CELEX: 62005TJ0376
Viešieji pirkimai
Bendrijos konkurso procedūra
Ekspertų, atsakingų už techninę pagalbą išorės paramą gaunančioms trečiosioms šalims, trumpalaikis įdarbinimas
Pasiūlymų atmetimas

Teisės aktai
1       Komisijos paslaugų pirkimui vykdant išorės veiksmus taikomos 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002
dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, p. 1, toliau – finansinis reglamentas) antrosios
dalies IV antraštinės dalies bei 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatančio finansinio
reglamento įgyvendinimo taisykles (OL L 357, p. 1, toliau – įgyvendinimo taisyklės) antrosios dalies III antraštinės dalies
nuostatos.
2       Pagal finansinio reglamento 94 straipsnį, įrašytą į sutartinių procedūrų, finansuojamų iš bendrojo Europos bendrijos biudžeto
vykdant išorės veiksmus, praktinio vadovo (toliau – praktinis vadovas) 2.3.3 punktą:
„Sutartys negali būti sudaromos su kandidatais arba konkurso dalyviais, kurie viešųjų pirkimų procedūros metu:
a)      pateko į interesų konflikto situaciją;
b)      yra kalti dėl neteisingos informacijos, kurios susitariančioji institucija reikalauja kaip vienos iš dalyvavimo viešojo pirkimo
procedūroje sąlygų, pateikimo arba visai nepateikė šios informacijos.“
3       Pagal įgyvendinimo taisyklių 146 straipsnio 3 dalį:
„Prašymai dalyvauti ir paraiškos, kurios neatitinka pagrindinių konkurso skelbimo dokumentuose išdėstytų reikalavimų arba
ten išdėstytų specialių reikalavimų, atmetami.
Tačiau vertinimo komitetas gali paprašyti, kad per nurodytą laiką kandidatai ar konkurso dalyviai pateiktų papildomą medžiagą
arba paaiškintų pateiktus įrodomuosius dokumentus, susijusius su neleidimo dalyvauti ir atrankos kriterijais.“
4       Pranešimo apie konkursą
EuropeAid/119860/C/SV/multi-Lot 7
dėl pagrindų sutarties dėl ekspertų, atsakingų už techninę pagalbą išorės paramą gaunančioms trečiosioms šalims, trumpalaikio
įdarbinimo, sudarymo su keliais paslaugų teikėjais (toliau – konkursas) 13 straipsnis nurodė, kad fiziniai ir juridiniai asmenys
(įskaitant ir juridinius asmenis, priklausančius tai pačiai juridinei grupei) gali pateikti tik vieną pasiūlymą, neatsižvelgiant
į jų dalyvavimo formą (ar tai būtų individualus teisinis subjektas, ar grupės dalyvės vadovas ar partneris). Jei fizinis at
juridinis asmuo (įskaitant ir juridinius asmenis, priklausančius tai pačiai juridinei grupei) pateiktų daugiau nei vieną pasiūlymą,
visi pasiūlymai, su kuriais šis asmuo (ir juridiniai asmenys, priklausantys tai pačiai juridinei grupei) yra susijęs, nebus
nagrinėjami.
5       Deklaracijos formoje, kurią turėjo užpildyti kandidatai ir dalyviai, jiems buvo nurodyta pareiga pažymėti, ar jie priklauso
„grupei ar tinklui“.
6       Instrukcijų dalyviams 14 straipsnis patikslino, kad kiekvienas atrinktas dalyvis apie tai yra informuojamas raštu. Be to,
šis straipsnis numatė, kad perkančioji organizacija nepasirašo pagrindų sutarties su atrinktu dalyviu, kol pastarasis nepateikia
papildomų dokumentų, patvirtinančių jo deklaracijų teisingumą. Jei dalyvis negali pateikti reikalaujamų dokumentų per penkiolika
kalendorinių dienų nuo pranešimo apie tai, kad jis laimėjo konkursą, arba paaiškėja, kad jis pateikė neteisingą informaciją,
numatyta, kad konkurso laimėjimas laikomas niekiniu ir negaliojančiu. Tokiu atveju perkančioji organizacija galėtų leisti
pasirašyti pagrindų sutartį kitam dalyviui arba nutraukti konkurso procedūrą.
7       Instrukcijų dalyviams 16 straipsnis numato, kad dalyviai, manantys, jog jų atžvilgiu konkurso procedūros metu buvo padaryta
klaida ar neteisėti veiksmai, gali pareikšti skundą, į kurį kompetentinga institucija turėtų atsakyti per 90 dienų.

Ginčo aplinkybės
8       2004 m. liepos 9 d.
Europos Sąjungos Oficialiajame leidinyje
(OL S 132, 2004) Komisija paskelbė konkursą.
9       Konsorciumas TEA-CEGOS (toliau –
TEA-CEGOS Consortium
) pareiškė norą dalyvauti konkurse.
TEA-CEGOS, SA
buvo atrinkta vadovauti minėtam konsorciumui dalyvaujant konkurso procedūroje.
Services techniques globaux
(STG)
SA
taip pat yra
TEA-CEGOS Consortium
narys, teikiantis jam techninės ir finansinės priežiūros paslaugas.
10     Pateikiant kandidatūras ir atsižvelgiant į pranešimo apie konkursą reikalavimus, skirtingi
TEA-CEGOS Consortium
nariai pareiškė, kad jų situacija neatitinka nė vienos iš kandidatų atmetimo priežasčių, nurodytų praktinio vadovo 2.3.3 punkte.
2004 m. rugpjūčio 18 d.
Danish Institute for Human Rights
(toliau – DIHR),
TEA-CEGOS Consortium
narys, pateikė Komisijai dokumentą, kuriame buvo nurodyta, kad DIHR turi savo valdybą, tačiau yra platesnės struktūros
Danish Centre for International Studies and Human Rights
(toliau –
Centre
) dalis bei turi partnerį –
Danish Institute for International Studies
(toliau – DIIS) – 2002 m. birželio 6 d. Danijos įstatymu, kuris taip pat įkūrė
Centre
ir DIHR, įkurtą institutą.
11
GHK Consulting Ltd
, pagal Anglijos teisę įkurta bendrovė, yra konsorciumo (toliau –
GHK Consortium
), kurį sudaro įvairūs subjektai, tarp kurių yra ir DIIS, narė.
GHK Consulting
, jos padalinio
GHK International Ltd
buvo atrinkta vadovauti
GHK Consortium
dalyvaujant konkurso procedūroje. 2004 m. rugsėjo 29 d. pateikiant kandidatūras DIIS deklaravo, kad jis nepriklauso grupei
ar tinklui.
12     2004 m. gruodžio 17 d. elektroniniu laišku ir 2004 m. gruodžio 31 d. laišku
TEA‑CEGOS Consortium
buvo pasiūlyta dalyvauti konkurse dėl sutarties dalies Nr. 7. DIHR vykstant šiam konkurso procedūros etapui dar kartą nurodė,
kad jis yra platesnės struktūros dalis, kadangi
Centre
apima kitą institutą – DIIS.
GHK Consortium
taip pat buvo leista dalyvauti konkurse dėl sutarties dalies Nr. 7.
13     Iš 2005 m. gegužės 20 d. laiškų TEA-CEGOS ir
GHK International
sužinojo, kad konsorciumų, kuriems jos priklausė, pasiūlymai sutarties daliai Nr. 7 buvo atrinkti. Minėti laiškai nurodė,
kad sutartys bus atsiųstos konsorciumams pasirašyti, jei bus pateikti įrodymai, kad jų situacija neatitinka nė vienos iš praktinio
vadovo 2.3.3 punkte nurodytų atmetimo priežasčių. Ieškovės pateikė Komisijai, jų manymu, tinkamus šiuo klausimu dokumentus.
