CELEX: 61988CJ0053
Traktatbrud
undladelse af at gennemføre Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980
beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens

1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 18 . februar 1988, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den Hellenske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler den efter EOEF-Traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget og underrettet Kommissionen om de lov - og forvaltningsbestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme samtlige bestemmelser i Raadets direktiv 80/987/EOEF af 20 . oktober 1980 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens ( EFT L 283, s . 23 ).
2 Det omhandlede direktiv vedroerer tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens, og indeholder blandt andet bestemmelser om saerlige former for garanti til sikring af betaling af deres tilgodehavender .
3 Kommissionen har naermere bestemt gjort gaeldende, dels at Den Hellenske Republik for samtlige arbejdstageres vedkommende ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til henholdsvis direktivets artikel 2 ( den nationale garantiinstitutions medvirken, naar der er indgivet begaering om indledning af en procedure, som sigter mod en samlet fyldestgoerelse af kreditorerne ), direktivets artikel 4 ( der sikres arbejdstagerne betaling af mindst 3 maaneders loen ), direktivets artikel 7 ( der sikres arbejdstagerne ret til ydelser i henhold til nationale lovbestemte sociale sikringsordninger ) og direktivets artikel 8 ( der sikres arbejdstagerne ret til ydelser i henhold til supplerende faglige eller tvaerfaglige forsikringsordninger ), dels at Den Hellenske Republik for de to grupper arbejdstagere, som den har anmodet om at maatte undtage fra direktivets bestemmelser, ikke har truffet foranstaltninger, der kan sikre dem en beskyttelse svarende til den beskyttelse, direktivet giver .
4 Vedroerende de omtvistede nationale bestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
Anbringenderne om manglende gennemfoerelse af direktivets artikler 2, 4, 7 og 8
5 Det fremgaar af sagen, at den graeske regering under den forudgaaende administrative procedure meddelte Kommissionen, at den mente allerede at have opfyldt sine forpligtelser ifoelge direktivet med vedtagelsen af lov nr . 1172/81 ( Den Hellenske Republiks Lovtidende nr . 177 af 9.7.1981, serie I ), der sikrer arbejdstagernes tilgodehavender i tilfaelde af, at arbejdsgiveren navnlig som foelge af insolvens er ude af stand til at udbetale skyldig loen . Kommissionen har gjort gaeldende, at naevnte lov efter dens opfattelse ikke udgoer en rigtig gennemfoerelse af direktivet og navnlig ikke af dettes artikler 2, 4, 7 og 8 .
6 Den graeske regering har ikke under sagen for Domstolen fortsat bestridt, at naevnte lov ikke var en foranstaltning, ved hvilken direktivet fuldt ud kunne gennemfoeres . Den har i svarskriftet og i duplikken omtalt et foreliggende forslag til et praesidentdekret, hvorved direktivets bestemmelser skal inkorporeres i graesk ret . Den har i besvarelse af spoergsmaal fra Domstolen oplyst, at dette forslag er blevet opgivet, men at der er vedtaget en ny lov, lov nr . 1836/89, hvorefter der blandt andet oprettes en saerlig fond, benaevnt "Fond til Beskyttelse af Arbejdstagerne mod Arbejdsgiverens Insolvens" og ligeledes en bemyndigelse til vedtagelse af et praesidentdekret . Den sagsoegte regering har endelig i januar 1990 meddelt ordlyden af dette praesidentdekret, der efter dens opfattelse fuldt ud opfylder kravene i direktivet .
7 Det bemaerkes, at det er ufornoedent at undersoege, om naevnte praesidentdekret foerer til en fyldestgoerende gennemfoerelse af direktivet . For ifoelge Domstolens faste praksis ( jf . senest dom af 11 . maj 1989, Kommissionen mod Tyskland, praemis 8, sag 76/86, Sml . s . 1021 ) fastlaegges genstanden for et soegsmaal i henhold til Traktatens artikel 169 under den forudgaaende administrative procedure, der er fastlagt i denne traktatbestemmelse .
8 Under denne sag kan der derfor kun blive tale om en undersoegelse af retsstillingen i Graekenland paa baggrund af direktivet paa tidspunktet for udloebet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist .
9 Det er ubestridt, at de bestemmelser, der foer naevnte frists udloeb var gaeldende i Graekenland, ikke kunne udgoere en tilstraekkelig ivaerksaettelse af forpligtelserne i henhold til direktivet .
10 Af det anfoerte foelger, at Kommissionens klagepunkter om en manglende gennemfoerelse af direktivets artikler 2, 4, 7 og 8 maa anerkendes .
