CELEX: 62007CJ0391
Määrus (EÜ) nr 800/1999
Põllumajandustoodete eksporditoetused
Artikkel 16
Diferentseeritud toetus
Impordiga seotud tolliformaalsuste täitmise tõendamine
Veokirjade koopia või valguskoopia esitamine
Määrus (EÜ) nr 1501/95
Eksporditoetuste määramine teraviljaturul
Artikkel 13
Erand määruse nr 800/1999 artiklist 16

Eelotsusetaotlus puudutab komisjoni 29. juuni 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1501/95, millega kehtestatakse teravilja eksporditoetuste andmist ja teraviljaturu häirete korral võetavaid meetmeid käsitleva nõukogu määruse (EMÜ) nr 1766/92 teatavad üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT L 147, lk 7
; ELT eriväljaanne 03/17, lk 442), muudetud komisjoni 1. juuli 1997. aasta määrusega (EÜ) nr 1259/97 (
EÜT L 174, lk 10
; ELT eriväljaanne 3/21, lk 181; edaspidi „määrus nr 1501/95”), artikli 13 tõlgendamist.
See eelotsusetaotlus esitati Glencore Grain Rotterdam BV (edaspidi „Glencore”) ja Hauptzollamt Hamburg-Jonas’i (edaspidi „Hauptzollamt”) vahelises vaidluses, mille ese on toetuse saamise õigus, mida kohaldatakse 3041886 kg suuruse partii Venemaale eksporditud rukki puhul.
Õiguslik raamistik
Määrus (EMÜ) nr 3665/87
Komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, millega sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (
EÜT L 351, lk 1
) põhjendused 3 ja 12 olid sõnastatud järgmiselt:
„nõukogu sätestatud üldreeglite kohaselt makstakse toetust siis, kui on tõendatud, et tooted on ühendusest eksporditud; selleks et mõistet „eksport ühendusest” saaks tõlgendada ühetaoliselt, tuleks täpsustada, et toodet loetakse ekspordituks siis, kui see lahkub ühenduse tolliterritooriumilt;
[…]
kui toetusemäär erineb sõltuvalt toote sihtkohast, tuleks sätestada kontroll selle üle, kas toode on imporditud kolmandasse riiki või kolmandatesse riikidesse, mille suhtes vastav toetus on kinnitatud; […]” [Siin ja edaspidi on nimetatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
Määruse nr 3665/87 artikli 1 seitsmenda taande kohaselt, „ilma et see piiraks ühenduse määrustega teatavatele toodetele ette nähtud eriomaste kitsenduste kohaldamist”, sätestab see määrus teraviljade eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad.
Diferentseeritud eksporditoetusi puudutavad sätted asuvad selle määruse artiklites 16–21.
Määruse nr 3665/87 artikkel 18, komisjoni 5. detsembri 1994. aasta määrusest (EMÜ) nr 2955/94 (
EÜT L 312, lk 5
; edaspidi „määrus nr 3665/87”) tulenevas redaktsioonis sätestab:
„1.   Impordiga seotud tolliformaalsuste täitmist tõendatakse eksportija valikul ühega järgmistest dokumentidest:
a)
tollidokument, selle koopia või valguskoopia; sellise koopia või valguskoopia õigsust peab tõestama kas originaaldokumendi kinnitanud asutus, asjaomase kolmanda riigi ametiasutus, asjaomases kolmandas riigis paikneva liikmesriigi ametiasutus või toetuse maksmise eest vastutav asutus;
b)
liikmesriigi poolt tunnustatud rahvusvaheliste kontrolli- ja järelevalveasutuse koostatud lossimistõend ja tõend tarbimiseks ringlusse lubamise kohta. Kõnealusel tõendil peavad olema tarbimiseks ringlusse lubamisega seotud tollidokumendi kuupäev ja number.
2.   Kui eksportija ei saa vastavalt lõike 1 punktidele a ja b valitud dokumente isegi pärast vajalike sammude astumist või kui on kahtlusi esitatud dokumentide ehtsuse suhtes, võib impordiga seotud tolliformaalsuste täitmise tõendamiseks esitada ühe või mitu järgmistest dokumentidest:
[…]
3.   Kõigil juhtudel esitab eksportija veokirjade koopiad või valguskoopiad.
4.   Komisjon võib [nõukogu 22. septembri 1966. aasta] määruse nr 136/66/EMÜ [õli- ja rasvaturu ühise korralduse kehtestamise kohta (
EÜT 1966, 172, lk 3025
)] artikliga 38 ja teiste ühist turukorraldust käsitlevate määruste vastavate artiklitega ette nähtud korras sätestada teatavatel kindlaks määratavatel erijuhtudel lõigetes 1 ja 2 osutatud impordiga seotud tõendite esitamise konkreetse dokumendiga või mis tahes muul viisil.”
