CELEX: 62007CJ0545
Direktiiv 96/9/EÜ
Andmebaaside õiguskaitse
Sui generis õigus
Andmebaasi sisu kogumine, kontrollimine või esitamine
Väljavõtte tegemine
Andmebaasi sisu oluline osa
Ametliku õigusteabe elektrooniline andmebaas

Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 1996. aasta direktiivi 96/9/EÜ andmebaaside õiguskaitse kohta (
EÜT L 77, lk 20
; ELT eriväljaanne 13/15, lk 459) artikli 7 lõigete 1 ja 2 tõlgendamist.
Eelotsusetaotlus on esitatud kohtumenetluses, mille poolteks on Apis-Hristovich EOOD (edaspidi „Apis”) ja Lakorda AD (edaspidi „Lakorda”), kes on kaks ametliku õigusteabe elektroonilisi andmebaase turustavat Bulgaaria äriühingut.
Õiguslik raamistik
Direktiivi 96/9 artikli 1 lõike 1 kohaselt käsitleb see direktiiv „ükskõik millises vormis andmebaaside õiguskaitset”.
Andmebaas nimetatud direktiivi tähenduses on selle direktiivi artikli 1 lõikes 2 määratletud kui „süstemaatiliselt või metoodiliselt korrastatud iseseisvate teoste, andmete või muu materjali kogu, mis on individuaalselt kättesaadav elektrooniliste või muude vahendite abil”.
Sama direktiivi artikli 1 lõikes 3 on sätestatud, et „[k]äesoleva direktiivi alusel ei kohaldata kaitset elektrooniliste vahendite abil kättesaadavate andmebaaside tegemiseks või käivitamiseks kasutatud arvutiprogrammide suhtes”.
Direktiivi 96/9 artiklis 2 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse ilma niisuguseid ühenduse sätteid piiramata, mis käsitlevad:
a)
arvutiprogrammide õiguskaitset;
[…]”
Nimetatud direktiivi artikli 3 lõige 1 kaitseb „sisu valiku või korralduse poolest autori intellektuaalseks loominguks olevaid andmebaase” autoriõigusega.
Sama direktiivi artikkel 7 „Kaitse objekt” sätestab
sui generis
õiguse järgmises sõnastuses:
„1.   Liikmesriigid sätestavad andmebaasi tegija õiguse keelata andmebaasi kogu sisust või kvantiteedilt või kvaliteedilt olulisest osast väljavõtte tegemist ja/või selle taaskasutamist, kui selle andmebaasi sisu kogumiseks, kontrollimiseks või esitamiseks on tehtud kvalitatiivselt ja/või kvantitatiivselt oluline investeering.
2.   Käesolevas peatükis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
väljavõtte tegemine
– andmebaasi kogu sisu või selle olulise osa mis tahes viisil või mis tahes vormis ajutine või alaline ülekandmine teise väljendusvormi;
b)
taaskasutamine
– andmebaasi kogu sisu või selle olulise osa kättesaadavaks tegemine üldsusele kas koopiate levitamise, rentimise, sidusliini kaudu edastamise või muul viisil ülekandmise teel. Pärast andmebaasi koopia esmamüüki ühenduses õiguste valdaja poolt või tema nõusolekul lõpeb õigus kontrollida selle koopia edasimüüki ühenduses.
Avalikku laenutamist ei loeta väljavõtte tegemiseks ega taaskasutamiseks.
3.   Lõikes 1 sätestatud õiguse võib üle anda, loovutada või anda loa (litsentsi) selle kasutamiseks.
4.   Lõikes 1 sätestatud õigust kohaldatakse olenemata sellest, kas vastav andmebaas on autoriõiguse või muude õigustega kaitstav või mitte. Veel kohaldatakse seda olenemata sellest, kas vastava andmebaasi sisu on autoriõiguse või muude õigustega kaitstav või mitte. Andmebaaside kaitsmine lõikes 1 ettenähtud õigusega ei piira nende sisu kohta kehtivaid õigusi.
5.   Andmebaasi sisuks olevatest mitteolulistest osadest korduv ja süstemaatiline väljavõtete tegemine ja/või nende taaskasutamine, mis võib viia andmebaasi tavapärase kasutamisega vastuolus olevate tegudeni või kahjustada põhjendamatult andmebaasi tegija seaduslikke huve, ei ole lubatud.”
Bulgaaria Vabariigi õiguses reguleerib andmebaaside õiguskaitset Zakon za avtorskoto pravo i srodnite mu prava (autoriõiguse ja kaasnevate õiguste seadus,
Darzhaven vestnik
nr°56, 29.6.1993)
Darzhaven vestnik
numbris°73 avaldatud muudetud redaktsioonis (edaspidi „ZAPSP”). Direktiivi 96/9 artikli 1 lõiked 2 ja 3 on üle võetud ZAPSP-i lisa artikli 2 punktis 13 ja nimetatud direktiivi artikli 7 lõiked 1 ja 2 kõnealuse seaduse artiklis 93b ja artikli 93c lõikes 1.
Põhikohtuasja aluseks olevad asjaolud ja eelotsuse küsimused
Apis esitas Sofiyski gradski sadile (Sofia linnakohus) hagi, milles nõutakse esiteks, et Lakordat kohustataks lõpetama tootemoodulite „Apis pravo” („Apisi õigus”) ja „Apis praktika” („Apisi kohtupraktika”) – mis kuuluvad terviklikku õigusteabe süsteemi, st põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal täpsemalt „Apis 5x” ja hiljem „Apis 6” – olulistest osadest väidetavalt ebaseaduslike väljavõtete tegemine ja nende taaskasutamine ja teiseks põhikohtuasja hagejale Lakorda käitumisega põhjustatud kahju hüvitamist.
Apis kinnitab, et on andmebaaside tootja ZAPSP tähenduses ja et ta on teinud olulise investeeringu seoses tootemoodulites „Apis pravo” ja „Apis praktika” sisalduva teabe kogumise, kontrollimise, süstematiseerimise ja kaasajastamisega. Peamised nimetatud investeeringuga seotud tegevused olid andmete digitaalseks muutmine, teisendamine, korrektuur, tehnoloogiline töötlemine, õigusaktide konsolideerimine ja juriidiline toimetamine.
