CELEX: 62002CJ0173
Reglamentas (EEB) Nr. 3950/92
Bendras pieno ir pieno produktų rinkos organizavimas
Komisijos sprendimas, draudžiantis teikti pagalbą pieno kvotoms gauti

Ispanijos Karalystė pareikštu ieškiniu Teisingumo Teismo prašo panaikinti 2002 m. kovo 12 d. Komisijos sprendimą 2002/411/EB
dėl Ispanijos valstybės pagalbos prioritetiniais laikomiems karvės pieno gamintojams (OL L 144, p. 49, toliau – ginčijamas
sprendimas).

Teisinis pagrindas
EB 36 straipsnyje nustatyta:
„Konkurencijos taisyklėms skirto skyriaus nuostatos žemės ūkio produktų gamybai ir prekybai taikomos tik tokiu mastu, kokį
nustato Taryba <…>“.
1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo (OL L 148,
p. 13) 23 straipsnyje numatyta:
„Išskyrus šiame reglamente numatytas išlygas, Sutarties 92–94 straipsniai (dabar – EB 87–89 straipsniai) taikomi 1 straipsnyje
numatytų produktų gamybai ir prekybai.“
1992 m. gruodžio 28 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3950/92, nustatančio papildomą mokestį pieno ir pieno produktų sektoriuje
(OL L 405, p. 1) 5 straipsnyje numatyta:
„Valstybė narė, laikydamasi 3 straipsnyje nurodytų kiekių, gali padidinti nacionalinį rezervą, visoje šalyje mažindama visus
individualius referencinius kiekius, kad gamintojams, nustatomiems pagal objektyvius, su Komisija suderintus kriterijus, skirtų
papildomus arba specialius kiekius.
Nepažeidžiant 6 straipsnio 1 dalies, gamintojų, vieną iš dvylikos mėnesių laikotarpį nepardavusių pieno ar kitų pieno produktų,
turimi referenciniai kiekiai pridedami prie nacionalinio rezervo ir gali būti perskirstyti pagal pirmąją pastraipą. Jei gamintojas
per valstybės narės nustatytiną laiką atnaujina pieno arba kitų pieno produktų gaminimą, pagal 4 straipsnio 1 dalį ne vėliau
kaip balandžio 1 dieną po prašymo pateikimo dienos jam skiriamas referencinis kiekis.“
Remiantis priešpaskutiniąja Reglamento Nr. 3950/92 preambulės konstatuojamosios dalies pastraipa, tam, kad būtų tęsiama pieno
produktų gamybos restruktūrizacija ir gerinama aplinka, reikėtų, remiantis objektyviais kriterijais, leisti valstybėms narėms
toliau įgyvendinti nacionalines restruktūrizavimo programas ir organizuoti tam tikrą referencinių kiekių judėjimo atitinkamoje
geografinėje zonoje lankstumą.
Šiuo klausimu Reglamento Nr. 3950/92 8 straipsnyje patikslinama:
„Siekdamos užbaigti pieno gamybos restruktūrizaciją nacionaliniu, regioniniu arba pieno surinkimo vietų lygiu ar pagerinti
aplinkos sąlygas, valstybės narės, laikydamosi išsamių taisyklių, kurias jos nustato atsižvelgdamos į šalių teisėtus interesus,
gali imtis vieno ar kelių toliau išvardytų veiksmų:
-      skirti kompensaciją, išmokamą vienu ar keliais metiniais mokėjimais gamintojams, kurie įsipareigoja visiškai arba iš dalies
atsisakyti pieno gamybos, o tokius laisvus referencinius kiekius pridėti prie nacionalinio rezervo,
-      remiantis objektyviais kriterijais nustatyti sąlygas, kuriomis gamintojai dvylikos mėnesių laikotarpio pradžioje per kompetentingą
instituciją arba jos paskirtą instituciją už mokestį gali gauti referencinius kiekius, kurių praeito dvylikos mėnesių laikotarpio
pabaigoje galutinai atsisakė kiti gamintojai, ir jiems už tai buvo vienu ar keliais metiniais mokėjimais išmokėta minėto mokesčio
dydžio kompensacija,
<…>“

