipsnį teisėkūros procese parengti arba gauti dokumentai.
5.      Slapto pobūdžio, kaip apibūdinta 9 straipsnio 1 dalyje, dokumentams yra taikoma speciali tame straipsnyje numatyta procedūra.
<...>“
Pagal šio reglamento 4 straipsnį dėl teisės susipažinti su dokumentais išimčių:
„1.      Institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais, dėl kurių atskleidimo nukentėtų apsauga [susijusi su]:
<...>
b)      individo privatumu ir neliečiamumu, ypač pagal asmens duomenų apsaugą reglamentuojančius Bendrijos teisės aktus.
2.      Institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais, dėl kurių atskleidimo nukentėtų apsauga:
<...>
–        inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų,
nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis interesas.
<...>“
Reglamento Nr. 1049/2001 6 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „pareiškėjas nebūtinai turi nurodyti paraiškos pateikimo priežastį“.

Faktinės ginčio aplinkybės
Šio ginčo faktinės aplinkybės skundžiamo sprendimo 15–28 ir 34–37 punktuose išdėstytos taip:
„15      [
Bavarian Lager
] buvo įsteigta 1992 m. gegužės 28 d. siekiant importuoti vokišką alų, skirtą Jungtinės Karalystės gėrimų pardavimo vartoti
vietoje įstaigoms, kurių dauguma yra įsikūrusios Anglijos šiaurėje.
16      Vis dėlto [
Bavarian Lager
] negalėjo parduoti savo produkto, nes daugelis Jungtinės Karalystės verslininkų, eksploatuojančių gėrimų pardavimo vartoti
vietoje įstaigas, buvo susaistyti išimtinėmis pirkimo sutartimis, kurios juos įpareigojo pirkti alų tik iš tam tikrų alaus
daryklų.
17      Pagal Jungtinės Karalystės įsakymo dėl alaus tiekimo (
Supply of Beer (Tied Estate) Order 1989 SI 1989/2390
) 7 straipsnio 2 dalies a punktą Britanijos alaus daryklos, turinčios sutartis su daugiau nei 2 000 barų, privalo suteikti
šių įstaigų vadovams galimybę pirkti alų iš kitų alaus daryklų, jei šis alus yra laikomas statinėse, o alkoholio kiekis jame
viršija 1,2 %. Ši nuostata bendrai yra vadinama „Guest Beer Provision“ (toliau – GBP).
18      Tačiau daugelis ne Jungtinėje Karalystėje pagamintų alaus rūšių negali būti pripažintos „statinėse laikomu alumi“ GBP prasme,
todėl joms ši nuostata netaikoma.
19      Manydama, kad GBP yra lygiaverčio poveikio priemonė kiekybiniam importo apribojimui ir todėl nesuderinama su EB sutarties
30 straipsniu (po pakeitimo – EB 28 straipsnis), [
Bavarian Lager
] 1993 m. balandžio 3 d. laišku pateikė skundą Komisijai, kuris buvo įregistruotas numeriu P/93/4490/UK.
20      Atlikusi tyrimą 1995 m. balandžio 12 d. Komisija nusprendė pagal EB sutarties 169 straipsnį (po pakeitimo – EB 226 straipsnis)
pradėti procedūrą prieš Jungtinę Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystę. 1995 m. rugsėjo 28 d. ji pranešė [
Bavarian Lager
] apie tai, kad vyksta tyrimas ir kad ji 1995 m. rugsėjo 15 d. išsiuntė Jungtinei Karalystei oficialų pranešimą. 1996 m. birželio
26 d. Komisija nusprendė Jungtinei Karalystei pateikti pagrįstą nuomonę, o 1996 m. rugpjūčio 5 d. paskelbė pranešimą spaudai,
kuriuo informavo apie šį sprendimą.
21      1996 m. spalio 11 d. įvyko susitikimas <...>, kuriame dalyvavo Komisijos generalinio direktorato (toliau – GD) „Vidaus rinka
ir finansinės paslaugos“, Jungtinės Karalystės prekybos ir pramonės ministerijos atstovai ir Vidaus rinkos alaus daryklų konfederacijos
(toliau – VRADK) atstovai. 1996 m. rugpjūčio 27 d. laišku [
Bavarian Lager
] prašė leisti dalyvauti [1996 m. spalio 11 d.] susitikime, tačiau Komisija atsisakė patenkinti šį prašymą.
22      1997 m. kovo 15 d. Jungtinės Karalystės prekybos ir pramonės ministerija pranešė apie GBP pakeitimo projektą, pagal kurį buteliuose
laikomas alus gali būti perparduodamas kaip skirtingos kilmės alus, lygiai kaip ir statinėse laikomas alus. Po to, kai du
kartus, t. y. 1997 m. kovo 19 d. ir 1997 m. birželio 26 d., Komisija atidėjo savo sprendimą pateikti Jungtinei Karalystei
pagrįstą nuomonę, GD „Vidaus rinka ir finansinės paslaugos“ B direktorato „Laisvas prekių judėjimas ir viešieji pirkimai“
2 skyriaus „EB sutarties 30–36 straipsnių taikymas (pranešimai, skundai, pažeidimai ir kt.) ir prekybos tarp valstybių narių
apribojimų panaikinimas“ vadovas pranešė [
Bavarian Lager
], kad dėl GBP peržiūrėjimo projekto <...> Sutarties 169 straipsnyje numatyta procedūra buvo sustabdyta ir kad Jungtinei Karalystei
nebuvo išsiųsta pagrįsta nuomonė. Jis nurodė, kad ši procedūra bus nutraukta iš karto, kai įsigalios GBP pakeitimai. Nauja
GBP redakcija įsigaliojo 1997 m. rugpjūčio 22 dieną. Pagrįsta nuomonė nebuvo išsiųsta Jungtinei Karalystei, o Komisija galiausiai
1997 m. gruodžio 10 d. nusprendė nutraukti procedūrą dėl pažeidimo.