14     2005 m. birželio 22 d. faksu Komisija paprašė TEA-CEGOS paaiškinti DIHR ir
Centre
jungiantį ryšį bei jos tariamą autonomiją pastarojo atžvilgiu, taip pat paprašė
GHK International
jai pateikti paaiškinimus dėl DIIS teisinio statuso.
15     2005 m. birželio 23 d.
TEA-CEGOS Consortium
išsiuntė Komisijai DIHR laišką, paaiškinantį pastarojo veikimą. 2005 m. birželio 24 d. faksu
GHK International
pateikė Komisijai paaiškinimus dėl DIIS.
16     Atsakydamas į naują Komisijos 2005 m. birželio 27 d. telefonu pateiktą prašymą nurodyti papildomus patikslinimus,
TEA-CEGOS Consortium
tą pačią dieną išsiuntė Komisijai 2002 m. birželio 6 d. Danijos įstatymo, kuriuo buvo įkurtas
Centre
, kopiją ir memorandumą, nurodantį svarbius šio įstatymo elementus ir ryšį tarp
Centre
ir DIHR, taip pat
Centre
administracijos vadovo laišką.
17     2005 m. liepos 14 d.
TEA-CEGOS Consortium
Komisijai pateikė Danijos Užsienio reikalų ministerijos deklaraciją, kurioje pastaroji tvirtina, kad DIHR ir DIIS yra savarankiški
subjektai
Centre
viduje.
18     2005 m. liepos 18 d. laiškais (toliau – 2005 m. liepos 18 d. sprendimai) Komisija pranešė
TEA-CEGOS Consortium
ir
GHK Consortium
, kad jos sprendimai atrinkti jų pasiūlymus buvo pagrįsti neteisinga konkurso procedūros metu jai pateikta informacija ir
kad, atsižvelgiant į naują informaciją, jų kandidatūros ir jų pasiūlymai yra atmestini.
19     2005 m. liepos 22 d. ir 25 d.
TEA-CEGOS Consortium
Komisijai nurodė, kad DIHR ir DIIS negalėjo būti laikomi tos pačios juridinės grupės dalimi pranešimo apie konkursą 13 straipsnio
prasme, primindamas, kad jis jau konkurso procedūros pradžioje nurodė, jog DIHR priklauso
Centre
. 2005 m. liepos 27 d. Komisija patvirtino liepos 22 d. laiško gavimą, nurodydama, kad jo turinys bus išsamiai išnagrinėtas.
20     2005 m. liepos 25 d. internetiniame puslapyje
EuropeAid
paskelbtas atrinktų pasirašyti sutarties dalį Nr. 7 dalyvių sąrašas buvo pakeistas, išbraukiant iš jo abu konsorciumus.
21     2005 m. rugsėjo 8 d. TEA-CEGOS ir STG kreipėsi į Komisiją tvirtindamos, kad 2005 m. liepos 18 d. sprendimai, jų nuomone, yra
neteisėti, ir todėl prašydamos, kad prie jų būtų sugrįžta kuo greičiau. 2005 m. rugsėjo 13 d. laišku Komisija joms pranešė,
kad dabar vyksta peržiūrėjimas ir kad ji
Centre
pateikė keletą klausimų bei paprašė pateikti dokumentus, galinčius pagrįsti jo pateiktus atsakymus.
22     2005 m. rugsėjo 14 d. TEA-CEGOS ir STG pakartojo savo prašymą gauti greitą atsakymą dėl Komisijos galutinio sprendimo. 2005 m.
rugsėjo 21 d. Komisija joms nurodė laukianti iš
Centre
tam tikrų paaiškinimų, reikalingų nuspręsti dėl procedūros baigties, ir įsipareigojo joms kuo greičiau pranešti apie savo
sprendimą.
23     2005 m. rugsėjo 23 d. elektroniniu laišku ir 2005 m. rugsėjo 26 d. faksu
Centre
atsakė į Komisijos klausimus, pateikdamas kartu keletą dokumentų, pagrindžiančių jo atsakymus. 2005 m. rugsėjo 26 d.
GHK International
išsiuntė Komisijai laišką, palaikantį
Centre
atsakymus.
24     2005 m. rugsėjo 27 d. ir 2005 m. spalio 5 d. TEA-CEGOS ir STG išsiuntė Komisijai du laiškus, kuriuose būtent buvo nurodytas
dviejų institutų nepriklausomumas. Šiuose laiškuose jos pabrėžė tai, kad vieninteliai motyvai, dėl kurių sprendimai leisti
pasirašyti sutartį galėjo būti atšaukti, yra nurodyti instrukcijų dalyviams 14 straipsnyje, kuris daro nuorodą į praktinio
vadovo 2.3.3 punktą. Jos priduria, kad
TEA-CEGOS Consortium
nebuvo atsakingas už nevisos informacijos pateikimą ir nepateikė jokios klaidingos informacijos.
25     2005 m. spalio 11 d. TEA-CEGOS ir STG kreipėsi į Komisiją norėdamos išsiaiškinti, ar pastaroji priėmė galutinį sprendimą dėl
konkurso procedūros, siūlydamos jai nesudaryti sutarčių pagal jos priimtus sprendimus dėl konkurso laimėtojų. Komisija joms
pranešė, kad ji rengiasi priimti sprendimą.
26     2005 m. spalio 12 d. dviem sprendimais, skirtais, pirma,
TEA-CEGOS Consortium
, ir, antra,
GHK Consortium
, Komisija patvirtino 2005 m. liepos 18 d. sprendimus ir atmetė minėtų konsorciumų pasiūlymus (toliau – ginčijami sprendimai).

Procesas ir šalių reikalavimai
27     2005 m. spalio 13 d. TEA-CEGOS ir STG Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateikė ieškinį byloje T‑376/05.
28     Atskiru dokumentu, užregistruotu 2005 m. spalio 14 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje, TEA-CEGOS ir STG pateikė
prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, siekdamos, kad būtų sustabdytas, pirma, šioje byloje ginčijamo sprendimo
vykdymas ir, antra, visų kitų po minėto sprendimo tame pačiame konkurse Komisijos priimtų sprendimų vykdymas. 2005 m. spalio
14 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartimi Komisijai buvo nurodyta sustabdyti konkurso
EuropeAid/119860/C/SV/multi-Lot 7
procedūrą, kol bus priimta galutinė nutartis dėl laikinųjų priemonių taikymo. Dėl 2005 m. spalio 26 d. susitarimo tarp šalių,
atsižvelgiant į laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo pasiūlytą sandorį, minėta 2005 m. spalio 14 d. nutartis buvo
atšaukta 2005 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartimi. 2006 m. sausio 11 d. Pirmosios instancijos
teismo pirmininko nutartimi TEA-CEGOS ir STG prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones buvo išbrauktas iš Pirmosios
instancijos teismo bylų registro, atidedant klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
29     2005 m. spalio 20 d.
GHK Consulting
Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateikė ieškinį byloje T‑383/05, prašydama nagrinėti bylą pagreitinta tvarka taikant
Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 76a straipsnį. 2005 m. lapkričio 7 d. Komisija sutiko su šiuo prašymu.
