CELEX: 62003CJ0468
Közös vámtarifa
Behozatali vámok
Olyan bejelentett vámérték, amely vételi jutalékot tartalmaz
Vámkivetés a bejelentett teljes összegre
Vámáru-nyilatkozat módosítása
Feltételek
A vételi jutalékra megfizetett vám visszafizetése

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi
rendelet (HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o., a továbbiakban: a Vámkódex) 29., 32.,
33., 78. és 236. cikkének értelmezésére irányul.
2       A kérelmet az Overland Footwear Ltd (a továbbiakban: az Overland) és a Commissioners of Customs & Excise (a továbbiakban:
a Commissioners) közötti jogvitában terjesztették elő, amelynek tárgya a bejelentett vámértékbe foglalt vételi jutalék után
lerótt behozatali vámok visszafizetése. A kérelem egy olyan korábbi előzetes döntéshozatal iránti kérelemhez kapcsolódik,
amelyet a kérdést előterjesztő bíróság ugyanazon eljárás keretében nyújtott be, és amely a C‑379/00. sz., Overland Footwear
ügyben 2002. december 5‑én hozott ítélethez (EBHT 2002., I‑11 133. o.) vezetett.

Jogi háttér
3       A Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az importált áru vámértéke az ügyleti érték, vagyis a Közösség vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor
az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő, szükség esetén a 32. és 33. cikknek megfelelően kiigazított ár [...]”
4       Ugyanezen rendelet 32. cikke kimondja:
„(1)      A vámértéknek a 29. cikk alapján történő megállapításakor az importált áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz
hozzá kell számítani:
a)      a következőket, olyan mértékben, ahogyan ezek a vevő számára felmerülnek, de nem szerepelnek az áruért ténylegesen kifizetett
vagy kifizetendő árban:
i)      jutalék és ügynöki jutalék, a vételi jutalékok kivételével;
[...]
(3)      A vámérték meghatározásakor a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz való hozzáadás csak az e cikkben megállapítottak
szerint történhet.
(4)      E fejezet alkalmazásában »vételi jutalék« az a díj, amelyet az importőr fizet az ügynökének azon szolgáltatásért, hogy az
képviseli őt az értékelendő áru vétele során.
[...]”
5       A 33. cikk e) pontja meghatározza:
„Feltéve, hogy ezek a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ártól elkülönítve vannak feltüntetve, nem számíthatók be a vámértékbe
a következők:
[...]
e)      vételi jutalékok;
[...]”
6       A 65. cikk a következőképpen rendelkezik:
„(1) A nyilatkozattevő, kérelmére, engedélyt kap a bejelentés egy vagy több adatának módosítására, miután azt a vámhatóság
már elfogadta. A módosítás nem járhat azzal a hatással, hogy annak eredményeként az az eredeti áruktól eltérő árukra vonatkozzon.
Nem lehet módosítást engedélyezni azonban, ha annak jóváhagyását azután kérik, miután a vámhatóság:
[...]
c) már kiadta az árut.”
7       „A vámáru-nyilatkozatok utólagos ellenőrzése” cím alatti 78. cikk kimondja:
„(1)      A vámhatóság saját kezdeményezésére vagy a nyilatkozattevő kérelmére, az áru kiadása után módosíthatja a vámáru-nyilatkozatot.
(2)      A vámhatóság az áru kiadása után, és azért, hogy meggyőződjön a vámáru-nyilatkozatban szereplő adatok pontosságáról, megvizsgálhatja
az érintett áruval kapcsolatos import vagy export műveletekre, vagy az ezt követő, ezen árukat érintő kereskedelmi ügyletekre
vonatkozó adatokat és kereskedelmi okmányokat. Az ilyen vizsgálat a nyilatkozattevő, az említett műveletekben üzlettársi minőségben
közvetlenül vagy közvetve részt vevő valamilyen más személy, vagy az említett okmányt és adatokat üzleti célból birtokában
tartó valamilyen más személy telephelyén végezhető el. A vámhatóság, amennyiben erre még lehetőség van, meg is vizsgálhatja
az árut.