Määrus nr 3665/87 tunnistati kehtetuks ja asendati alates 1. juulist 1999 komisjoni 15. aprilli 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (
EÜT L 102, lk 11
; ja parandus
EÜT L 180, lk 53
; ELT eriväljaanne 03/25, lk 129).
Määrus nr 800/1999
Määruse nr 800/1999 põhjendused 1, 2 ja 17 on sõnastatud nii:
„(1)
[…] määrust (EMÜ) nr 3665/87 […] on korduvalt ja oluliselt muudetud; värskete muudatuste korral tuleks see selguse huvides uuesti koostada;
(2)
nõukogu sätestatud üldreeglite kohaselt makstakse toetust siis, kui on tõendatud, et tooted on ühendusest eksporditud; kui kõigi kolmandate riikide suhtes kohaldatakse ühtset toetuse määra, tekib õigus toetust saada niipea, kui tooted on ühenduse turult lahkunud; kui toetuse määr on diferentseeritud vastavalt toodete sihtkohale, sõltub õigus toetust saada impordist kolmandasse riiki;
[…]
(17)
kui toetusemäär on diferentseeritud vastavalt eksporditavate toodete sihtkohale, tuleb tõendada, et kõnealune toode on imporditud kolmandasse riiki; impordiga seotud tolliformaalsuste lõpuleviimine seisneb eriti nende imporditollimaksude tasumises, mis võimaldavad kauba turustamist kõnealuses kolmandas riigis; võttes arvesse importivates kolmandates riikides valitseva olukorra mitmekesisust, on soovitatav heaks kiita selliste impordiga seotud tollidokumentide väljaandmine, mis kinnitaksid, et eksporditud tooted on saabunud oma sihtkohta, kuid samas takistaksid kaubavahetust nii vähe kui võimalik”.
Määruse nr 800/1999 artikli 1 üheksanda taande kohaselt, „ilma et see piiraks ühenduse määrustega teatavatele toodetele ette nähtud eriomaste kitsenduste kohaldamist”, sätestab see määrus teraviljade eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad.
Eksporditoetuste saamise õigust puudutavad üldsätted asuvad sama määruse artiklites 3–13, samas kui diferentseeritud eksporditoetusi puudutavad sätted asuvad nimetatud määruse artiklites 14–19.
Vastavalt määruse nr 800/1999 artikli 14 lõikele 1, „[k]ui toetusemäär muutub vastavalt sihtkohale, makstakse toetust sõltuvalt artiklites 15 ja 16 sätestatud täiendavatest tingimustest”.
Selle määruse artikli 15 lõiked 1 ja 3 sätestavad:
„1.   Tooted imporditakse muutmata kujul kolmandasse riiki või ühte kolmandatest riikidest, millele kohaldatakse toetust, 12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäevast; […]
[…]
3.   Toodet peetakse impordituks, kui on täidetud impordiga seotud tolliformaalsused, eriti need, mis käsitlevad tollimaksude kogumist kolmandates riikides.”
Nimetatud määruse artikli 16 lõiked 1–4 sätestavad:
„1.   Impordiga seotud tolliformaalsuste täitmist tõendatakse eksportija valikul ühega järgmistest dokumentidest:
a)
tollidokument, selle koopia või valguskoopia; sellise koopia või valguskoopia õigsust peab tõestama kas originaaldokumendi kinnitanud asutus, asjaomase kolmanda riigi ametiasutus, asjaomases kolmandas riigis paikneva liikmesriigi ametiasutus või toetuse maksmise eest vastutav asutus;
b)
vastavalt lõikes 5 kehtestatud miinimumnõuetele liikmesriigi poolt tunnustatud rahvusvaheliste kontrolli- ja järelevalveasutuse koostatud lossimis- ja imporditõend. Kõnealusel tõendil peavad olema impordiga seotud tollidokumendi kuupäev ja number.