30     Atskiru dokumentu, užregistruotu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje 2005 m. spalio 20 d.,
GHK Consulting
pateikė prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, siekdama, pirma, kad būtų sustabdytas šioje byloje nagrinėjamo
sprendimo ir po jo priimtų sprendimų kitų dalyvių atžvilgiu vykdymas, ir, antra, kad Pirmosios instancijos teismas taikytų
laikinąsias priemones, sustabdančias minėtų sprendimų poveikį. Laišku, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo
2005 m. gruodžio 16 d.,
GHK Consulting
remdamasi Procedūros reglamento 99 straipsniu informavo Pirmosios instancijos teismą apie atsisakymą savo prašymo taikyti
laikinąsias apsaugos priemones. 2006 m. sausio 11 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartimi
GHK Consulting
prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones buvo išbrauktas iš Pirmosios instancijos teismo bylų registro, atidedant
klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
31     Laišku, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2005 m. spalio 20 d.,
GHK Consulting
pateikė prašymą sujungti bylas T‑376/05 ir T‑383/05. Komisija ir TEA-CEGOS bei STG atitinkamai 2005 m. spalio 28 d. ir 2005 m.
lapkričio 8 d. nurodė, kad neprieštarauja šiam sujungimui.
32     Laišku, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2005 m. spalio 31 d.,
GHK Consulting
pateikė prašymą pakeisti proceso kalbą į prancūzų, pasilikdama teisę, kai tai būtina, vartoti anglų kalbą rašytinėje ir žodinėje
proceso dalyse. 2005 m. lapkričio 7 d. Komisija nurodė, kad ji neprieštarauja siūlomam kalbos pakeitimui.
33     Laišku, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2005 m. lapkričio 3 d., TEA-CEGOS, STG ir
GHK Consulting
paprašė suteikti joms galimybę papildyti pagrindinės bylos medžiagą dokumentais, kurių posėdyje dėl laikinųjų apsaugos priemonių
nustatymo prašė Pirmosios instancijos teismo pirmininkas. 2005 m. lapkričio 4 d. Pirmosios instancijos teismo antrosios kolegijos
pirmininkas patenkino šį prašymą su sąlyga, kad minėti dokumentai Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai bus pateikti
anglų kalba vėliausiai iki 2005 m. gruodžio 1 dienos.
34     2005 m. lapkričio 8 d. Pirmosios instancijos teismo antroji kolegija nusprendė patenkinti
GHK Consulting
prašymus, pirma, nagrinėti bylą T‑383/05 pagreitinta tvarka ir, antra, pakeisti proceso kalbą.
35     2005 m. lapkričio 10 d. Pirmosios instancijos teismo antrosios kolegijos pirmininko nutartimi bylos T‑376/05 ir T‑383/05 buvo
sujungtos rašytinės ir žodinės proceso dalių bei sprendimo priėmimo tikslais.
36     Laišku, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2005 m. lapkričio 30 d. Komisija, remdamasi Pirmosios instancijos
teismo procedūros reglamento 76a straipsniu, pateikė prašymą nagrinėti bylą T‑376/05 pagreitinta tvarka. 2005 m. gruodžio
1 d. TEA-CEGOS ir STG pritarė šiam prašymui. 2005 m. gruodžio 6 d. Pirmosios instancijos teismo antroji kolegija nusprendė
patenkinti prašymą nagrinėti bylą T‑376/05 pagreitinta tvarka.
37     Išklausęs teisėjo pranešėjo pranešimą Pirmosios instancijos teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį. 2006 m. sausio
12 d. posėdyje šalys žodžiu pateikė savo argumentus ir atsakė į Pirmosios instancijos teismo klausimus.
38     Ieškovės Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       panaikinti ginčijamus sprendimus;
–       panaikinti visus kitus vykdant šį konkursą Komisijos po ginčijamų sprendimų priimtus sprendimus;
–       priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
39     Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti ieškinius;
–       priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
40     Ieškovės byloje T‑376/05 grįsdamos savo ieškinį nurodo keturis pagrindus. Pirmuoju ieškinio pagrindu ieškovės tvirtina, kad
Komisija pažeidė pranešimo apie konkursą 13 straipsnį ir instrukcijų dalyviams 14 straipsnį. Antruoju ieškinio pagrindu ieškovės
tvirtina, kad Komisija nesilaikė savo pareigos motyvuoti bei pažeidė teisinio saugumo principą, taip pat, jų nuomone, Komisija,
taikydama pranešimo apie konkursą 13 straipsnį, padarė akivaizdžią vertinimo klaidą. Trečiuoju ieškinio pagrindu ieškovės
kaltina Komisiją pažeidus gero administravimo principą ir kruopštumo trūkumu. Galiausiai ketvirtuoju ieškinio pagrindu ieškovės
tvirtina, kad Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių principą. Kadangi antrasis ieškinio pagrindas turi didelę įtaką sprendimui
dėl kitų pagrindų, jį reikia nagrinėti pirmiausia.
41     Ieškovė byloje T‑383/05 nurodo vienintelį ieškinio pagrindą, pagrįstą pranešimo apie konkursą 13 straipsnio taikymo pažeidimu.
Šis pagrindas taip pat bus nagrinėjamas vertinant antrąjį, jau minėtą, pagrindą.

Dėl antrojo ieškinio pagrindo, pagrįsto pareigos motyvuoti nesilaikymu, akivaizdžia vertinimo klaida ir teisinio saugumo principo
pažeidimu
Šalių argumentai
42     TEA-CEGOS ir STG pabrėžia, kad pagal pranešimo apie konkursą 13 straipsnį nenagrinėjamos „fizinių ar juridinių asmenų“, įskaitant
„juridinius asmenis, priklausančius tai pačiai juridinei grupei“, kurie pateikia kelis pasiūlymus dėl tos pačios sutarties
dalies, kandidatūros. Tačiau nei Bendrijos teisė, nei konkurso dokumentai nepateikia „juridinės grupės“ sąvokos. Nesant tokios
sąvokos
GHK Consulting
mano, kad pasiūlymas gali būti atmestas, kaip numatyta pranešimo apie konkursą 13 straipsnyje, tik tuo atveju, kai subjektai
priklauso tai pačiai grupei, t. y. kai jie kontroliuojami vienos patronuojančios įmonės arba kai jie kontroliuoja vieni kitus.
Tačiau
GHK Consulting
tvirtina, kad šiuo atveju DIHR ir DIIS yra nepriklausomi, kad jie turi savo įstatus ir kiekvienas siekia skirtingų tikslų,
o
Centre
buvo įsteigtas palengvinti dviejų institutų administravimą. Tik jų administracijos valdymas yra bendras, kadangi tai atlieka
Centre
, kuris už šią veiklą gauna atlygį. Be to, TEA-CEGOS ir STG tvirtina, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą neatsižvelgdama
į tai, kad abu institutai turėjo savo atskirą turtą.
43     TEA-CEGOS ir STG mano, kad Komisija, pažeisdama teisinio saugumo principą, pakeitė pačios pateiktą „juridinės grupės“ sąvokos
išaiškinimą, nes 2005 m. liepos 18 d. sprendimuose ji pirmą kartą paskelbė, kad nepriklausomumo kriterijus jau yra netinkamas
ir kad pakanka, jog DIHR būtų struktūrinė
Centre
dalis; šį požiūrį ji patvirtino ginčijamuose sprendimuose.
