CELEX: 62005CJ0391
Accize
Scutirea de taxa pe uleiurile minerale
Directiva 92/81/CEE
Noțiunea «navigație în apele comunitare

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 8 alineatul (1) litera (c) primul paragraf
din Directiva 92/81/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 de armonizare a structurii accizelor pentru uleiurile minerale
(JO L 316, p. 12), astfel cum a fost modificată prin Directiva 94/74/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994 (JO L 365, p. 46,
Ediție specială, 09/vol. 1, p. 190, denumită în continuare „Directiva 92/81”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Jan De Nul NV (denumit în continuare „Jan De Nul”), pe de o parte,
și Hauptzollant Oldenburg (denumit în continuare „Hauptzollant”), pe de altă parte, ca urmare a refuzului acestuia din urmă
de a scuti de taxa pe uleiurile minerale (denumită în continuare „taxa”) anumite cantități de uleiuri minerale utilizate pentru
funcționarea unei drage purtătoare.

Cadrul juridic

Directiva 92/81
Alineatele (1) și (2) ale articolului 8 din Directiva 92/81 prevăd:
„Pe lângă dispozițiile generale ale Directivei 92/12/CEE privind utilizările scutite de taxe ale produselor supuse accizelor
și fără a aduce atingere altor dispoziții comunitare, statele membre scutesc de la plata accizelor armonizate produsele enumerate
mai jos, potrivit condițiilor pe care le stabilesc pentru a asigura aplicarea corectă și clară a acestor scutiri și pentru
a împiedica frauda, evaziunea sau abuzurile:
[…]
c)      uleiurile minerale furnizate în vederea utilizării lor drept carburant pentru navigația în apele comunitare (inclusiv pescuitul),
la bordul altor ambarcațiuni decât cele de agrement private.
În sensul prezentei directive, prin ambarcațiuni de agrement private se înțelege orice ambarcațiune utilizată de către proprietarul
său sau de către persoana fizică sau juridică care o poate utiliza prin închiriere sau cu alt titlu, în alte scopuri decât
cele comerciale și în special altele decât transportul de pasageri sau de mărfuri sau prestarea de servicii cu titlu oneros
sau pentru necesitățile autorităților publice.
[…]
2.      Fără a aduce atingere altor dispoziții comunitare, statele membre pot aplica scutiri sau reduceri totale sau parțiale ale
nivelului accizelor pe uleiurile minerale sau pe alte produse având aceeași destinație, utilizate sub controlul fiscal.
[…]
b)      pentru navigația pe căi navigabile interioare, alta decât navigația de agrement;
[…]
g)      pentru operațiuni de dragaj al căilor navigabile și al porturilor.” [traducere neoficială]

Reglementarea națională
În Germania, dispozițiile naționale referitoare la scutirea de taxa pe uleiurile minerale figurează în legea privind taxa
pe uleiurile minerale (Mineralölsteuergesetz) din 21 decembrie 1992 (BGBl, 1992 I, p. 2150 și 2185, denumită în continuare
„MinöStG”), precum și în regulamentul pentru punerea în aplicare a legii privind taxa pe uleiurile minerale (Mineralölsteuer‑Durchführungsverordnung)
din 15 septembrie 1993 (BGBl, 1993 I, p. 1602).
Articolul 4 alineatul 1 punctul 4 din MinöStG prevede că, sub rezerva articolului 12 din aceeași lege, uleiurile minerale
pot fi utilizate cu scutire de taxă drept carburant pentru propulsie și pentru încălzire, pe ambarcațiuni destinate exclusiv
navigației comerciale și activităților conexe acesteia, precum pilotajul, remorcarea și serviciile similare sau în transportul
pe cont propriu, precum și pe ambarcațiuni de război și ale autorităților publice, ambarcațiuni de salvare pe mare și ambarcațiuni
de pescuit utilizate cu titlu profesional.
