CELEX: 61995CJ0335
Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende
Alderdomsforsikring og forsikring ved dødsfald
Ydelser
Samtidig fastsættelse af pensioner i henhold til lovgivningerne i to medlemsstater
Automatisk fastsættelse når begæring er fremsat over for den kompetente institution i en medlemsstat
pligt til at indgive begæring til institutionen i bopælsmedlemsstaten for at opnå samtidig fastsættelse af pensioner

Dommens præmisser
1 Ved dom af 10. oktober 1995, indgaaet til Domstolen den 23. oktober 1995, har Cour du travail de Liège i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 36 i Raadets forordning (EOEF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6, herefter "forordning nr. 574/72").
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem den belgiske institution Institut national d' assurances sociales pour travailleurs indépendants (herefter "INASTI") og den franske statsborger Michel Picard, der bor i Belgien, vedroerende spoergsmaalet om, fra hvilket tidspunkt han er berettiget til alderspension fra INASTI.
3 Af hovedsagens akter fremgaar, at Michel Picard er foedt den 24. december 1931, at han gennem mange aar har haft beskaeftigelse i Frankrig, og at han har haft beskaeftigelse i Belgien fra den 1. januar 1981 til den 30. juni 1982 samt fra den 1. januar 1985 til den 31. marts 1988. Da han naermede sig de 60 aar, indgav han, den 11. april 1991, en begaering om alderspension til den kompetente franske institution, som han derpaa fik tildelt fra den 1. januar 1992 at regne.
4 Paa de franske myndigheders udtrykkelige opfordring fremsatte Michel Picard derefter, den 11. juni 1992, gennem kommunalforvaltningen i Verviers (Belgien), begaering om foertidspension over for den kompetente belgiske institution, INASTI. Denne afslog foerst Michel Picard' s ansoegning med den begrundelse, at den ikke opfyldte betingelserne for, at der kunne tilkendes pension i henhold til belgisk ret. Da INASTI efterfoelgende blev bekendt med, at den kompetente franske institution havde tilkendt Michel Picard pension, omgjorde den sin beslutning og tilkendte med virkning fra den 1. juli 1992 Michel Picard en pro rata-alderspension, idet den tog hensyn til de forsikringsperioder, der var tilbagelagt i Frankrig.
5 INASTI har i denne henseende begrundet sin afgoerelse med henvisning til den gaeldende belgiske lovgivning, hvorefter ansoegning om pension skal indgives til borgmesteren i den kommune, hvor ansoegeren har sin primaere bopael, og at alderspension foerst kan tilkendes med virkning fra den foerste dag i maaneden efter, at begaeringen er indgivet.
6 Michel Picard anlagde sag til proevelse af den af INASTI trufne afgoerelse, idet han bestred beregningen af den belgiske pension samt dennes begyndelsestidspunkt (den 1.7.1992).
7 Ved dom af 18. november 1994 stadfaestede Tribunal du travail de Verviers INASTI' s afgoerelse for saa vidt angik stoerrelsen af den pension, som Michel Picard havde faaet tilkendt. Retten fandt imidlertid, at den belgiske pension i medfoer af artikel 36, stk. 4, i forordning nr. 574/72 skulle tillaegges med virkning fra den 1. januar 1992, dvs. fra samme tidspunkt, som Michel Picard fik tilkendt alderspension af den kompetente franske institution.
8 Artikel 36, stk. 4, i forordning nr. 574/72 er saalydende:
"En begaering om ydelser, der indgives til en medlemsstats institution, medfoerer automatisk samtidig fastsaettelse af ydelser efter lovgivningen i samtlige de medlemsstater, hvis betingelser ansoegeren opfylder, medmindre han i medfoer af forordningens artikel 44, stk. 2, fremsaetter oenske om, at fastsaettelsen af de ydelser ved alderdom, der maatte vaere erhvervet ret til i medfoer af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, udsaettes."
9 INASTI appellerede paa dette punkt dommen til Cour du travail de Liège, idet det gjordes gaeldende, at i henhold til belgisk lov kunne Michel Picard foerst tilkendes en pro rata-alderspension i henhold til artikel 36, stk. 1, i forordning nr. 574/72 fra den 1. juli 1992.