44     TEA-CEGOS ir STG primena, kad pranešimo apie konkursą 13 straipsnio tikslas yra išvengti interesų konfliktų tarp asmenų, kurie
tiesiogiai ar netiesiogiai galėtų keletą kartų dalyvauti tame pačiame konkurse ir dėl to pretenduoti sudaryti tą pačią pagrindų
sutartį ar specialias sutartis. Taigi jei DIHR ir DIIS nebūtų nepriklausomi nuo
Centre
ir prieš sudarydami sutartį turėtų gauti išankstinį
Centre
sutikimą, tarp jų galėtų egzistuoti interesų konfliktas. Šiuo atveju TEA-CEGOS ir STG mano, kad kiekvieno subjekto veiksmai
gali būti priskiriami tik jam pačiam, o ne kitiems, todėl
Centre
ir abu institutai negali sudaryti vieno ekonominio vieneto (2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
DaimlerChrysler prieš Komisiją
, T‑325/01, Rink. p. II‑0000, 218 ir 219 punktai). Todėl Komisija negalėjo nuspręsti, o tai ji padarė šioje byloje, kad institutų
priklausymas
Centre
ribotų veiksmingą konkurenciją tarp jų įgyvendinant pagrindų sutartį. Jei pranešimo apie sutartį 13 straipsnio nuostatos
nereikalautų interesų konflikto analizės, TEA-CEGOS ir STG tvirtina, kad reikėtų manyti, jog šis straipsnis yra akivaizdžiai
neproporcingas ir neadekvatus siekiamiems tikslams, t. y. užkirsti kelią interesų konfliktams tarp dalyvių.
45     Komisija pripažįsta sąvokos „juridinė grupė“ apibrėžimo nebuvimą pranešimo apie konkursą 13 straipsnyje. Vis dėlto ši sąvoka
yra bendra ir apima įvairias situacijas, o Komisija atliko vertinimą
in concreto
norėdama priimti sprendimą dėl juridinės grupės buvimo. Ji primena, kad pranešimo apie konkursą 13 straipsnis perima bendresnę
finansinio reglamento nuostatą, t. y. minėto reglamento 94 straipsnį, kuris aiškiai numato, kad sutartys negali būti sudaromos
su kandidatais, kurie pateko į interesų konflikto situaciją. Šiuo atveju Komisija tvirtina, kad dviejų institutų priklausymas
Centre
apsunkina veiksmingą konkurenciją tarp jų, kadangi šių institutų veiklos sritys yra artimos, o jų kompetencija gali iš dalies
sutapti. Be to, 13 straipsnis yra pakankamai aiškus, kiek jis draudžia priklausymą vienai juridinei grupei, taip nustatydamas
struktūrinį kriterijų.
46     Dėl ieškovių tvirtinimų, kad buvo pažeisti teisinio saugumo principas ir pareiga motyvuoti, Komisija mano, kad jie yra nepagrįsti.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
47     Pirmiausia dėl kaltinimo dėl nemotyvavimo reikia konstatuoti, kad priežastys dėl kurių Komisija atmetė ieškovių pasiūlymus,
aiškiai matyti iš ginčijamų sprendimų motyvų.
48     Iš tikrųjų pagal nusistovėjusią teismų praktiką pareigos motyvuoti apimtis priklauso nuo atitinkamo akto pobūdžio ir nuo jo
priėmimo aplinkybių. Motyvavimas turi aiškiai ir nedviprasmiškai pademonstruoti institucijos samprotavimus, kad, pirma, suinteresuotieji
asmenys, norėdami apginti savo teises ir patikrinti, ar sprendimas yra pagrįstas, galėtų žinoti priemonės pateisinimą ir antra,
kad Bendrijos teismas galėtų vykdyti jos teisėtumo priežiūrą (1990 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Delacre ir kt. prieš Komisiją
, C‑350/88, Rink. p. I‑395, 15 ir 16 punktai bei 2003 m. balandžio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Forum des migrants prieš Komisiją
, T‑217/01, Rink. p. II‑1563, 68 punktas).
49     Šioje byloje ginčijami sprendimai aiškiai nurodo, kad dviejų konsorciumų pasiūlymai pažeidė pranešimo apie konkursą 13 straipsnį,
kadangi DIIS ir DIHR priklausė tai pačiai juridinei grupei, ir turima informacija, kuri Komisijai leido taip nuspręsti, nurodyta
ir minėtuose sprendimuose. Be to, reikia pažymėti, kad ginčijami sprendimai buvo priimti Komisijai po 2005 m. liepos 18 d.
sprendimų išklausius ieškoves ir atlikus išsamią peržiūrą. Todėl ieškovės žinojo apie Komisijos tyrimą dėl ryšio tarp dviejų
institutų ir
Centre
pobūdžio. Tokiomis aplinkybėmis šis kaltinimas yra nepriimtinas.
50     Antra, dėl kaltinimo, pagrįsto ginčijamuose sprendimuose esančia akivaizdžia vertinimo klaida, reikia priminti, kad Komisija
priimdama sprendimą dėl sutarties sudarymo paskelbus konkursą turi plačią diskreciją dėl informacijos, į kurią reikia atsižvelgti,
ir kad Bendrijos teismas tik patikrina, ar buvo laikytasi procedūros ir motyvavimo taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės
ir ar buvo akivaizdi vertinimo klaida ir piktnaudžiavimas įgaliojimais (2000 m. vasario 24 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimo
ADT Projekt prieš Komisiją
, T‑145/98, Rink. p. II‑387, 147 punktas ir 2002 m. vasario 26 d. Sprendimo
Esedra prieš Komisiją
, T‑169/00, Rink. p. II‑609, 95 punktas).
51     Pirmosios instancijos teismas nurodo, kad pranešimo apie konkursą 13 straipsnis draudžia tos pačios juridinės grupės subjektams
dalyvauti tame pačiame konkurse, pavyzdžiui, konsorciumų nariams, tam, kad būtų išvengta interesų konflikto ar iškraipytos
konkurencijos tarp dalyvių. Iš šio draudimo matyti, kad pranešimo apie konkursą 13 straipsnio laikymasis lemia pasiūlymo galiojimą,
pripažįstant, kad Komisija turi plačią diskreciją nustatydama tiek taisyklių, taikomų sutarčių sudarymui konkurso būdu turinį,
tiek įgyvendinimą. Todėl net jei minėto straipsnio pažeidimas buvo atskleistas tik vėlyvoje konkurso procedūros stadijoje,
šis straipsnis yra taikomas.
52     Atsižvelgiant į šiuos samprotavimus, šioje byloje reikia nustatyti, ar Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą nuspręsdama,
kad DIIS ir DIHR priklausė tai pačiai juridinei grupei. Šiuo klausimu reikia priminti, kad nesant teisės aktuose nei teismų
praktikoje juridinės grupės sąvokos apibrėžimo, kuris nustatytų tokios grupės kriterijus, Komisija, norėdama nuspręsti dėl
pranešimo apie konkursą 13 straipsnio taikymo sąlygų buvimo, buvo priversta atlikti kiekvieno atvejo tyrimą, atsižvelgdama
į visus tinkamus elementus.
53     Todėl norėdama šiame ginče pripažinti juridinės grupės buvimą, Komisija turėjo nustatyti, ar nagrinėjami subjektai buvo struktūriškai
susiję su
Centre
, kadangi šis požymis galėjo sukelti interesų konflikto situaciją arba iškraipyti konkurenciją tarp dalyvių, suprantant, kad
kiti faktoriai, pavyzdžiui, dėl atitinkamų subjektų nepriklausomumo lygio, šalių kvalifikuoti kaip „funkcinis kriterijus“,
galėjo padėti struktūrinių ryšių tyrimui.