23      [
Bavarian Lager
] remdamasi Elgesio kodeksu [dėl visuomenės teisės susipažinti su Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 340, 1993, p. 41)]
1997 m. kovo 21 d. faksu GD „Vidaus rinka ir finansinės paslaugos“ generalinio direktoriaus paprašė pateikti jai pagrįstos
nuomonės kopiją. Ši paraiška ir vėlesnis jos pakartojimas buvo atmesti.
24      1997 m. rugsėjo 18 d. [sprendimu] Komisijos generalinis sekretorius patvirtino GD „Vidaus rinka ir finansinės paslaugos“ generaliniam
direktoriui pateiktos paraiškos atmetimą (toliau – 1997 m. rugsėjo 18 d. sprendimas).
25      [
Bavarian Lager
] Pirmosios instancijos teismui pateikė ieškinį dėl 1997 m. rugsėjo 18 d. sprendimo panaikinimo, kuris Teismo kanceliarijoje
buvo užregistruotas numeriu T‑309/97. 1999 m. spalio 14 d. Sprendimu
Bavarian Lager prieš Komisiją
(T‑309/97, Rink. p. II‑3217) Pirmosios instancijos teismas atmetė ieškinį nuspręsdamas, kad nagrinėjamo tikslo, t. y. leisti
valstybei narei savanoriškai suderinti aktus pagal Sutarties reikalavimus arba prireikus suteikti jai galimybę pateisinti
savo poziciją, siekimas saugant viešąjį interesą pateisino paraiškos susipažinti su parengiamuoju dokumentu, susijusiu su
<...> Sutarties 169 straipsnyje numatytos procedūros etapu, atmetimą.
26      1998 m. gegužės 4 d. [
Bavarian Lager
], remdamasi Elgesio kodeksu, pateikė Komisijai paraišką leisti susipažinti su visais byloje P/93/4490/UK vienuolikos nurodytų
bendrovių ir organizacijų bei trijų konkrečių asmenų ar įmonių kategorijų pateiktais dokumentais. Komisija atmetė pirminę
paraišką, nes Elgesio kodeksas yra taikomas tik Komisijos parengtiems dokumentams. Kartotinė paraiška buvo atmesta, nes Komisija
nerengė nagrinėjamų dokumentų, o visos paraiškos turėjo būti pateiktos dokumento autoriui.
27      1998 m. liepos 8 d. [
Bavarian Lager
] Europos ombudsmenui pateikė skundą, įregistruotą numeriu 713/98/IJH, 1999 m. vasario 2 d. laiške patikslindama, kad ji siekė
sužinoti VRADK atstovų, kurie dalyvavo 1996 m. spalio 11 d. susitikime, pavardes ir bendrovių bei asmenų, priklausančių keturiolikai
[
Bavarian Lager
] pirminėje paraiškoje leisti susipažinti su byloje P/93/4490/UK Komisijai pateiktais dokumentais nurodytų kategorijų, atstovų
pavardes.
28      Po ombudsmeno ir Komisijos susirašinėjimo pastaroji 1999 m. spalio ir lapkričio mėn. nurodė, kad į 45 laiškus, kuriuos ji
išsiuntė duomenų subjektams prašydama leisti atskleisti [
Bavarian Lager
] jų tapatybę, gavo 20 atsakymų – 14 teigiamų ir 6 neigiamus. Komisija atskleidė pavardes ir adresus asmenų, kurie sutiko,
kad tokia informacija būtų atskleista. [
Bavarian Lager
] ombudsmeno institucijai nurodė, kad Komisijos jai pateiktos informacijos nepakako.
<...>
34      2003 m. gruodžio 5 d. elektroniniu laišku [
Bavarian Lager
], remdamasi Reglamentu Nr. 1049/2001, paprašė Komisijos leisti susipažinti su šio sprendimo 27 punkte nurodyta informacija.
35      Komisija į šią paraišką atsakė 2004 m. sausio 27 d. laišku, kuriame nurodė, kad tam tikri su [1996 m. spalio 11 d.] susitikimu
susiję dokumentai gali būti paviešinti, tačiau atkreipė [
Bavarian Lager
] dėmesį į tai, kad penkios pavardės 1996 m. spalio 11 d. susitikimo protokole yra uždengtos, nes du asmenys aiškiai prieštaravo,
kad jų tapatybė būtų atskleista, o su kitais trimis asmenimis Komisijai nepavyko susisiekti.
36      2004 m. vasario 9 d. elektroniniu laišku [
Bavarian Lager
] pateikė kartotinę paraišką Reglamento Nr. 1049/2001 7 straipsnio 2 dalies prasme, siekdama, kad jai būtų pateiktas visas
1996 m. spalio 11 d. susitikimo protokolas, kuriame būtų nurodytos visų dalyvių pavardės.