(3)      Ha a vámáru-nyilatkozat felülvizsgálata vagy utólagos ellenőrzése azt jelzi, hogy az érintett vámeljárást szabályozó rendelkezéseket
helytelen vagy hiányos adatok alapján alkalmazták, a vámhatóság, a megállapított rendelkezésnek megfelelően és a rendelkezésére
álló új információk figyelembevételével meghoz minden szükséges intézkedést a helyzet rendezésére.”
8       A 236. cikk előírja:
„(1)      A behozatali vagy kiviteli vámokat vissza kell fizetni, amennyiben megállapításra kerül, hogy megfizetésükkor e vámösszegek
nem jogszabály szerintiek voltak, vagy az összeget a 220. cikk (2) bekezdése ellenére vették könyvelésbe.
[...]
Visszafizetés [...] nem nyújtható, ha valamely, nem jogszabály szerint fizetendő összegnek a kifizetése [...] az érintett
személy szándékos cselekedetének eredménye.
(2)      A behozatali [...] vámokat a megfelelő vámhivatalnál a szóban forgó vámösszegnek az adóssal való közlésétől számított 3 éven
belül benyújtott kérelemre fizetik vissza [...].
Ezt a határidőt meg kell hosszabbítani, ha az érintett személy igazolja, hogy előre nem látható körülmény vagy
vis maior
miatt akadályoztatva volt a kérelem említett határidőn belüli benyújtásában.
[...]”

Az alapügy, a pert megelőző eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
9       Az alapügy tényállása idején az Egyesült Királyságban alapított Overland nevű társaság a Közösségen kívül előállított termékeket,
nevezetesen cipőket vásárolt, ezt követően azokat importálta, és a Közösség területén értékesítette. A Távol-Keleten a Wolverine
Far East (a továbbiakban: a Wolverine) volt a vételi ügynöke.
10     Az Overland az áru vételárának 4%‑át kitevő vételi jutalékot fizetett a Wolverine szolgáltatásáért. Az Overland ezt a jutalékot
a gyártónak fizette ki, amely ezt az Overland megbízásából eljuttatta a Wolverine részére.
11     1998. január 1‑je előtt, a szóban forgó áru szabad forgalomba bocsátásakor benyújtott behozatali vámáru‑nyilatkozataiban az
Overland a gyártó számláján szereplő összeget jelölte meg vámértékként. Ez az összeg magában foglalta a vételi jutalékot is,
amely azonban nem volt külön feltüntetve. Így a behozatali vámokat e jutalékra is kiszámolták, és meg is fizették.
12     1998. január 1‑jétől a Commissioners engedélyével az Overland elkülönítve tüntette fel a vételi jutalékot és az importált
áru vételárát a behozatali vámáru-nyilatkozatain. Ezen időponttól a Commissioners nem szedett be vámot a vételi jutaléknak
megfelelő összegekre.
13     A Vámkódex 236. cikkére hivatkozva az Overland négy kérelmet nyújtott be a Commissioners-höz, amelyek az 1998 előtt importált
árukra megfizetett, összesen 38 085,45 GBP összegű behozatali vám visszafizetésére irányultak. Úgy érvelt, hogy mindegyik
behozatali vámáru-nyilatkozatban megjelölt érték egy része vételi jutalék, és ez utóbbi nem vámköteles.
14     Az első három kérelmet, amely összesen 4 384,29 GBP visszafizetésére irányult, az 1998. május 5‑i, július 1‑jei illetve július 24‑i
levélben fogadták el, és teljesítették is a visszafizetést. Egy felülvizsgálatot követően a Commissioners mégis úgy ítélte
meg, hogy tévesek az Overland visszaigénylésének elfogadásáról szóló határozatai, mivel a szóban forgó vámok megfeleltek a
jogszabályoknak. 1998. november 30‑i és december 16‑i határozatában arra szólította fel az Overlandot, hogy térítse vissza
a 4 384,29 GBP‑t kitevő teljes összeget. A felszólítást 1999. február 4‑i és 5‑i határozatában is megerősítette.