2.   Kui eksportija ei saa vastavalt lõike 1 punktidele a ja b valitud dokumente isegi pärast vajalike sammude astumist või kui on kahtlusi esitatud dokumentide ehtsuse suhtes, võib impordiga seotud tolliformaalsuste täitmise tõendamiseks esitada ühe või mitu järgmistest dokumentidest:
[…]
3.   Kõigil juhtudel esitab eksportija veokirjade koopiad või valguskoopiad.
4.   Komisjon võib määruse nr 136/66/EMÜ artikliga 38 ja teiste ühist turukorraldust käsitlevate määruste vastavate artiklitega ette nähtud korras sätestada teatavatel kindlaks määratavatel erijuhtudel lõigetes 1 ja 2 osutatud impordiga seotud tõendite esitamise konkreetse dokumendiga või mis tahes muul viisil.”
Nagu ka käesoleva otsuse punktis 7 on viidatud, tunnistati määrus nr 3665/87 kehtetuks ja asendati määrusega (EÜ) nr 800/1999. Määruse nr 800/1999 artikli 54 lõige 2 täpsustab, et viiteid kõigis ühenduse dokumentides määrusele (EMÜ) nr 3665/87 või selle määruse konkreetsetele artiklitele tõlgendatakse viidetena käesolevale määrusele või selle vastavatele artiklitele. Nimetatud määruse nr 800/1999 I lisast tuleneb, et määruse nr 3665/87 artikkel 18 vastab määruse nr 800/1999 artiklile 16.
Vastavalt määruse nr 800/1999 artikli 55 teisele taandele kohaldatakse seda määrust alates 1. juulist 1999.
Määrus nr 1501/95
Määruse nr 1501/95 põhjendus 14 on sõnastatud järgmiselt:
„[…] määrus (EMÜ) nr 3665/87 […] nõuab, et kui toetused muutuvad vastavalt sihtkohale, peab toetuse väljamaksmiseks esitama eelkõige tõenduse, et toode on muutmata kujul imporditud kolmandasse riiki või mõnda kolmandasse riiki, mille suhtes hüvitist kohaldatakse; teravilja kolmandatesse riikidesse eksportimisel kohaldatavast hüvitisest on üldiselt madalam ainult hüvitis, mida kohaldatakse eksportimisel Šveitsi ja Liechtensteini; selleks et mitte takistada kogu ühenduse eksporti sihtkohta jõudmise tõenduse nõudmisega, tuleb leida muid meetmeid tagamaks, et kõigi kolmandate riikide suhtes kohaldatavat toetust saanud tooteid ei eksporditaks eespool nimetatud riikidesse; selleks tuleks loobuda sihtkohta saabumise tõendamise kohustusest kõigil juhtudel, kui eksport toimub meritsi; liikmesriikide pädevate asutuste koostatud tõendeid, mis tunnistavad, et tooted on ühenduse tolliterritooriumilt lahkunud mereveoks sobiva laeva pardal, loetakse piisavaks tagatiseks”.
Määruse nr 1501/95 artikkel 13 sätestab:
„Olenemata määruse (EMÜ) nr 3665/87 artiklist 18, ei nõuta kõikidesse kolmandatesse riikidesse eksportimisel toetuse maksmise kohta sõlmitud lepingutes kinnitatud eksporditoetuste väljamaksmiseks tõendit tarbimiseks ringlusse lubamise tolliformaalsuste täitmise kohta siis, kui ettevõtja esitab tõendi selle kohta, et vähemalt 1500 tonni teraviljatoodet on ühenduse tolliterritooriumilt lahkunud mereveoks sobiva laeva pardal.
Selle tõenduse annab järgmine pädeva asutuse tõestatud tunnistus määruse (EMÜ) nr 3665/87 artiklis 6 nimetatud kontrolleksemplaril, ühtsel haldusdokumendil või siseriiklikul dokumendil, mis tõestab kauba lahkumist ühenduse tolliterritooriumilt:
[…]
„Exportation de céréales par voie maritime – Règlement (CE) n
o
1501/95, article 13” [„Teraviljaeksport meritsi – Määrus (EÜ) nr 1501/95, artikkel 13”] [Määruse originaaltekstis eestikeelset versiooni ei ole.]
[…]”.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Glencore taotles 30. detsembril 1999 tollikontrolli seoses kokku 6725000 kg rukki eksportimisega Poola. Pädev tolliasutus rahuldas selle taotluse ning väljastas Glencore’ile ekspordideklaratsiooni, lubades tal kaupu nende eksporti oodates ajutiselt ladustada.