37      [Ginčijamu sprendimu] Komisija atmetė kartotinę [
Bavarian Lager
] paraišką. Ji patvirtino, kad paraiškai atskleisti kitų dalyvių pavardes yra taikomas Reglamentas Nr. 45/2001. Kadangi [
Bavarian Lager
] neįrodė tokio atskleidimo akivaizdaus ir teisėto tikslo bei jo būtinybės, minėto reglamento 8 straipsnyje numatyti reikalavimai
nebuvo įvykdyti, todėl reikėjo taikyti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkte numatytą išimtį. Komisija pridūrė,
kad net jei asmens duomenų apsaugos taisyklės nebūtų taikomos, vis dėlto pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies
trečią įtrauką ji gali atsisakyti atskleisti kitas pavardes, kad nepakenktų savo galimybei atlikti tyrimus.“

Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
Skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas panaikino ginčijamą spendimą.
Dėl galimybės susipažinti su visu 1996 m. spalio 11 d. susitikimo protokolu Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo
90–95 punktuose nurodė, kad
Bavarian Lager
prašymas grindžiamas Reglamentu Nr. 1049/2001. Priminęs, kad pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį pareiškėjas nebūtinai
turi pagrįsti savo paraišką, t. y. įrodyti kokį nors interesą, kad jam būtų leista susipažinti su prašomais dokumentais, Pirmosios
instancijos teismas išnagrinėjo minėto reglamento 4 straipsnio 1 dalies b punkte numatytą išimtį, pagal kurią neleidžiama
pateikti informacijos, jei dėl jos atskleidimo nukentėtų individo privataus gyvenimo ir integralumo apsauga.
Skundžiamo sprendimo 96–119 punktuose Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo reglamentų Nr. 45/2001 ir Nr. 1049/2001 sąsają.
Pažymėjęs, kad Reglamento Nr. 45/2001 15 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, jog teisė susipažinti su dokumentais, įskaitant
dokumentus, kuriuose yra asmens duomenų, reguliuojama EB 255 straipsniu, Pirmosios instancijos teismas pabrėžė, kad pagal
Reglamento Nr. 1049/2001 11 konstatuojamąją dalį, svarstydamos išimtis, institucijos turėtų atsižvelgti į Europos Sąjungos
teisės aktais įtvirtintus ir visoms Sąjungos veiklos sritims taikomos asmens duomenų apsaugos principus, taigi ir į Reglamente Nr. 45/2001
nustatytus principus.
Remdamasis „asmens duomenų“ ir „asmens duomenų tvarkymo“ apibrėžimais, pateiktais Reglamento Nr. 45/2001 2 straipsnio a ir
b punktuose, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 105 punkte nusprendė, kad duomenų atskleidimas perduodant,
platinant ar kitaip padarant juos prieinamus patenka į „tvarkymo“ sąvoką, taigi Reglamentu Nr. 45/2001 numatyta nuo Reglamento Nr. 1049/2001
nepriklausoma galimybė paviešinti tam tikrus asmens duomenis.
Skundžiamo sprendimo 106 punkte Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, jog tam, kad tvarkymas būtų teisėtas pagal Reglamento Nr. 45/2001
5 straipsnio a arba b punktą, jis turi būti būtinas vykdant užduotis visuomenės labui arba laikantis duomenų valdytojui nustatyto
teisinio įpareigojimo. Pirmosios instancijos teismas toliau nurodė, kad Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnyje numatyta bet
kurio Sąjungos piliečio ir bet kurio fizinio ar juridinio asmens, gyvenančio ar turinčio registruotą buveinę valstybėje narėje,
teisė susipažinti su institucijų dokumentais yra teisinis įpareigojimas Reglamento Nr. 45/2001 5 straipsnio b punkto prasme.
Todėl jei Reglamentas Nr. 1049/2001 įpareigoja perduoti duomenis ir šis perdavimas yra „tvarkymas“ Reglamento  Nr. 45/2001
2 straipsnio b punkto prasme, perdavimas dėl šio reglamento 5 straipsnio tampa teisėtas.
Kalbėdamas apie Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b punkte numatytą pareigą įrodyti duomenų perdavimo būtinybę ir šio reglamento
18 straipsnyje numatytą duomenų subjekto teisę nesutikti su duomenų atskleidimu, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo
sprendimo 107–109 punktuose nusprendė:
„107      Dėl Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b punkte numatytos pareigos įrodyti duomenų perdavimo jam būtinybę reikia priminti,
kad teisei susipažinti su dokumentais, kuriuose yra asmens duomenų, taikomas Reglamentas Nr. 1049/2001 ir kad pagal šio reglamento
6 straipsnio 1 dalį pareiškėjas nebūtinai turi pagrįsti savo paraišką, t. y. įrodyti kokį nors interesą, kad jam būtų leista
susipažinti su prašomais dokumentais <...>. Todėl kai asmens duomenys yra perduodami įgyvendinant Reglamento Nr. 1049/2001
2 straipsnį, visiems Sąjungos piliečiams numatantį teisę susipažinti su dokumentais, taikomas minėtas reglamentas, o pareiškėjas
neprivalo įrodyti duomenų perdavimo jam būtinybės Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b punkto prasme. Iš tikrųjų, jei kaip
papildomos Reglamente Nr. 45/2001 nustatytos sąlygos būtų reikalaujama, kad pareiškėjas įrodytų dokumentų perdavimo jam būtinybę,
toks reikalavimas prieštarautų Reglamento Nr. 1049/2001 tikslui suteikti visuomenei kuo platesnę teisę susipažinti su institucijų
turimais dokumentais.