15     Továbbá a Commissioners az 1998. október 29‑i levelében elutasította az Overland negyedik kérelmét, amely 33 701,16 GBP visszafizetésére
irányult. Az 1999. február 5‑i második határozatában megerősítette ezt az elutasítást.
16     Az Overland keresetet nyújtott be a VAT and Duties Tribunal, Londonhoz az 1999. február 4‑i és a két 1999. február 5‑i határozat
ellen.
17     A 2000. március 24‑i végzésében a VAT and Duties Tribunal, London az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal
céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„A 2913/92 rendelet (a továbbiakban: Vámkódex) különösen annak 29., 32. és 33. cikke és a Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján,
ha a vámkezelés idején az importőr tévedésből a vételi jutalékot is tartalmazó árat jelenti be az áruért kifizetett vagy kifizetendő
árként, és a vételi jutalékot tévedésből a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ártól nem elkülönítve mutatja ki a behozatali
vámáru-nyilatkozaton, azonban az áru szabad forgalomba bocsátását követően bizonyítja a vámhatóságok előtt, hogy az áru bejelentett,
kifizetett vagy kifizetendő ára olyan valós vételi jutalékot tartalmazott, amelyet a behozatalnál szabályosan le kellett volna
vonni, és a vételi jutalék után megfizetett vámok visszafizetése iránt a vámösszeg közlésétől számított három éven belül kérelmet
nyújt be:
1)      Vámköteles‑e a valós vételi jutalék az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár részeként a Vámkódex 29. cikke alapján?
2)      Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén, levonható‑e a valós vételi jutalék a bejelentett ügyleti értékből, figyelemmel
a Vámkódex 32. cikkének (3) bekezdésére és 33. cikkére?
3)      Kötelesek‑e a vámhatóságok ilyen körülmények között elfogadni az importált áruért kifizetett vagy kifizetendő ár módosítását
és az ezáltal csökkentett vámértéket a Vámkódex, különösen annak 78. cikke (3) bekezdése alapján?
4)      Jogosult‑e az importőr a Vámkódex, különösen annak 236. cikke alapján a vételi jutalék után megfizetett vám visszaigénylésére?”
18     E végzés bevezető részében a kérdést előterjesztő bíróság kifejtette, hogy az Overland keresete a Commissioners azon három
határozata ellen irányul, amelyek „mindegyike megerősíti az előzetesen [az Overland] részére [a Vámkódex] 236. cikke alapján
tévesen visszafizetett vám ugyanezen kódex 242. cikke szerinti visszaköveteléséről szóló határozatot”. Hozzátette, hogy a
„vitatott kérdésekre” teljes egészében a közösségi jog az irányadó.
19     Miután felvázolta az előtte folyamatban lévő jogvita alapjául szolgáló tényállást, megállapította, hogy a szóban forgó vámösszegek
visszafizetésére az Overlandnak a Commissioners-höz benyújtott első három visszaigénylése alapján került sor. Hangsúlyozta,
hogy a negyedik kérelmet elutasították.
20     Ezután hivatkozott a Commissioners által 1998. november 30‑án és december 16‑án hozott határozatokra, amelyekben elrendelték,
hogy az Overland térítse vissza az első három kérelme alapján előzetesen visszafizetett összegeket.
21     Végül a kérdést előterjesztő bíróság összefoglalta a felek azon érveit, amelyek az alkalmazandó rendelkezésekre vonatkoznak.