54     Šioje byloje iš ginčijamų sprendimų matyti, kad Komisija konstatavo, jog DIIS ir DIHR juridiškai buvo
Centre
dalis ir todėl priklausė tai pačiai struktūrai. Iš 2002 m. birželio 6 d. Danijos įstatymo bei
Centre
ir institutų įstatų Komisija nusprendė, kad DIIS ir DIHR nėra subjektai, juridiškai atskirti nuo
Centre,
ir nurodė, kad pastarasis būtent ir užtikrino bendrą dviejų institutų, kurie buvo atstovaujami
Centre
valdyboje, administravimą.
55     Pirmiausia dėl institutų struktūrinio priklausymo
Centre
reikia konstatuoti, kad iš bylos medžiagos, o būtent iš
Centre
įstatų 1 skirsnio 2 poskirsnio, aiškiai matyti, jog pastarąjį sudaro du savarankiški subjektai: DIIS ir DIHR, abu institutai
ir
Centre
įsikūrę tose pačiose patalpose.
56     Dėl abiejų institutų administravimo reikia konstatuoti, kad, kaip nurodo Komisija ginčijamuose sprendimuose,
Centre
įstatų 2 straipsnis nustato, kad pastarasis „užtikrina finansinį, žmogiškųjų išteklių, administracijos, bendrų paslaugų ir
bendros abiejų institutų bibliotekos bendrą valdymą“. Taigi administracinės paslaugos, pavyzdžiui, darbo užmokesčio mokėjimas
ir sąskaitų valdymas, buvo užtikrinamos
Centre
, kuris iš abiejų institutų gauna specialų atlygį už suteiktas paslaugas, taip pat yra atsakingas už institutų gaunamų išmokų
valdymą.
57     Be to, kaip dar nurodė Komisija ginčijamuose sprendimuose, egzistuoja ryšys tarp institutų ir
Centre
valdybos, kadangi daugelis jos narių yra paskirti DIIS ir DIHR (2002 m. birželio 6 d. Danijos įstatymo 5 skirsnio 3 poskirsnis).
Tokiame aukštame struktūriniame lygyje gali vykti pasikeitimas informacija apie dviejų institutų naudotiną komercinę strategiją.
Šis ryšys yra sustiprintas fakto, kuris taip pat išplaukia iš bylos medžiagos, kad
Centre
valdyba nagrinėja dviejų institutų veiklos prognozes.
58     Iš to, kas pasakyta matyti, kad abu institutai struktūriškai turi būti laikomi tos pačios juridinės grupės dalimi. Todėl Komisija
taikydama pranešimo apie konkursą 13 straipsnį nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, nes šis struktūrinis priklausomumas
yra pakankamas konkurencijos iškraipymo tarp dalyvių, t. y. interesų konflikto rizikos požymis. Be to, reikia konstatuoti,
kad atsižvelgimas į funkciniam kriterijui priklausančią informaciją nepaneigia Komisijos vertinimo šiuo klausimu.
59     Antra, dėl funkcinio kriterijaus, t. y. institutų nepriklausomybės nuo
Centre
, Pirmosios instancijos teismas nurodo, kad institutų finansinis savarankiškumas iš dalies buvo ribojamas
Centre
įtakos. Iš tikrųjų, kaip matyti iš bylos medžiagos, DIIS ir DIHR yra iš dalies finansuojami
Centre
suteiktų viešųjų fondų, o
Centre
turi juos padalyti 80 % skirdamas DIIS ir 20 % – DIHR. Be to, DIIS įstatų 4 ir 15 straipsniai nustato, kad pastarasis „yra
globojamas (
Centre
)“, ir kad „instituto, kaip (
Centre
) subjekto, sąskaitas kontroliuoja „
Rigsrevisor
“. Taip pat DIHR sąskaitos turi būti patvirtintos
Centre
valdybos.
60     Dėl institutų sprendimų priėmimo savarankiškumo reikia konstatuoti, kad ieškovės pabrėžia tai, jog institutų valdybos yra
nepriklausomos
Centre
atžvilgiu. Vis dėlto šio tvirtinimo nepakanka paneigti išvadą, kad DIIS ir DIHR priklauso tai pačiai juridinei grupei, kadangi
šis priklausymas nebūtinai paneigia atskirų toje pačioje grupėje veikiančių juridinių subjektų sprendimų priėmimo savarankiškumą.
61     Dėl ieškovių argumento, kad Komisija neatsižvelgė į tai, jog kiekvienas institutas turėjo savo atskirą turtą, Pirmosios instancijos
teismas konstatuoja, kad ieškovės nepateikė jokių įrodymų, galinčių patvirtinti, kad Komisija ginčijamuose sprendimuose neteisingai
nurodė, jog institutų turtas priklausė
Centre
. Be to, tai, kad Komisija nusprendė, jog institutai neturėjo teisinio subjektiškumo, nėra akivaizdi vertinimo klaida, dėl
kurios klaidingai buvo taikytas pranešimo apie konkursą 13 straipsnis. Iš tikrųjų, pirma, reikia pažymėti, kad ginčijami sprendimai
visiškai nėra pagrįsti teisinio subjektiškumo nebuvimu, kadangi šis požymis nebuvo visai nurodytas minėtuose sprendimuose.
Antra, kaip tai pakankamai įrodo Komisija savo rašytinėse pastabose, net manant, kad institutai turi savo teisinį subjektiškumą,
DIIS ir DIHR priklausymas
Centre
pateisina pranešimo apie konkursą 13 straipsnio taikymą.
62     Todėl Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos iš esmės remdamasi struktūriniu kriterijumi. Tai, kad ji pirmiausia
galėjo paprašyti informacijos, susijusios su funkciniu kriterijumi, kad vėliau pasiremtų struktūriniu kriterijumi, negali
pakeisti šios išvados, nes Komisija šiuo atveju atliko išsamų faktinių aplinkybių tyrimą prieš taikydama pranešimo apie konkursą
13 straipsnį.
63     Todėl kaltinimas, kad Komisija pažeidė teisinio saugumo principą pasirinkdama struktūrinį kriterijų, yra nepagrįstas. Be to,
pranešimo apie konkursą 13 straipsnio neįrašymas vėlesniuose pranešimuose apie konkursus neturi jokios reikšmės šiam ginčui,
kadangi akto teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į teisines ir faktines aplinkybes, buvusias teisės akto priėmimo
metu (1979 m. vasario 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
, 15/76 ir 16/76, Rink. p. 321, 7 punktas; 2001 m. gegužės 17 d. Sprendimo
IECC prieš Komisiją
, C‑449/98 P, Rink. p. I‑3875, 87 punktas ir 1996 m. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Altmann ir kt. prieš Komisiją
, T‑177/94 ir T‑377/94, Rink. p. II‑2041, 119 punktas).
64     Dėl pranešimo apie konkursą 13 straipsnio tariamo neproporcingumo ir neadekvatumo reikia konstatuoti, kad ieškovės posėdyje
nurodė, jog pranešimo apie konkursą 13 straipsnio taikymo sritis yra per plati, galinti apimti situacijas, kai dėl struktūrinio
priklausomumo negali kilti joks interesų konfliktas. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad atsižvelgiant į Komisijos turimą plačią
diskreciją ir į būtinybę pranešime apie konkursą iš anksto nustatyti aiškias ir suprantamas taisykles, Komisija akivaizdžiai
neperžengė savo galių nuspręsdama dėl pranešimo apie konkursą 13 straipsnio turinio ir taikydama šį straipsnį ieškovių pasiūlymams.