Faktinės aplinkybės, ginčijamas sprendimas ir procesas Teisingumo Teisme
1998–1999 prekybiniais metais kompetentingos institucijos Astūrijos (Ispanija) Kunigaikštystės autonominėje bendruomenėje
teikė pagalbą pieno kvotoms gauti (toliau – ginčijama pagalba). Šia pagalba buvo siekiama palengvinti referencinių kiekių
gavimą pieno gamintojams, kuriems pagal 1991 m. gruodžio 30 d. Karališkąjį dekretą Nr. 1888/91 (1992 m. sausio 2 d. BOE Nr. 2,
p. 84) teikiama pirmenybė kitų gamintojų atžvilgiu. Pagalbą sudarė paskolų sutarčių, sudarytų finansuoti tokį gavimą, palūkanų
normos sumažinimas.
2002 m. kovo 12 d. Komisija, gavusi skundą dėl šios pagalbos, priėmė ginčijamą sprendimą, kuriuo uždraudė minėtą pagalbą remdamasi
tuo, kad ji buvo nesuderinama su bendrąja rinka. Pagal ginčijamą sprendimą, viena vertus, pagalba nebuvo leidžiama pagal Reglamento
Nr. 3950/92 nuostatas ir, kita vertus, EB 87 straipsnio 2 ir 3 dalys nebuvo taikytinos.
Savo ieškiniu dėl panaikinimo Ispanijos Karalystė Teisingumo Teismo prašo panaikinti ginčijamą sprendimą ir priteisti iš Komisijos
bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti ieškinį kaip nepagrįstą ir priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl ieškinio
Grįsdama savo ieškinį, Ispanijos vyriausybė iš esmės remiasi dviem pagrindais.

Dėl pirmo pagrindo
Šalių argumentai
Pirmu pagrindu Ispanijos Karalystė tvirtina, kad ginčijamas sprendimas prieštarauja Reglamentui Nr. 3950/92, nes jis draudžia
pagalbą, kuri atitinka šio reglamento tikslus bei Bendrijos teisės pagrindines normas ir principus.
Iš tiesų, siekiant nustatyti pagalbos atitikimą Reglamentui Nr. 3950/92, nėra būtina nustatinėti, kad ji yra aiškiai šiuo
reglamentu leidžiama. Pakanka įrodyti jos atitikimą šiuo reglamentu siekiamiems tikslams ir tai, kad ji nepažeidžia jokios
kitos Bendrijos teisės normos ar pagrindinio principo (1979 m. birželio 26 d. Sprendimo
Mc Carren
, 177/78, Rink. p. 2161, 14 punktas; 1988 m. vasario 23 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, 216/84, Rink. p. 793, 18 ir 19 punktai; 1988 m. liepos 14 d. Sprendimo
Zoni
, 90/86, Rink. p. 4285, 26 punktas ir 1990 m. lapkričio 6 d. Sprendimo
Italija prieš Komisiją
, C‑86/89, Rink. p. I‑3891, 19 punktas). Ginčijama pagalba atitinka šias sąlygas.
Bet kokiu atveju valstybės narės turi veikimo laisvę pasirinkti papildomus veiksmus be tų, kurie išvardyti minėto reglamento
8 straipsnyje.
Komisija atsakydama tvirtina, kad Teisingumo Teismo praktikoje nėra nieko, kas galėtų paremti Ispanijos vyriausybės teiginį,
kad ginčijamame sprendime numatyta pagalba atitinka Reglamentą Nr. 3950/92, net jeigu ji nėra aiškiai nustatyta šiame reglamente.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip nurodyta minėto sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
18 punkte, pieno produktams nustatomas bendras rinkos organizavimas.
Dėl pagalbos šiame sektoriuje, remiantis Reglamento Nr. 804/68 23 straipsniu, skaitomu kartu su EB 36 straipsniu, EB 87, 88
ir 89 straipsniai taikomi pieno produktų gamybai ir prekybai tik tokiu mastu, koks numatytas bendrą rinkos organizavimą nustatančiuose
teisės aktuose.
Šiuo požiūriu Reglamento Nr. 3950/92 5 ir 8 straipsniuose nustatyta, kad valstybė narė tam tikromis sąlygomis gali teikti
pagalbą pieno produktų gamintojams.
Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, jeigu Bendrija nustatė bendrą rinkos organizavimą konkrečiame sektoriuje, ji pati
turi spręsti problemas, kylančias bendros žemės ūkio politikos srityje. Todėl valstybės narės negali priimti jokių vienašalių
priemonių šioje srityje, net jeigu tokios priemonės galėtų paremti Bendrijos bendrąją politiką (žr. pirmiau minėtų sprendimų
Komisija prieš Prancūziją
18 punktą;
Italija prieš Komisiją
19 punktą ir
Zoni
26 punktą).
Taikant bendrą pieno produktų rinkos organizavimą, tiktai ta pagalba, kurią leidžiama teikti pagal Reglamento Nr. 3950/92
5 ir 8 straipsnius, yra teisėta.
Šiuo požiūriu Ispanijos vyriausybės argumentas, jog remiantis 2002 m. birželio 20 d. Sprendimu
Mulligan ir kt.
(C‑313/99, Rink. p. I‑5719) nebūtina, kad teikiama pagalba būtų aiškiai leidžiama Reglamentu Nr. 3950/92, nepriimtinas. Iš
tiesų generalinio advokato išvados 40 punkte teisingai pabrėžiama, kad šioje byloje Teisingumo Teismas pripažino Airijoje
taikomą schemą teisėta tiktai todėl, kad ji pateko į Reglamento Nr. 3950/92 7 straipsnio 1 dalies leidžiamų priemonių taikymo
sritį (žr. minėto sprendimo
Mulligan ir kt.
29 punktą).
Nagrinėjamoje byloje ginčijama pagalba, kurią sudaro paskolų, paimtų referenciniams kiekiams įsigyti iš kitų gamintojų, palūkanų
normos sumažinimas, neleidžiama nei pagal Reglamento Nr. 3950/92 5 straipsnį, nei pagal jo 8 straipsnį.
Iš tiesų referenciniai kiekiai, kuriems įsigyti buvo teikiama pagalba, gaunami ne iš nacionalinio rezervo, nebuvo išlaisvinti
mažinant visus individualius referencinius kiekius, ir neatitinka gamintojų, nepardavusių pieno ar kitų pieno produktų dvylikos
mėnesių laikotarpiu, turimų referencinių kiekių Reglamento Nr. 3950/92 5 straipsnio prasme.
Be to, ginčijama pagalba kaip palūkanų normų sumažinimas nėra kompensacija Reglamento Nr. 3950/92 8 straipsnio pirmos įtraukos
prasme.
Galiausiai ji nepatenka į minėto 8 straipsnio antros įtraukos taikymo sritį, nes referenciniai kiekiai, kuriems gauti buvo
mokama pagalba, gaunami ne iš nacionalinio rezervo.
Be to, generalinio advokato išvados 44 punkte teisingai nustatyta, kad Reglamento Nr. 3950/92 8 straipsnio nuoroda į „vieną
ar kelis toliau išvardytus veiksmus“ suteikia valstybėms teisę atskirai ar bendrai imtis vieno ar kelių išvardytų veiksmų,
tačiau neleidžia nustatyti kitokio pobūdžio veiksmų šioje srityje. Tas pats pasakytina ir dėl „išsamių taisyklių“, kurias
valstybė narė gali taikyti tik siekiant įgyvendinti vieną ar kelis minėtus veiksmus.
Darytina išvada, kad pirmas pagrindas turi būti atmestas.