Apis väidab, et Apise infotehnoloogia osakonnas enne Lakorda asutamist töötanud isikud tegid ebaseaduslikult Apise tootemoodulite olulistest osadest väljavõtteid, mis võimaldas nimetatud isikutel 2006. aasta jooksul toota ja turustada oma tootemoodulid nimega „Balgarsko pravo” („Bulgaaria õigus”) ja „Sadebna praktika” („Kohtupraktika”), mis kuuluvad terviklikku õigusteabe süsteemi „Lakorda legis”.
Apis väidab, et Lakorda võttis ilma loata tootemoodulist „Apis pravo” välja enam kui 19700 dokumendi konsolideeritud teksti, milleks olid kehtivate õigusaktide, varasemate õigusaktide muutmise ja kehtetuks tunnistamise aktide ja üksikaktide tekstid. Lisaks võeti tootemoodulist „Apis pravo” enam kui 2500 dokumenti, täpsemalt varasemad, aastatel 2001–2006 kehtinud õigustloovad aktid, mida taaskasutati teabesüsteemis „Lakorda legis”. Seega kopeeris ja taaskasutas Lakorda kokku 82,5% kõnealuses andmebaasis sisalduvatest dokumentidest, mis moodustab kvantitatiivselt olulise osa nimetatud tootemooduli sisust.
Lisaks väidab Apis, et Lakorda võttis tootemoodulist „Apis praktika” ja liitis oma tootemooduliga „Sadebna praktika” 2516 avaldamata kohtuotsust, mille Apis oli saanud asjaomaste kohtute loal ja koondanud tootemoodulisse „Apis praktika”, mis viimase arvates kujutab endast kõnealuse avaldamata kohtupraktika tähtsust arvestades kvaliteedilt olulist osa tootemooduli „Apis praktika” sisust.
Apis leiab, et Lakorda tegevus väljavõtete tegemisel ja saadud teabe taaskasutamisel puudutab mitte üksnes tootemoodulites „Apis pravo” ja „Apis praktika” sisalduvate dokumentide tekste, vaid nimetatud dokumentidega seonduvaid andmeid, nagu kõnealuste dokumentide vahelised viited ning teatud terminite ja mõistete legaaldefinitsioonid. Kõnealust loata tegevust tõendavad Lakorda tootemudelis esinevad Apise moodulitega sarnased tunnusjooned, nagu toimetusmärked, viited ingliskeelsele tõlkele, töökäsud, väljad, hüperlingid ja viited õigusaktidele ning nende varasematele versioonidele.
Lakorda eitab igasugust Apise tootemoodulite sisust loata väljavõtete tegemist ja nende taaskasutamist. Lakorda väidab, et süsteem „Lakorda legis” loodi märkimisväärse, 215000 Bulgaaria leevi suuruse eraldi investeeringu tulemusel. Kõnealuse süsteemi loomises osales infotehnoloogide, juristide ja tegevjuhtide meeskond ja see põhineb andmebaaside loomise, kaasajastamise ja kuvamise originaaltarkvaral, võimaldades oluliselt kiiremat ja tõhusamat andmete töötlemist ja teabele juurdepääsu kui teised õigusteabesüsteemid. Lisaks on kõnealuste tootemoodulite ülesehitus täiesti erinev Apise tootemoodulite ülesehitusest.
Lakorda väidab, et kõnealuse projekti edukaks käivitamiseks toetus ta suhetele mitmete siseriiklike ja Euroopa ametiasutustega. Muu hulgas kasutas Lakorda avalikkusele kättesaadavaid allikaid nagu
Darzhaven vestnik
(Bulgaaria Vabariigi Teataja) ning liikmesriikide ametiasutuste ja kohtute kodulehed, millega on seletatav Lakorda ja Apise moodulite märkimisväärne sarnasus ja Apise moodulite iseloomulike tunnustega analoogsete tunnuste – kuigi piiratud arvul – esinemine Lakorda moodulis, eelkõige osas, mis puudutab viiteid tõlgetele ja töökäske. Lisaks ei ole ZAPSP-i kohaselt riigiorganite õigusaktid autoriõigusega kaitstud.
Lakorda lisab, et enamik teabesüsteemis „Lakorda legis” esinevatest toimetusmärgetest ja hüperlinkidest tulenevad iseseisvast kontseptsioonist, mis põhineb kogutud aktide äärmiselt üksikasjalikul töötlemisel, klassifitseerimisel ja märgistamisel. Nimetatud süsteem hõlmab 1200000 eraldi juurdepääsetavat struktureeritud teabeühikut ja enam kui 2700000 hüperlinki, mis on loodud ainulaadse teabe tuvastamise ja klassifitseerimise meetodi abil. Lisaks on Lakorda ja Apise teabesüsteemis sisalduvates kohtuotsustes olulised erinevused, eelkõige teabe osas, mis on oluline kohtuotsuse tõlgendamise seisukohalt. Apise tootemooduleid iseloomustavad toimetamismeetodid põhinevad üldkehtivatel bulgaaria keele kirjavahemärkide kasutamise reeglitel.
Sofiyski gradski sad kinnitab, et tema menetluses olevas asjas rikkumise tuvastamiseks tuleb tal tõlgendada ja kohaldada ZAPSP-i artikli 93c lõiget 1, millega võeti üle direktiivi 96/9 artikli 7 lõige 2.
Rõhutades, et põhikohtuasjas on keskseks küsimuseks esiteks see, et Lakorda tegi väidetavalt Apise tootemoodulitest loata väljavõtteid ja teiseks, et nimetatud teabesüsteemi sisu koosneb pidevalt muudetud, täiendatud või kehtetuks tunnistatud riigiorganite õigusaktidest, leiab mainitud kohus, et ZAPSP-i rikkumise tuvastamiseks tuleb seega kindlaks teha aeg, millal väidetav väljavõtete tegemine aset leidis, ja välja selgitada, kas see kujutab endast alalist või ajutist teabe ülekandmist.
Kuna kahte viimati mainitud mõistet ei ole ZAPSP-s määratletud, siis tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas direktiivi 96/9 artikli 7 lõike 2 punktis a esinevate mõistete „alaline” ja „ajutine” tõlgendamisel tuleb kohaldada ülekande tegemise kestusel või asjaomase teabe teises väljendusvormis säilitamise kestusel põhinevat kriteeriumi. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et teisena nimetatud kriteeriumi kohaldamisel tuleb kindlaks teha, kas andmebaas, millest väidetav väljavõte tehti, on kestvalt salvestatud püsivale andmekandjale (
hardware
), millisel juhul on tegemist teabe alalise ülekandmisega, või on kõnealune andmebaas salvestatud ajutiselt arvuti operatiivmällu, millisel juhul on tegemist teabe ajutise ülekandmisega.
Võttes arvesse Lakorda väidet, mille kohaselt tootemoodulid „Apis pravo” ja „Apis praktika” kujutavad endast kvantiteedilt ebaolulist osa teabesüsteemist „Lakorda legis”, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tal tuleb tõlgendada kvantiteedilt olulise osa mõistet direktiivi 96/9 artikli 7 lõigete 1 ja 2 tähenduses. Sellega seoses tekkis siseriiklikul kohtul küsimus, kas selleks, et tuvastada, et väljavõte tehti andmebaasi sisu olulisest osast, tuleb võrrelda nimetatud moodulitest võetud teabeühikute arvu Lakorda teabesüsteemis sisalduvate teabeühikute arvuga, eraldi või koos arvestatuna.
Seoses Apise väitega, et tema tootemoodulis „Apis praktika” sisalduvad kohtuotsused on saadud kohtutelt, kelle praktika ei ole üldsusele kättesaadav, tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas andmebaasi sisu kvaliteedilt olulise osa hindamisel direktiivi 96/9 artikli 7 lõigete 1 ja 2 tähenduses tuleb lähtuda andmebaasis sisalduvate andmete kättesaadavuse kriteeriumist või nende andmete teabeväärtuse kriteeriumist.
Lõpuks tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas selleks, et tuvastada väljavõtte tegemist direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses, tuleb võrrelda mitte üksnes asjassepuutuvaid andmebaase, vaid ka nende haldamiseks kasutatud arvutiprogramme.
Kõnealuste tõlgendamisraskuste tõttu otsustas Sofiyski gradski sad menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kuidas tuleb tõlgendada mõisteid „alaline ülekandmine” ning „ajutine ülekandmine” ja kuidas neid teineteisest eristada selleks, et tuvastada:
—
kas elektrooniliste vahendite abil kättesaadavast andmebaasist on tehtud väljavõte direktiivi [96/9] artikli 7 lõike 2 punkti a tähenduses,
—
millisest ajahetkest peab lähtuma, et kindlaks teha, kas elektrooniliste vahendite abil kättesaadavast andmebaasist on tehtud väljavõte direktiivi [96/9] artikli 7 lõike 2 punkti a tähenduses,
—
millist tähendust omab väljavõtte tegemise hindamisel see, et kirjeldatud meetodil võetud andmebaasi sisu abil on loodud uus muudetud andmebaas?
2.
Millist tingimust peab kasutama mõiste „kvantiteedilt olulisest osast väljavõtte tegemine” tõlgendamisel, kui andmebaasid on jagatud üksikuteks alamgruppideks ja neid kasutatakse nendes alamgruppides, mis on iseseisvalt turustatavad tooted? Kas kriteeriumiks on kogu turustatava toote andmebaasi suurus või iga alamgrupi andmebaasi suurus?
3.
Kas mõiste „kvaliteedilt oluline osa” tõlgendamisel peab kriteeriumina arvestama asjaolu, et teatava osa väidetavalt võetud andmetest sai andmebaasi tegija allikast, mis ei ole üldiselt kättesaadav, nii et nende andmete saamine oli võimalik ainult selle andmebaasi tegija andmebaasist väljavõtte tegemise teel?
4.
Milliseid kriteeriume peab kohaldama selle tuvastamisel, kas väljavõte tehti elektrooniliste vahendite abil kättesaadavast andmebaasist? Kas väljavõtte tegemisele viitab see, kui andmebaasi tegija andmebaasil on eriline ülesehitus, tähised, viited, töökäsud, väljad, hüperlingid ja toimetusmärked ning kui need elemendid leiduvad ka selle andmebaasi omaniku andmebaasis, kes väidetavalt pani toime rikkumise? Kas vastandatud andmebaaside erinevatel algsetel ülesehitustel on sellise hindamise puhul tähtsust?
5.
Kas väljavõtte tegemise tuvastamisel on tähendust andmebaasi haldamise arvutiprogrammil/süsteemil, kui see ei ole andmebaasi osa?
6.
Kuna direktiivi [96/9] ja Euroopa Kohtu praktika kohaselt on „kvantiteedilt või kvaliteedilt oluline andmebaasi osa” seotud andmebaasi loomiseks, kontrollimiseks ja kuvamiseks vajalike oluliste investeeringutega, siis kuidas tuleb tõlgendada neid mõisteid seoses riigi täidesaatva võimu institutsioonide avalikult kättesaadavate üld- ja üksikaktidega, nende ametlike tõlgetega ja kohtupraktikaga?”
Eelotsuse küsimused
Vastuvõetavus
Lakorda leiab, et eelotsusetaotlus ei ole põhikohtuasja lahendamiseks vajalik.
Lakorda on antud küsimuses seisukohal, et põhikohtuasja menetlus ei puuduta mõistete „väljavõtte tegemine” või „andmebaasi sisu oluline osa” tõlgendamist direktiivi 96/9 tähenduses. Lakorda väidab, et väljavõtte tegemise mõiste on määratletud Bulgaaria õiguses ja et Euroopa Kohus on eelotsusetaotluses viidatud direktiivi sätteid juba tõlgendanud. Lakorda lisab tema poolt väidetavalt ebaseaduslikult tehtud väljavõtete kohta, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on pädev hindama talle poolte poolt esitatud asjaolusid, eelkõige arvestades tehnilist ja raamatupidamisalast eksperthinnangut, mida viimane taotles ja mis talle põhikohtuasja lahendamiseks esitati, ning seetõttu ei ole Euroopa Kohtu sekkumine vajalik.
Sellega seoses tuleb meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale on ainult siseriiklikul kohtul, kes asja menetleb ja kes vastutab tehtava lahendi eest, pädevus kohtuasja konkreetseid asjaolusid arvestades otsustada, kas kohtuotsuse tegemiseks on vaja eelotsust ja kas Euroopa Kohtule esitatud küsimustel on kohtuasjas tähtsust (15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas
C-415/93: Bosman, EKL 1995, lk I-4921
, punkt 59; . aasta otsus kohtuasjas
C-380/05: Centro Europa 7, EKL 2008, lk I-349
, punkt 52, ja . aasta otsus kohtuasjas
C-213/07: Michaniki, EKL 2008, lk I-9999
, punkt 32).
Järelikult, kui esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus reeglina kohustatud otsuse langetama (vt eelkõige 25. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-326/00: IKA, EKL 2003, lk I-1703
, punkt 27, ja eespool viidatud kohtuotsus Michaniki, punkt 33).
Siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest keeldumine on võimalik vaid siis, kui on ilmne, et ühenduse õiguse tõlgendamine, mida siseriiklik kohus palub, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (vt eelkõige 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas
C-379/98: PreussenElektra, EKL 2001, lk I-2099
, punkt 39, ja eespool viidatud kohtuotsus Michaniki, punkt 34).
Siiski tuleb märkida, et käesoleva asja puhul ei ole tegemist ühegagi eelmises punktis loetletud olukordadest. Vastupidi, eelotsusetaotluses viidatud põhikohtuasja õiguslikest ja faktilistest asjaoludest nähtub – mida kinnitati ka kohtuistungil –, et vaidluse lahendamine siseriiklikus kohtus sõltub eelkõige viimasele direktiivi 96/9 artiklis 7 sätestatud mõistete „väljavõtte tegemine” ja andmebaasi sisu kvantiteedilt või kvaliteedilt „oluline osa” kohta mitmete täpsustuste tegemisest.
Tuleb lisada, et EÜ artiklis 234 sätestatud menetluses, mis põhineb liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel eristamisel, on kohtuasja faktide hindamine liikmesriigi kohtu pädevuses. Selleks et anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, võib Euroopa Kohus siiski liikmesriikide kohtutega koostöö tegemise vaimus anda kogu teabe, mida ta peab vajalikuks (vt 1. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-49/07: MOTOE, EKL 2008, lk I-4863
, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
Põhiküsimus
Esimene, neljas ja viies eelotsuse küsimus, mida tuleb käsitleda koos, puudutavad peamiselt väljavõtte tegemise mõistet füüsilise ülekandmise tähenduses direktiivi 96/9 mõistes. Teine, kolmas ja kuues eelotsuse küsimus, mida tuleb samuti koos käsitleda, puudutavad põhiliselt andmebaasi sisu kvantiteedilt või kvaliteedilt olulise osa mõistet sama direktiivi tähenduses.
Esimene, neljas ja viies eelotsuse küsimus, mis puudutavad mõistet „väljavõtte tegemine” direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendada väljavõtte tegemise määratlemisel direktiivi 96/9 artikli 7 lõike 2 punktis a kasutatud mõisteid „alaline ülekandmine” ja „ajutine ülekandmine”. Nimetatud kohus soovib veel esiteks teada, millisest ajahetkest peab lähtuma selle tuvastamisel, kas elektrooniliste vahendite abil kättesaadavast andmebaasist on tehtud väljavõte ja teiseks, millist tähendust omab väljavõtte tegemise hindamisel see, et andmebaasi sisust võetud teabe abil on loodud uus muudetud andmebaas.
Neljas küsimus puudutab sisuliselt seda, kas elektrooniliste vahendite abil kättesaadavast andmebaasist väljavõtte tegemise tuvastamisel on asjassepuutuv ühelt poolt see, et nimetatud andmebaasi füüsilised ja tehnilised tunnused sisalduvad väidetavalt
sui generis
õiguse rikkumise toime pannud andmebaasi looja andmebaasis, ja teiselt poolt kõnealuse kahe andmebaasi erinev ülesehitus.
Viienda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas väljavõtte tegemise tuvastamisel on tähendust andmebaasi haldamise arvutiprogrammil, kui see ei ole andmebaasi osa.
Sellega seoses tuleb meenutada, et väljavõtte tegemine on direktiivi 96/9 artikli 7 lõike 2 punktis a määratletud kui „andmebaasi kogu sisu või selle olulise osa mis tahes viisil või mis tahes vormis ajutine või alaline ülekandmine teise väljendusvormi”.
Kuna väljavõtte tegemise mõistet on kasutatud erinevates direktiivi 96/9 artikli 7 sätetes, tuleb vastuseid arutlusel olevatele küsimustele vaadelda selle artikli üldises kontekstis (vt selle kohta 9. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-304/07: Directmedia Publishing, EKL 2008, lk I-7565
, punkt 28).
Euroopa Kohus on juba võtnud seisukoha, et arvestades direktiivi 96/9 artikli 7 lõike 2 punktis a kasutatud sõnastust väljavõtte tegemise määratlemisel ja silmas pidades ühenduse seadusandja poolt taotletud
sui generis
õiguse eesmärki (vt selle kohta 9. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-203/02: The British Horseracing Board jt, EKL 2004, lk I-10415
, punktid 45, 46 ja 51, ja eespool viidatud kohtuotsus Directmedia Publishing, punktid 31–33), tuleb kõnealust mõistet nimetatud artikli 7 tähenduses määratleda laialt nii, et see hõlmab andmebaasi kogu sisu või selle osa iga lubamatut omastamise juhtumit, sõltumata sellise teo olemusest või vormist (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused The British Horseracing Board jt, punktid 51 ja 67, ning Directmedia Publishing, punktid 34, 35, 37 ja 38).
Selles küsimuses on määravaks kriteeriumiks asjaolu, kas on sooritatud kõnealuse andmebaasi kogu sisu või selle osa „ülekandmine” teisele andmekandjale, mis võib olla samalaadne kui nimetatud andmebaasi andmekandja või sellest erinev. Kõnealune ülekandmine eeldab, et andmebaasi kogu sisu või selle osa lülitatakse muule andmekandjale kui algse andmebaasi andmekandja (vt eespool viidatud kohtuotsus Directmedia Publishing, punkt 36).
Neil asjaoludel tuleb märkida seoses esimese eelotsuse küsimusega, et nagu ilmneb direktiivi 96/9 artikli 7 lõike 2 punktist a, on ühenduse seadusandja soovinud hõlmata mõistesse „väljavõtte tegemine” artikli 7 tähenduses mitte üksnes „alalise ülekandmise”, vaid ka „ajutise ülekandmise” juhtumid.
Nagu Euroopa Ühenduste Komisjon kohtuistungil täpsustas, oli asjaomase seadusandja eesmärk arvata mõiste „ülekandmine” direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses tõlgendusest ja kohaldamisest sõnaselgelt välja vähese tähtsuse reegel. Lisaks, nagu ka komisjon kohtuistungil kinnitas, ei seosta kõnealune direktiiv selgelt mingeid konkreetseid õiguslikke tagajärgi tulenevalt asjaomase ülekandmise alalisest või ajutisest olemusest. Kuid teabe ülekandmise alaline või ajutine olemus võib asjassepuutuva siseriikliku õiguse kohaselt olla oluline kaitstud andmebaasi tegija
sui generis
õiguse võimaliku rikkumise raskuse või nimetatud rikkumise tulemusel tekitatud kahju hindamisel.
Sarnaselt komisjoniga tuleb erinevust alalise ülekandmise ja ajutise ülekandmise vahel käsitada algsest andmebaasist võetud elementide teises väljendusvormis säilitamise kestusena. Alalise ülekandmisega on tegu juhul, kui nimetatud elemendid on püsivalt salvestatud muul andmekandjal kui algne andmekandja, kuid ajutise ülekandmisega on tegu juhul, kui kõnealuseid elemente säilitatakse piiratud aja jooksul teisel andmekandjal, nagu arvuti operatiivmälu.
Elektroonilisest andmebaasist väljavõtte tegemise ajaks tuleb pidada hetke, kui kõnealusest andmebaasist võetud teave talletatakse teisele andmekandjale kui algne andmebaas, sõltumata sellest, kas nimetatud teave salvestatakse alaliselt või ajutiselt.
Samuti ei oma väljavõtte tegemise toimumise hindamisel tähtsust „ülekandmise” eesmärk. Seega on väheoluline, et kõnealuse ülekandmise eesmärk on teise andmebaasi koostamine, olenemata sellest, kas see teine andmebaas on algse andmebaasiga konkureeriv või mitte, või kas see toiming on osa muust tegevusest kui andmebaasi loomine, kui ka sellest, kas see tegevus on äriline või mitte (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Directmedia Publishing, punktid 46 ja 47 ning seal viidatud kohtupraktika).
Nagu nähtub direktiivi 96/9 põhjendusest 38, on väljavõtte tegemise mõiste tõlgendamisel samuti ebaoluline, et kaitstud andmebaasi sisu ülekandmine toob kaasa kõnealuste elementide paigutuse või korralduse, mis on algset andmebaasi iseloomustavast korraldusest erinev (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Directmedia Publishing, punkt 39).
Seega, arvestades elektrooniliste andmebaaside ümberkorraldamise tehnilisi võimalusi, ei välista asjaolu, et
sui generis
õigusega kaitstud andmebaasi kogu sisu või selle osa esineb muudetud kujul teises andmebaasis, iseenesest väljavõtte tegemise tuvastamist. Sama kehtib ka eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt neljandas küsimuses viidatud kahe kõnealuse andmebaasi erineva ülesehituse kohta.
Selles osas tuleb lisaks märkida, et juhul, kui tuvastatakse – mis on siseriikliku kohtu ülesanne –, et
sui generis
õigusega kaitstud andmebaasi kogu sisu või selle oluline osa on ilma andmebaasi tegija loata üle kantud teisele isikule kuuluvale andmekandjale eesmärgiga teha see üldsusele kättesaadavaks, näiteks teise, muudetud andmebaasi kujul, võib see asjaolu lisaks tõendusele väljavõtte tegemise kohta olla tõendiks ka taaskasutuse kohta direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses, mille kohaselt taaskasutamine tähendab kaitstud andmebaasi kogu sisu või selle olulise osa üldsusele kättesaadavaks tegemist loata (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus The British Horseracing Board jt, punktid 61 ja 67).
Samas on oluline rõhutada, nagu märkis ka komisjon, et asjaolu – mille olemasolu tuleb tuvastada siseriiklikul kohtul –, et kaitstud andmebaasist tehti ebaseaduslikult väljavõte eesmärgiga luua ja turustada uus, algse andmebaasiga konkureeriv andmebaas, võib teatud asjaoludel olla oluline nimetatud teo tagajärjel algse andmebaasi tegijale tekitatud kahju hindamisel.
Asjaolu – millele viitas ka siseriiklik kohus oma neljandas eelotsuse küsimuses –, et andmebaasi sisu füüsilised ja tehnilised tunnused esinevad ka teise andmebaasi sisus, võib käsitada tõendina teabe ülekandmisest kahe nimetatud andmebaasi vahel ja seega väljavõtte tegemisest. Kuid siiski, nagu rõhutas Lakorda, tuleb asjaolu, kas sellist tunnuste kokkulangemist saab tõlgendada muude tegurite abil, nagu identsete allikate kasutamine kahe nimetatud andmebaasi loomisel ja selliste sarnaste tunnuste esinemine nimetatud ühistes allikates, tuvastada nimetatud siseriiklikul kohtul.
Tuleb ka märkida, nagu seda tegi Bulgaaria valitsus, et asjaolu, et andmebaasi tegija poolt allikatest, millelele avalikkusel puudub juurdepääs, omandatud materjalid esinevad ka teise andmebaasi tegija andmebaasis, ei ole iseenesest piisav tõend selle kohta, et esimesest andmebaasist on teavet teise andmebaasi üle kantud, arvestades seda, et teise andmebaasi tegija võis nimetatud teabe saada vahetult samadest allikatest kui need, mida kasutab esimesena nimetatud andmebaasi tegija. Kuid kõnealune asjaolu võib siiski olla ka tõend andmebaasist väljavõtte tegemise kohta.
Lõpuks, nagu väitsid Bulgaaria valitsus ja komisjon, võib asjaolu – millele Lakorda viitas põhikohtuasjas ja mis on viienda eelotsuse küsimuse aluseks –, et andmebaasi tegija
sui generis
õigust väidetavalt rikkunud isik on oma andmebaasi haldamisel kasutanud originaaltarkvara, kindlasti olla asjakohane seoses nõukogu 14. mai 1991. aasta direktiiviga arvutiprogrammide õiguskaitse kohta (
EÜT L 122, lk 42
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 114) (vt selle kohta direktiivi 96/9 põhjendus 23 ja artikli 2 punkt a).
Seevastu ei saa kõnealuse asjaolu enese alusel välistada, et väidetava rikkumise toime pannud andmebaasi tegija andmekandja kogu sisu või selle osa on loata üle kantud kaitstud andmebaasist.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele, neljandale ja viiendale küsimusele vastata järgmiselt.
—
Mõistete „alaline ülekandmine” ja „ajutine ülekandmine” direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses eristamine põhineb kaitstud andmebaasist võetud elementide teise andmebaasi andmekandjal säilitamise kestuse kriteeriumil. Kaitstud elektrooniliselt juurdepääsetavast andmebaasist artiklis 7 sätestatud väljavõtte tegemise aeg on hetk, kui kõnealusest andmebaasist võetud teave talletatakse muule andmekandjale kui algne andmebaas. Väljavõtte tegemise mõiste ei sõltu väljavõtte tegija eesmärgist, viimase poolt selliselt võetud teabe sisu muutmisest ega võimalikest erinevustest kõnealuste andmebaaside ülesehituses.
—
Asjaolu, et ühe isiku poolt loodud kaitstud andmebaasi füüsilised ja tehnilised tunnused esinevad ka teise isiku poolt loodud andmebaasis, võib tõlgendada tõendina selle kohta, et esimesest andmebaasist on tehtud väljavõte direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses, välja arvatud juhul, kui sellist kokkulangevust saab põhjendada muude tegurite abil kui teabe ülekandmine kahe kõnealuse andmebaasi vahel. Asjaolu, et materjal, mis on loodud selliste allikate toel, millele avalikkusel puudub juurdepääs, sisaldub ka teise autori andmebaasis, ei ole iseenesest piisav tõend selle kohta, et nimetatud materjalid kõnealusel viisil esimesest andmebaasist võeti, kuid võib loata väljavõtte tegemisele viidata.
—
Kõnealuste elektrooniliste andmebaaside haldamisel kasutatud arvutiprogrammide olemus ei kujuta endast tegurit väljavõtte tegemise tuvastamiseks direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses.
Teine, kolmas ja kuues eelotsuse küsimus, mis puudutavad mõistet „andmebaasi sisu oluline osa” direktiivi 96/9 tähenduses
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kuidas tõlgendada andmebaasi kvantiteedilt „olulisest osast” väljavõtte tegemise mõistet direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses, kui andmebaas tervikuna on jagatud üksikuteks alamgruppideks (moodulid), mis on iseseisvalt turustatavad tooted.
Kolmanda küsimusega soovib siseriiklik kohus sisuliselt teada, kas asjaolu, et teatava osa väidetavalt võetud andmetest sai andmebaasi tegija allikast, millele avalikkusel puudub juurdepääs, mõjutab andmebaasi sisu kvantiteedilt „olulise osa” mõiste tõlgendamist direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses.
Kuuenda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kuidas tõlgendada direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses mõistet „andmebaasi sisu oluline osa”, arvestades Euroopa Kohtu praktikas antud juhiseid, kui andmebaas sisaldab üldsusele kättesaadavaid õigusakte, nagu riigi täitevvõimu üldaktid ja üksikaktid ning nende ametlikud tõlked, ning kohtupraktikat.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu teise küsimusega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on andmebaasi sisu kvantiteedilt olulise osa mõiste seotud andmebaasist võetud ja/või taaskasutatud andmete mahuga ning seda tuleb hinnata andmebaasi sisu kogumahust lähtudes. Kui kasutaja teeb väljavõtte ja/või taaskasutab sellise andmebaasi sisu kvantiteedilt olulist osa, mille loomiseks on kasutatud olulist hulka vahendeid, on andmebaasist võetud ja/või taaskasutatud osale vastav investeering proportsionaalselt sama oluline (vt eespool viidatud kohtuotsus The British Horseracing Board jt, punkt 70).
Selles küsimuses tuleb märkida, nagu seda tegi komisjon, et selle andmebaasi maht, kuhu kanti üle teavet kaitstud andmebaasist, ei ole seevastu asjassepuutuv viimati mainitud andmebaasi selle osa olulisuse hindamisel, mida väidetav teabe võtmine ja/või taaskasutamine puudutas.
Lisaks, nagu märkisid nii Apis, Bulgaaria valitsus kui ka komisjon, saab väljavõtte tegemise ja/või taaskasutamise kvantitatiivse olulisuse hindamisel igal juhul lähtuda üksnes kogu teabest, mis kuulub kaitsmisele
sui generis
õiguse alusel, esiteks seetõttu, et tegemist on andmebaasiga direktiivi 96/9 artikli 1 lõike 2 tähenduses ja teiseks tulenevalt andmebaasi loomiseks tehtud investeeringu olulisusest kõnealuse direktiivi artikli 7 lõike 1 tähenduses.
Seega olukorras, millele siseriiklik kohus teises eelotsuse küsimuses viitas, kus teabekogum on jagatud üksikuteks alamgruppideks, tuleb selleks, et kindlaks teha, kas ühe mooduli sisust väidetavalt tehtud väljavõte ja/või selle taaskasutamine kujutas endast andmebaasi kvantiteedilt olulist osa, esiteks välja selgitada, kas kõnealune moodul iseenesest kujutab endast andmebaasi direktiivi 96/9 tähenduses (vt selle kohta 9. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-444/02: Fixtures Marketing, EKL 2004, lk I-10549
, punktid 19–32), mis vastab ka nimetatud direktiivi artikli 7 lõikes 1 sätestatud
sui generis
õigusega antud kaitse kriteeriumidele.
Sellele küsimusele jaatava vastuse korral tuleb kõnealusest alamgrupist väidetavalt võetud ja/või taaskasutatud teabe mahtu võrrelda selles alamgrupis sisalduva teabe kogumahuga.
Eitava vastuse korral ja juhul, kui teabekogum, mille koosseisu kõnealune alamgrupp kuulub, kujutab endast andmebaasi, mis direktiivi 96/9 artikli 1 lõike 2 ja artikli 7 lõike 1 koos kohaldamisest tulenevalt kuulub
sui generis
õiguse alusel kaitsmisele, tuleb võrrelda nimetatud alamgrupist ja vajaduse korral teistest alamgruppidest väidetavalt võetud ja/või taaskasutatud teabe mahtu ja vastava teabekogumi sisu kogumahtu.
Antud küsimuses tuleb lisada, et asjaolu, et sama teabekogumi erinevaid alamgruppe turustatakse iseseisvate toodetena, ei ole iseenesest piisav, et neid lugeda
sui generis
õiguse alusel kaitstavateks andmebaasideks. Viimati nimetatud määratlus ei põhine kaubanduslikel kaalutlustel, vaid direktiivi 96/9 artikli 1 lõikes 2 ja artikli 7 lõikes 1 sätestatud õiguslikel tingimustel.
Seoses eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmanda küsimusega tuleb rõhutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on andmebaasi sisu kvaliteedilt olulise osa mõiste seotud väljavõtte ja/või taaskasutamise objekti sisu kogumiseks, kontrollimiseks või esitamiseks tehtud investeeringu tähtsusega, sõltumata sellest, kas selle objekti puhul on tegemist kaitstud andmebaasi üldise sisu kvantiteedilt olulise osaga. Andmebaasi sisu kvantiteedilt tähtsusetu osa loomiseks võib tegelikult olla kogumise, kontrollimise või esitamise mõttes investeeritud märkimisväärne kogus inimtööjõudu, tehnilisi või rahalisi ressursse (vt eespool viidatud kohtuotsus The British Horseracing Board jt, punkt 71).
Pidades silmas direktiivi 96/9 põhjendust 46, mille kohaselt ei põhjusta
sui generis
õiguse olemasolu uue õiguse teket andmebaasi kuuluvatele teostele, andmetele või materjalidele, on Euroopa Kohus lisaks leidnud, et väljavõtte tegemise ja/või taaskasutamise objektiks oleva materjali sisuline väärtus ei kujuta endast kriteeriumi, mille alusel otsustada selle olulisuse üle (vt eespool viidatud kohtuotsus The British Horseracing Board jt, punktid 72 ja 78).
Võttes arvesse käesoleva otsuse punktis 66 esitatut, võib asjaolu, et
sui generis
õigusega kaitstud andmebaasist väidetavalt võetud ja/või taaskasutatud teave saadi allikatest, millele avalikkusel puudub juurdepääs, tulenevalt teabe sellistest allikatest kogumiseks investeeritud inimtööjõu ja tehniliste või rahaliste ressursside olulisusest mõjutada hinnangut küsimuses, kas tegemist oli nende andmete „kogumisega” seonduva olulise investeeringuga direktiivi 96/9 artikli 7 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta 9. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-46/02: Fixtures Marketing, EKL 2004, lk I-10365
, punktid 34 ja 38) ja seega mõjutada kõnealuse teabe määratlemist asjaomase andmebaasi kvantiteedilt olulise osana.
Lõpuks, mis puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu kuuendas küsimuses märgitud asjaolu, et arutlusel olevas andmebaasis sisaldub ametlik, üldsusele kättesaadav teave, siis tuleb rõhutada, et nii direktiivi 96/9 artikli 1 lõikes 2 andmebaasi määratlemisel kasutatud üldisest sõnastusest kui ka
sui generis
õigusega antud kaitsest nähtub, et ühenduse seadusandja on soovinud andmebaaside mõistet laialt defineerida, piiramata seda eelkõige asjaomase teabekandja sisust tulenevate kriteeriumidega (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus C-444/02: Fixtures Marketing, punktid 19–21).
Lisaks tuleneb direktiivi 96/9 artikli 7 lõikest 4, et
sui generis
õigust kohaldatakse olenemata sellest, kas andmebaas ja/või selle sisu on muu hulgas autoriõigusega kaitstav.
Seega, nagu märkis Bulgaaria valitsus, ei õigusta Lakorda poolt viidatud asjaolu, et Apise õigusteabesüsteemides sisalduv teave ei ole selle ametlikust iseloomust tulenevalt autoriõigusega kaitstav, iseenesest seda, et nimetatud teabekogu ei määratleta „andmebaasina” direktiivi 96/9 artikli 1 lõike 2 tähenduses või et selline teabekogu arvatakse välja direktiivi artikliga 7 kehtestatud
sui generis
õigusega tagatud kaitse kohaldamisalast.
Seega, nagu väidavad Apis, Bulgaaria valitsus ja komisjon, ei vabasta asjaolu, et kogu või osa teabekogumisse kogutud teabest on ametlik ja üldsusele kättesaadav, siseriiklikku kohut kohustusest tuvastada kõikide asjassepuutuvate faktiliste asjaolude põhjal, kas nimetatud teabekogu kujutab endast
sui generis
õigusega kaitstavat andmebaasi, kuna selle sisu kogumiseks, kontrollimiseks ja/või esitamiseks on tehtud kvalitatiivselt või kvantitatiivselt oluline investeering (vt selle kohta eespool viidatud otsus kohtuasjas C-46/02: Fixtures Marketing, punktid 32–38).
Asjaolu, et kaitstud andmebaas sisaldab peamiselt ametlikku, üldsusele kättesaadavat teavet, ei vabasta siseriiklikku kohut samuti kohustusest tuvastada – selleks, et hinnata nimetatud andmebaasi sisu olulisest osast väljavõtte tegemise ja/või selle taaskasutamise toimumist –, kas kõnealusest andmebaasist väidetavalt võetud või taaskasutatud teave kujutab endast kvantiteedilt olulist osa nimetatud andmebaasi sisust või kvaliteedilt olulist osa andmebaasi sisust, kuna selle kogumisse, kontrollimisse ja esitamisse on investeeritud märkimisväärne kogus inimtööjõudu, tehnilisi või rahalisi ressursse.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb teisele, kolmandale ja kuuendale eelotsuse küsimusele vastata järgmiselt.
—
Direktiivi 96/9 artiklit 7 tuleb tõlgendada selliselt, et juhul, kui teabekogu on jaotatud eraldi alamgruppideks, tuleb ühest alamgrupist võetud ja/või taaskasutatud teabe mahtu, selleks et teha kindlaks, kas andmebaasi sisu kvantiteedilt olulisest osast on tehtud väljavõte ja/või seda on taaskasutatud kõnealuse artikli tähenduses, võrrelda kõnealuse alamgrupi sisu kogumahuga, kui see alamgrupp kujutab endast andmebaasi, mis vastab
sui generis
õigusega tagatud kaitse tingimustele. Vastupidisel juhul ja ulatuses, milles teabekogu kujutab endast nimetatud õiguse alusel kaitstud andmebaasi, tuleb võrrelda selle teabekogu erinevatest alamgruppidest väidetavalt võetud ja/või taaskasutatud teabe mahtu teabekogu sisu kogumahuga.
—
Asjaolu, et
sui generis
õigusega kaitstud andmebaasi tegija sai sellest andmebaasist väidetavalt võetud ja/või taaskasutatud teabe allikast, millele avalikkusel puudub juurdepääs, võib tulenevalt teabe sellistest allikatest kogumiseks investeeritud inimtööjõu ja tehniliste või rahaliste ressursside olulisusest mõjutada nimetatud teabe määratlemist kõnealuse andmebaasi sisu kvantiteedilt olulise osana direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses.
—
Asjaolu, et kogu või osa teabekogumisse kogutud teabest on ametlik ja üldsusele kättesaadav, ei vabasta siseriiklikku kohut kohustusest tuvastada – selleks, et hinnata nimetatud andmebaasi sisu olulisest osast väljavõtte tegemise ja/või selle taaskasutamise toimumist –, kas kõnealusest andmebaasist väidetavalt võetud ja/või taaskasutatud teave kujutab endast kvantiteedilt olulist osa nimetatud andmebaasi sisust või kvaliteedilt olulist osa andmebaasi sisust, kuna selle kogumisse, kontrollimisse ja esitamisse on investeeritud märkimisväärne kogus inimtööjõudu, tehnilisi või rahalisi ressursse.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Mõistete „alaline ülekandmine” ja „ajutine ülekandmine” Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 1996. aasta direktiivi 96/9/EÜ andmebaaside õiguskaitse kohta artikli 7 tähenduses eristamine põhineb kaitstud andmebaasist võetud elementide teise andmebaasi andmekandjal säilitamise kestuse kriteeriumil. Kaitstud elektrooniliselt juurdepääsetavast andmebaasist artiklis 7 sätestatud väljavõtte tegemise aeg on hetk, kui kõnealusest andmebaasist võetud teave talletatakse muule andmekandjale kui algne andmebaas. Väljavõtte tegemise mõiste ei sõltu väljavõtte tegija eesmärgist, viimase poolt selliselt võetud teabe sisu muutmisest ega võimalikest erinevustest kõnealuste andmebaaside ülesehituses.
Asjaolu, et ühe isiku poolt loodud kaitstud andmebaasi füüsilised ja tehnilised tunnused esinevad ka teise isiku poolt loodud andmebaasis, võib tõlgendada tõendina selle kohta, et esimesest andmebaasist on tehtud väljavõte direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses, välja arvatud juhul, kui sellist kokkulangevust saab põhjendada muude tegurite abil kui teabe ülekandmine kahe kõnealuse andmebaasi vahel. Asjaolu, et materjal, mis on loodud selliste allikate toel, millele avalikkusel puudub juurdepääs, sisaldub ka teise autori andmebaasis, ei ole iseenesest piisav tõend selle kohta, et nimetatud materjalid kõnealusel viisil esimesest andmebaasist võeti, kuid võib loata väljavõtte tegemisele viidata.
Elektrooniliste andmebaaside haldamisel kasutatud arvutiprogrammide olemus ei kujuta endast tegurit väljavõtte tegemise tuvastamiseks direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses.

2.
Direktiivi 96/9 artiklit 7 tuleb tõlgendada selliselt, et juhul, kui teabekogu on jaotatud eraldi alamgruppideks, tuleb ühest alamgrupist võetud ja/või taaskasutatud teabe mahtu, selleks et teha kindlaks, kas andmebaasi sisu kvantiteedilt olulisest osast on tehtud väljavõte ja/või seda on taaskasutatud kõnealuse artikli tähenduses, võrrelda kõnealuse alamgrupi sisu kogumahuga, kui see alamgrupp kujutab endast andmebaasi, mis vastab
sui generis
õigusega tagatud kaitse tingimustele. Vastupidisel juhul ja ulatuses, milles teabekogu kujutab endast nimetatud õiguse alusel kaitstud andmebaasi, tuleb võrrelda selle teabekogu erinevatest alamgruppidest väidetavalt võetud ja/või taaskasutatud teabe mahtu teabekogu sisu kogumahuga.
Asjaolu, et
sui generis
õigusega kaitstud andmebaasi tegija sai sellest andmebaasist väidetavalt võetud ja/või taaskasutatud teabe allikast, millele avalikkusel puudub juurdepääs, võib tulenevalt teabe sellistest allikatest kogumiseks investeeritud inimtööjõu ja tehniliste või rahaliste ressursside olulisusest mõjutada nimetatud teabe määratlemist kõnealuse andmebaasi sisu kvantiteedilt olulise osana direktiivi 96/9 artikli 7 tähenduses.
Asjaolu, et kogu või osa teabekogumisse kogutud teabest on ametlik ja üldsusele kättesaadav, ei vabasta siseriiklikku kohut kohustusest tuvastada – selleks, et hinnata nimetatud andmebaasi sisu olulisest osast väljavõtte tegemise ja/või selle taaskasutamise toimumist –, kas kõnealusest andmebaasist väidetavalt võetud ja/või taaskasutatud teave kujutab endast kvantiteedilt olulist osa nimetatud andmebaasi sisust või kvaliteedilt olulist osa andmebaasi sisust, kuna selle kogumisse, kontrollimisse ja esitamisse on investeeritud märkimisväärne kogus inimtööjõudu, tehnilisi või rahalisi ressursse.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: bulgaaria.