2000. aasta veebruaris taotles Glencore viimast tollikontrolli seoses nimetatud kauba eksportimisega Leedu sadama Klaipeda kaudu Venemaale kolmes osas, vastavalt 3041886 kg, 3002975 kg ja 668709 kg. Tolliasutus väljastas selleks ekspordideklaratsioonid, mis sisaldasid määruse nr 1501/95 artikli 13 teises lõigus nimetatud tunnistust.
On selge, et 3041886 kg suurune osaline tarne, mis ainsana on põhikohtuasjas vaidlusesemeks, oli mereveoks sobiva laeva pardal veetud Saksamaal asuvast Lübeckist Klaipedasse.
Glencore’i taotlusel tegi Hauptzollamt selle osalise tarnega seotud eksporditoetuse ettemakse, vastavalt määruse nr 800/1999 artiklile 24, tingimusel et toetuse saamise õigus oleks tõendatud ning ettenähtud vormis ja tähtajaks kinnitatud.
Arvestades, et määruse nr 800/1999 artikli 16 lõike 3 kohaselt pidi Glencore esitama veokirjad Lübeckist Venemaa sihtkohta, st Nazrani edasiveo kohta, ja tõdedes, et ta ei olnud esitanud konossementi Lübecki ja Klaipeda vahelise mereveo kohta, nõudis Hauptzollamt 2. augusti 2000. aasta kirjas koopiat täiendavatest veokirjadest Klaipeda ja Nazrani vahelise veo kohta.
Kuna Glencore ei olnud ettenähtud tähtajaks seda koopiat esitanud, nõudis Hauptzollamt 12. detsembri 2001. aasta otsustes, mida muudeti 1. märtsi 2004. aasta otsusega, et tagastataks eksporditoetuste ettemaks, millele lisandub 10% vastavalt määruse nr 800/1999 artikli 52 lõikele 1 koostoimes artikli 25 lõikega 1.
Glencore esitas Finanzgericht Hamburgile nende otsuste peale kaebuse.
Sisuliselt väidab ta, et määruse nr 800/1999 artiklit 16, kaasa arvatud selle lõiget 3, ei saa määruse nr 1501/95 tõttu kohaldada, nagu eelkõige nähtub selle viimase määruse põhjendusest 14. Olles esitanud määruse nr 1501/95 lõikes 13 nõutud tõendi, on ta toetuse saamise tingimused täitnud.
Hauptzollamt märgib, et vastavalt määruse nr 1501/95 artiklile 13 asendab tõend selle kohta, et vähemalt 1500 tonni teraviljatoodet on ühenduse tolliterritooriumilt lahkunud mereveoks sobiva laeva pardal, üksnes tõendit tolliformaalsuste täitmise kohta. Seevastu ei ole eksportija vabastatud kohustusest esitada veokirjade koopia, mida igal juhul nõutakse määruse nr 800/1999 artikli 16 lõike 3 alusel.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus arutleb, kas määruse nr 1501/95 artiklit 13, mis vabastab eksportija selles sättes kehtestatud tingimustel kohustusest esitada tõend tolliformaalsuste täitmise kohta, tuleb tõlgendada nii, et see vabastab eksportija ka määruse nr 800/1999 artikli 16 lõikes 3 ette nähtud kohustusest esitada veokirjade koopia.
Leides, et tema menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks on vajalik määruse nr 1501/95 artikli 13 tõlgendamine, otsustas Finanzgericht Hamburg menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse (EÜ) nr 1501/95 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et selle lõikes 2 nimetatud tõendi esitamine vabastab mitte ainult tarbimiseks ringlusse lubamise tolliformaalsuste täitmise kohta tõendi esitamisest, vaid ka veokirja esitamisest [määruse (EMÜ) nr 3665/87 artikli 18 lõige 3, nüüd määruse (EÜ) nr 800/1999 artikli 16 lõige 3]?”
Eelotsuse küsimus
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse nr 1501/95 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et kui eksportija esitab tõendi selle kohta, et vähemalt 1500 tonni teraviljatoodet on ühenduse tolliterritooriumilt lahkunud mereveoks sobiva laeva pardal, vabaneb ta määruse nr 800/1999 artikli 16 lõikes 3 ette nähtud kohustusest esitada veokirjade koopia või valguskoopia.
Nii määruse nr 1501/95 vastuvõtmise kuupäeval kui ka siis, kui selle artiklit 13 muudeti määrusega nr 1259/97, oli selle artikli eesmärk teha erand määruse nr 3665/87 artiklist 18.