22     Ez az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fent hivatkozott Overland Footwear ügyben hozott ítélethez vezetett, amelyben
a Bíróság a következőképppen határozott:
–       a Vámkódex 29., 32. és 33. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az olyan vételi jutalékot, amelyet a bejelentett vámérték tartalmaz,
és amelyet nem az áru vételárától elkülönítve tüntettek fel a behozatali vámáru-nyilatkozatban, az e rendelet 29. cikke szerinti
ügyleti érték részének kell tekinteni, és az ennélfogva vámköteles;
–       olyan körülmények között, ha a vámhatóságok engedélyezték a behozatali vámáru-nyilatkozat felülvizsgálatát, és figyelembe
véve azt, hogy a vámáru-nyilatkozat a nyilatkozattevő tévedése következtében nem volt teljes, határozatot hoztak a Vámkódex
78. cikkének (3) bekezdése értelmében a „helyzet rendezésére”, az említett hatóságok nem vonhatják vissza ezt a határozatot.
23     Ezen ítélet 22. pontjában a Bíróság úgy ítélte meg, hogy nem szükséges megállapítani, hogy fennáll‑e – és ha igen, akkor adott
esetben milyen feltételek mellett – a vámhatóságok azon kötelezettsége, hogy teljesítsék a nyilatkozattevő felülvizsgálati
kérelmét a Vámkódex 78. cikkének megfelelően.
24     E tekintetben a Bíróság az ítélet 23. pontjában hangsúlyozta, hogy a Commissioners először helyt adott az Overland visszafizetés
iránti kérelmének, miután az utóbbi által előterjesztett új szempontok fényében szükségképpen felülvizsgálta a vámáru‑nyilatkozatot.
A Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy e hatóságok engedélyezték a vámáru-nyilatkozatok felülvizsgálatát, és e felülvizsgálat
eredményeképpen – figyelembe véve azt, hogy a vámáru-nyilatkozat a nyilatkozattevő tévedése következtében nem volt teljes –
meghozták a Vámkódex 78. cikkének (3) bekezdése szerinti határozatot a „helyzet rendezésére”.
25     Az ítélet 24. pontjában a Bíróság megállapította, hogy ilyen körülmények között az említett hatóságok nem vonhatják vissza
ezeket a határozatokat.
26     A VAT and Duties Tribunal, London 2003. szeptember 29‑i végzésében ismételten az előtte folyamatban lévő eljárás felfüggesztéséről
és arról határozott, hogy előzetes döntéshozatal céljából a Bírósághoz fordul.
27     E határozatban a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a Bíróság önhibáján kívül alapította pontatlan tényekre a
fent hivatkozott Overland Footwear ügyben hozott ítéletet, úgy, hogy az előterjesztett kérdésekre adott válaszok nem voltak
hasznosak a jogvita megoldása szempontjából.
28     Megállapítja, hogy a Commissioners az 1999. július 7‑i és 8‑i levelével arról értesítette az Overlandot, hogy a 4 384,29 GBP‑t
kitevő teljes összeg visszaköveteléséről szóló határozatait azzal az indokolással vonta vissza, hogy a Vámkódex 221. cikke
(3) bekezdésének megfelelően a vámtartozás keletkezésétől számított három év lejárta után az adóssal már nem lehet közölni
a tartozás összegét.
29     Hangsúlyozza, hogy ezért az előzetes döntéshozatalra utaló első határozat időpontjában a felek között fennálló egyetlen jogvita
az Overland negyedik kérelmének elutasításáról szóló határozat, amely 33 701,16 GBP visszafizetésére irányult, és amelyet
az előtte folyamatban lévő eljárás keretében szintén megtámadtak.
30     A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy ezeket a tényeket nem hozták kellő mértékben a Bíróság tudomására.
31     Megállapítja, hogy így azok az előzmények, amelyeket a Bíróság a fent hivatkozott Overland Footwear ügyben hozott ítélet 23. pontjában
figyelembe vett, amelyek szerint:
–       a Commissioners először helyt adott az Overland visszafizetés iránti kérelmének,
–       tehát a vámhatóságok engedélyezték a vámáru-nyilatkozatok felülvizsgálatát, és meghozták a szükséges határozatokat a „helyzet
rendezésére”,
nem érintik a negyedik visszafizetés iránti kérelmet, mivel azt a Commissioners elutasította, és ott visszafizetésre nem is
került sor.