10 Artikel 36, stk. 1, i forordning nr. 574/72 indeholder foelgende bestemmelse:
"For at opnaa ydelser i medfoer af forordningens artikel 40 til 51 bortset fra de i gennemfoerelsesforordningens artikel 35 omhandlede tilfaelde, skal ansoegeren indgive begaering til bopaelsstedets institution efter reglerne i den lovgivning, som gaelder for denne institution. Dersom arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende ikke har vaeret omfattet af denne lovgivning, sender bopaelsstedets institution begaeringen til institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning den paagaeldende senest har vaeret omfattet, med angivelse af datoen for begaeringens indgivelse. Denne dato anses for datoen for begaeringens indgivelse til den sidstnaevnte institution."
11 Den nationale ret har paa denne baggrund besluttet at udsaette sagen for at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Fastsaetter artikel 36, stk. 4, i forordning nr. 574/72 en selvstaendig, almindelig regel, der finder anvendelse, uanset om de i artiklens stk. 1, 2 og 3 fastsatte bestemmelser er overholdt?
2) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares benaegtende, oenskes det oplyst, om den arbejdstager eller selvstaendige erhvervsdrivende, som ikke uden forudgaaende anerkendelse af retten til pension fra den kompetente institution i en anden medlemsstat (her den medlemsstat, hvor han er statsborger) kan faa tilkendt ret til pension af den kompetente institution i den stat, hvor han har bopael, ikke desto mindre skal indgive en begaering i den stat, hvor han har bopael, for at ydelserne fastsaettes samtidig?"
Foerste spoergsmaal
12 Baggrunden for tvisten er, at den procedure, Michel Picard fulgte for indgivelse af pensionsbegaering, ikke er i overensstemmelse med nogen af de muligheder, der er forudset i artikel 36, stk. 1, 2 og 3, i forordning nr. 574/72. Mens det af artiklens stk. 1, foerste punktum, foelger, at han skulle indgive begaeringen til bopaelsstedets institution, dvs. i Belgien, fremsatte han den direkte til den kompetente franske institution.
13 INASTI finder, at det klart fremgaar af artikel 36, stk. 1, i forordning nr. 574/72, at den belgiske alderspension, som Michel Picard blev tilkendt i henhold til gaeldende belgisk lovgivning, ikke kunne faa virkning fra et tidligere tidspunkt end den 1. juli 1992, da begaeringen var blevet indgivet den 11. juni 1992.
14 INASTI er desuden af den opfattelse, at artikel 36, stk. 4, ikke er til hinder for en saadan fortolkning, for saa vidt som sagsoegeren kun kan opnaa, at ydelserne fastsaettes samtidig, saafremt han havde indgivet en gyldig begaering i overensstemmelse med artikel 36, stk. 1, i forordning nr. 574/72, hvilket foerst var tilfaeldet den 11. juni 1992.
15 Ifoelge INASTI er den i artikel 36, stk. 4, i forordning nr. 574/72 indeholdte regel blot et supplement til artiklens stk. 1, og den har alene til formaal at fastsaette virkningen af begaeringer, der er indgivet i overensstemmelse med de anfoerte bestemmelser.
16 Denne argumentation kan ikke tiltraedes.
17 Det bemaerkes, at den begaering om alderspension, som Michel Picard indgav, er omfattet af artikel 44, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6, herefter "forordning nr. 1408/71"), hvori det er bestemt, at "naar arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har indgivet begaering om fastsaettelse af ydelser, skal disse ... fastsaettes efter samtlige de lovgivninger, den paagaeldende har vaeret omfattet af".
18 Naar en begaering om fastsaettelse af ydelser er indgivet til en institution i en medlemsstat, paahviler det denne i overensstemmelse med traktatens artikel 5 og artikel 84 i forordning nr. 1408/71 at samarbejde med de kompetente institutioner i de oevrige medlemsstater med henblik paa fastsaettelse af ydelser og pro rata-fordeling.
19 Den referencedato, fra hvilken medlemsstaternes institutioner skal fastsaette og foretage en pro rata-fordeling af ydelserne, er den dato, hvor den paagaeldende har indgivet sin begaering til en institution, hvilket ° som den franske regering korrekt har anfoert ° fremgaar af artikel 86 i forordning nr. 1408/71. Det fremgaar saaledes af bestemmelsens ordlyd, at "begaeringer, erklaeringer, klage eller appel, der i medfoer af en medlemsstats lovgivning skal vaere indgivet til en myndighed, en institution eller en domstol i den paagaeldende stat inden en bestemt frist, skal anses for rettidigt indgivet, saafremt de inden for samme frist er indgivet til en tilsvarende myndighed, institution eller domstol i en anden medlemsstat. I saa fald skal den myndighed, institution eller domstol, der har modtaget naevnte begaeringer, erklaeringer, klage eller appel, straks oversende dem, enten direkte eller gennem de kompetente myndigheder i de paagaeldende medlemsstater, til den kompetente myndighed, institution eller domstol i den foerstnaevnte stat. Datoen for indgivelse af disse begaeringer, erklaeringer, klage eller appel til en myndighed, institution eller domstol i den sidstnaevnte stat skal anses for at vaere datoen for deres indgivelse til den kompetente myndighed, institution eller domstol, der skal behandle den".