108      Be to, kadangi pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punktą teisė susipažinti su dokumentu nesuteikiama tuo
atveju, kai tokio dokumento atskleidimas galėtų pakenkti individo privačiam gyvenimui ir integralumui, perdavimas, kuriam
ši išimtis netaikoma, iš esmės negali pažeisti teisėtų duomenų subjekto interesų Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b punkto
prasme.
109      Dėl duomenų subjekto teisės nesutikti Reglamento Nr. 45/2001 18 straipsnis numato, kad šis subjektas turi teisę bet kada dėl
įtikinamų teisėtų priežasčių, susijusių su konkrečia jo padėtimi, nesutikti dėl savo asmens duomenų tvarkymo, išskyrus minėto
reglamento 5 straipsnio b punkte numatytus atvejus. Todėl atsižvelgiant į tai, kad Reglamente Nr. 1049/2001 nurodytas tvarkymas
yra pareiga Reglamento Nr. 45/2001 5 straipsnio b punkto prasme, duomenų subjektas iš esmės neturi teisės nesutikti. Vis dėlto,
kadangi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punktas yra šios pareigos išimtis, ja remiantis reikia atsižvelgti
į asmens duomenų atskleidimo pasekmes.“
Galiausiai Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta išimtis
turi būti aiškinama siaurai ir ji susijusi tik su asmens duomenims, kurie gali konkrečiai ir realiai pažeisti individo privataus
gyvenimo ir integralumo apsaugą. Šių pažeidimų tyrimas turi būti atliekamas atsižvelgiant į 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje
pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 8 straipsnį ir šiuo pagrindu
susiformavusią teismų praktiką.
Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 133 punkte apibendrintai, o 139 punkte konkrečiai nusprendė, kad Komisija,
konstatuodama, jog
Bavarian Lager
neįrodė akivaizdaus ir pagrįsto tikslo bei būtinybės sužinoti penkių 1996 m. spalio 11 d. susitikime dalyvavusių asmenų, kurie
po susitikimo nesutiko, kad jų tapatybė būtų atskleista
Bavarian Lager
, pavardes, padarė teisės klaidą.
Dėl išimties, susijusios su inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga, numatytos Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies
trečioje įtraukoje, pažymėtina, kad Pirmosios instancijos teismas apskritai atmetė šios nuostatos taikymo galimybę ir konkrečiai
nurodė, kad konfidencialus tvarkymas gali būti suteiktas tik pareiškėjo prašymu ir kad ši apsauga yra pateisinama tik tuo
atveju, jei vis dar vyksta aptariama procedūra.

Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
2008 m. birželio 13 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei bei Europos
Sąjungos Tarybai buvo leista įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. Suomijos Respublikai ir Švedijos Karalystei buvo
leista įstoti į bylą palaikyti
Bavarian Lager
reikalavimų, o Danijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą palaikyti
Bavarian Lager
ir Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūno reikalavimų.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą, kiek juo panaikinamas ginčijamas sprendimas,
–        priimti galutinį sprendimą dėl šio apeliacinio skundo dalyką sudarančių klausimų ir
–        priteisti iš
Bavarian Lager
[Komisijos] bylinėjimosi išlaidas pirmojoje instancijoje ir apeliacinėje instancijoje arba, jei [Komisija] pralaimėtų bylą,
priteisti iš jos pusę
Bavarian Lager
pirmojoje instancijoje patirtų bylinėjimosi išlaidų.
Taryba Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą ir
–        priteisti iš
Bavarian Lager
bylinėjimosi išlaidas.
Jungtinė Karalystė Teisingumo Teismo prašo:
–        patenkinti Komisijos apeliacinį skundą ir pripažinti šios institucijos nurodytus reikalavimus.

Bavarian Lager
Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti visą Komisijos apeliacinį skundą ir
–        priteisti iš Komisijos
Bavarian Lager
pirmojoje instancijoje ir šioje apeliacinėje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas arba, jei apeliacinis skundas būtų
patenkintas, nurodyti kiekvienai šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
Danijos Karalystė, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė ir Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas Teisingumo Teismo
prašo:
–        atmesti visą apeliacinį skundą.

Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
2009 m. lapkričio 11 d. ir 13 d. laiškais Komisija ir Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas paprašė atnaujinti žodinę
proceso dalį.
Teisingumo Teismas gali savo nuožiūra, generalinio advokato siūlymu arba šalių prašymu priimti nutartį atnaujinti žodinę proceso
dalį pagal Procedūros reglamento 61 straipsnį, jeigu mano, kad nepakanka informacijos arba kad byla turi būti nagrinėjama
remiantis argumentu, dėl kurio šalys nepareiškė savo nuomonių (2009 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo
Liga Portuguesa de Futebol Profissional ir Bwin International
, C‑42/07, Rink. p. I‑0000, 31 punktas ir nurodyta teismų praktika).
Savo prašymuose Komisija ir Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas tik tvirtina, kad generalinės advokatės išvada
pagrįsta argumentais, dėl kurių nebuvo pareikštos nuomonės nei Pirmosios instancijos teisme, nei Teisingumo Teisme.
Teisingumo Teismas mano, kad šiuo atveju pakanka informacijos, kad būtų priimtas sprendimas jam pateiktoje nagrinėti byloje,
ir kad šios bylos nereikia nagrinėti remiantis argumentais, kurių jos dalyviai neaptarė.
Taigi nereikia atnaujinti žodinės proceso dalies.

Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo apeliacinį skundą Komisija nurodo tris pagrindus:
–        Pirmosios instancijos teismas nurodęs, kad Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b punktas netaikomas šioje byloje, klaidingai
išaiškino ir pritaikė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punktą,
–        siaurai aiškindamas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkte numatytą sąlygą ir į jos taikymo sritį neįtraukdamas
Sąjungos teisės aktų, susijusių su dokumente nurodytų asmens duomenų apsauga, Pirmosios instancijos teismas padarė teisės
klaidą,
–        aiškindamas minėto reglamento 4 straipsnio 2 dalies trečią įtrauką Pirmosios instancijos teismas padarė klaidą, nes tyrimų
konfidencialumo apsaugą taikė tik skundo pareiškėjams, o šios apsaugos pratęsimą susiejo su reikalavimu, kad tyrimas dar nebūtų
pasibaigęs.

Teisingumo Teismo vertinimas
Atsižvelgiant į tai, kad du pirmieji apeliacinio skundo pagrindai labai panašūs, juos reikia nagrinėti kartu.
Komisija, palaikoma Jungtinės Karalystės ir Tarybos, iš esmės tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą
savo išvadose, susijusiose su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkte numatytos išimties taikymu, todėl tam
tikros Reglamento Nr. 45/2001 nuostatos tapo neveiksmingos.
Komisija mano, jog Pirmosios instancijos teismas priėmė sprendimą neatsižvelgdamas į Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio
1 dalies b punkto antrą sakinio dalį, kurioje nustatyta, kad institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais,
dėl kurių atskleidimo nukentėtų apsauga, susijusi su individo privatumu ir neliečiamumu, „ypač pagal asmens duomenų apsaugą
reglamentuojančius Bendrijos teisės aktus“. Pirmosios instancijos teismas šioje nuostatoje numatytą išimtį aiškino atsižvelgdamas
tik į EŽTK 8 straipsnį ir šiuo pagrindu susiformavusią teismų praktiką.
Dėl šio klaidingo 4 straipsnio 1 dalies b punkte numatytos išimties aiškinimo tam tikros Reglamento Nr. 45/2001 nuostatos,
būtent 8 straipsnio b punktas ir 18 straipsnio a punktas, tapo neveiksmingos.
Konkrečiai kalbant, Komisija mano, jog suteikdamas viršenybę Reglamento Nr. 1049/2001 6 straipsnio 1 daliai, kurioje numatyta,
kad pareiškėjas nebūtinai turi nurodyti priežastį, dėl kurios pateikiama paraiška pagal galimybę visuomenei susipažinti su
dokumentais reglamentuojančias taisykles, Pirmosios instancijos teismas Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b dalį, pagal
kurią asmens duomenų gavėjams nustatoma pareiga įrodyti būtinybę gauti perduotus duomenis, padarė neveiksmingą.
Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b punkte nustatyta asmens duomenų gavėjo pareiga įrodyti, kad jis siekia teisėto tikslo,
yra viena iš svarbiausių visų Europos Sąjungos teisės aktų, susijusių su duomenų apsauga, nuostatų. Taigi, institucijos turimame
dokumente esančių asmens duomenų atskleidimas yra ir visuomenės galimybė susipažinti su dokumentu pagal Reglamentą Nr. 1049/2001,
ir asmens duomenų tvarkymas pagal Reglamentą Nr. 45/2001, o Pirmosios instancijos teismas į tai neatsižvelgė.
Komisija priduria, jog nuspręsdamas, kad prašyti pateikti asmens duomenis galima tik turint teisinę pareigą, kylančią iš visuomenės
teisės susipažinti su dokumentais, kaip numatyta Reglamento Nr. 45/2001 5 straipsnio b punkte, Pirmosios instancijos teismas
panaikino to paties reglamento 18 straipsnio a punkto, kuriuo duomenų subjektui suteikiama teisė bet kada dėl įtikinamų teisėtų
priežasčių, susijusių su konkrečia jo padėtimi, nesutikti, kad būtų tvarkomi jo asmens duomenys, veiksmingumą.
Reikia pažymėti, kad Pirmosios instancijos teismas didelę savo argumentų dalį, būtent skundžiamo sprendimo 96–119 punktus,
skiria reglamentų Nr. 45/2001 ir Nr. 1049/2001 santykiui nagrinėti, o šio sprendimo 121–139 punktuose bylai taiko šiuo nagrinėjimu
nustatytus kriterijus.
