CELEX: 62009CJ0254
Recurs
Marcă comunitară
Marca verbală CK CREACIONES KENNYA
Opoziție a titularului mărcii figurative comunitare CK Calvin Klein și a mărcilor naționale CK
Respingere a opoziției

Prin recursul formulat, Calvin Klein Trademark Trust (denumită în continuare „Calvin Klein”) solicită anularea Hotărârii Tribunalului
de Primă Instanță al Comunităților Europene din 7 mai 2009, Calvin Klein Trademark Trust/OAPI – Zafra Marroquineros SL (CK
CREACIONES KENNYA) (T‑185/07, Rec., p. II‑1323, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care s‑a respins acțiunea
acesteia prin care solicita anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne
(mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 29 martie 2007 (cauza R 314/2006‑2, denumită în continuare „decizia în litigiu”).
Prin această decizie, Camera a doua de recurs confirmase decizia diviziei de opoziție a OAPI din 22 decembrie 2005, prin care
se respinsese opoziția formulată de Calvin Klein împotriva cererii Zafra Marroquineros SL (denumită în continuare „Zafra Marroquineros”)
prin care aceasta solicitase înregistrarea mărcii verbale CK CREACIONES KENNYA ca marcă comunitară.

Cadrul juridic
Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială,
17/vol. 1, p. 146) a fost abrogat prin Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 (JO L 78, p. 1),
care a intrat în vigoare la 13 aprilie 2009. Cu toate acestea, având în vedere perioada de desfășurare a situației de fapt,
litigiul continuă să fie reglementat de Regulamentul nr. 40/94.
Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 dispunea:
„La opoziția titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea mărcii solicitate atunci când:
[…]
(b)      din cauza identității sau asemănării sale cu marca anterioară și din cauza identității sau asemănării produselor sau serviciilor
pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie pe teritoriul în care este protejată marca anterioară; riscul
de confuzie presupune riscul de asociere cu marca anterioară.”
Potrivit articolului 8 alineatul (5) din același regulament, „[l]a opoziția titularului unei mărci anterioare în înțelesul
alineatului (2), se respinge înregistrarea mărcii solicitate, de asemenea, în cazul în care este identică sau similară cu
marca anterioară și în cazul în care este destinată să fie înregistrată pentru produse sau servicii care nu sunt similare
celor pentru care este înregistrată marca anterioară, atunci când, în cazul unei mărci comunitare anterioare, aceasta este
de renume în cadrul Comunității și, în cazul unei mărci naționale anterioare, este de renume în respectivul stat membru și
în cazul în care utilizarea fără un motiv întemeiat a mărcii solicitate ar genera un profit necuvenit din caracterul distinctiv
sau din renumele mărcii anterioare sau în cazul în care ar aduce atingere acestora”.
Articolul 51 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 prevedea:
„Se declară nulitatea mărcii comunitare, ca urmare a unei cereri depuse la Oficiu sau a unei cereri reconvenționale în cadrul
unei acțiuni în contrafacere:
[…]
(b)      atunci când solicitantul era de rea‑credință în momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii.”

Situația de fapt
La 7 octombrie 2003, Zafra Marroquineros a depus la OAPI o cerere de înregistrare a semnului verbal „CK CREACIONES KENNYA”
ca marcă comunitară.
Produsele pentru care s‑a solicitat înregistrarea mărcii fac parte din clasele 18 și 25 în sensul Aranjamentului de la Nisa
privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957 (denumit
în continuare „Aranjamentul de la Nisa”), cu revizuirile și modificările ulterioare, și corespund următoarei descrieri:
–        clasa 18: „Piele și imitații de piele, produse din aceste materiale neincluse în alte clase; piei de animale; geamantane și
valize; umbrele și bastoane; bice și articole de șelărie”;
–        clasa 25: „Articole de îmbrăcăminte și încălțăminte, articole pentru acoperirea capului”.
Această cerere a fost publicată în
Buletinul mărcilor comunitare
nr. 23/2004 din 7 iunie 2004.
La 6 septembrie 2004, Calvin Klein a formulat opoziție împotriva înregistrării mărcii solicitate în temeiul articolului 8
alineatul (1) litera (b), alineatul (2) litera (c) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94.
Opoziția era întemeiată pe următoarele mărci anterioare:
–        marca comunitară nr. 66172, înregistrată pentru produsele și serviciile care fac parte din clasele 3, 4, 8, 9, 14, 16, 18,
20, 21, 24-27, 35 și 42 în sensul Aranjamentului de la Nisa, reprezentată în continuare:
–        marca spaniolă nr. 2023213, înregistrată pentru produsele care fac parte din clasa 18 în sensul acestui aranjament, reprezentată
în continuare:
–        marca spaniolă nr. 2028104, înregistrată pentru produsele cuprinse în clasa 25 în sensul aranjamentului menționat, reprezentată
în continuare:
Opoziția se întemeia pe totalitatea produselor și a serviciilor la care se refereau mărcile anterioare și era îndreptată împotriva
tuturor produselor desemnate în cererea de înregistrare a mărcii.
Prin decizia din 22 decembrie 2005, divizia de opoziție a OAPI a respins opoziția în totalitate. Aceasta a considerat că nu
exista niciun risc de confuzie între mărcile în cauză pentru consumatorul relevant.
La 22 februarie 2006, recurenta a introdus la OAPI un recurs împotriva acestei decizii a diviziei de opoziție.
Prin decizia din 29 martie 2007, Camera a doua de recurs a respins recursul. Aceasta a considerat că nu exista o similitudine
suficientă între semnele în cauză pentru a concluziona în sensul existenței unui risc de confuzie în percepția publicului
vizat.

Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
Prin cererea depusă la grefa Tribunalului la 29 mai 2007, Calvin Klein a introdus o acțiune prin care a solicitat anularea
deciziei în litigiu și obligarea OAPI să respingă cererea de înregistrare a mărcii solicitate. În susținerea acțiunii, recurenta
a invocat un singur motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatele (1) și (5) din Regulamentul nr. 40/94.
Prin hotărârea atacată, Tribunalul a respins acțiunea.
În primul rând, Tribunalul a amintit la punctul 32 din hotărârea atacată că, potrivit unei jurisprudențe constante, riscul
de confuzie trebuie apreciat în mod global, în funcție de percepția pe care o are publicul relevant asupra semnelor și produselor
sau serviciilor în discuție și ținând seama de toți factorii care caracterizează cauza, în special de interdependența dintre
similitudinea semnelor și cea a produselor sau serviciilor desemnate.
În al doilea rând, Tribunalul a subliniat, la punctul 33 din hotărârea menționată, că riscul de confuzie este cu atât mai
ridicat cu cât caracterul distinctiv al mărcii anterioare este mai important. Astfel, mărcile care au un caracter distinctiv
ridicat, fie intrinsec, fie datorită faptului că sunt cunoscute pe piață, se bucură de o protecție mai extinsă decât cele
al căror caracter distinctiv este mai redus.
De asemenea, acesta a constatat, la punctul 35 din aceeași hotărâre, că identitatea produselor în cauză nu a fost contestată
de părți.
În ceea ce privește similitudinea semnelor în conflict, Tribunalul a subliniat, la punctul 38 din hotărârea atacată, că aprecierea
globală a riscului de confuzie trebuie să se întemeieze pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând cont în special
de elementele lor distinctive și dominante. La punctul 39 din această hotărâre s‑a amintit că nu pot fi considerate similare
o marcă complexă și o altă marcă, identică sau prezentând o similitudine cu una dintre componentele mărcii complexe, decât
dacă această componentă constituie elementul dominant în impresia de ansamblu produsă de marca complexă. La punctul 40 din
hotărârea menționată, Tribunalul subliniază că această comparație trebuie să se efectueze prin examinarea mărcilor în cauză,
fiecare considerată în ansamblul său.
La punctul 42 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat că cuvintele „creaciones kennya” ocupă, prin mărimea lor, o poziție
mult mai importantă decât grupul de litere „ck” și formează o unitate sintactică și conceptuală care domină această marcă
în ansamblu. Prin urmare, astfel cum Tribunalul a precizat la punctul 43 din acea hotărâre, elementul „,creaciones kennya”
ar deține un caracter distinctiv cert pentru articolele de îmbrăcăminte și accesoriile de modă care fac parte din clasele
18 și 25 în sensul Aranjamentului de la Nisa. Pe de altă parte, acest caracter distinctiv nu ar fi pus în discuție de legătura
care ar fi creată în percepția publicului în cauză între cuvântul „kennya” și țara Kenya, având în vedere ortografia diferită
a celor doi termeni. În continuare, Tribunalul a remarcat, la punctul 44 din hotărârea menționată, că elementul „ck”, care
corespunde primelor litere ale cuvintelor „creaciones” și „kennya”, ocupă o poziție accesorie în raport cu elementul „creaciones
kennya”.
De la punctul 45 din hotărârea atacată reiese că un consumator vizat va reține înainte de toate cuvintele „creaciones kennya”,
pe care își va focaliza într‑o foarte mare măsură atenția. În speță, singura împrejurare că grupul de litere „ck” apare pe
prima poziție în cadrul mărcii solicitate nu ar fi suficientă pentru a‑l transforma în element dominant în impresia de ansamblu
produsă de această marcă.
În ceea ce privește similitudinea semnelor din punct de vedere vizual, la punctele 46-48 din hotărârea atacată, Tribunalul
a constatat că mărcile anterioare sunt compuse din elementul unic sau dominant „ck”, reprezentat într‑o grafie specifică,
care conferă acestor mărci un caracter distinctiv intrinsec. Cu toate acestea, singura asemănare vizuală dintre elementul
figurativ unic sau dominant „ck” al mărcilor anterioare și elementul „ck” al mărcii solicitate nu permite, în opinia Tribunalului,
crearea unei similitudini vizuale între mărcile în litigiu, ținând seama, pe de o parte, de impresia de ansamblu produsă de
marca CK CREACIONES KENNYA și, pe de altă parte, de reprezentarea grafică specifică ce caracterizează mărcile anterioare,
și anume mărimea inferioară și centrarea literei „c” în raport cu litera „k”. Tribunalul a considerat că protecția care decurge
din înregistrarea unei mărci verbale se referă la cuvântul indicat în cererea de înregistrare, iar nu la aspectele grafice
sau stilistice particulare pe care această marcă le‑ar putea eventual avea.
Pe plan fonetic, la punctele 49 și 50 din această hotărâre, Tribunalul a constatat de asemenea că mărcile în litigiu nu sunt
similare. Astfel, la marca solicitată s‑ar face referire pronunțând fie numai cuvintele „creaciones kennya”, fie ansamblul
expresiei „ck creaciones kennya”. Ar fi puțin probabil ca referirea la marca solicitată să se facă pronunțând numai grupul
de litere „ck”.
De la punctul 51 din hotărârea atacată rezultă că, pe plan conceptual, camera de recurs nu a săvârșit o eroare reținând faptul
că cuvintele „creaciones kennya”, care se află la originea grupului de litere „ck”, creează o diferență conceptuală în raport
cu mărcile anterioare. În timp ce grupul de litere „ck” al mărcii solicitate și‑ar avea originea în cuvintele „creaciones
kennya”, grupul de litere „ck” care compune mărcile anterioare constituie o referire la producătorul și creatorul renumit
de articole de modă Calvin Klein.
În consecință, la punctul 52 din hotărârea atacată, Tribunalul s‑a pronunțat în sensul că absența similitudinii dintre semnele
în litigiu rezultă din diferențele pe plan vizual, fonetic și conceptual dintre semnele respective.
În ceea ce privește riscul de confuzie, la punctele 53-55 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat că nu este necesar
să se rețină existența unui risc de confuzie în absența unei similitudini între mărcile în cauză. Identitatea produselor desemnate
de mărcile în conflict nu ar modifica această apreciere. Apoi, deși mărcile care dispun de un caracter distinctiv ridicat
ca urmare a renumelui acestora se bucură de o protecție mai extinsă, recunoașterea, în speță, a renumelui mărcilor anterioare
nu poate pune în discuție aprecierea că mărcile în litigiu produc o impresie de ansamblu prea diferită pentru a se putea constata
un risc de confuzie.
În ceea ce privește argumentul recurentei întemeiat pe împrejurarea că publicul vizat ar putea să perceapă marca solicitată
ca una dintre submărcile Calvin Klein, Tribunalul a considerat, la punctul 56 din hotărârea atacată, că mărcile în litigiu
nu au un element dominant comun.

Procedura în fața Curții
Prin recursul formulat, recurenta solicită Curții anularea hotărârii atacate și obligarea OAPI, precum și a Zafra Marroquineros
la plata cheltuielilor de judecată.
OAPI și Zafra Marroquineros solicită Curții respingerea recursului și obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.

Cu privire la recurs
În susținerea recursului, recurenta invocă două motive, primul întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul
nr. 40/94, iar al doilea pe încălcarea articolului 8 alineatul (5) din același regulament.

Cu privire la primul motiv
Argumentele părților
Prin intermediul primului motiv, care cuprinde, în esență, trei aspecte, recurenta susține că Tribunalul a încălcat jurisprudența
referitoare la interpretarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 în ceea ce privește necesitatea de a se
ține seama de toți factorii pertinenți din cauză.
Prin intermediul primului aspect al primului motiv, recurenta critică Tribunalul pentru faptul că nu a luat în considerare
împrejurarea că Zafra Marroquineros utilizase literele „CK” în mod izolat și scrise și cu litere majuscule scoase în relief,
însoțite de termenii „CREACIONES KENNYA” scriși cu litere foarte mici, pentru a copia mărcile notorii cK ale Calvin Klein.
Comportamentul Zafra Marroquineros ar demonstra astfel că literele „CK” constituie partea cea mai distinctivă a mărcii solicitate.
În opinia recurentei, Zafra Marroquineros a acționat, chiar prin propriul comportament, în contradicție cu argumentația sa
juridică. Or, potrivit unui principiu general de drept, nimeni nu ar putea acționa în contradicție cu propriile acte.
Tribunalul, cu încălcarea jurisprudenței Curții, ar fi omis să ia în considerare comportamentul Zafra Marroquineros pentru
a determina care este elementul mărcii comunitare solicitate cel mai important și cel mai vizibil. Comportamentul respectiv
nu ar fi fost astfel apreciat din punct de vedere juridic în hotărârea atacată în lumina jurisprudenței potrivit căreia ar
trebui să se țină seama de toți factorii pertinenți din cauză. Or, în opinia recurentei, având în vedere comportamentul menționat
al Zafra Marroquineros, trebuie să se constate că literele „CK” sunt cele mai distinctive în marca solicitată.
Prin intermediul celui de al doilea aspect al primului motiv, recurenta critică Tribunalul pentru a fi denaturat faptele prin
aceea că a considerat, fără să țină seama de comportamentul Zafra Marroquineros, că termenii „CREACIONES KENNYA” sunt cei
care reprezintă partea cea mai vizibilă din marca solicitată.
Prin intermediul celui de al treilea aspect al primului motiv, recurenta critică Tribunalul pentru a nu fi ținut seama de
importanța literelor „CK” și, prin urmare, pentru a nu fi procedat la analiza existenței unui risc de confuzie care rezultă
din prezența acestor litere în cadrul mărcilor în conflict. Or, acest risc ar fi, în speță, accentuat din cauza renumelui
mărcilor anterioare și a faptului că produsele desemnate de mărcile în conflict coincid în totalitate.
Astfel, în sectorul modei, s‑ar obișnui ca producătorii de îmbrăcăminte să fie identificați prin literele care formează acronimul
numelui lor, astfel încât, atunci când mărcile dobândesc un renume în acest sector, ele sunt identificate prin cele două litere
ale acestora, atât pe plan vizual, cât și pe plan fonetic. Din punct de vedere juridic, ar exista, prin urmare, un risc de
confuzie între mărcile în cauză, întrucât literele „CK” ale mărcii solicitate constituie un element foarte distinctiv pentru
consumator în măsura în care, în sectorul modei, literele „CK” l‑ar identifica pe Calvin Klein.
OAPI invocă inadmisibilitatea primului motiv de recurs întrucât prin acesta s‑ar solicita Curții să înlocuiască aprecierea
faptelor efectuată de Tribunal cu aceea efectuată de Curte. Având în vedere că recursul în fața Curții se limitează la chestiuni
de drept, aprecierea faptelor nu ar reprezenta, așadar, cu excepția cazului denaturării elementelor de probă care i‑au fost
prezentate, o chestiune de drept supusă, ca atare, controlului Curții.
În opinia OAPI, argumentația avansată de recurentă în cadrul primului motiv presupune, în realitate, modificarea obiectului
litigiului. Întrucât marca contestată este semnul verbal „CK CREACIONES KENNYA”, recurenta ar face referire la semne distincte,
și anume la o reprezentare grafică particulară a semnului verbal sus‑menționat. Pe de altă parte, în speță nu ar exista o
denaturare a elementelor de probă de către Tribunal întrucât aprecierea acestor elemente nu ar putea să se aplice în privința
exemplelor invocate de către recurentă.
Argumentul recurentei referitor la fapte „evidente” de copiere nu ar fi, de asemenea, admisibil în prezenta cauză, al cărei
obiect ar fi să se determine dacă există sau nu există un risc de confuzie între drepturi anterioare și un semn, concret și
precis, cu privire la care s‑a formulat o cerere de înregistrare ca marcă comunitară. Concluziile de această natură ar trebui
să fie invocate în cadrul unor proceduri referitoare la o eventuală încălcare a mărcii sau al unei situații de concurență
neloială.
Zafra Marroquineros susține că hotărârea atacată nu încalcă jurisprudența referitoare la interpretarea articolului 8 alineatul
(1) din Regulamentul nr. 40/94.
Cu ocazia examinării similitudinii mărcilor în conflict, ar trebui să se ia în considerare mărcile în ansamblul lor, astfel
cum sunt înregistrate sau solicitate, folosirea ipotetică ce ar putea fi rezervată acestora nefiind relevantă. În plus, intenția
ipotetică a Zafra Marroquineros de a copia mărcile anterioare ale recurentei, care ar fi, în orice caz, inexistentă, nu ar
putea fi relevantă pentru examinarea riscului de confuzie dintre două mărci.
Aprecierea Curții
În ceea ce privește primul aspect al primului motiv, trebuie amintit că, în conformitate cu articolul 8 alineatul (1) litera
(b) din Regulamentul nr. 40/94, la opoziția titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea mărcii solicitate
atunci când, din cauza identității sau asemănării sale cu marca anterioară și din cauza identității sau asemănării produselor
sau serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie în percepția publicului de pe teritoriul
pe care este protejată marca anterioară. Potrivit aceleiași dispoziții, un asemenea risc de confuzie presupune riscul de asociere
cu marca anterioară.
Potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, existența unui risc de confuzie în percepția publicului trebuie să fie apreciată
global, ținând cont de toți factorii pertinenți din cauză (a se vedea în special Hotărârea din 11 noiembrie 1997, SABEL, C‑251/95,
Rec., p. I‑6191, punctul 22, Hotărârea din 22 iunie 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rec., p. I‑3819, punctul 18,
Hotărârea din 6 octombrie 2005, Medion, C‑120/04, Rec., p. I‑8551, punctul 27, Hotărârea din 12 iunie 2007, OAPI/Shaker, C‑334/05 P,
Rec., p. I‑4529, punctul 34, precum și Hotărârea din 3 septembrie 2009, Aceites del Sur‑Coosur/Koipe, C‑498/07 P, Rep., p.
I‑7371, punctul 46).
De asemenea, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că aprecierea globală a riscului de confuzie trebuie să se întemeieze,
în ceea ce privește similitudinea vizuală, auditivă sau conceptuală a mărcilor în cauză, pe impresia de ansamblu produsă de
acestea, ținând cont în special de elementele lor distinctive și dominante. Percepția asupra mărcilor pe care o are consumatorul
mediu al produselor sau al serviciilor în cauză joacă un rol determinant în aprecierea globală a riscului amintit. Consumatorul
mediu percepe o marcă în mod normal ca pe un tot și nu face o examinare a diferitelor detalii ale acesteia (a se vedea în
special Hotărârile citate anterior SABEL, punctul 23, Lloyd Schuhfabrik Meyer, punctul 25, Medion, punctul 28, OAPI/Shaker,
punctul 35, și Hotărârea din 23 martie 2006, Mülhens/OAPI, C‑206/04 P, Rec., p. I‑2717, punctul 19).
În această privință, trebuie precizat că similitudinea dintre mărcile în conflict trebuie să fie apreciată din punctul de
vedere al consumatorului mediu, făcându‑se referire la calitățile intrinsece ale mărcilor respective, iar nu la împrejurări
legate de comportamentul persoanei care solicită înregistrarea unei mărci comunitare.
Prin urmare, trebuie să se constate că, contrar celor susținute de recurentă prin primul aspect al primului său motiv, analiza
Tribunalului nu este afectată de o eroare de drept ca urmare a faptului că acesta nu a ținut seama de comportamentul pretins
abuziv al solicitantului mărcii. Astfel, deși este un factor deosebit de pertinent în contextul unei proceduri inițiate în
temeiul articolului 51 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, dispoziție care nu este relevantă în cadrul prezentului
recurs, un asemenea comportament nu constituie, în schimb, un element care trebuie luat în considerare în contextul unei proceduri
de opoziție introduse în temeiul articolului 8 din regulamentul menționat.
Rezultă că primul aspect al primului motiv trebuie respins ca neîntemeiat.
În ceea ce privește al doilea aspect al acestui motiv, întemeiat pe denaturarea faptelor, trebuie amintit de la bun început
că, în conformitate cu articolul 225 alineatul (1) CE și cu articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție,
recursul se limitează la chestiuni de drept. Tribunalul este singurul competent să constate și să aprecieze faptele pertinente,
precum și să aprecieze elementele de probă. Aprecierea acestor fapte și a acestor elemente de probă nu constituie, așadar,
cu excepția cazului denaturării acestora, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții în cadrul unui recurs (a
se vedea în special Hotărârea din 19 septembrie 2002, DKV/OAPI, C‑104/00 P, Rec., p. I‑7561, punctul 22, Hotărârea din 12
ianuarie 2006, Deutsche SiSi‑Werke/OAPI, C‑173/04 P, Rec., p. I‑551, punctul 35, și Hotărârea din 26 martie 2009, Sunplus
Technology/OAPI, C‑21/08 P, punctul 31).
Aprecierea similitudinii dintre semnele în conflict este o analiză de natură factuală care, cu excepția cazului denaturării
elementelor de probă menționat anterior, nu poate să facă obiectul controlului Curții. O asemenea denaturare trebuie să reiasă
în mod evident din înscrisurile de la dosar, fără a fi necesar să se procedeze la o nouă apreciere a faptelor și a probelor
[a se vedea Hotărârea din 28 mai 1998, New Holland Ford/Comisia, C‑8/95 P, Rec., p. I‑3175, punctul 72, Hotărârea din 6 aprilie
2006, General Motors/Comisia, C‑551/03 P, Rec., p. I‑3173, punctul 54, Hotărârea din 21 septembrie 2006, JCB Service/Comisia,
C‑167/04 P, Rec., p. I‑8935, punctul 108, precum și Hotărârea din 7 mai 2009, Waterford Wedgwood/Assembled Investments (Proprietary)
și OAPI, C‑398/07 P, punctul 41].
Or, trebuie să se constate că recurenta nu aduce elemente de probă care să permită să se constate că Tribunalul ar fi denaturat
faptele atunci când s‑a pronunțat, la punctul 52 din hotărârea atacată, în sensul că absența similitudinii dintre semnele
în conflict rezultă din diferențele pe plan vizual, fonetic și conceptual dintre acestea. Argumentul recurentei potrivit căruia
denaturarea ar rezulta din împrejurarea că Tribunalul nu a luat în considerare comportamentul Zafra Marroquineros trebuie
îndepărtat în măsura în care comportamentul respectiv nu trebuia luat în considerare de către Tribunal în cadrul aprecierii
sale, astfel cum rezultă de la punctele 43-47 din prezenta hotărâre.
În aceste condiții, al doilea aspect al primului motiv trebuie respins ca neîntemeiat.
În ceea ce privește al treilea aspect al primului motiv, trebuie amintit de la bun început că, în absența oricărei similitudini
între marca anterioară și marca solicitată, notorietatea sau renumele mărcii anterioare, identitatea sau similitudinea produselor
sau serviciilor vizate nu sunt suficiente pentru a constata un risc de confuzie între mărcile în conflict (a se vedea în acest
sens Hotărârea din 12 octombrie 2004, Vedial/OAPI, C‑106/03 P, Rec., p. I‑9573, punctul 54, Hotărârea din 13 septembrie 2007,
Il Ponte Finanziaria/OAPI, C‑234/06 P, Rep., p. I‑7333, punctele 50 și 51, precum și Hotărârea din 11 decembrie 2008, Gateway/OAPI,
C‑57/08 P, punctele 55 și 56).
Or, în hotărârea atacată, Tribunalul a constat că nu există similitudine între mărcile în conflict. Astfel, la punctul 52
din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat că examinarea acestor mărci pe plan vizual, fonetic și conceptual arată că impresia
de ansamblu produsă de mărcile anterioare este dominată de elementul „ck”, pe când cea produsă de marca solicitată este dominată
de elementul „creaciones kennya”, concluzionând că absența similitudinii dintre elementele în conflict rezultă astfel din
diferențele vizuală, fonetică și conceptuală dintre acestea.
Pentru a ajunge la această concluzie, la punctele 41-51 din hotărârea atacată, Tribunalul a efectuat o analiză care se înscrie
în procesul destinat să determine impresia de ansamblu produsă de mărcile în conflict și să efectueze o apreciere globală
asupra similitudinii dintre acestea. Astfel, la punctele 42-45 din această hotărâre, Tribunalul a procedat la o analiză detaliată
a mărcii solicitate, considerată în ansamblul său, ținând seama în special de percepția pe care un consumator mediu o are
asupra acesteia. Această analiză este urmată, la punctele 46-51 din hotărârea menționată, de examinarea similitudinii dintre
mărcile în conflict pe plan vizual, fonetic și conceptual.
În această privință, trebuie arătat că, spre deosebire de ceea ce pare să se afirme la punctul 39 din hotărârea atacată, existența
unei similitudini între două mărci nu presupune ca elementul component comun al acestora să constituie elementul dominant
în impresia de ansamblu produsă de marcă solicitată. Astfel, potrivit unei jurisprudențe constante, aprecierea similitudinii
dintre două mărci impune ca fiecare dintre aceste mărci să fie apreciată în ansamblul său, ceea ce nu exclude faptul ca impresia
de ansamblu produsă în memoria publicului relevant de o marcă complexă să poată fi dominată, în anumite împrejurări, de una
sau mai multe dintre componentele sale. Cu toate acestea, aprecierea similitudinii se va putea face exclusiv pe baza elementului
dominant numai dacă toate celelalte componente ale mărcii sunt neglijabile (a se vedea Hotărârile OAPI/Shaker, citată anterior,
punctele 41 și 42, Hotărârea din 20 septembrie 2007, Hotărârea Nestlé/OAPI, C‑193/06 P, punctele 42 și 43, precum și Hotărârea
Aceites del Sur‑Coosur/Koipe, citată anterior, punctul 62). Astfel, în această privință, este suficient ca elementul component
comun respectiv să nu fie neglijabil.
Cu toate acestea, trebuie să se constate că Tribunalul a arătat, pe de o parte, că impresia de ansamblu produsă de marca solicitată
este dominată de elementul „creaciones kennya”, asupra căruia consumatorul vizat își va focaliza în mare măsură atenția, și,
pe de altă parte, în special la punctul 44 din hotărârea atacată, că elementul „ck” nu ocupă, în raport cu acesta, decât o
poziție accesorie, ceea ce conduce, în esență, la concluzia că elementul „ck” este neglijabil în cadrul mărcii solicitate.
Astfel, întrucât a îndepărtat, în temeiul unei analize efectuate în mod corect, orice similitudine între mărcile în conflict,
Tribunalul a concluzionat în mod întemeiat, la punctele 53-57 din hotărârea atacată că, în pofida renumelui mărcilor anterioare
și a identității produselor desemnate de mărcile în conflict, nu există un risc de confuzie între aceste mărci.
Prin urmare, al treilea aspect al primului motiv trebuie respins ca neîntemeiat.
În aceste condiții, primul motiv trebuie respins.

Cu privire la al doilea motiv
Argumentele părților
Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta critică Tribunalul pentru că ar fi încălcat articolul 8 alineatul (5)
din Regulamentul nr. 40/94 întrucât nu a examinat renumele mărcilor anterioare în contextul acestei dispoziții.
Tribunalul ar fi comis o eroare atunci când a indicat, la punctul 15 din hotărârea atacată, că reclamanta invocă un singur
motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, deși cererea se întemeia
în mod explicit și pe încălcarea articolului 8 alineatul (5) din acest regulament.
Constatând că, întrucât mărcile în conflict nu sunt similare, nu este necesar să se examineze renumele mărcilor anterioare,
Tribunalul ar fi comis o eroare de drept. În opinia recurentei, împrejurarea că marca anterioară cK aparținând Calvin Klein
este de notorietate ar fi trebuit luată în considerare pentru a se stabili dacă trebuia să îi fie acordată o protecție mai
extinsă. Renumele unei mărci anterioare ar trebui să fie apreciat cu ocazia evaluării similitudinii dintre mărcile în conflict,
iar nu după ce similitudinea a fost stabilită.
În această privință, recurenta arată că, dacă mărcile notorii cK nu ar fi protejate decât atunci când literele „cK” sunt utilizate
de terți sub același mod de reprezentare grafică, aceasta ar avea drept consecință să se acorde mărcii de renume CK un nivel
de protecție practic inferior celui care i‑ar fi acordat dacă nu ar fi notorie. Împrejurarea că mărcile cK, precum și alte
reprezentări grafice distincte ale acestor litere sunt notorii le‑ar conferi protecție împotriva utilizării literelor „CK”
în sectorul modei, întrucât în acest sector aceste litere l‑ar identifica pe Calvin Klein, astfel încât utilizarea lor de
către un terț ar determina o confuzie prin asociere.
OAPI răspunde că, în hotărârea atacată, Tribunalul a statuat în mod întemeiat asupra problemei renumelui mărcii anterioare.
Astfel, în măsura în care semnele în litigiu nu ar fi considerate similare, articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94
nu ar fi aplicabil.
Zafra Marroquineros susține că hotărârea atacată face aluzie la renumele mărcilor anterioare. După ce a recunoscut renumele
elementului figurativ „CK” în marca anterioară, hotărârea atacată ar enunța că renumele respectiv nu pune în discuție împrejurarea
că nu există un risc de confuzie între mărcile în cauză.
Aprecierea Curții
Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta critică Tribunalul, în esență, pentru că și‑a limitat pe nedrept aprecierea
la analiza articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94, fără să examineze argumentele recurentei referitoare la
alineatul (5) al aceluiași articol, și pentru că nu a ținut seama de renumele și de notorietatea mărcilor anterioare în cadrul
aprecierii prevăzute la articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94.
Or, trebuie amintit că identitatea sau similitudinea dintre mărcile în conflict este o condiție necesară pentru aplicarea
articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94. În consecință, această dispoziție este în mod vădit inaplicabilă atunci
când, precum în prezenta cauză, Tribunalul a îndepărtat orice similitudine între mărcile în conflict.
În aceste împrejurări, cel de al doilea motiv trebuie respins ca neîntemeiat.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului
118 din același regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât
OAPI și Zafra Marroquineros au solicitat obligarea Calvin Klein la plata cheltuielilor de judecată, iar Calvin Klein a căzut
în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară și hotărăște:
1)
Respinge recursul.
2)
Obligă Calvin Klein Trademark Trust la plata cheltuielilor de judecată.
Semnături
*
Limba de procedură: spaniola.