32     Ebben az összefüggésben a VAT and Duties Tribunal, London úgy határozott, hogy azonos megfogalmazással ismételten benyújtja
a Bírósághoz azokat a kérdéseket, amelyeket a 2000. március 24‑i előzetes döntéshozatalra utaló végzése is tartalmazott.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Előzetes észrevételek
33     A 2000. március 24‑i első előzetes döntéshozatalra utaló végzés arra hivatkozott, hogy az Overland keresete a Commissioners
három határozata ellen irányul, amelyek mindegyike a Vámkódex 236. cikke alapján tévesen visszafizetett behozatali vámokat
követeli vissza.
34     A negyedik visszafizetés iránti kérelem elutasítását csak közbevetőleg, az alapeljárás előzményei időbeli sorrendjének megállapítása
keretében említették meg. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés kifejezetten nem említette, hogy az elutasításról szóló
határozat a megtámadott határozatok között szerepelt.
35     Végül e végzés nem említette azt sem, hogy az eljárás folyamán visszavonták a 4 384,29 GBP‑t kitevő teljes összeg visszaköveteléséről
szóló határozatokat.
36     Így meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság második előzetes döntéshozatalra utaló végzésében említett okokból
a fent hivatkozott Overland Footwear ügyben hozott ítélet nem adott olyan választ a feltett kérdésekre, amely hasznos lett
volna az első előzetes döntéshozatalra utaló végzés idején fennálló alapjogvita megoldásához.
37     Tehát ugyanezeket a kérdéseket kell megvizsgálni azon tényállási elemek fényében, amelyeket csak most hoztak a Bíróság tudomására.

Az első és második kérdésről
38     A Bíróság a fent hivatkozott Overland Footwear ügyben hozott ítéletében a kérdést előterjesztő bíróság által feltett első
két kérdést megválaszolva úgy határozott, hogy a Vámkódex 29., 32. és 33. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az olyan vételi
jutalékot, amelyet a bejelentett vámérték tartalmaz, és amelyet nem az áru vételárától elkülönítve tüntettek fel a behozatali
vámáru‑nyilatkozatban, az e rendelet 29. cikke szerinti ügyleti érték részének kell tekinteni, és az ennélfogva vámköteles.
39     Amint a főtanácsnok indítványának 23–25. pontjában is hangsúlyozza, annak a körülménynek, hogy az alapeljárás kizárólag a
Commissioners azon határozatára vonatkozik, amely elutasította az Overland 33 701,16 GBP összeg visszafizetésére irányuló
negyedik kérelmét, és hogy ezt az összeget a vámhatóságok először nem fizették vissza, nincs kihatása azokra az előzményekre,
amelyeket a Bíróság válaszának megfogalmazásához figyelembe vett.
40     Ami az Overland visszafizetésre irányuló negyedik kérelmét illeti, az későbbi olyan releváns tényeknél, mint a vámáru-nyilatkozat
és a behozatali vámok kivetése.
41     Az a kérdés, hogy a behozatali vám alapjához tartozik‑e a vételi jutalék, amelyet az importőr foglal a vámértékbe, anélkül
hogy azt a vételártól elkülönítené, ugyanúgy vetődik fel az első három visszaigénylés esetében is, mint a negyedik esetében.