Klagepunkterne vedroerende de grupper af arbejdstagere, der kan undtages fra direktivets bestemmelser
11 Direktivets artikel 1, stk . 2, indeholder foelgende bestemmelse :
"Medlemsstaterne kan undtagelsesvis fra dette direktivs anvendelsesomraade udelukke krav fra visse kategorier af arbejdstagere, fordi arbejdstagernes arbejdsaftale eller ansaettelsesforhold er af en saerlig karakter, eller fordi der findes andre former for garanti, som sikrer arbejdstagerne en beskyttelse svarende til den, der fremgaar af dette direktiv .
Fortegnelsen over de i foerste afsnit omhandlede kategorier af arbejdstagere er indeholdt i bilaget ."
12 Denne fortegnelse naevner i afsnit I "arbejdstagere, hvis arbejdsaftale eller ansaettelsesforhold er af en saerlig karakter" og i afsnit II "arbejdstagere, der er omfattet af andre former for garanti ". For Graekenlands vedkommende omfatter den i afsnit I skipper og besaetning paa et fiskerfartoej, saafremt og i det omfang afloenning sker i form af deltagelse i overskuddet eller i fartoejets bruttoindtjening, og i afsnit II skibsbesaetninger .
13 Kommissionen har gjort gaeldende, at Den Hellenske Republik for disse to grupper arbejdstagere skulle have indfoert garantier, som sikrede dem en beskyttelse svarende til direktivets .
14 Dette synspunkt kan ikke tiltraedes for den foerste gruppe arbejdstageres vedkommende . Det maa saaledes fremhaeves, at medlemsstaterne efter direktivets artikel 1, stk . 2, ganske vist som en undtagelse kan udelukke disse arbejdstageres krav fra direktivets anvendelsesomraade, fordi deres arbejdsaftale eller ansaettelsesforhold er af en saerlig karakter, og at dette kan ske, uden at der foreligger en anden form for garanti, som sikrer dem en tilsvarende beskyttelse .
15 Kommissionens klagepunkt om en manglende til direktivets svarende beskyttelse for den foerstnaevnte kategori af arbejdstagere skal derfor forkastes .
16 Derimod maa det vedroerende den anden kategori af arbejdstagere fastslaas, at adgangen til at udelukke dem fra direktivets anvendelsesomraade ifoelge dettes artikel 1, stk . 2, forudsaetter, at der findes andre former for garanti, som sikrer disse arbejdstagere en beskyttelse, der svarer til direktivets .
17 Den graeske regering har gjort gaeldende, at skibsbesaetninger har en beskyttelse, der svarer til beskyttelsen i henhold til direktivet, idet de er omfattet af forskellige nationale bestemmelser, nemlig hastelov nr . 690/1945, lov nr . 762/1978, artikel 16 i hastelov nr . 373/1968, artiklerne 81, 205 og 207 i den private soelov og lov nr . 1220/81 om Havnevaesenet i Piraeus .
18 Kommissionen har derimod gjort gaeldende, at skibsbesaetninger ikke efter de naevnte bestemmelser opnaar en beskyttelse, der svarer til beskyttelsen i henhold til direktivet .
19 Foerst bemaerkes, at baade direktivets formaal, som er at sikre samtlige arbejdstagere en mindstebeskyttelse, og den i direktivets artikel 1, stk . 2, fastsatte udelukkelsesadgangs ekstraordinaere karakter viser, at kun en beskyttelse, der giver arbejdstagerne de vaesentlige i direktivet fastlagte former for garanti - men paa grundlag af en ordning, hvis bestemmelser er forskellige fra direktivets - kan anses for en "tilsvarende" beskyttelse .
20 Med hensyn til hastelov nr . 690/1945, hvorefter en arbejdsgiver, der ikke rettidigt udbetaler skyldigt vederlag til sine ansatte, straffes med faengsel paa indtil 3 maaneder, er det tilstraekkeligt at fastslaa, at der er tale om en strafferetlig bestemmelse, der ikke i og for sig sikrer arbejdstagerne betaling af deres tilgodehavender i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens, hvilket, som det fremgaar af foerste betragtning til direktivet, er hovedformaalet .
21 Vedroerende lov nr . 762/1978 om civilretligt ansvar for en arbejdsgiverrepraesentant, der i Graekenland afslutter arbejdsaftale med soefolk, bemaerkes, at der ikke deri findes bestemmelser om en garanti i tilfaelde af arbejdsgiverrepraesentantens insolvens .