În conformitate cu abilitarea legislativă conferită autorității de reglementare de articolul 31 alineatul 2 punctul 5 din
MinöStG, articolul 17 alineatul 5 punctul 2 din regulamentul pentru punerea în aplicare a legii privind taxa pe uleiurile
minerale a exclus anumite tipuri de dispozitive plutitoare din noțiunea „nave” în sensul articolului 4 alineatul 1 punctul
4 din MinöStG. Astfel, excavatoarele, macaralele și depozitele portuare de cereale nu sunt considerate nave în sensul acestei
din urmă dispoziții, prin urmare, combustibilii utilizați la bord drept carburant și pentru încălzire nu pot beneficia de
scutire de taxă.

Acțiunea principală și întrebările preliminare
Jan De Nul, reclamanta din acțiunea principală, care exercită activități de inginerie hidraulică, a solicitat o scutire de
taxă pentru anumite cantități de uleiuri minerale utilizate pentru funcționarea dragei purtătoare denumite „Christoforo Colombo”,
un dispozitiv având o capacitate de 10 062 de tone, în legătură cu operațiunile de dragaj efectuate pe Elba în perioada 19
octombrie-17 decembrie 1999, într‑un sector situat între Hamburg și Cuxhaven.
O dragă purtătoare permite aspirarea nisipului, a pietrișului și a altor materiale de pe fundul apei, antrenându‑le în puțul
dragei împreună cu apa aspirată. Ulterior, aceste materiale sunt transportate către anumite locuri de deversare, unde sunt
evacuate.
La 3 aprilie 2000, Jan De Nul a declarat cantitățile de uleiuri minerale care au fost consumate în timpul operațiunilor de
aspirare și deversare a materialelor. Ulterior, Hauptzollamt a informat această societate că taxa trebuia achitată și pentru
cantitățile de uleiuri minerale utilizate în timpul deplasărilor fără încărcătură ale dispozitivului și în timpul manevrelor
efectuate de acesta în cursul respectivelor operațiuni.
Declarația suplimentară de impunere, întocmită de către Jan De Nul la 15 noiembrie 2000, a condus la stabilirea unei datorii
fiscale de 183 127 DEM.
Prin decizia din 3 iulie 2002, Hauptzollamt a respins contestația formulată de Jan De Nul la 19 decembrie 2000 pentru a obține
scutirea de la plata de sumei respective. La 2 august 2002, această societate a formulat o acțiune în fața Finanzgericht Hamburg
pentru a obține scutirea de taxa aferentă cantităților de uleiuri minerale utilizate pentru deplasările dragei, iar nu pentru
exploatarea propriu‑zisă a acesteia.
În fața instanței de trimitere, Jan De Nul susține că activitatea dragei este asemănătoare cu cea a unei nave specializate
în navigația comercială, al cărei consum de carburant intră sub incidența scutirii prevăzute de articolul 8 alineatul (1)
litera (c) din Directiva 92/81, independent de scopul deplasării dragei.
Hauptzollamt susține, în fața aceleiași instanțe, că sectorul în care a intervenit draga purtătoare reprezintă o cale navigabilă
interioară, astfel încât scutirea pe care statele membre o pot aplica, astfel cum se prevede la articolul 8 alineatul (2)
litera (b) din Directiva 92/81, ține de competența de reglementare a autorităților naționale.
Prin avizul rectificativ din 27 decembrie 2004, Hauptzollamt a modificat declarația din 15 noiembrie 2000, ținând cont de
o hotărâre pronunțată de Bundesfinanzhof la 3 februarie 2004 și a admis că, pentru deplasările dragei purtătoare fără încărcătură,
consumul de uleiuri minerale trebuie să beneficieze de scutirea de taxă prevăzută la articolul 4 alineatul 1 punctul 4 din
MinöStG. În consecință, datoria fiscală a fost redusă cu 164 372 DEM.
Părțile din acțiunea principală au convenit astfel că acțiunea a rămas fără obiect în ce privește elementele bazei impozabile
care au determinat respectiva reducere a cuantumului taxei și că litigiul se limitează, așadar, la a stabili dacă Jan De Nul
este obligat să achite această taxă pe uleiurile minerale consumate în cursul manevrelor necesare pentru operațiunile de dragaj.