Selleks et neis tingimustes teha kindlaks, kas määrust nr 1501/95 selle esialgses redaktsioonis vastu võttes ja hiljem selle artiklit 13 muutes soovis ühenduse seadusandja vabastada eksportijad kohustusest esitada veokirjade koopia või valguskoopia, tuleb kõigepealt tõlgendada seda artiklit määruse nr 3665/87 artiklit 18 arvesse võttes.
Esiteks teeb määruse nr 3665/87 artikkel 18 selgelt vahet ühelt poolt kohustusel esitada tõend tarbimiseks ringlusse lubamise tolliformaalsuste täitmise kohta, mida käsitlevad selle artikli lõiked 1 ja 2, ja teiselt poolt kohustusel esitada veokirjade koopia või valguskoopia, mille näeb ette selle artikli lõige 3.
Selles osas tuleb rõhutada, et veokiri ei ole tollidokument ning seda ei saa seetõttu käsitada tõendina kolmandatesse riikidesse importimisega seotud tolliformaalsuste täitmise kohta.
Tuleb nentida, et määruse nr 1501/95 artikkel 13 vabastab eksportija üksnes kohustusest esitada tõend tarbimiseks ringlusse lubamise tolliformaalsuste täitmise kohta.
Seega, vaatamata asjaolule, et määruse nr 1501/95 artikkel 13 algab sõnadega „[o]lenemata määruse (EMÜ) nr 3665/87 artiklist 18”, tuleb seda tõlgendada kui erandit üksnes määruse nr 3665/87 artikli 18 lõigetest 1 ja 2.
Teiseks tuleneb määruse nr 3665/87 artikli 18 lõikest 4, et komisjon võib määruse nr 136/66 artikliga 38 ja teiste ühist turukorraldust käsitlevate määruste vastavate artiklitega ette nähtud korras sätestada teatavatel kindlaks määratavatel erijuhtudel lõigetes 1 ja 2 osutatud impordiga seotud tõendite esitamise konkreetse dokumendiga või mis tahes muul viisil.
Ühenduse seadusandja seevastu ei ole mingil moel sätestanud võimalust kalduda kõrvale eraldi kohustusest esitada veokirjade koopia või valguskoopia, mis on ette nähtud määruse nr 3665/87 artikli 18 lõikes 3.
Kui määrus nr 1501/95 selle esialgses redaktsioonis ja määrus nr 1259/97 vastu võeti, oli määruse nr 136/66 artiklile 38 vastavaks asjakohaseks artikliks nõukogu 30. juuni 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 1766/92 teraviljaturu ühise korralduse kohta (
EÜT L 181, lk 21
; ELT eriväljaanne 03/12, lk 324) artikkel 23. See artikkel sätestas korra, mis nägi ette teraviljaturu korralduskomitee sekkumise.
Nii määrus nr 1501/95 selle esialgses redaktsioonis kui ka määrus nr 1259/97 võeti vastu vastavalt nimetatud artiklis ette nähtud korrale, nagu tuleneb ka nende viimastest põhjendustest, vastavalt millele on nimetatud määrustes sätestatud meetmed vastavuses teraviljaturu korralduskomitee arvamusega. Samuti ilmneb, et need määrused võeti vastu määruse nr 3665/87 artikli 18 lõike 4 alusel.
Seega on määruse nr 3665/87 artikli 18 lõikega 4 kooskõlas tõlgendada määruse nr 1501/95 artiklit 13 nii, et see teeb erandi üksnes nimetatud artikli 18 lõigetest 1 ja 2.
Kolmandaks on eeltoodud tõlgendus kooskõlas määruse nr 1501/95 artikli 13 eesmärgiga.
Tõepoolest, nagu tuleneb ka selle määruse põhjendusest 14, on nimetatud artikli eesmärk mitte takistada kogu ühenduse eksporti sellega, et eksportijalt nõutakse tõendust kauba importimise kohta kolmandasse riiki, v.a Šveits ja Liechtenstein, ja selleks rahulduda teatavatel tingimustel tõendusega, et kaupu ei ole eksporditud Šveitsi ja Liechtensteini.
Määruse nr 3665/87 artikli 18 lõigetes 1 ja 2 nõutud tollidokumentide ning sama artikli lõikes 3 nõutud veokirjade vahel on erinevus, mis tugineb arutlusel, et eksportijatel võib esineda raskusi tollidokumentide saamisel kolmanda impordiriigi ametiasutustelt, kellele nad ei saa mingil viisil survet avaldada, kuid see ei puuduta veokirju, kuna CIF-tarneklausli puhul korraldab eksportija ise kaubaveo ja temale jäävad veokirjade koopiad ning FOB-tarneklausli puhul on tal võimalus nõuda koopia esitamist ostjalt (vt selle kohta 12. juuli 1990. aasta otsus kohtuasjas
C-155/89: Philipp Brothers, EKL 1990, lk I-3265
, punkt 27).