Ji neperžengė savo galių ribų nustatydama minėtame 13 straipsnyje, kad juridinių asmenų priklausymas tai pačiai juridinei
grupei lemia jų pasiūlymų atmetimą.
65     Papildomai Pirmosios instancijos teismas nurodo, kad Teisingumo Teismas 2005 m. kovo 3 d. sprendime
Fabricom
(C‑21/03 ir C‑34/03, Rink. p. I‑1559, 36 punktas) nustatė, kad negalima automatiškai pašalinti kandidato ar dalyvio iš konkurso
procedūros nesuteikiant jam galimybės pareikšti savo nuomonę apie priežastis, pateisinančias tokį pašalinimą.
66     Šioje byloje reikia konstatuoti, kad įgyvendindama savo plačią diskreciją Komisija keletą kartų leido ieškovėms išsamiai paaiškinti
institutus ir
Centre
jungiantį ryšį prieš nuspręsdama dėl dviejų institutų struktūrinio priklausomumo tai pačiai juridinei grupei ir prieš taikydama
pranešimo apie konkursą 13 straipsnį. Taigi galutinai ieškoves pašalinti iš konkurso procedūros buvo nuspręsta tik po to,
kai joms buvo leista pateikti savo nuomonę apie ryšį tarp DIIS ir DIHR. Todėl Komisija netaikė automatiškai pranešimo apie
konkursą 13 straipsnio nuostatų. Šios bylos aplinkybės skiriasi nuo aplinkybių, kuriomis remiantis buvo priimtas minėtas sprendimas
Fabricom
. Taigi ieškovių argumentas dėl pranešimo apie konkursą 13 straipsnio neproporcingumo ir neadekvatumo turi būti atmestas.
67     Iš to, kas pasakyta, matyti, kad, atsižvelgiant į DIIS ir DIHR struktūrinį priklausomumą
Centre
, Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos ir nepažeidė teisinio saugumo principo nuspręsdama, kad abu institutai
priklauso tai pačiai juridinei grupei, ir taikydama pranešimo apie konkursą 13 straipsnį. Todėl antrasis ieškinio pagrindas
turi būti atmestas.

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, pagrįsto pranešimo apie konkursą 13 straipsnio ir instrukcijų dalyviams 14 straipsnio pažeidimu
Šalių argumentai
68     TEA-CEGOS ir STG primena, kad pagal instrukcijų dalyviams 14 straipsnį pagrindų sutartis pasirašoma su atrinktu dalyviu tik
pateikus papildomus dokumentus, patvirtinančius dalyvio per konkurso procedūrą pateiktų deklaracijų teisingumą. Todėl sprendimas
leisti pasirašyti sutartį turėjo būti pripažintas esantis niekinis ir negaliojantis, tik jei atrinktas kandidatas negalėjo
pateikti minėtų dokumentų ar per konkurso procedūrą pateikė klaidingą informaciją.
69     Jos pabrėžia, kad šioje byloje
TEA-CEGOS Consortium
, pirma, atsakydamas į 2005 m. gegužės 20 d. laišku pateiktą prašymą (žr. šio sprendimo 13 punktą) pateikė reikalaujamus dokumentus
per penkiolikos kalendorinių dienų terminą ir, antra, nepateikė jokios neteisingos informacijos, nes DIHR priklausymas
Centre
buvo nurodytas jau pateikiant kandidatūrą. Todėl TEA-CEGOS ir STG tvirtina, kad reikalaujami įrodymai buvo pateikti laikantis
instrukcijų dalyviams 14 straipsnio. Be to, TEA-CEGOS ir STG mano, kad pranešimo apie konkursą 13 straipsnis galėjo būti taikomas
tik priėmus sprendimą leisti pasirašyti sutartį. Vieninteliai motyvai, dėl kurių sprendimas leisti pasirašyti sutartį galėjo
būti atšauktas, buvo nurodyti instrukcijų dalyviams 14 straipsnyje, kuris daro nuorodą į praktinio vadovo 2.3.3 punktą.
70     Komisija ginčija ieškovių pateiktus argumentus. Ji mano, kad 2005 m. gegužės 20 d. laiškai negali būti prilyginami galutiniams
sprendimams pasirašyti sutartį su ieškovėmis, nes sutartis gali būti pasirašyta tik pateikus dokumentus, patvirtinančius,
kad ieškovės situacija neatitinka pašalinimo iš konkurso sąlygų. Tačiau Komisija tvirtina, kad pateikti dokumentai atskleidžia
ieškovių nesilaikymą pranešimo apie konkursą 13 straipsnio.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
71     Reikia pažymėti, kad 2005 m. gegužės 20 d. sprendimai aiškiai nurodė, kad pagrindų sutartis bus pasirašyta, jei ieškovės pateiks
įrodymus, kad jų situacija neatitinka vienos iš praktinio vadovo 2.3.3 punkte nurodytų atmetimo priežasčių. Be to, iš paties
instrukcijų dalyviams 14 straipsnio turinio matyti, kad atrinkti kandidatai turi įrodyti savo deklaracijų realumą. Todėl sutarties
pasirašymas buvo galimas tik pateikus įrodymus, galinčius patvirtinti ieškovių kartu su jų pasiūlymais pateiktos informacijos
teisingumą ir Komisijai atlikus patikrinimą, ar buvo laikytasi pranešimo apie konkursą 13 straipsnio.
72     Iš tiktųjų, kaip jau buvo nurodyta (šio sprendimo 51 punktas), 13 straipsnio laikymasis lėmė kiekvieno pasiūlymo galiojimą,
o Komisija galėjo taikyti šį straipsnį vėlyvoje konkurso procedūros stadijoje, bent jau iki 71 punkte nurodytų įrodymų tyrimo.
Todėl ieškovių argumentas, kad nebuvo galima taikyti pranešimo apie konkursą 13 straipsnio po to, kai buvo priimtas sprendimas
pasirašyti sutartį, yra nepagrįstas.
73     Todėl pirmasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.

Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, pagrįsto gero administravimo principo pažeidimu ir kruopštumo trūkumu
Šalių argumentai
74     TEA-CEGOS ir STG primena, kad Komisija žinojo nuo paties kandidatūrų pateikimo momento apie DIHR priklausymą
Centre
. Jei Komisija turėjo klausimų dėl DIHR priklausymo
Centre
pobūdžio, ji turėjo kreiptis į
TEA-CEGOS Consortium
per konkurso procedūrą, o ne po to, kai ji nusprendė pasirašyti su juo sutartį. To nepadariusi, Komisija pažeidė gero administravimo
principą. Ji taip pat turėjo atsakyti į
TEA-CEGOS Consortium
2005 m. liepos 22 d. ir 25 d. laiškus, o tai ji padarė tik po to, kai buvo paprašyta tai padaryti TEA-CEGOS. Todėl jos mano,
kad Komisijos lengvabūdiškumas yra smerktinas, nes šis elgesys atsispindėjo prieštaringoje informacijoje apie sutarties daliai
Nr. 7 atrinktus dalyvius, nurodytoje jos internetiniame puslapyje.