Kaip skundžiamo sprendimo 98 punkte teisingai pažymėjo Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas santykį tarp reglamentų
Nr. 1049/2001 ir Nr. 45/2001, norint šioje byloje taikyti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkte numatytą
išimtį, reikia atminti, kad minėtų reglamentų tikslai skirtingi. Pirmuoju siekiama užtikrinti kuo didesnį viešųjų valdžios
institucijų sprendimų priėmimo procedūros ir informacijos, kuria grindžiami jų sprendimai, skaidrumą. Taigi jis skirtas tam,
kad kuo labiau būtų palengvintas teisės susipažinti su dokumentais įgyvendinimas ir skatinama gera administracinė praktika.
Antruoju siekiama užtikrinti fizinių asmenų pagrindinių laisvių ir teisių, be kita ko, teisės į privatų gyvenimą tvarkant
asmens duomenis, apsaugą.
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 45/2001 2 konstatuojamosios dalies, Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė nustatyti „visapusišką
[visavertę]“ apsaugos sistemą, o remiantis šio reglamento 12 konstatuojamąja dalimi, nusprendė esant būtina „visoje Bendrijoje
užtikrinti nuoseklų ir vienodą taisyklių, reglamentuojančių asmenų pagrindinių teisių ir laisvių apsaugą, taikymą tvarkant
asmens duomenis“.
Pagal tą pačią 12 konstatuojamąją dalį asmens duomenų subjektams suteiktos teisės apsaugos asmens duomenų tvarkymo atžvilgiu
priskiriamos taisyklėms, reglamentuojančioms asmenų pagrindinių teisių ir laisvių apsaugą. Sąjungos teisės aktų leidėjas mano,
kad Sąjungos teisės aktų, susijusių su asmens duomenų tvarkymu, tikslas – apsaugoti asmens pagrindines teises ir laisves.
Pagal Reglamento Nr. 45/2001 7 ir 14 konstatuojamąsias dalis tai yra „privalomos priemonės“, kurios taikomos „visiems Bendrijos
visų institucijų tvarkomiems asmens duomenims“ ir „bet kuriuo tikslu“.
Reglamentas Nr. 1049/2001, kaip matyti iš jo 1 konstatuojamosios dalies, priimtas įgyvendinant ES 1 straipsnio antroje pastraipoje
nurodytą siekį pažymėti naują etapą dar glaudesnės sąjungos tarp Europos tautų kūrimo procese, kur visi sprendimai yra priimami
kuo atviriau bei kuo arčiau piliečių.
Pagal šio reglamento 2 konstatuojamąją dalį atvirumas leidžia piliečiams artimiau dalyvauti sprendimų priėmimo procese bei
garantuoja didesnį valdymo teisėtumą ir veiksmingumą bei aukštesnį atskaitomybės piliečiui mastą demokratinėje sistemoje.
Reglamente Nr. 1049/2001 visuomenės teisė susipažinti su institucijų dokumentais įtvirtinta kaip bendroji taisyklė, tačiau
taip pat numatytos jos išimtys, susijusios su tam tikrais viešais ir privačiais interesais. Konkrečiai kalbant, šio reglamento
11 konstatuojamojoje dalyje primenama, kad „svarstydamos dėl išimčių, institucijos turėtų atsižvelgti į Sąjungos teisėje numatytus
principus dėl asmeninių duomenų apsaugos visoje Sąjungos veikloje“.
Reglamentai Nr. 45/2001 ir Nr. 1049/2001 buvo priimti beveik tuo pat metu. Juose nėra nuostatų, kuriose būtų aiškiai numatyta
vieno iš reglamentų viršenybė kito atžvilgiu. Todėl iš esmės reikia užtikrinti jų neribotą taikymą.
Vienintelis akivaizdus ryšys tarp šių dviejų reglamentų nustatytas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkte,
kuriame numatyta teisės susipažinti su dokumentu išimtis, jei dėl jo atskleidimo nukentėtų individo privataus gyvenimo ir
integralumo apsauga, numatyta, be kita ko, asmens duomenų apsaugą reglamentuojančiais Bendrijos teisės aktais.
Skundžiamo sprendimo 111–120 punktuose Pirmosios instancijos teismas apribojo šioje nuostatoje numatytos išimties taikymą
tik situacijoms, kai pažeidžiami individo privatus gyvenimas ir integralumas pagal EŽTK 8 straipsnį ir jo pagrindu susiformavusią
Europos Žmogaus Teisių Teismo praktiką, neatsižvelgęs į Sąjungos teisės aktus, susijusius su asmens duomenų apsauga, visų
pirma į Reglamentą Nr. 45/2001.
Reikia pažymėti, kad taip Pirmosios instancijos teismas nepaisė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkto, kuris
yra nedaloma nuostata ir kuriuo reikalaujama, kad individo privataus gyvenimo ir integralumo galimas pažeidimas visada būtų
nagrinėjamas ir vertinamas pagal Sąjungos teisės aktus, susijusius su asmens duomenų apsauga, visų pirma pagal Reglamentą Nr. 45/2001.
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punktu nustatytas specialus režimas ir sustiprinama asmens, kuriuo duomenys
tam tikrais atvejais gali būti atskleisti visuomenei, apsauga.