42     E tekintetben, amennyiben:
–       a Vámkódex 62. cikkének (1) bekezdése szerint a nyilatkozattevőnek úgy kell elkészítenie a vámáru-nyilatkozatot, hogy „annak
tartalmaznia kell minden olyan adatot, amelyek azokhoz a vámeljárásra vonatkozó rendelkezések alkalmazásához szükségesek,
amelyre az árut bejelentik”,
–       ugyanezen rendelet 71. cikke alapján az említett eljárásra vonatkozó rendelkezéseket a vámáru-nyilatkozatban szereplő adatok
alapján kell alkalmazni, ha nem kerül sor a vámáru‑nyilatkozat ellenőrzésére, vagy ha annak adatai az elvégzett ellenőrzés
alapján nem kérdőjelezhetők meg,
a vámhatóságok jogszerűen vethetnek ki vámot az árura bejelentett azon vámérték alapján, amely esetleg olyan vételi jutalékot
tartalmaz, amelyet a nyilatkozattevő véletlenül foglalt a vámértékbe, és amelynek létezését e hatóságok – erre vonatkozó információ
hiányában – nem vonhatják kétségbe.
43     Ilyen körülmények között – a második előzetes döntéshozatalra utaló végzésben a Bíróság tudomására hozott körülmények ellenére –
az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első két kérdést a fent hivatkozott Overland Footwear ügyben hozott ítélet szerinti,
a jelen ítélet 38. pontjában ismertetett szöveggel egyezően kell megválaszolni.

A harmadik és a negyedik kérdésről
44     Harmadik és negyedik kérdésével, amelyeket együttesen kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja
megtudni, hogy a Vámkódex 78. és 236. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az importált áru kiadása után kötelesek a kért felülvizsgálatot
engedélyezni azok a vámhatóságok, amelyek a nyilatkozattevő ezen árura vonatkozó vámáru‑nyilatkozatának felülvizsgálatára
irányuló kérelmét elbírálják, és amennyiben a felülvizsgálat végén megállapítják, hogy a bejelentett vámérték tévedésből vételi
jutalékot tartalmazott, kötelesek a vételi jutalékra kivetett vám visszafizetésével rendezni a helyzetet.
45     A Vámkódex 78. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a vámhatóságok hivatalból vagy a nyilatkozattevő kérelmére, „módosíthatják”,
azaz felülvizsgálhatják a vámáru-nyilatkozatot.
46     Amikor a nyilatkozattevő felülvizsgálatot kér, kérelmét a vámhatóságoknak meg kell vizsgálniuk legalábbis arra nézve, hogy
szükséges‑e vagy sem ez a felülvizsgálat.
47     Ezen első értékelés során a vámhatóságok figyelembe veszik különösen a felülvizsgálandó vámáru-nyilatkozatban és a felülvizsgálati
kérelemben szereplő adatok ellenőrizhetőségét.
48     Például elutasíthatják a felülvizsgálatot, ha a megvizsgálandó adatok felülvizsgálatához fizikai ellenőrzésre van szükség,
és az árut annak kiadása folytán már nem lehet a vámhatóságok előtt bemutatni.
49     Ha viszont az ellenőrzéshez nem szükséges az áru bemutatása, például ha a felülvizsgálati kérelem csak a könyvelési vagy a
szerződéses dokumentumok vizsgálatát feltételezi, elvileg lehetőség van a felülvizsgálatra.
50     Értékelésük végén a vámhatóságoknak ekképpen vagy indokolással ellátott határozatban kell elutasítaniuk a nyilatkozattevő
kérelmét, tekintettel a bírósági jogorvoslat lehetőségére, vagy el kell végezniük a kért felülvizsgálatot.
51     A kérelem elfogadása esetén újra megvizsgálják a vámáru-nyilatkozatot, és a közölt adatok fényében meggyőződnek a nyilatkozattevő
állításainak megalapozottságáról.
52     Ha a felülvizsgálat azt mutatja, hogy az érintett vámeljárást szabályozó rendelkezéseket helytelen vagy hiányos adatok alapján
alkalmazták, a Vámkódex 78. cikkének (3) bekezdése alapján a vámhatóságok kötelesek a rendelkezésükre álló új információk
figyelembevételével minden szükséges intézkedést meghozni a helyzet rendezésére.
53     Ha nyilvánvaló, hogy a nyilatkozattevő által megfizetett behozatali vámok végeredményben meghaladják azokat a vámokat, amelyek
a megfizetésükkor megfeleltek a jogszabályoknak, a helyzet rendezéséhez szükséges intézkedés csak a túlfizetett összeg visszafizetése
lehet.