75     Komisija pabrėžia, kad nors DIHR nurodė ryšį su DIIS, pastarasis nepateikė jokios deklaracijos šiuo klausimu. Todėl administracinėje
procedūroje naudota duomenų apdorojimo sistema negalėjo aptikti galimo pranešimo apie konkursą 13 straipsnio pažeidimo. Trečiajam
asmeniui pranešus apie ryšį tarp DIHR ir DIIS, Komisija reagavo, pateikdama dėl to ieškovėms klausimus. Taigi negalima kaltinti
Komisijos dėl tariamo kruopštumo trūkumo. Be to, Komisija tvirtina, kad greitai atsakė į ieškovių 2005 m. liepos 22 d., 25 d.
ir 27 d. pateiktus prašymus, nurodydama joms, kad ji atsižvelgs į jų pastabas ir atsakys į jas kuo greičiau.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
76     Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad viena iš Bendrijos teisės sistemos administracinėse procedūrose užtikrinamų
garantijų yra gero administravimo principas, su kuriuo siejasi kompetentingos institucijos pareiga rūpestingai ir nešališkai
ištirti visas bylos aplinkybes (1991 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Technische Universität München
, C‑269/90, Rink. p. I‑5469, 14 punktas; 1992 m. sausio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
La Cinq prieš Komisiją
, T‑44/90, Rink. p. II‑1, 86 punktas ir 2002 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo
Alpharma prieš Tarybą
, T‑70/99, Rink. p. II‑3495, 182 punktas). Be to, Komisija per visą konkurso procedūrą turi laikytis vienodo požiūrio principo,
o taip pat suteikti lygias galimybes dalyviams (žr. šiuo klausimu 2004 m. balandžio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš CAS Succhi di Frutta,
C‑496/99 P, Rink. p. I‑3801, 108 punktą ir minėto sprendimo
ADT Projekt prieš Komisiją
164 punktą).
77     Šioje byloje Komisija 2005 m. gegužės 20 d. ieškovėms pranešė, kad jų pasiūlymai sutarties daliai Nr. 7 yra atrinkti su sąlyga,
kad jos pateiks dokumentus, įrodančius, kad jų situacija neatitinka nė vienos iš praktinio vadovo 2.3.3 punkte nurodytų atmetimo
priežasčių.
78     Reikia konstatuoti, kad DIHR pranešė apie savo priklausymą
Centre
pateikdamas pasiūlymą dėl
TEA-CEGOS Consortium
kandidatūros, nurodydamas taip pat, kad vienas iš jo partnerių buvo DIIS. DIIS pranešė, kad jis nepriklauso jokiai grupei
ar tinklui. Tačiau jei DIIS iš tikrųjų manė nepriklausąs jokiai juridinei grupei, jis turėjo, atsižvelgdamas į deklaracijos
formoje reikalaujamą informaciją, bent jau pranešti Komisijai, kad jis turi tam tikrų ryšių su
Centre
ir todėl yra tinklo dalis, kadangi
Centre
įstatuose aiškiai yra nurodyta, kad DIIS yra vienas jo subjektų.
79     Nors DIIS deklaracija buvo klaidinga, vis dėlto reikia pažymėti, kad
GHK Consortium
techniniame pasiūlyme buvo nurodyti įvairių konsorciumo narių pavadinimai, o DIIS jame buvo įrašytas trečioje vietoje. Todėl
Komisija galėjo pastebėti, kad DIIS deklaracija nebuvo tiksli. Vis dėlto faktas, kad Komisija sužinojo apie institutų priklausymą
Centre
tik vėlyvoje konkurso procedūros stadijoje, neturi reikšmės sprendžiant šį ginčą, nes net šioje stadijoje
GHK Consortium
pasiūlymas turėjo būti atmestas pagal pranešimo apie konkursą 13 straipsnį.
80     Bet kuriuo atveju per konkurso procedūrą pateiktos informacijos sudėtingumas ir įvairumas gali paaiškinti, kodėl Komisija
sužinojo apie priklausomumą
Centre
tik jau atrinkusi abu pasiūlymus su sąlyga. Iš tikrųjų tik šioje procedūros stadijoje ieškovės privalėjo pateikti dokumentus,
patvirtinančius jų pradinių deklaracijų teisingumą. Taigi Komisija nepažeidė gero administravimo principo, klausimą dėl institutų
priklausomumo
Centre
iškeldama po sąlyginio
GHK Consortium
pasiūlymo atrinkimo.
81     Dėl Komisijos atliekamo konkurso procedūros vykdymo reikia pažymėti, kad nuo 2005 m. birželio 22 d. Komisija paprašė TEA‑CEGOS
paaiškinti ryšį, jungiantį DIHR ir
Centre
, ir nurodė
GHK International
jai pateikti paaiškinimus dėl DIIS teisinio statuso. Atsižvelgdama į TEA-CEGOS pateiktą informaciją Komisija 2005 m. birželio
27 d., prieš priimdama 2005 m. liepos 18 d. sprendimus, paprašė pateikti papildomos informacijos. Be to, iš faktinių aplinkybių
matyti, kad nuo 2005 m. liepos 18 d. iki spalio 12 d. Komisija palaikė nuolatinius ryšius su ieškovėmis ir joms nurodė, kad
ji peržiūrės pateiktus įrodymus ir kuo greičiau praneš apie savo galutinį sprendimą. Be to, Komisija greitai atsakė į ieškovių
prašymus, būtent informuodama TEA-CEGOS advokatus nuo 2005 m. rugsėjo 13 d. apie procedūros eigą, kadangi pastarieji paprašė
tokios informacijos 2005 m. rugsėjo 8 dieną.
82     Dėl
EuropeAid
internetiniame puslapyje paskelbtos prieštaringos informacijos reikia konstatuoti, kad minėtame internetiniame puslapyje
nurodyti atrinktų dalyvių pavadinimai buvo tų dalyvių, kurie buvo Komisijos atrinkti su sąlyga. Taigi tai, kad ieškovių pavadinimai
buvo įrašyti minėtame internetiniame puslapyje, buvo logiška, nes DIIS ir DIHR priklausymas
Centre
tapo neabejotinai aiškus, tik kai ieškovės turėjo įrodyti jų deklaracijų teisingumą šioje byloje po 2005 m. gegužės 20 d.
sprendimų. Priėmus 2005 m. liepos 18 d. sprendimus ieškovių pavadinimai buvo išimti iš minėto internetinio puslapio 2005 m.
liepos 25 dieną.
83     Iš to, kas pasakyta matyti, kad ieškovės neįrodė, jog Komisija pažeidė gero administravimo principą ir stokojo kruopštumo,
todėl jų kaltinimai bet kuriuo atveju yra nepagrįsti. Todėl trečiasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.

Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, pagrįsto ginčijamų sprendimų galiojimu atgal ir teisėtų lūkesčių principo pažeidimu
Šalių argumentai
84     TEA-CEGOS ir STG mano, kad jų ginčijami sprendimai panaikina 2005 m. gegužės 20 d. sprendimą, kuriuo
TEA-CEGOS Consortium
buvo pripažintas esant konkurso laimėtojas, o tai reiškia, kad administracinis aktas buvo atšauktas atgaline data. Tačiau
iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad palankaus teisės akto atšaukimui atgaline data taikomos labai griežtos sąlygos
(1978 m. kovo 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Herpels prieš Komisiją
, 54/77, rink. p. 585, 38 punktas). Jos taip pat nurodo, kad, pagal nusistovėjusią teismų praktiką, nors bet kuriai Bendrijos
institucijai, kuri konstatuoja, kad jos ką tik priimtas teisės aktas yra neteisėtas, pripažįstama teisė atgaline data atšaukti
jį per protingą laikotarpį, ši teisė gali būti ribojama būtinybės nepažeisti asmens, kuriam aktas buvo skirtas ir kuris galėjo
pasitikėti jo teisėtumu, teisėtų lūkesčių (1997 m. balandžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Compte prieš Parlamentą
, C‑90/95 P, Rink. p. I‑1999, 35 punktas).