Pagal Reglamento Nr. 45/2001 1 straipsnio 1 dalį šio reglamento tikslas yra užtikrinti „fizinių asmenų pagrindines teises
ir laisves, o svarbiausia – su asmens duomenų tvarkymu susijusią jų teisę į privataus gyvenimo neliečiamumą“. Ši nuostata
neleidžia skirti asmens duomenų tvarkymo į dvi kategorijas, t. y. į kategoriją, kurios atveju šis tvarkymas būtų nagrinėjamas
remiantis tik EŽTK 8 straipsniu ir Europos Žmogaus Teisių Teismo praktika, susijusia su šiuo straipsniu, ir į kategoriją,
kurios atveju minėtam tvarkymui būtų taikomos Reglamento Nr. 45/2001 nuostatos.
Iš Reglamento Nr. 45/2001 15 konstatuojamosios dalies pirmo sakinio matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas nurodė būtinybę
taikyti ES 6 straipsnį, o per jį ir EŽTK 8 straipsnį, „jeigu Bendrijos institucijos ar įstaigos asmens duomenis tvarko vykdydamos
tokią veiklą, kuriai netaikomas šis reglamentas, pirmiausia tokią, kuri nurodyta [ES sutarties redakcijos, galiojusios iki
Lisabonos sutarties] V ir VI antraštinėse dalyse“. Tačiau ši nuoroda nereikalinga, jei duomenys tvarkomi vykdant tokią veiklą,
kuriai taikomas minėtas reglamentas, nes akivaizdu, jog tokiais atvejais taikomas pats Reglamentas Nr. 45/2001.
Iš to matyti, kad jei prašymu pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 siekiama susipažinti su dokumentais, kuriuose yra asmens duomenų,
taikomos visos Reglamento Nr. 45/2001 nuostatos, įskaitant ir jo 8 bei 18 straipsnius.
Be to, neatsižvelgdamas į Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkte esančią nuorodą į Sąjungos teisės aktus
asmens duomenų apsaugos srityje, taigi ir į Reglamentą Nr. 45/2001, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 107 punkte
netaikė Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b punkto, o minėto sprendimo 109 punkte – šio reglamento 18 straipsnio. Tačiau
šie straipsniai yra esminės Reglamentu Nr. 45/2001 nustatytos apsaugos sistemos nuostatos.
Todėl Pirmosios instancijos teismo pateiktas specialusis ir ribotas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkto
aiškinimas neatitinka tos pusiausvyros, kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė nustatyti tarp nagrinėjamų reglamentų.
Nagrinėjamu atveju iš bylos medžiagos, būtent iš ginčijamo sprendimo, matyti, kad,
Bavarian Lager
pateikus 1998 m. gegužės 4 d., 2003 m. gruodžio 5 d. ir 2004 m. vasario 9 d. paraiškas, Komisija jai nusiuntė dokumentą su
1996 m. spalio 11 d. susitikimo protokolu, neatskleisdama penkių pavardžių. Dėl šių penkių pavardžių pažymėtina, kad su trimis
asmenimis Komisija negalėjo susisiekti dėl sutikimo atskleisti jų pavardes, o du likusieji asmenys aiškiai nesutiko, kad jų
tapatybė būtų atskleista.
Atsisakydama leisti susipažinti su visu šiuo dokumentu Komisija rėmėsi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punktu
ir Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsniu.
Reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 104 punkte Pirmosios instancijos teismas, analizuodamas Reglamento Nr. 45/2001 2 straipsnio
a punktą, t. y. „asmens duomenų“ sąvoką, teisingai konstatavo, kad pavardės ir vardai gali būti laikomi asmens duomenimis.
Minėto sprendimo 105 punkte analizuodamas to paties reglamento 2 straipsnio b punktą, t. y. „asmens duomenų tvarkymo“ sąvoką,
jis taip pat teisingai nustatė, kad tokių duomenų atskleidimas patenka į „tvarkymo“ apibrėžimą minėto reglamento prasme.
Skundžiamo sprendimo 122 punkte Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, kad 1996 m. spalio 11 d. susitikimo protokole
esančiame susitikimo dalyvių sąraše yra asmens duomenų Reglamento Nr. 45/2001 2 straipsnio a punkto prasme, nes iš jo gali
būti nustatyta šiame susitikime dalyvavusių asmenų tapatybė.
Taigi, pagrindinis klausimas, į kurį reikia atsakyti, ar Komisija galėjo leisti susipažinti su dokumentu, kuriame yra penkios
1996 m. spalio 11 d. susitikimo dalyvių pavardės, nepažeisdama Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkto ir
Reglamento Nr. 45/2001.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad
Bavarian Lager
galėjo susipažinti su visa informacija apie 1996 m. spalio 11 d. susitikimą, įskaitant ir dalyvių nuomones, nurodant šių dalyvių
pareigas.
Komisija, 1998 m. gegužės 4 d. gavusi pirmą
Bavarian Lager
paraišką, paprašė 1996 m. spalio 11 d. susitikimo dalyvių sutikimo atskleisti jų pavardes. Kaip Komisija nurodė 2003 m. kovo
18 d. sprendime, ši procedūra atitiko tuo metu galiojusioje Direktyvoje 95/46 nustatytus reikalavimus.
2003 m. gruodžio 5 d. gavusi naują
Bavarian Lager
paraišką atskleisti visą 1996 m. spalio 11 d. susitikimo protokolą, Komisija 2004 m. sausio 27 d. šiai įmonei pranešė, kad
dėl naujų reglamentų Nr. 45/2001 ir Nr. 1049/2001 įsigaliojimo ji turinti šią paraišką nagrinėti pagal specialų minėtų reglamentų
režimą, numatytą, be kita ko, Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b punkte.