În aceste condiții, considerând că soluția litigiului cu care a fost sesizat depinde de interpretarea noțiunii „navigație
în apele comunitare”, Finanzgericht Hamburg a hotărât să suspende judecata și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„a)      Cum trebuie interpretată noțiunea de ape comunitare, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (c) primul paragraf din
Directiva 92/81, în opoziție cu noțiunea de cale navigabilă interioară, în sensul articolului 8 alineatul (2) litera (b) […]
din directiva menționată?
b)      Exploatarea în apele comunitare a unei drage cu elindă trăgătoare (denumită «dragă purtătoare») trebuie considerată în ansamblu
navigație în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (c) primul paragraf din Directiva 92/81 sau trebuie făcută diferența
între diferitele tipuri de activități desfășurate în decursul unei intervenții?

Cu privire la întrebările preliminare

Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere ridică problema interpretării noțiunii „ape comunitare”, în sensul
articolului 8 alineatul (1) litera (c) primul paragraf din Directiva 92/81, în opoziție cu noțiunea „căi navigabile interioare”,
în sensul alineatului (2) litera (b) al aceluiași articol.
Pentru a răspunde întrebării adresate, trebuie amintit, cu titlu introductiv, că directiva menționată a fost adoptată în temeiul
articolului 99 din Tratatul CE (devenit articolul 93 CE), care abilitează Consiliul Uniunii Europene, statuând în unanimitate
la propunerea Comisiei Comunităților Europene, să adopte, între altele, dispoziții pentru armonizarea reglementărilor privind
accizele, în măsura în care această armonizare este necesară pentru a asigura instituirea și funcționarea pieței interne.
În cadrul regimului armonizat al structurii accizelor pus în aplicare la nivel comunitar, Directiva 92/81 prevede la articolul
8 alineatul (1) un anumit număr de scutiri obligatorii, precum cea referitoare la uleiurile minerale furnizate în vederea
utilizării drept carburant pentru navigația în apele comunitare, inclusiv pescuitul, la bordul altor ambarcațiuni decât cele
de agrement private.
În ceea de privește noțiunea de ape comunitare, care figurează la litera (c) a alineatului (1) menționat și care nu este definită,
trebuie să se sublinieze faptul că interpretarea unei dispoziții de drept comunitar trebuie să țină seama în special de contextul
și de finalitatea reglementării din care face parte respectiva dispoziție (a se vedea hotărârea din 7 iunie 2005, VEMW și
alții, C‑17/03, Rec., p. I‑4983, punctul 41 și jurisprudența citată).
În această privință, rezultă din al treilea și din al cincilea considerent al Directivei 92/81 că directiva vizează, pe de
o parte, să clarifice un anumit număr de definiții comune pentru produsele care fac parte din categoria uleiurilor minerale
care sunt supuse regimului general al accizelor, precum și, pe de altă parte, să prevadă anumite scutiri referitoare la aceste
produse și care sunt obligatorii la nivel comunitar (a se vedea hotărârea din 1 aprilie 2004, Deutsche See‑Bestattungs‑Genossenschaft,
C‑389/02, Rec., p. I‑3537, punctele 17 și 18). Rezultă de asemenea, atât din considerentele menționate, cât și din titlul
Directivei 92/81, că aceste definiții comune și scutirile prevăzute vizează promovarea bunei funcționări a pieței interne
și stabilirea unui regim armonizat al structurii accizelor pe uleiurile minerale la nivel comunitar.
În consecință, definițiile referitoare la produsele guvernate de Directiva 92/81 și scutirile aplicabile acestora trebuie
să beneficieze de o interpretare independentă, întemeiată pe formularea dispozițiilor în cauză, precum și pe obiectivele urmărite
de această directivă (a se vedea hotărârea Deutsche See‑Bestattungs‑Genossenschaft, citată anterior, punctul 19).
O astfel de interpretare independentă a scutirilor menționate se impune cu atât mai mult cu cât articolul 8 alineatul (1)
din Directiva 92/81 prevede obligația statelor membre de a nu supune accizelor armonizate uleiurile minerale furnizate în
vederea utilizării drept carburant pentru un anumit număr de activități enumerate în această dispoziție (a se vedea hotărârile
din 10 iunie 1999, Braathens, C‑346/97, Rec., p. I‑3419, punctul 31, și Deutsche See‑Bestattungs‑Genossenschaft, citată anterior,
punctul 20). Or, orice interpretare divergentă la nivel național a obligațiilor de scutire prevăzute de Directiva 92/81 nu
numai că ar aduce atingere obiectivului de armonizare a legislației comunitare, precum și securității juridice, dar ar risca
să genereze inegalități de tratament între operatorii economici vizați (a se vedea hotărârea Deutsche See‑Bestattungs‑Genossenschaft,
citată anterior, punctul 21).
În legătură cu respectiva dispoziție, trebuie subliniat că scutirea obligatorie pentru uleiurile minerale utilizate drept
carburant pentru navigația în apele comunitare are ca scop facilitarea schimburilor comerciale intracomunitare, în special
traficul de mărfuri și libera prestare a serviciilor care se pot derula pe apele vizate.
Prin scutirea în cauză, legiuitorul comunitar a vrut să promoveze egalitatea anumitor condiții fiscale în care operează întreprinderile
de transport sau de alte servicii care utilizează apele vizate.
Rezultă că noțiunea de ape comunitare trebuie înțeleasă ca incluzând toate apele pe care se practică în mod normal navigația
maritimă în scopuri comerciale. Această navigație se referă la ansamblul de nave maritime, inclusiv cele având cea mai mare
capacitate.
În plus, așa cum subliniază Comisia, doar o astfel de interpretare este de natură să asigure egalitate de condiții economice
între porturile maritime ale Comunității, independent de situarea geografică a fiecărui port de unde se efectuează activitățile
menționate mai sus față de țărmul cel mai apropiat.
În sfârșit, trebuie evidențiat că Directiva 92/81 are de asemenea ca obiectiv să asigure libera circulație a uleiurilor minerale
în cadrul pieței interne și să evite denaturarea concurenței care ar putea decurge din faptul că structura accizelor variază
de la un stat membru la altul (a se vedea hotărârea din 29 aprilie 2004, Comisia/Germania, C‑240/01, Rec., p. I‑4733, punctele
39 și 44).
În aceste condiții, regimul stabilit de articolul 8 alineatul (2) din Directiva 92/81, care vizează posibilitatea statelor
membre de a aplica scutiri sau reduceri totale sau parțiale ale nivelului accizelor pe uleiurile minerale sau pe alte produse
având aceeași destinație utilizate sub control fiscal și mai ales noțiunea de navigație pe căi navigabile interioare, care
figurează la litera (b) a alineatului (2) menționat, nu ar trebui să constituie un element de interpretare determinant cu
privire la întinderea scutirilor obligatorii prevăzute la alineatul (1) al articolului menționat.
Într‑adevăr, se admite constant că dispozitivele apte să navigheze în scopuri comerciale pe ape maritime pot naviga și pe
anumite căi navigabile interioare până la anumite porturi fluvial‑maritime, chiar dacă nu sunt porturi de coastă. Excluderea
din sfera scutirilor obligatorii a navigației practicate astfel, din momentul în care se efectuează pe aceste căi navigabile
către porturile fluvial‑maritime, ar dăuna schimburilor comerciale intracomunitare, întrucât, prin defavorizarea operatorilor
economici interesați de o astfel de navigație, o astfel de excludere ar risca să deturneze o parte din traficul maritim din
aceste porturi. Aceasta ar plasa astfel operatorii menționați într‑o situație defavorabilă în raport cu cei ce operează în
porturi de coastă.
Astfel, regimul facultativ prevăzut de articolul 8 alineatul (2) litera (b) din Directiva 92/81 nu ar trebui să aibă decât
un caracter subsidiar, în sensul că este aplicabil navigației pe căile navigabile interioare doar atât timp cât aceasta este
efectuată în afara apelor pe care se poate practica navigația maritimă în scopuri comerciale.
Așadar, trebuie să se răspundă la prima întrebare formulată că noțiunea „ape comunitare”, în sensul articolului 8 alineatul
(1) litera (c) primul paragraf din Directiva 92/81, se referă la toate apele de natură a fi utilizate de toate navele maritime,
inclusiv de cele cu cea mai mare capacitate, susceptibile să parcurgă căi maritime în scopuri comerciale.

Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă anumite operațiuni
de exploatare a unei drage purtătoare pot fi considerate ca intrând în sfera noțiunii „navigație” în sensul articolului 8
alineatul (1) litera (c) primul paragraf din Directiva 92/81.
Astfel cum rezultă din punctul 15 al prezentei hotărâri, litigiul care opune părțile din acțiunea principală se limitează
la problema dacă acele cantități de uleiuri minerale consumate în decursul manevrelor necesare pentru operațiunile de dragaj
pot beneficia de scutirea prevăzută de respectiva dispoziție, Jan De Nul admițând taxarea cantității de uleiuri minerale utilizate
pentru operațiunile de aspirare și deversare a materialelor.
Din decizia de trimitere rezultă de asemenea că s‑a admis scutirea de accize pentru consumul de uleiuri minerale în timpul
deplasărilor fără încărcătură ale dragei purtătoare.
În ceea ce privește noțiunea „navigație” în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (c) primul paragraf din Directiva 92/81,
Curtea s‑a pronunțat la punctul 23 din hotărârea Deutsche See‑Bestattungs‑Genossenschaft, citată anterior, în sensul că orice
operațiune de navigație în scopuri comerciale intră în sfera de aplicare a scutirii de accize armonizate prevăzută de această
dispoziție. La punctul 25 din respectiva hotărâre, Curtea a precizat că aceeași dispoziție nu prevede nicio distincție în
funcție de scopul navigației vizate, dat fiind că denaturarea concurenței, pe care dispozițiile respectivei directive intenționează
să o evite, poate surveni oricare ar fi tipul de navigație comercială în cauză.
Rezultă astfel din hotărârea Deutsche See‑Bestattungs‑Genossenschaft, citată anterior, că scopul deplasării efectuate nu este
relevant atât timp cât este vorba de o navigație care presupune o prestare de servicii cu titlu oneros.
Cu privire la acțiunea principală, este general admis că draga purtătoare dispune de un sistem de propulsie care îi conferă
independență în manevrele de deplasare. Acest dispozitiv are, așadar, caracteristicile tehnice necesare pentru navigație,
caracteristici care îi permit să efectueze o astfel de prestare de servicii.
Cât despre regimul prevăzut la articolul 8 alineatul (2) litera (g) din Directiva 92/81, potrivit căruia statele membre pot
aplica scutiri sau reduceri totale sau parțiale ale nivelului accizelor pe uleiurile minerale utilizate pentru operațiuni
de dragaj al căilor navigabile și al porturilor, este suficient să se evidențieze, cum s‑a subliniat și la punctul 29 din
prezenta hotărâre, că această posibilitate de scutire acordată statelor membre nu ar trebui să aibă incidență asupra interpretării
care se impune pentru alineatul (1) al aceluiași articol.
În consecință, trebuie să se răspundă la cea de a doua întrebare formulată că manevrele efectuate de o dragă purtătoare în
cursul operațiunilor de aspirare și deversare a materialelor, respectiv deplasările inerente executării activităților de dragaj,
intră în sfera de aplicare a noțiunii „navigație” în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (c) primul paragraf din Directiva
92/81.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
1)
Noțiunea „ape comunitare”, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (c) primul paragraf din Directiva 92/81/CEE a Consiliului
din 19 octombrie 1992 de armonizare a structurii accizelor pentru uleiurile minerale, astfel cum a fost modificată prin Directiva
94/74/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994, se referă la toate apele de natură a fi utilizate de toate navele maritime,
inclusiv de cele cu cea mai mare capacitate, susceptibile să parcurgă căi maritime în scopuri comerciale.
2)
Manevrele efectuate de o dragă purtătoare în cursul operațiunilor de aspirare și deversare a materialelor, respectiv deplasările
inerente executării activităților de dragaj, intră în sfera de aplicare a noțiunii „navigație” în sensul articolului 8 alineatul
(1) litera (c) primul paragraf din Directiva 92/81, astfel cum a fost modificată prin Directiva 94/74.
Semnături
*
Limba de procedură: germana.