Seega tundub olevat määruse nr 1501/95 artikliga 13 taotletud eesmärgiga kooskõlas see, kui eksportijad vabastatakse kohustusest esitada tõend kolmandas sihtkohariigis tarbimiseks ringlusse lubamise tolliformaalsuste täitmise kohta, võttes arvesse takistusi, mida nad selle tõendi esitamiseks võivad kogeda, nõudes neilt samas jätkuvalt veokirjade koopia või valguskoopia esitamist, mis ei tekita niisuguseid raskusi.
Samuti tuleb lisada, et võttes arvesse asjaolu, et eksporditavate kaupade veokirjade esitamine eksportija poolt on alati vajalik pettuseriski piiramiseks, ning et eksportijal ei esine mingeid erilisi raskusi selle dokumendi saamisel, siis kohustus esitada nimetatud dokumendi koopia või valguskoopia selleks, et saada diferentseeritud eksporditoetust – sealhulgas ka nendes faktilistes olukordades, kus tuleks kohaldada määruse nr 1501/95 artiklit 13 –, ei ole vastupidi Glencore’i väidetele proportsionaalsuspõhimõttega vastuolus.
Järgmisena tuleb märkida, et määruse nr 1501/95 artikli 13 käesolev tõlgendus jääb kehtima ka pärast seda, kui selles artiklis asendatakse viide määruse nr 3665/87 artiklile 18 viitega määruse nr 800/1999 artiklile 16.
Määruse nr 800/1999 artikkel 16 kordabki sisuliselt määruse nr 3665/87 artiklit 18.
Lõpuks kinnitavad määruse nr 1501/95 artikli 13 eespool esitatud tõlgendust ka teised määrused, mis on vastu võetud määruse nr 3665/87 artikli 18 lõike 4 alusel (näiteks komisjoni 1. septembri 1989. aasta määrus (EMÜ) nr 2669/89, millega kuulutatakse välja hange seoses oliiviõli tasuta tarnimisega Poolasse (
EÜT L 257, lk 20
)) või määruse nr 800/1999 artikli 16 lõike 4 alusel (näiteks komisjoni 9. jaanuari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 40/2004 suhkru kolmandatesse riikidesse importimisega seotud tolliformaalsuste täitmise tõendamise kohta määruse (EÜ) nr 800/1999 artikli 16 kohaselt (
ELT L 6, lk 17
; ELT eriväljaanne 03/42, lk 79)) ja neile järgnenud määrused, või komisjoni 18. märtsi 2005. aasta määrus (EÜ) nr 450/2005, mis käsitleb piima ja piimatoodete kolmandasse riiki importimisega seotud tolliformaalsuste täitmise tõendamist vastavalt määruse (EÜ) nr 800/1999 artiklile 16 (
ELT L 74, lk 30
).
Jättes redaktsioonilised erinevused kõrvale, tuleb nentida, et ükski neist määrustest ei vabasta eksportijat kohustusest esitada veokirjade koopia või valguskoopia.
Järelikult tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et määruse nr 1501/95 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et see, kui eksportija esitab tõendi selle kohta, et vähemalt 1500 tonni teraviljatoodet on ühenduse tolliterritooriumilt lahkunud mereveoks sobiva laeva pardal, ei vabasta teda määruse nr 800/1999 artikli 16 lõikes 3 ette nähtud kohustusest esitada veokirjade koopia või valguskoopia.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

Komisjoni 29. juuni 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1501/95, millega kehtestatakse teravilja eksporditoetuste andmist ja teraviljaturu häirete korral võetavaid meetmeid käsitleva nõukogu määruse (EMÜ) nr 1766/92 teatavad üksikasjalikud rakenduseeskirjad, muudetud komisjoni 1. juuli 1997. aasta määrusega (EÜ) nr 1259/97, artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et see, kui eksportija esitab tõendi selle kohta, et vähemalt 1500 tonni teraviljatoodet on ühenduse tolliterritooriumilt lahkunud mereveoks sobiva laeva pardal, ei vabasta teda komisjoni 15. aprilli 1999. aasta määruse (EÜ) nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, artikli 16 lõikes 3 ette nähtud kohustusest esitada veokirjade koopia või valguskoopia.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.