54     Erre a visszafizetésre akkor kerül sor a Vámkódex 236. cikke szerint, ha teljesülnek az e cikkben foglalt feltételek, azaz
különösen, ha a nyilatkozattevő nem szándékosan cselekedett, és a nyilatkozattevő betartja a visszaigénylés benyújtására előírt
határidőt, amely fő szabály szerint három év.
55     A német kormány és az Egyesült Királyság Kormánya előadják, hogy a Vámkódex 78. cikkének (3) bekezdése csak olyan esetekben
alkalmazható, mint a téves árubesorolás, a számítási hiba, a pénznemkód helytelen használata vagy a mennyiség pontatlan megjelölése.
56     Megítélésük szerint ez a rendelkezés nem alkalmazható, ha a vételi jutalékot nem az áru árától elkülönítve tüntették fel.
Ebben az esetben a jutalék a vámérték szerves részét képezi azzal, hogy a behozatali vám kivetése e jutalékra megfelel a jogszabályoknak.
57     A német kormány szerint az Overland választott azáltal, hogy nem jelölte meg a vételi jutalékot a vámáru-nyilakozatán. A választás
szabadsága miatt a nyilatkozattevő nem tévedhetett.
58     Az Egyesült Királyság Kormánya úgy érvel, hogy a Vámkódex 78. cikke (3) bekezdésének alkalmazása az alapügy körülményeihez
hasonló körülmények között akadályozná e rendelet 65. cikkének teljes érvényesülését. A 78. cikk eltér a 65. cikkben foglalt
tilalomtól, azonban ez az eltérés korlátozott terjedelmű.
59     A német kormány és az Egyesült Királyság Kormánya úgy ítéli meg, hogy a Vámkódex 236. cikkének (3) bekezdése nem alkalmazható
az alapügy tényállására. A vételi jutalékra kivetett behozatali vámok ugyanis megfizetésükkor megfeleltek a jogszabályoknak
e rendelkezés értelmében.
60     Ezek az érvek nem fogadhatók el.
61     Elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy a Vámkódex 65. cikke megtiltja, hogy a nyilatkozattevő módosítsa nyilatkozatát az
áru kiadása után. Ilyen tilalom létezett már a Vámkódex 1994. január 1‑jei hatálybalépése előtt is.
62     A Vámkódex 78. cikke ettől az időponttól kezdve kifejezetten bevezette a vámáru-nyilatkozat vámhatóságok általi módosításának
lehetőségét a nyilatkozattevő kérelmére az áru kiadása után.
63     E cikk (3) bekezdése nem tesz különbséget olyan tévedések vagy hiányosságok között, amelyeket ki lehet küszöbölni, és amelyeket
nem. A „helytelen vagy hiányos adatok” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az egyszerre vonatkozik tárgyi tévedésekre és
hiányosságokra, valamint az alkalmazandó jog értelmezési hibáira.
64     Ennélfogva a Vámkódex 78. cikkét nem lehet úgy értelmezni az alapügyhöz hasonló tényállásban, hogy az teljesen vagy akár csak
részlegesen is korlátozná e rendelet 65. cikkének érvényesülését. A két rendelkezés valójában a vámérték, és ebből következően
a behozatali vám meghatározása céljából figyelembe vett adatok módosítására vonatkozó két külön eljárást szabályoz, amelyek
külön-külön alkalmazandók az áru kiadása előtt és után.
65     A Vámkódex 65. cikke megengedi, hogy maga a nyilatkozattevő egyoldalúan módosítsa vámáru-nyilatkozatát, amennyiben az árut
még nem adták ki. E jogosultságnak az a magyarázata, hogy az áru kiadásáig a vámhatóságok szükség esetén az áru fizikai ellenőrzése
útján könnyen ellenőrizhetik a módosítás helyességét. Ezenkívül módosítás eszközölhető adott esetben mindaddig, ameddig a
behozatali vám összegét még nem állapította meg a vámhatóság.