22 Endvidere gives der ved bestemmelsen i artikel 16 i hastelov nr . 373/1968 om, at det er forbudt at give skibsredere, der ikke har opfyldt fordringer paa besaetningsmedlemmers loen, tilladelse til at forhyre graeske soefolk, ingen sikkerhed for soefolks rettigheder af den omhandlede art, idet denne bestemmelse blot forpligter skibsredere til at forhyre udenlandske og ikke graeske soefolk .
23 Med hensyn til artikel 81 i den private soelov, hvorefter en afskediget soemand har krav paa kost og logi paa skibet, indtil han har faaet udbetalt sin loen, maa det fastslaas, at denne bestemmelse ikke garanterer udbetaling af loen i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens, hvorimod arbejdstagerne opnaar en anden art beskyttelse i en anden relation, nemlig i tilfaelde af afskedigelse .
24 Med hensyn til artiklerne 205 og 207 i samme lov ( hvori det bestemmes henholdsvis, at soefolks fordringer er privilegerede soeretlige fordringer, der fyldestgoeres efter navnlig fordringer paa retsafgifter og sagsomkostninger og statskassens fordringer, og at besaetningsmedlemmer paa et skib ved overdragelse af skibet har en frist paa ét aar til at anlaegge sag med krav om opfyldelse af deres privilegerede fordringer ) bemaerkes, at det er korrekt, at disse bestemmelser tilsigter at skabe sikkerhed for, at soefolks fordringer bliver betalt i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens . Men som Kommissionen med rette har anfoert, er der tale om en utilstraekkelig garanti, idet der ved auktionssalg af skibe ikke altid opnaas et provenu, der er tilstraekkeligt til at give daekning ogsaa til privilegerede fordringer med andenplads .
25 Desuden maa det i overensstemmelse med det af Kommissionen anfoerte bemaerkes, at beskyttelsen ifoelge artikel 205 i den private soelov kun indtraeder, saafremt der sker auktionssalg, og altsaa ikke som kraevet i direktivet, naar det konstateres, at arbejdsgiveren er insolvent, hvilket kan vaere tilfaeldet paa et langt tidligere tidspunkt .
26 Det maa derfor fastslaas, at skibsbesaetninger ikke efter de af den sagsoegte regering paaberaabte bestemmelser opnaar en beskyttelse, der svarer til den beskyttelse, som direktivet giver .
27 Med hensyn til lov nr . 1220/81 bemaerkes, at den graeske regering for foerste gang har paaberaabt sig den under retsmoedet . Dette anbringende skal derfor afvises, uden at det er noedvendigt at undersoege de argumenter, denne regering har fremfoert paa grundlag af det .
28 Den graeske regering har desuden gjort gaeldende, at Kommissionen under de forhandlinger, der gik forud for direktivets vedtagelse, allerede havde undersoegt hovedpunkterne i de naevnte lovbestemmelser og havde anerkendt, at der med dem var tilvejebragt en beskyttelse, der svarede til direktivets . Kommissionen har bestridt den graeske regerings udtalelse herom .
29 Den sagsoegte regerings argumentation paa dette punkt kan ikke anerkendes . Det er tilstraekkeligt at bemaerke, at det af det dokument, som naevnte regering har fremlagt, ganske vist fremgaar, at Interimsudvalget EOEF-Graekenland behandlede den hellenske delegations anmodning om at optage visse undtagelser i bilaget til direktivet, og at udvalget besluttede at supplere bilaget, hvilket senere skete for at tage hensyn til Den Hellenske Republiks tiltraedelse af Faellesskabet med virkning fra den 1 . januar 1981, men at det ikke af sagen fremgaar, at Kommissionen dengang gennemfoerte en detaljeret undersoegelse af den omhandlede graeske lovgivning med henblik paa at fastslaa, at der ved den var tilvejebragt en tilsvarende beskyttelse for skibsbesaetninger .
30 Af det anfoerte foelger, at anbringendet om skibsbesaetninger maa laegges til grund .
31 Paa baggrund af alle de anfoerte grunde maa det fastslaas, at Den Hellenske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler den efter EOEF-Traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget og underrettet Kommissionen om de lov - og forvaltningsbestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme samtlige bestemmelser i Raadets direktiv 80/987 af 20 . oktober 1980 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
32 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at afholde sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom . Den Hellenske Republik har i det hele tabt sagen og boer derfor afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Den Hellenske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler den efter EOEF-Traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget og underrettet Kommissionen om de lov - og forvaltningsbestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme samtlige bestemmelser i Raadets direktiv 80/987/EOEF af 20 . oktober 1980 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens .
2 ) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger .