CELEX: 62006FJ0145
Funcție publică
Concurs general

Prin cererea primită la grefa Tribunalului la 22 decembrie 2006 prin fax (depunerea originalului efectuându‑se la 2 ianuarie
2007), domnul Pascual García, candidat care a reușit la concursul general EPSO/B/23/04 (JO C 81 A din 31 martie 2004, p. 17),
solicită în special anularea deciziei din 7 aprilie 2006 a directorului general al Centrului Comun de Cercetare (JRC) al Comisiei
Comunităților Europene, cu sediul la Ispra (Italia) de a nu lua în considerare candidatura sa pentru postul la care se referă
anunțul pentru ocuparea unui post vacant COM/2005/2969 și de a insera o observație în cuprinsul listei de rezervă a concursului
amintit prin care informa serviciile Comisiei că reclamantul nu îndeplinește condițiile de admitere la respectivul concurs
(denumită în continuare „decizia atacată”).

Istoricul cauzei
Reclamantul a obținut licența în științele fizicii în luna august 1998 și, în anul 2000, licența în științele materialelor
la Universitatea Autonomă din Madrid (Spania) (Universidad autonoma de Madrid, denumită în continuare „UAM”).
Din 1 februarie 2001 până la 31 ianuarie 2004, reclamantul a lucrat în cadrul Școlii Normale Superioare din Pisa (Italia)
(Scuola Normale Superiore, denumită în continuare „SNS”) și al Institutului Național de Fizica Materiei (Istituto Nazionale
per la Fisica della Materia, denumit în continuare „INFM”) pe un post de perfecționare în fizica materiei condensate (posto
di perfezionamento triennale in fisica della materia condensata, denumit în continuare „doctorat de cercetare”). În această
perioadă, a efectuat cercetări în domeniul semiconductorilor și al nanoștiinței, în cadrul „National Enterprise for nanoScience
and nanoTechnology”, întreprindere comună de cercetare înființată de SNS și de INFM (denumită în continuare „NEST”), și a
participat, în același timp, la 150 de ore de curs.
Trebuie observat că, după înființarea doctoratului de cercetare în Italia prin Decreto del Presidente della Repubblica 11
luglio 1980, n. 382, Riordinamento della docenza universitaria, relativa fascia di formazione nonché sperimentazione organizzativa
e didattica (Decretul Președintelui Republicii din 11 iulie 1980 nr. 382 privind reforma învățământului academic, formarea
și experimentarea în organizare și didactică, GURI nr. 209 din 31 iulie 1980), prin Legge 18 giugno 1986, n. 308, Equipollenza
del Diploma di Perfezionamento della Scuola Normale Superiore di Pisa con il titolo di Dottore di Ricerca (Legea din 18 iunie
1986 nr. 308, GURI nr. 149 din 30 iunie 1986) s‑a stabilit echivalența între diploma de perfecționare (diploma di perfezionamento)
acordată de SNS și doctoratul de cercetare (dottore di ricerca) acordat de celelalte universități italiene.
Din 2 februarie 2004 până la 1 februarie 2005, reclamantul a continuat să lucreze pentru SNS, de această dată în temeiul unui
contract de colaborare la activitatea de cercetare (contratto di collaborazione ad attività di ricerca, denumit în continuare
„contract de cercetare”).

Concursul general EPSO/B/23/04
La 31 martie 2004, s‑a publicat anunțul de concurs general EPSO/B/23/04 pentru constituirea unei rezerve de recrutare de asistenți
tehnici (B5/B4) în domeniul cercetării și al tehnicii (denumit în continuare „anunțul de concurs”). Acest concurs cuprindea
mai multe domenii, printre care și pe cel al „fizicii, științei materialelor, mecanicii și electronicii”, la care reclamantul
și‑a depus candidatura. Data limită de înscriere a fost stabilită la 30 aprilie 2004.
În ceea ce privește „fizica, știința materialelor, mecanica și electronica”, atribuțiile erau descrise în cuprinsului titlului
A punctul I din anunțul de concurs, după cum urmează:
„În esență, atribuțiile constau în:
–        exploatarea și conceperea, pe bază de îndrumări, a unor instalații experimentale, aplicarea de măsuri experimentale;
–        elaborarea și utilizarea de tehnici analitice;
–        verificarea și validarea rezultatelor;
–        aplicarea de metode de asigurare a calității în domeniile de mai sus.
[…]
În special:
–        instrumentare, sisteme de supraveghere, sisteme de măsură și de detectare în domeniul mediului, al sănătății, al energiilor
regenerabile și al emisiilor;
–        analiza și tratarea materialelor pentru tehnologiile biomedicale;
–        conceperea și realizarea de instalații experimentale;
–        instalații și întreținerea sistemelor hidraulice, înaltă presiune, presiune joasă și criogenie;
–        metrologie;
–        sarcina de a răspunde de un laborator electronic și electrotehnic;
–        sarcina de a răspunde și de a menține instalațiile electronice;
–        achiziția de date și modelizare.”
Titlul A punctul II din anunțul de concurs preciza condițiile de admitere referitoare la titluri sau la diplome, la experiența
profesională și la cunoștințele lingvistice pe care candidații trebuiau să le îndeplinească la data limită stabilită pentru
înscriere. În special, în ceea ce privește experiența profesională cerută, rubrica 2 avea următorul cuprins:
„Candidații trebuie să fi dobândit, ulterior diplomei sau certificatului de absolvire a studiilor secundare, o experiență
profesională de minimum patru ani într‑un post cu normă întreagă, din care doi ani în raport cu natura funcțiilor.
Vor fi considerate experiență profesională, pentru o durată maximă de doi ani:
–        orice perioade de stagiu de specializare sau de perfecționare profesională în vederea pregătirii pentru exercitarea atribuțiilor
definite în titlul A punctul I, dacă sunt corespunzător atestate;
–        orice perioade suplimentare de formare, de studii sau de cercetare în vederea pregătirii pentru exercitarea atribuțiilor definite
în titlul A punctul I și care sunt absolvite cu o diplomă de nivel cel puțin echivalent celui care permite accesul la concurs.
Dacă perioada stagiului de specializare sau de perfecționare profesională coincide cu o perioadă de activitate profesională,
comisia de evaluare va lua în considerare numai perioada de activitate profesională.”
Titlul C prevedea la rubrica 3, „Candidatura completă”, că, în cuprinsul actului de candidatură, trebuiau precizate în detaliu
cetățenia, studiile, perioadele de formare, de stagiu, de cercetare, precum și experiența profesională și trebuiau anexate
la acest act înscrisuri justificative pe baza cărora comisia de evaluare să verifice în ce măsură candidații îndeplinesc condițiile
indicate în cuprinsul titlului A punctul II din anunțul de concurs.
Prin scrisoarea din 30 martie 2005, Oficiul Comunităților Europene pentru Selecția Personalului (EPSO) l‑a informat pe reclamant
că îndeplinește toate condițiile prevăzute în anunțul de concurs, iar ulterior, prin scrisoarea din 13 octombrie 2005, EPSO
i‑a indicat că numele său a fost înscris pe lista de rezervă, care urma să expire la 31 decembrie 2007, fără ca aceasta să
îi dea o garanție în privința unei eventuale recrutări.

Anunțul pentru ocuparea unui post vacant COM/2005/2969
JRC a publicat anunțul pentru ocuparea unui post vacant COM/2005/2969 – B*3/B*11 (denumit în continuare „anunțul pentru ocuparea
unui post vacant”). La 21 noiembrie 2005, reclamantul a fost invitat la un interviu de angajare în cadrul Institutului pentru
Sănătatea și Protecția Consumatorilor din Ispra (denumit în continuare „IHCP”). Acest interviu a avut loc la 6 decembrie 2005.
La 14 decembrie 2005, reclamantul a fost invitat pentru un interviu de angajare și la Institutul pentru Elemente Transuraniene
al JRC din Karlsruhe (Germania). Data acestui interviu a fost stabilită pentru 17 ianuarie 2006.
Prin scrisoarea din 16 decembrie 2005, șeful unității de resurse umane al JRC din Ispra l‑a informat pe reclamant că urmează
să fie angajat pe un post care a făcut obiectul anunțului pentru ocuparea unui post vacant și că recrutarea sa mai depindea
de rezultatul vizitei medicale și al controlului de securitate.
În zilele următoare, o serie de convorbiri telefonice și un mesaj electronic au confirmat că reclamantul a fost într‑adevăr
ales să ocupe postul vacant. Totodată, din aceste contacte reieșea că, dacă accepta acest post, reclamantul trebuia să nu
dea curs invitației Institutului pentru Elemente Transuraniene din Karlsruhe pentru interviul de angajare.
La 23 ianuarie 2006, reclamantul a efectuat vizita medicală. În aceeași zi, s‑a întâlnit cu responsabilul științific al serviciului
din cadrul IHCP în care urma să își exercite activitatea. Data intrării în funcție la JRC a fost stabilită pentru 1 aprilie
2006.
Reclamantul a depus totodată la unitatea de resurse umane a JRC toate înscrisurile din dosar, pe care le comunicase către
EPSO. Ulterior, a decis să înceteze raportul de muncă cu SNS și să nu mai dea curs celorlalte oferte de angajare.
Prin mesajul electronic din 3 martie 2006 al unității de resurse umane a JRC, i s‑a solicitat reclamantului să depună orice
înscris suplimentar referitor la experiența sa profesională pentru a stabili în special intervalul de timp consacrat studiilor
și cel consacrat cercetării în cadrul doctoratului său de cercetare. Reclamantul s‑a conformat acestei dispoziții.
Întrucât nu a primit oferta de angajare oficială, reclamantul a luat legătura la 20 martie 2006, prin curier electronic, cu
responsabilul științific menționat anterior din cadrul IHCP, care l‑a asigurat că se va informa la serviciul competent.
La 21 martie 2006, după o convorbire telefonică cu unitatea de resurse umane a JRC, reclamantul a primit din partea acesteia
un mesaj electronic prin care era informat că, în urma transmiterii înscrisurilor suplimentare solicitate, persistau îndoieli
asupra aspectului dacă îndeplinea, la data de 30 aprilie 2004, condițiile impuse pentru a participa la concursul EPSO/B/23/04.
La 25 martie 2006, reclamantul a comunicat JRC o scrisoare a directorului NEST care atesta activitatea de cercetare pe care
a desfășurat‑o în perioada 1 februarie 2001-30 aprilie 2004.
Prin decizia din 7 aprilie 2006, directorul general al JRC a considerat că nu putea să ia în considerare candidatura reclamantului,
dat fiind că acesta nu îndeplinea condițiile de admitere la concursul în cauză. În același timp, directorul a decis că ar
trebui inserată o observație în acest sens în lista de rezervă a respectivului concurs pentru a informa serviciile Comisiei
cu privire la acest aspect. Decizia a fost notificată reclamantului prin scrisoarea din 17 aprilie 2006.
La 19 iunie 2006, reclamantul a formulat o reclamație împotriva deciziei atacate, în temeiul articolului 90 alineatul (2)
din Statutul funcționarilor Comunităților Europene (denumit în continuare „statutul”), susținând că această decizie îi calcula
în mod eronat durata experienței profesionale, care era de cinci ani și opt luni.
Reclamantul a mai trimis totodată un înscris explicativ, la data de 21 august 2006, pe care Comisia l‑a calificat drept reclamație
completatoare, dar tardivă, care nu putea să completeze, în lipsa altor elemente, în mod valabil, reclamația din 19 iunie
2006.
Prin decizia din 22 septembrie 2006, notificată reclamantului la 13 noiembrie 2006, autoritatea împuternicită să facă numiri
(denumită în continuare „AIPN”) a respins reclamația.
În decizia de respingere a reclamației, AIPN a considerat ca experiență profesională, în sensul anunțului de concurs, anii
de studiu efectuat de reclamant, între septembrie 1993 și august 1998, pentru obținerea licenței în fizică și aceasta, în
conformitate cu punctul II 2 al doilea paragraf din titlul A din anunțul de concurs, în limita a doi ani, precum și perioada
de un an și șapte luni, din august 1998 până în martie 2000, în care reclamantul a lucrat în calitate de salariat la UAM.
În schimb, AIPN a refuzat să ia în considerare ca experiență profesională celelalte perioade de activitate ale reclamantului.
Este vorba în special de:
–        36 de luni, între 1 februarie 2001 și 30 ianuarie 2004, în care reclamantul a colaborat cu NEST, în cadrul doctoratului de
cercetare în cadrul SNS;
–        3 luni, între 2 februarie 2004 și 30 aprilie 2004, data limită de depunere a candidaturilor potrivit anunțului de concurs,
în cursul cărora reclamantul a încheiat un contract de cercetare cu SNS.
În consecință, AIPN nu i‑a recunoscut reclamantului decât trei ani și șapte luni de experiență profesională și a concluzionat
că nu a atins pragul de patru ani de experiență impus prin anunțul de concurs.

Concluziile părților
Reclamantul a solicitat Tribunalului:
–        anularea deciziei atacate;
–        în măsura în care este necesar, anularea deciziei AIPN din 22 septembrie 2006 de respingere a reclamației;
–        obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
Comisia a solicitat Tribunalului:
–        respingerea acțiunii;
–        obligarea la cheltuielile de judecată potrivit legii.

În drept
În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive. Trei dintre aceste motive sunt întemeiate, în primul rând, pe abuzul
de procedură, în al doilea rând, pe încălcarea cadrului juridic stabilit prin anunțul de concurs, precum și pe eroarea vădită
de apreciere și pe lipsa de motivare, în al treilea rând, pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime. Al patrulea
motiv, invocat în subsidiar, este întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament.

Cu privire la primele două motive întemeiate, în primul rând, pe abuzul de procedură și, în al doilea rând, pe încălcarea
cadrului juridic stabilit prin anunțul de concurs, precum și pe eroarea vădită de apreciere și pe lipsa de motivare
Argumentele părților
În ceea ce privește primul motiv, după ce a amintit limitele controlului jurisdicțional asupra lucrărilor comisiei de evaluare
din cadrul concursului, instanța comunitară neputând sancționa decât eroarea vădită de apreciere, reclamantul susține că aceleași
limite se impun în privința controlului exercitat de AIPN asupra deciziei comisiei de evaluare, în special în ceea ce privește
condițiile de admitere la concursul în cauză.
Or, în speță, comisia de evaluare a considerat, fără a comite o eroare vădită de apreciere, că reclamantul îndeplinea condițiile
pentru a putea participa la concurs inclusiv pe cele referitoare la durata experienței profesionale.
Reclamantul consideră că un abuz de procedură viciază decizia atacată, întrucât AIPN a substituit aprecierea proprie celei
a comisiei de evaluare în ceea ce privește diplomele și experiența profesională a persoanei interesate, în lipsa oricărei
erori vădite de apreciere din partea comisiei de evaluare.
În replică, Comisia răspunde că, deși comisia de evaluare a unui concurs pe bază de dosare și de examene dispune într‑adevăr
de o largă putere în aprecierea diplomelor depuse de candidați și a experienței lor profesionale, totuși AIPN nu poate fi
legată, în ceea ce privește o decizie distinctă pe care trebuie să o adopte, de o decizie nelegală a comisiei de evaluare
(a se vedea Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 15 septembrie 2005, Luxem/Comisia, T‑306/04, RecFP, p. I‑A‑263 și
II‑1209, punctul 23). Prin adoptarea deciziei atacate, AIPN nu ar fi comis, așadar, niciun abuz de procedură.
În ceea ce privește al doilea motiv, reclamantul susține, în principal, că AIPN a încălcat cadrul juridic stabilit prin anunțul
de concurs referitor la noțiunea „experiență profesională” și a comis o eroare vădită de apreciere.
Potrivit reclamantului, experiența profesională cerută candidaților la un concurs trebuie, conform jurisprudenței, să fie
interpretată exclusiv în lumina finalității concursului în cauză, astfel cum rezultă din descrierea generală a sarcinilor
care trebuie îndeplinite (Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 22 mai 1990, Sparr/Comisia, T‑50/89, Rec., p. II‑207,
punctul 18, Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 6 noiembrie 1997, Wolf/Comisia, T‑101/96, RecFP, p. I‑A‑351 și II‑949,
punctul 74, și Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 16 martie 2005, Ricci/Comisia, T‑329/03, RecFP, p. I‑A‑69 și II‑315,
punctul 52).
În speță, concursul avea ca obiect constituirea unei rezerve pentru recrutarea de asistenți tehnici în „domeniul 2: fizică,
știința materialelor, mecanică și electronică” în vederea exercitării atribuțiilor precizate în cuprinsul punctului I din
titlul A din anunțul de concurs.
Reclamantul amintește că, potrivit punctului II 1 „Titluri sau diplome” din titlul A din anunțul de concurs, „[c]andidații
trebuie să fi încheiat un ciclu complet de studii de nivel secundar cu o diplomă de absolvire a studiilor”. În ceea ce privește
experiența profesională, potrivit punctului II 2 din același titlu, „[c]andidații trebuie să fi dobândit, ulterior diplomei
de absolvire a studiilor secundare, o experiență profesională de minimum patru ani, din care doi ani în raport cu natura funcțiilor”.
Anunțul de concurs mai preciza, la a doua liniuță a aceluiași punct, că „vor fi luate în considerare ca experiență profesională,
pentru o durată maximă de doi ani” „orice perioade suplimentare de formare, de studii sau de cercetare în vederea pregătirii
pentru exercitarea atribuțiilor definite în titlul A punctul I [în speță, atribuții de asistent tehnic în domeniul fizicii
etc.] și care sunt absolvite cu o diplomă de nivel cel puțin echivalent celui care permite accesul la concurs”.
În schimb, nu ar fi vizate de a doua liniuță a punctului II 2 din titlul A din anunțul de concurs activitățile de studiu,
de cercetare, de perfecționare și de specializare în vederea pregătirii pentru exercitarea unor funcții de nivel superior
celor prevăzute în anunțul de concurs, precum funcția de profesor universitar, de cercetător șef sau de cercetător în cadrul
unei echipe, precum și orice activități de studiu, de cercetare, de perfecționare și de specializare în vederea pregătirii
pentru exercitarea funcțiilor de conducere, de concepere și de studiu care necesită cunoștințe de nivel universitar sau o
experiență profesională de nivel echivalent. Astfel de activități ar trebui calificate drept experiență profesională propriu‑zisă
„în raport cu natura funcțiilor” în sensul anunțului de concurs, cu condiția ca ele să reprezinte activități economice în
sensul Tratatului CE și al jurisprudenței comunitare în materia libertăților din cadrul pieței interne.
Or, în speță, în cadrul colaborării sale cu SNS și în special cu NEST, în perioada 1 februarie 2001-30 aprilie 2004, reclamantul
ar fi efectuat activități de cercetare ce presupun folosirea constantă a tehnicilor experimentale la care se referă anunțul
de concurs, pregătindu‑se în acest mod pentru exercitarea altor funcții și responsabilități decât cele de asistent tehnic.
În sfârșit, cercetările efectuate și ciclul de perfecționare la care a participat reclamantul în cadrul SNS ar fi presupus
stăpânirea tehnicilor experimentale la care se referă anunțul de concurs și nu ar constitui o activitate de formare, de studiu
sau de cercetare „în vederea pregătirii” pentru utilizarea acestor tehnici. Potrivit reclamantului, această constatare ar
fi valabilă atât pentru perioada în care a efectuat doctoratul de cercetare în cadrul SNS și NEST, cât și pentru perioada
următoare, la care se referă contractul de cercetare.
În consecință, prin calificarea activităților în cauză drept „perioadă suplimentară de formare, de studiu sau de cercetare”
în vederea pregătirii pentru exercitarea atribuțiilor definite în anunțul de concurs, AIPN ar fi încălcat cadrul juridic instituit
prin anunțul de concurs și ar fi comis o eroare vădită de apreciere.
În ceea ce privește natura economică a activităților desfășurate de reclamant, acesta ar fi beneficiat pe perioada doctoratului
de cercetare de suma anuală de aproximativ 8 000 de euro („contributo didattico”), adică 690 de euro lunar, cu titlu de retribuție
pentru activitatea de cercetare, precizându‑se totodată că, în urma unei examinări specifice, SNS suporta cheltuielile de
întreținere precum cheltuielile cu cazarea și masa ale reclamantului, iar participarea la cursuri și utilizarea instalațiilor
experimentale erau gratuite. Reclamantul amintește cu privire la acest aspect că, potrivit jurisprudenței, atât natura juridică
sui generis
a raportului de muncă, precum și originea resurselor corespunzătoare remunerației sau cuantumul redus al acesteia nu au incidență
asupra calității de lucrător în sensul dreptului comunitar (a se vedea în special Hotărârea Curții din 23 martie 1982, Levin,
53/81, Rec., p. 1035, punctul 16, Hotărârea Curții din 7 septembrie 2004, Trojani, C‑456/02, Rec., p. I‑7573, punctul 16).
Pe de altă parte, contractul de cercetare prevedea o bursă de cercetare (assegno di ricerca) stabilită la 15 493,71 euro pe
an, adică 1 291,15 euro pe lună, ceea ce corespundea remunerației obișnuite a unui cercetător universitar în Italia. Între
activitatea de cercetare și remunerația vărsată ar exista o legătură sinalagmatică.
Reclamantul adaugă faptul că legislația italiană, la care face trimitere articolul 2 din contractul de cercetare, prevede
plata contribuțiilor sociale pentru orice tip de muncă prestată în regim de colaborare continuă și coordonată, dar fără un
raport de subordonare, astfel cum era cazul în speță. Potrivit acestei legislații care s‑ar aplica și burselor de doctorat,
titularul unui contract de cercetare, precum și doctorandul nu trebuie considerat student, ci lucrător independent, nesubordonat
autorității angajatorului său.
În subsidiar, reclamantul susține că, și în ipoteza în care s‑ar reține calificarea dată în dreptul național aplicabil, activitatea
exercitată în cadrul unui doctorat de cercetare este considerată, potrivit dreptului italian, o activitate profesională independentă
de natură intelectuală.
Reclamantul concluzionează că munca pe care a exercitat‑o atât în cadrul doctoratului de cercetare, cât și în cadrul contractului
de cercetare trebuie considerată experiență profesională în sensul anunțului de concurs.
În răspuns la argumentele avansate în principal de reclamant, Comisia apreciază că atestatele depuse de acesta confirmă că
atât activitățile efectuate în cadrul doctoratului de cercetare, cât și cele efectuate în temeiul contractului de cercetare
constituie activități de studiu și de cercetare, iar nu o experiență profesională în sensul anunțului de concurs. Comisia
de evaluare ar fi comis, așadar, o eroare vădită de apreciere în evaluarea experienței profesionale a reclamantului pentru
admiterea la concursul în cauză. În conformitate cu Hotărârea Luxem/Comisia (citată anterior, punctul 23), AIPN ar fi obligată,
în exercitarea competențelor proprii, să nu urmeze decizia comisiei de evaluare.
În special, niciunul dintre atestatele depuse de reclamant nu ar indica faptul că acesta ar fi exercitat o activitate salariată
în perioada 1 februarie 2001-31 ianuarie 2004. În plus, scrisoarea directorului SNS din 29 ianuarie 2001, depusă de reclamant,
ar utiliza o terminologie specifică („student”, „bursă de studii”, „studii”, „plan de studii”) caracteristică efectuării de
studii superioare.
În ceea ce privește natura „remunerației” încasate de reclamant în perioadele în cauză, Comisia apreciază că aceasta constituie
o bursă de studii, ceea ce înseamnă că nu se poate considera că relațiile dintre reclamant și SNS sunt raporturi de muncă.
În ceea ce privește în special contractul de cercetare, Comisia susține că rezultă chiar din termenii contractului că raportul
de colaborare creat prin acesta nu are nicidecum un caracter de subordonare specific raporturilor de muncă. Reclamantul s‑ar
limita să citeze articolul 2 din contract referitor la obligațiile fiscale și la contribuțiile de securitate socială și ar
omite să menționeze articolul 1, care exclude expres posibilitatea ca acest contract să creeze un raport de muncă.
În răspuns la argumentele prezentate în subsidiar de reclamant, Comisia susține că exigențele formulate în anunțul de concurs
referitoare atât la durata, cât și la natura experienței profesionale reprezintă opțiunea exprimată de AIPN și, în cadrul
stabilit prin anunțul menționat, acestea sunt supuse puterii discreționare largi a comisiei de evaluare. Dreptul național
nu ar prezenta relevanță decât în măsura în care s‑ar face trimitere expresă la acesta în cuprinsul anunțului de concurs,
ceea ce nu este cazul în speță.
În orice caz, chiar în conformitate cu legislația italiană, studiile de doctorat nu pot fi considerate o experiență profesională
în adevăratul sens al cuvântului, respectivele studii având ca obiect declarat să extindă cunoștințele studenților prin activități
de studiu și de cercetare. Astfel, din scrisoarea din 16 iunie 2006 a SNS ar rezulta că ‘[d]uring this whole period [the applicant]
has carried out experimental research work […] [d]uring his first and second year at [SNS], [the applicant] also attended
about 150 hours of formal courses and successfully passed the subsequent examinations[; t]his together with his technical
and scientific achievements allow him to be entitled to apply for the “Diploma di Perfezionamento” of [SNS]’ („în toată această
perioadă, [reclamantul] a efectuat o muncă de cercetare experimentală […] În primii doi ani la [SNS], [reclamantul] a participat
totodată la circa 150 de ore de curs și a promovat examenele de final. Acestea, alături de realizările sale pe plan tehnic
și științific, îl îndreptățesc să solicite obținerea unei diplome de perfecționare acordate de [SNS]”).
Chiar dacă s‑ar permite aprecierea situației numai în conformitate cu dreptul național, aceasta nu ar veni nicidecum în susținerea
reclamantului, întrucât legislația italiană nu conferă persoanei care efectuează un doctorat de cercetare calitatea de lucrător
independent. Împrejurarea că acestei persoane i se poate aplica un regim de securitate socială nu ar dovedi că persoana interesată
a dobândit într‑adevăr o experiență profesională prin această activitate universitară, din moment ce atribuțiile sale au rămas
în principal cele de studiu și de cercetare și i‑au permis obținerea unui titlu academic la sfârșitul perioadei de trei ani
cât a durat doctoratul de cercetare.
În sfârșit, referitor la contractul de cercetare, acesta privește numai activități de cercetare, nu și un raport de muncă.
Aprecierea Tribunalului
Rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că, în principiu, comisia de evaluare din cadrul concursului dispun de o putere discreționară
în aprecierea experienței profesionale anterioare a candidaților ca o condiție de admitere la concurs, atât în ceea ce privește
natura și durata acesteia, cât și în ceea ce privește raportul mai mult sau mai puțin apropiat pe care îl are cu exigențele
postului care trebuie ocupat (Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 21 noiembrie 2000, Carrasco Benítez/Comisia, T‑214/99,
RecFP, p. I‑A‑257 și II‑1169, punctul 70, Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 25 martie 2004, Petrich/Comisia, T‑145/02,
RecFP, p. I‑A‑101 și II‑447, punctul 34, și Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță Ricci/Comisia, citată anterior, punctul
45). În cadrul controlului de legalitate, instanța comunitară trebuie să se limiteze la verificarea împrejurării dacă o eroare
manifestă nu a viciat exercitarea acestei atribuții (Hotărârea Curții din 4 februarie 1987, Maurissen/Curtea de Conturi, 417/85,
Rec., p. 551, punctele 14 și 15, Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 decembrie 1990, González Holguera/Parlamentul
European, T‑115/89, Rec., p. II‑831, publicată în extras, punctul 54, Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță Wolf/Comisia,
citată anterior, punctul 68, Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 februarie 1999, Mertens/Comisia, T‑244/97, RecFP,
p. I‑A‑23 și II‑91, punctul 44, Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță Carrasco Benítez/Comisia, citată anterior, punctul
71, Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 28 noiembrie 2002, Pujals Gomis/Comisia, T‑332/01, RecFP, p. I‑A‑233 și II‑1155,
punctul 41, Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță Ricci/Comisia, citată anterior, punctul 45).
Aceleași principii guvernează controlul exercitat de AIPN asupra deciziilor comisiei de evaluare în ceea ce privește condițiile
de admitere la concurs (Hotărârea Ricci/Comisia, citată anterior, punctul 46). Astfel, AIPN este ținută, în exercitarea propriilor
competențe, să nu acționeze în conformitate cu decizia comisiei de evaluare atunci când o eroare vădită de apreciere a experienței
profesionale cerute viciază decizia. În consecință, în cazul în care comisia de evaluare permite în mod eronat accesul unui
candidat la concurs și îl încadrează ulterior pe lista candidaților eligibili, AIPN poate să refuze numirea în funcție a acestui
candidat, prin decizie motivată, care să permită Tribunalului să îi analizeze temeinicia (Hotărârile citate anterior Ricci/Comisia,
punctul 35, și Luxem/Comisia, punctul 23).
Tribunalul trebuie să verifice, așadar, prin confruntarea exigențelor din anunțul de concurs cu precizările din cuprinsul
înscrisurilor justificative transmise de reclamant dacă, în speță, comisia de evaluare a comis o eroare vădită în ceea ce
privește evaluarea experienței profesionale a acestuia din urmă. Această verificare privește în același timp analizarea temeiniciei
deciziei atacate, care nu corespunde poziției comisiei de evaluare.
Rezultă din cuprinsul titlului A punctul II 2 din anunțul de concurs că, pentru a putea fi admiși la concurs, candidații trebuie
să fi dobândit, ulterior diplomei sau certificatului național de absolvire a studiilor secundare, o experiență profesională
de minimum patru ani într‑un post cu normă întreagă, din care doi ani în raport cu natura funcțiilor, mai precis a celor precizate
în cuprinsul titlului A punctul I din anunțul menționat.
Trebuie amintit că, în speță, AIPN a considerat ca experiență profesională dobândită de reclamant o perioadă de trei ani și
șapte luni, mai precis doi ani de studii universitare, în conformitate cu titlul A punctul II 2 al doilea paragraf din anunțul
de concurs, pentru studiile în domeniul fizicii efectuate de persoana interesată în perioada septembrie 1993-august 1998,
și un an și șapte luni, pentru activitatea salariată desfășurată de aceasta din urmă în perioada august 1998-martie 2000,
în cadrul UAM.
Litigiul privește în special celelalte două perioade de activitate efectuate de reclamant:
–        pe de o parte, perioada 1 februarie 2001-30 ianuarie 2004 de activitate la NEST, în cadrul doctoratului de cercetare și
–        pe de altă parte, perioada efectuată în temeiul contractului de cercetare cu SNS din 2 februarie 2004 până la 30 aprilie 2004,
data limită stabilită pentru înscrierea la concurs.
Înainte de a soluționa problema dacă perioadele în cauză pot fi cuprinse în noțiunea de experiență profesională în sensul
anunțului de concurs, trebuie verificat dacă acestea pot fi considerate perioade „de stagiu de specializare sau de perfecționare
profesională” sau perioade suplimentare „de formare, de studii sau de cercetare” în sensul titlului A punctul II 2 al doilea
paragraf din anunțul de concurs, care nu pot fi asimilate unei experiențe profesionale decât până la limita de doi ani. Or,
în speță, AIPN a luat deja în considerare, în acest temei și până la limita de doi ani, anii de studiu în domeniul fizicii
efectuați de reclamant între septembrie 1993 și august 1998.
În această privință, perioadele în litigiu nu se pot încadra în dispozițiile titlului A punctul II 2 al doilea paragraf din
anunțul de concurs, din moment ce, astfel cum observă în mod întemeiat reclamantul, ele nu pot ca atare să pregătească pentru
exercitarea atribuțiilor definite la punctul I din același titlu. Astfel, trebuie amintit că, prin concursul EPSO/B/23/04,
s‑a urmărit recrutarea de asistenți tehnici de grad B5/B4 [care, în conformitate cu articolul 12 alineatul (3) din anexa XIII
la Statut, au devenit B*3, apoi AST 3]. În aceste condiții, nu se poate pretinde că studiile de doctorat sau cercetarea postuniversitară
sunt efectuate „în vederea pregătirii” pentru exercitarea atribuțiilor care fac parte de grupa de funcții AST 3, care, potrivit
anexei I la statut, corespund atribuțiilor de „tehnician asistent”, de exemplu.
Trebuie examinat, așadar, dacă activitățile desfășurate de reclamant în perioadele în litigiu pot, în lipsa unei erori vădite,
să se încadreze în noțiunea de experiență profesională propriu‑zisă, în sensul titlului A punctul II 2 primul paragraf din
anunțul de concurs. Potrivit Comisiei, acestea nu ar fi perioade de activitate salariată sau nesalariată, ci, evident, perioade
de studii; potrivit reclamantului, perioadele în cauză ar constitui, evident, perioade de activitate nesalariată.
Trebuie amintit, în această privință, că, potrivit jurisprudenței, noțiunea de experiență profesională cerută trebuie să fie
interpretată exclusiv în lumina finalităților concursului în cauză, astfel cum rezultă din descrierea generală a sarcinilor
care trebuie îndeplinite (Hotărârea Ricci/Comisia, citată anterior, punctul 52). O interpretare a anunțului de concurs în
lumina particularităților legislațiilor naționale ar antrena inevitabil diferențe de tratament între candidații care au cetățenii
diferite, ținând seama tocmai de disparitățile existente la nivel național între sistemele postuniversitare (a se vedea, prin
analogie, Hotărârile citate anterior, Sparr/Comisia, punctul 18, și Wolf/Comisia, punctul 74).
În ceea ce privește, în primul rând, perioada de 36 de luni desfășurată în cadrul doctoratului de cercetare, este cert că,
deși reclamantul a participat în această perioadă la 150 de ore de curs, după cum rezultă din dosar, el a efectuat activități
de cercetare de înalt nivel în domeniul semiconductorilor și al nanoștiinței pentru NEST, în calitate de licențiat în fizică
și în știința materialelor, activități care corespund tocmai naturii atribuțiilor vizate în titlul A punctul I din anunțul
de concurs.
Astfel de activități comparabile cu cele care ar putea fi exercitate în cadrul JRC, astfel cum a recunoscut Comisia în cursul
ședinței, trebuie considerate relevante ca experiență profesională cerută, în sensul anunțului de concurs:
–        dacă, pe de o parte, sunt reale și efective, cu excepția activităților de cercetare desfășurate în cadrul studiilor, care
ar fi atât de neînsemnate încât s‑ar prezenta drept pur marginale și accesorii, și
–        dacă, pe de altă parte, acestea sunt remunerate, știut fiind că nivelul remunerației, chiar dacă este inferior salariului
minim garantat, nu poate avea vreo consecință asupra calificării drept experiență profesională (a se vedea, prin analogie,
cu privire la calificarea activităților economice reale și efective în contextul liberei circulații a lucrătorilor, Hotărârea
Trojani, citată anterior, punctul 16).
Nu pot fi decisive pentru calificarea activității drept experiență profesională cerută în sensul anunțului de concurs nici
natura juridică
sui generis
a raportului de muncă salariată sau nesalariată în dreptul național, nici originea sau denumirea resurselor corespunzătoare
remunerației.
Or, nu este contestat faptul că, timp de 36 de luni, reclamantul a desfășurat efectiv activități de cercetare de înalt nivel
în cadrul unei întreprinderi comune de cercetare, în schimbul cărora a încasat o retribuție reală, chiar dacă redusă, în cuantum
de 690 de euro lunar, beneficiind în același timp de suportarea directă de către SNS a cheltuielilor sale de întreținere.
Chiar și având în vedere intervalul de timp consacrat celor 150 de ore de curs la care a participat reclamantul, comisia de
evaluare a putut, fără a comite o eroare vădită de apreciere, să ia în considerare în mod legitim o astfel de perioadă de
activitate la calcularea experienței profesionale, ca o perioadă de cel puțin cinci luni, pe un post cu normă întreagă, mai
precis perioada care îi lipsea reclamantului ca să își completeze cei patru ani de experiență profesională (a se vedea, prin
analogie, Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 31 ianuarie 2006, Giulietti/Comisia, T‑293/03, RecFP, p. II‑A‑2‑19,
punctul 72).
Împrejurarea că activitățile de cercetare în cauză au putut fi de natură să dezvolte formarea reclamantului și să îi permită
ulterior obținerea titlului de doctor nu poate, ca atare, să împiedice calificarea lor drept experiență profesională în sensul
anunțului de concurs.
În al doilea rând, aceeași concluzie se impune cu atât mai mult în ceea ce privește cele trei luni, din februarie până în
aprilie 2004, în cursul cărora reclamantul a încheiat cu SNS un contract de cercetare și a încasat o retribuție de circa 1 290
de euro lunar.
Având în vedere cele prezentate mai sus și date fiind împrejurările speței, trebuie să se considere că în mod eronat a apreciat
AIPN că, în speță, comisia de evaluare din cadrul concursului a comis o eroare vădită de apreciere, atât în raport cu termenii
anunțului de concurs, cât și cu natura activităților în cauză, atunci când a luat în considerare la calculul experienței profesionale
a reclamantului perioadele de activitate desfășurate de acesta din urmă în cadrul doctoratului de cercetare și în temeiul
contractului de cercetare, între februarie 2001 și aprilie 2004. În consecință, decizia atacată trebuie să fie anulată, fără
a fi necesar să se examineze celelalte două motive invocate în susținerea acțiunii.

Cu privire la cheltuielile de judecată
În temeiul articolului 122 din Regulamentul de procedură, dispozițiile capitolului VIII al titlului II din regulamentul menționat
în materie de cheltuieli de judecată nu se aplică decât cererilor înregistrate pe rolul Tribunalului începând cu data intrării
în vigoare a acestui Regulament de procedură, și anume 1 noiembrie 2007. Prevederile pertinente în materie din Regulamentul
de procedură al Tribunalului de Primă Instanță continuă să se aplice
mutatis mutandis
cauzelor în curs de judecată înregistrate pe rolul Tribunalului înaintea acestei date.
Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță, partea care cade în
pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a căzut în pretenții, se impune ca,
pe lângă propriile cheltuieli de judecată, să fie obligată să suporte și cheltuielile de judecată efectuate de reclamant,
conform concluziilor acestuia din urmă.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a doua)
declară și hotărăște:
1)
Anulează decizia din 7 aprilie 2006 a directorului general al Centrului Comun de Cercetare (JRC) al Comisiei Comunităților
Europene de a nu lua în considerare candidatura domnului Pascual García pentru anunțul pentru ocuparea unui post vacant COM/2005/2969
și de a insera o observație în cuprinsul listei de rezervă a concursului general EPSO/B/23/04 prin care informa serviciile
Comisiei că reclamantul nu îndeplinește condițiile de admitere la concursul general menționat anterior.
2)
Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.
Van Raepenbusch
Boruta
Kanninen
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 22 mai 2008.
Grefier

Președinte
W. Hakenberg

S. Van Raepenbusch
Textul prezentei decizii, precum și cel al deciziilor instanțelor comunitare citate în cuprinsul acesteia și nepublicate încă
în Repertoriu sunt disponibile pe pagina de internet a Curții de Justiție: www.curia.europa.eu
*
Limba de procedură: franceza.