66     A Vámkódex 78. cikke szigorúbb eljárást vezet be. Ez az áru kiadása utáni időszakra vonatkozik, amikor az áru bemutatása lehetetlennek
bizonyulhat, és a behozatali vám összegét már megállapították. Ezért a vámhatóságokra bízza a kérelmezett felülvizsgálat végrehajtását,
és azok mérlegelési hatáskörébe utalja az ilyen felülvizsgálatot mind annak elvét, mind annak eredményét illetően.
67     Másfelől hangsúlyozni kell, hogy annak a formális szempontnak, miszerint a vámáru-nyilatkozat nem tartalmazza a vételi jutaléknak
az áru vételárától való elkülönült megjelölését, az az egyetlen következménye, hogy ez a jutalék joggal tekinthető vámkötelesnek,
következésképpen az erre kivetett behozatali vámokat jogszerűen szedték be.
68     Ez a körülmény, miszerint a nyilatkozattevő kérelmére a vámáru-nyilatkozat utólagosan felülvizsgálható, nem eredményezheti
azt, hogy a megfelelő bizonyítás ellenére az egyszerűsített bizonyítási szabályok alapján jogszerűen beszedett vámokat utólagosan
azonosítják a 236. cikk (1) bekezdése szerinti, jogszabályoknak megfelelő vámokkal.
69     Végül meg kell állapítani, hogy valamely nem szándékos mulasztásban megmutatkozó tévedést semmi esetre sem lehet választásnak
tekinteni, amely meghatározásánál fogva is szándékos.
70     A fentiekből következik, hogy a Vámkódex 78. és 236. cikke alkalmazandó olyan vámáru-nyilatkozatra, amely esetében a vámérték
tévedésből tartalmazza a vételi jutalékot.
71     A harmadik és a negyedik kérdésre tehát azt kell válaszolni, hogy a Vámkódex 78. és 236. cikkét ekként kell értelmezni:
–       az importált áru kiadása után azok a vámhatóságok, amelyek elbírálják a nyilatkozattevőnek az érintett árura vonatkozó vámáru-nyilatkozat
felülvizsgálatára irányuló kérelmét, vagy indokolással ellátott határozatban kötelesek elutasítani a kérelmet, tekintettel
a bírósági jogorvoslat lehetőségére, vagy el kell végezniük a kért felülvizsgálatot;
–       amennyiben a felülvizsgálat végén megállapítják, hogy a bejelentett vámérték tévedésből vételi jutalékot tartalmazott, a vételi
jutalékra kivetett behozatali vám visszafizetésével kötelesek rendezni a helyzetet.

A költségekről
72     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 29., 32. és 33. cikkét úgy kell
értelmezni, hogy az olyan vételi jutalékot, amelyet a bejelentett vámérték tartalmaz, és amelyet nem az áru vételárától elkülönítve
tüntettek fel a behozatali vámáru-nyilatkozatban, az e rendelet 29. cikke szerinti ügyleti érték részének kell tekinteni,
és az ennélfogva vámköteles.
2)
A 2913/92 rendelet 78. és 236. cikkét ekként kell értelmezni:
–
az importált áru kiadása után azok a vámhatóságok, amelyek elbírálják a nyilatkozattevőnek az érintett árura vonatkozó vámáru-nyilatkozat
felülvizsgálatára irányuló kérelmét, vagy indokolással ellátott határozatban kötelesek elutasítani a kérelmet, tekintettel
a bírósági jogorvoslat lehetőségére, vagy el kell végezniük a kért felülvizsgálatot;
–
amennyiben a felülvizsgálat végén megállapítják, hogy a bejelentett vámérték tévedésből vételi jutalékot tartalmazott, a vételi
jutalékra kivetett behozatali vám visszafizetésével kötelesek rendezni a helyzetet.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.