20 Det bemaerkes, at forordning nr. 1408/71 entydigt gaar ud fra princippet om samtidig fastsaettelse af ydelser, i og med der fremsaettes begaering til en institution i en medlemsstat, saaledes at datoen for begaeringens indgivelse er referencedatoen med hensyn til fastsaettelse af ydelser i relation til samtlige beroerte institutioner.
21 Da artikel 36 i forordning nr. 574/72 er indeholdt i en gennemfoerelsesforordning, skal en fortolkning af bestemmelsen ske under hensyn til grundforordningen. Artikel 36 kan saaledes ikke afskaere adgangen til samtlige de rettigheder, der er tillagt ved forordning nr. 1408/71.
22 Hertil bemaerkes, at artikel 36, stk. 4, i forordning nr. 574/72 udtrykkeligt foreskriver, at en begaering om ydelser, der indgives til en medlemsstats institution, automatisk medfoerer samtidig fastsaettelse af ydelser efter lovgivningen i samtlige de beroerte medlemsstater.
23 Artikel 36, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 574/72 bekraefter ligeledes, at referencedatoen er den dato, hvor begaeringen er blevet indgivet til en institution i en medlemsstat.
24 Artikel 36, stk. 1, foerste punktum, i forordning nr. 574/72 paalaegger ganske vist sagsoegeren at indgive sin begaering til bopaelsstedets institution.
25 Det bemaerkes imidlertid, som Domstolen fremhaevede i dom af 3. februar 1993 (sag C-275/91, Iacobelli, Sml. I, s. 523, praemis 13), at bestemmelserne i artikel 36 i forordning nr. 574/72 er af proceduremaessig karakter. De blev udstedt for at forenkle administrationen og fritage vandrende arbejdstagere, som oensker at goere visse rettigheder gaeldende i forskellige medlemsstater, fra at skulle indgive begaering om ydelser, som de har krav paa, til institutionerne i hver enkelt af disse stater (jf. i denne retning dom af 9.3.1976, sag 108/75, Balsamo, Sml. s. 375, praemis 9, og af 9.11.1977, sag 41/77, Warry, Sml. s. 2085, praemis 28). Den forpligtelse, som en vandrende arbejdstager er paalagt i henhold til artikel 36, stk. 1, foerste punktum, til at rette sin begaering om ydelser til den naermeste institution, nemlig bopaelsstedets, skyldes oensket om administrativ forenkling.
26 Tilsidesaettelse af forpligtelsen ifoelge artikel 36, stk. 1, foerste punktum, i forordning nr. 574/72, der er en udfyldende regel af proceduremaessig karakter, kan foelgelig ikke vaere til hinder for, at de paagaeldende ydelser, i overensstemmelse med artikel 44, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, fastsaettes fra den dato, hvor der er blevet indgivet begaering herom til en institution i en medlemsstat.
27 Den forelaeggende rets spoergsmaal skal derfor besvares med, at artikel 36, stk. 4, i forordning 574/72, der indeholder bestemmelse om samtidig fastsaettelse af ydelser, naar der er fremsat begaering herom til en institution i en medlemsstat, er en selvstaendig procedureregel, der finder anvendelse uafhaengigt af samme artikels stk. 1, 2 og 3.
Andet spoergsmaal
28 Henset til besvarelsen af det foerste spoergsmaal er det ufornoedent at besvare det andet spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
29 De udgifter, der er afholdt af den franske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Cour du travail de Liège ved dom af 10. oktober 1995, for ret:
Artikel 36, stk. 4, i Raadets forordning (EOEF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, der indeholder bestemmelse om samtidig fastsaettelse af ydelser, naar der er fremsat begaering herom til en institution i en medlemsstat, er en selvstaendig procedureregel, der finder anvendelse uafhaengigt af samme artikels stk. 1, 2 og 3.