85     TEA-CEGOS ir STG tvirtina, kad šioje byloje pirminis sprendimas nebuvo neteisėtas ir todėl neturėjo būti atšauktas. Manant,
kad šis sprendimas buvo neteisėtas, kas, jų nuomone, yra netiesa, jį atšaukti buvo galima tik įvykdžius minėtoje teismų praktikoje
tam nustatytas sąlygas. Tačiau Komisijos prašymas paaiškinti ryšį tarp DIHR ir
Centre
buvo pateiktas tik 2005 m. birželio 22 d., nors ji nuo 2004 m. spalio mėn. turėjo DIHR deklaraciją. Tik beveik po dviejų
mėnesių nuo 2005 m. gegužės 20 d. palankaus sprendimo jis buvo atšauktas.
TEA-CEGOS Consortium
taip pat atsakė į Komisijos 2005 m. birželio 22 d. faksu pateiktus klausimus. Vis dėlto ginčijamas sprendimas nebuvo pagrįstas
motyvais, atitinkančiais šiuos klausimus. Todėl TEA-CEGOS ir STG mano, kad jos teisėtai galėjo manyti, jog nėra abejojama
Komisijai pateiktais įrodymais ir jie nepagrindžia sprendimo atsisakyti pasirašyti sutartį. Ieškovės mano, kad jos teisėtai
galėjo pasitikėti 2005 m. gegužės 20 d. sprendimo teisėtumu ir reikalauti palikti šį sprendimą galioti. Tokiomis aplinkybėmis
reikia pažymėti, kad nebuvo atsižvelgta į jų teisėtus lūkesčius ir buvo nesilaikyta administracinio akto atšaukimui reikalingų
sąlygų.
86     Komisija pabrėžia, kad 2005 m. gegužės 20 d. laiškais buvo pranešta, kad ieškovių kandidatūros yra atrinktos su sąlyga, kad
jos pateiks instrukcijų dalyviams 14 straipsnyje reikalaujamus dokumentus. Todėl ji mano, kad minėti laiškai nebuvo sprendimai,
o paprasčiausia informacija apie Komisijos sąlyginį ketinimą atrinkti ieškovių pasiūlymus. Ji priduria, kad kadangi ieškovės
negalėjo įrodyti, jog abu institutai atitinka pranešimo apie konkursą 13 straipsnio reikalavimus, su jomis negalėjo būti pasirašyta
sutartis.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
87     Pirmiausia reikia priminti, kad palankaus teisės akto atšaukimui atgaline data iš esmės taikomos labai griežtos sąlygos (minėto
sprendimo
Herpels prieš Komisiją
38 punktas). Pagal nusistovėjusią teismų praktiką, nors bet kuriai Bendrijos institucijai, kuri konstatuoja, kad jos ką tik
priimtas teisės aktas yra neteisėtas, pripažįstama teisė atgaline data atšaukti jį per protingą laikotarpį, ši teisė gali
būti ribojama būtinybės nepažeisti asmens, kuriam aktas buvo skirtas ir kuris galėjo pasitikėti jo teisėtumu, teisėtų lūkesčių
(1982 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Alpha Steel prieš Komisiją
, 14/81, Rink. p. 749, 10–12 punktai; 1987 m. vasario 26 d. Sprendimo
Consorzio Cooperative d’Abruzzo prieš Komisiją
, 15/85, Rink. p. 1005, 12–17 punktai; 1991 m. birželio 20 d. Sprendimo
Cargill prieš Komisiją
, C‑248/89, Rink. p. I‑2987, 20 punktas; Sprendimo
Cargill
, C‑365/89, Rink. p. I‑3045, 18 punktas ir minėto sprendimo
Compte prieš Parlamentą
35 punktas).
88     Antra, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką teisė remtis teisėtų lūkesčių apsauga, kuri yra vienas pagrindinių
Bendrijos principų, užtikrinta kiekvienam asmeniui, esančiam tokioje padėtyje, kurioje Bendrijos administracija paskatino
jo pagrįstų lūkesčių atsiradimą, suteikdama jam tikslias garantijas. Tokias garantijas, neatsižvelgiant į jų pateikimo formą,
sudaro tiksli, nesąlyginė ir tikrovę atitinkanti informacija iš teisėtų ir patikimų šaltinių (1998 m. liepos 21 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo
Mellett prieš Teisingumo Teismą
, T‑66/96 ir T‑221/97, Rink. FP p. I‑A‑449 ir II‑1305, 104 ir 107 punktai). Tačiau šio principo pažeidimu negalima remtis
tuo atveju, kai administracija tikslių garantijų nesuteikė (2000 m. sausio 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Mehibas Dordtselaan prieš Komisiją
, T‑290/97, Rink. p. II‑15, 59 punktas ir 2003 m. kovo 19 d. Sprendimo
Innova Privat-Akademie prieš Komisiją
, T‑273/01, Rink. p. II‑1093, 26 punktas).
89     Šioje byloje pirmiausia dėl ieškovių argumento dėl administracinio akto atšaukimo reikia priminti, kad 2005 m. gegužės 20 d.
sprendimų galiojimui buvo nustatyta sąlyga. Iš tikrųjų pagrindų sutarties dalies Nr. 7 pasirašymui, numatytam ginčijamuose
sprendimuose, buvo nustatyta sąlyga, kad ieškovės pateiks įrodymus, jog jų situacija neatitinka vienos iš praktinio vadovo
2.3.3 punkte nurodytų atmetimo priežasčių. Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad sprendimą nepasirašyti su ieškovėmis
sutarties lėmė ne sprendimo pasirašyti minėtą sutartį atšaukimas, o tai, kad ieškovės neatitiko šiame sprendime numatytų sąlygų.
Todėl ieškovių argumentas šiuo klausimu yra netinkamas.
90     Antra, dėl TEA‑CEGOS ir STG nurodytų teisėtų lūkesčių pažeidimo reikia nurodyti, kad 2005 m. gegužės 20 d. sprendimuose nebuvo
tikslių garantijų, kad pagrindų sutartis bet kuriuo atveju bus pasirašyta, taigi šie sprendimai negalėjo ieškovėms suteikti
pagrįstų vilčių šiuo klausimu, nes juose aiškiai buvo nurodyta, kad pagrindų sutarties pasirašymas priklauso nuo ieškovių
pateiktinų įrodymų, kad jų situacija neatitinka nė vienos iš praktinio vadovo 2.3.3 punkte nurodytų atmetimo priežasčių. Iš
to matyti, kad ieškovių pateikti argumentai dėl teisėtų lūkesčių pažeidimo yra nepagrįsti.
91     Todėl ketvirtasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas. Iš to matyti, kad ieškiniai yra atmestini.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
92     Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovės pralaimėjo bylą, jos turi padengti visas išlaidas, įskaitant ir
išlaidas, patirtas procese dėl laikinųjų apsaugos priemonių.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia :
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas, įskaitant ir išlaidas, patirtas procese dėl laikinųjų apsaugos priemonių.
Pirrung
Forwood
Papasavvas
Paskelbta 2006 m. vasario 14 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

J. Pirrung
*
Proceso kalba: prancūzų.