Dėl antro pagrindo
Šalių argumentai
Antru pagrindu Ispanijos vyriausybė tvirtina, kad ginčijamas sprendimas prieštarauja Reglamentui Nr. 3950/92, nes jis draudžia
pagalbą, kuri neiškraipo pieno ir pieno produktų rinkos funkcionavimą nustatančių taisyklių.
Ispanijos vyriausybės tvirtina, kad pagalba, kuri neiškraipo pieno produktų rinką reglamentuojančių taisyklių, yra suderinama
su bendrąja rinka, ir todėl neturėtų būti draudžiama.
Komisija teigimu, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Reglamentas Nr. 3950/92 netrukdo imtis ne tik jame aiškiai numatytų,
bet ir kitų restruktūrizavimo veiksmų, ginčijama pagalba gali sukelti nemažus rinkos iškraipymus, ir todėl ji nesuderinama
su bendru rinkos reglamentavimu.
Teisingumo Teismo vertinimas
Remiantis šio sprendimo 20 punktu, tiktai ta pagalba, kurią leidžiama teikti pagal Reglamentą Nr. 3950/92, yra teisėta. Šis
teisėtumas nepriklauso nuo šios pagalbos galimo poveikio pieno ir pieno produktų rinkos funkcionavimui. Dėl šios priežasties,
jeigu tokia pagalba aiškiai neleidžiama minėtu reglamentu, ji yra neteisėta, net jeigu ji ir neiškraipo šios rinkos funkcionavimo.
Nagrinėjamu atveju ginčijama pagalba nebuvo aiškiai leidžiama Reglamentu Nr. 3950/92.
Iš to, kas išdėstyta, seka, kad antras pagrindas taip pat turi būti atmestas.
Darytina išvada, kad ieškinys turi būti atmestas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Darbo reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė.
Kadangi Komisija prašė priteisti išlaidas iš Ispanijos Karalystės ir pastaroji pralaimėjo bylą, ji turi padengti išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1. Atmesti ieškinį.
2. Priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: ispanų.