Vertinant tiek pagal seną Direktyvos 95/46 režimą, tiek pagal reglamentus Nr. 45/2001 ir Nr. 1049/2001, Komisija, patikrinusi,
ar duomenų subjektai sutinka, kad jų asmens duomenys būtų atskleisti, pasielgė teisingai.
Reikia konstatuoti, kad atskleisdama ginčijamo dokumento versiją be penkių 1996 m. spalio 11 d. susitikimo dalyvių pavardžių
Komisija nepažeidė Reglamento Nr. 1049/2001 nuostatų ir buvo pakankami atvira.
Reikalaudama, kad
Bavarian Lager
įrodytų penkių asmenų, nedavusių aiškaus sutikimo [atskleisti jų asmens duomenis], asmens duomenų perdavimo būtinybę, Komisija
taikė Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b punkto nuostatas.
Kadangi
Bavarian Lager
nepateikė jokių aiškių ir pagrįstų įrodymų ir nenurodė kokio nors įtikinamo argumento, kurie patvirtintų šių asmens duomenų
perdavimo būtinybę, Komisija negalėjo įvertinti skirtingų šalių interesų ir į juos atsižvelgti. Ji taip pat negalėjo patikrinti,
ar nėra priežasties manyti, kad gali būti pažeisti teisėti duomenų subjekto interesai, kaip tai įpareigoja Reglamento Nr. 45/2001
8 straipsnio b punktas.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Komisija teisingai atmetė paraišką leisti susipažinti su visu 1996 m. spalio 11 d. susitikimo
protokolu.
Taigi, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 133 ir 139 punktuose padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad nagrinėjamoje
byloje Komisija neteisingai taikė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punktą ir konstatavo, kad
Bavarian Lager
neįrodė akivaizdaus ir pagrįsto tikslo bei būtinybės gauti visą nagrinėjamą dokumentą.
Atsižvelgiant į visus šiuos motyvus, net nenagrinėjus kitų bylos šalių argumentų ir pagrindų, reikia panaikinti skundžiamą
sprendimą, kiek juo panaikinamas ginčijamas sprendimas.

Dėl skundžiamo sprendimo panaikinimo pasekmių
Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai Pirmosios instancijos teismo sprendimas yra panaikinamas,
Teisingumo Teismas pats gali priimti galutinį sprendimą, jeigu toje bylos stadijoje tai galima daryti.
Toks yra šios bylos atvejis.
Kaip Teisingumo Teismas konstatavo šio sprendimo 69 ir 73 punktuose, ginčijamas sprendimas nepažeidė reglamentų Nr. 45/2001
ir Nr. 1049/2001 nuostatų.
Taigi
Bavarian Lager
ieškinys dėl minėto sprendimo panaikinimo turi būti atmestas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Procedūros reglamento 122 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta, kad jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teisingumo
Teismas priima galutinį sprendimą byloje, jis sprendžia bylinėjimosi išlaidų klausimą. Pagal to paties reglamento 69 straipsnio,
taikomo apeliaciniame procese pagal jo 118 straipsnį, 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to reikalavo. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 4 dalį, taip pat taikomą apeliaciniam procesui pagal to paties
reglamento 118 straipsnį, į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos pačios padengia savo išlaidas. Teisingumo Teismas
gali nurodyti kitoms į bylą įstojusioms šalims pačioms padengti savo išlaidas.
Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir
Bavarian Lager
pralaimėjo bylą apeliaciniame procese, ji turi jas padengti.
Kadangi Komisija prašė priteisti iš
Bavarian Lager
bylinėjimosi išlaidas pirmojoje instancijoje ir ieškinys, pateiktas Pirmosios instancijos teisme, buvo atmestas,
Bavarian Lager
turi padengti bylinėjimosi išlaidas pirmojoje instancijoje.
Danijos Karalystė, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė, Jungtinė Karalystė, Taryba ir Europos duomenų apsaugos priežiūros
pareigūnas padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.
Panaikinti 2007 m. lapkričio 8 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Bavarian Lager prieš Komisiją
(T‑194/04), kiek juo panaikinamas 2004 m. kovo 18 d. Komisijos sprendimas, kuriuo atmesta paraiška leisti susipažinti su visu
1996 m. spalio 11 d. susitikimo protokolu atskleidžiant visas jame nurodytas pavardes, ir kiek juo nurodoma Europos Komisijai
padengti
The Bavarian Lager Co. Ltd.
bylinėjimosi išlaidas.
2.
Atmesti
The Bavarian Lager Co. Ltd.
ieškinį dėl 2004 m. kovo 18 d. Komisijos sprendimo, kuriuo atmesta paraiška leisti susipažinti su visu 1996 m. spalio 11 d.
susitikimo protokolu atskleidžiant visas jame nurodytas pavardes, panaikinimo.
3.
Nurodyti
The Bavarian Lager Co. Ltd.
padengti Europos Komisijos bylinėjimosi apeliaciniame procese ir pirmojoje instancijoje išlaidas.
4.
Nurodyti Danijos Karalystei, Suomijos Respublikai, Švedijos Karalystei, Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos
Karalystei, Europos Sąjungos Tarybai ir Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnui padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.