CELEX: 62005CJ0178
Valsts pienākumu neizpilde
Direktīva 69/335/EEK
Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai
Kapitāla nodoklis
Pilnīga saskaņošana
Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz ar kapitāla nodokli aplikt jebkādu juridiskās adreses maiņu, ja vien attiecīgā sabiedrība ar kapitāla nodokli netiek aplikta savā izcelsmes dalībvalstī
Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts atbrīvojums no kapitāla nodokļa attiecībā uz lauksaimniecības kooperatīviem un visu veidu šo kooperatīvu apvienībām vai konsorcijiem
Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts atbrīvojums no kapitāla nodokļa kuģniecības uzņēmumiem, kuģniecības konsorcijiem un jebkāda veida kuģniecības sabiedrībām
Cīņa pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas
Tiesību ļaunprātīga izmantošana
Sprieduma iedarbības laikā ierobežošana

1       Ar savu prasību Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, pieņemot tiesību aktus attiecībā uz nodokļa piemērošanu juridiskās
adreses vai faktiskā vadības centra vietas pārcelšanai, kā arī paredzot visu veidu lauksaimniecības kooperatīvu savienību
vai visa veida konsorciju, kuģniecības uzņēmumu, kuģniecības konsorciju un visu veidu kuģniecības sabiedrību atbrīvojumu no
šī nodokļa, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvu 69/335/EEK
par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 249, 25. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1985. gada
10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK (OV L 156, 23. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 69/335”).

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
2       Kā izriet no Direktīvas 69/335 pirmā un otrā apsvēruma, tās mērķis ir veicināt kapitāla brīvu apriti – pamatbrīvību, kas uzskatāma
par būtisku iekšējā tirgus izveidē. Šajā sakarā tajā paredzēts novērst fiskālos šķēršļus kapitāla piesaistīšanas jomā, jo
īpaši sabiedrību kapitāla nodokli, proti, nodokli, ko maksā kapitālsabiedrību dalībnieki vai akcionāri.
3       Tā Direktīvas 69/335 1.–9. pantā paredzēta saskaņota nodokļa iekasēšana par kapitālieguldījumiem sabiedrībās (turpmāk tekstā
– “kapitāla nodoklis”).
4       Saskaņā ar minētās direktīvas sesto apsvērumu šis kapitāla nodoklis Eiropas Kopienā būtu jāiekasē tikai vienreiz un tam ir
jābūt vienādam visās dalībvalstīs.
5       Minētās direktīvas 1. pantā ir noteikts, ka “dalībvalstis par kapitāla iemaksām kapitāla sabiedrībās iekasē nodokli”.
6       Direktīvas 69/335 3. panta 1. un 2. punktā tajā paredzētās “kapitālsabiedrības” ir definētas šādi:
“1.      Šajā direktīvā vārdkopa “kapitāla sabiedrība” nozīmē:
a)      uzņēmējsabiedrības, ko saskaņā ar [..] Grieķijas [..] likumiem attiecīgi sauc:
–       [..]
Ανώνυμος Εταιρία
[sabiedrības] [..];
–       [..]
Ετερόρρυθμος κατά μετοχάς Εταιρία
[komandītakciju sabiedrības] [..];
–       [..]
Εταιρία Περιωρισμένης Ευθύνης
[sabiedrības ar ierobežotu atbildību] [..];
[..]
b)      ikviena uzņēmējsabiedrība, apvienība vai juridiska persona, kuras kapitāla daļas vai aktīvus var pārdot biržā;
c)      ikviena uzņēmējsabiedrība, apvienība vai juridiska persona, kas darbojas, lai gūtu peļņu, un kuras dalībnieki ir tiesīgi savas
kapitāla daļas atsavināt trešajām pusēm bez iepriekšējas atļaujas un par uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskās personas
parādiem atbild vienīgi ar savām kapitāla daļām.
2.      Piemērojot šo direktīvu, visas citas uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas personas, kas darbojas, lai gūtu peļņu,
uzskata par kapitāla sabiedrībām. Dalībvalstīm tomēr ir tiesības, iekasējot kapitāla nodokli, tās neuzskatīt par kapitāla
sabiedrībām.”
7       Direktīvas 69/335 4. pantā ir paredzēti darījumi, kurus dalībvalstis var vai tām, atkarībā no gadījuma, ir pienākums ieturēt
kapitāla nodokli.
8       Minētās direktīvas 4. panta 1. punktā ir arī noteikts, ka dalībvalstis kapitāla nodokli piemēro:
“a)      kapitāla sabiedrības izveidošanai;
[..]
g)      tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu faktiskā vadības centra pārcelšanai no vienas dalībvalsts uz citu,
ja pēdējā minētajā, iekasējot kapitāla nodokli, tās uzskata par kapitāla sabiedrībām, bet par tādām neuzskata dalībvalstī,
no kuras tās pārceļ;
h)      tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu juridiskās adreses pārcelšanai no vienas dalībvalsts uz citu, kuru
faktiskais vadības centrs ir trešā valstī, ja pēdējā minētajā, iekasējot kapitāla nodokli, tās uzskata par kapitāla sabiedrībām,
bet par tādām neuzskata dalībvalstī, no kuras tās pārceļ.”
9       Direktīvas 69/335 4. panta 3. punkta b) apakšpunktā ir precizēts, ka par kapitālsabiedrības “izveidošanu” šī panta 1. punkta
a) apakšpunkta izpratnē nevar uzskatīt “tādas uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas personas faktiskā vadības centra
vai juridiskās adreses pārcelšanu no vienas dalībvalsts uz citu, ja, uzliekot kapitāla nodokli, abās dalībvalstīs to uzskata
par kapitāla sabiedrību”.
10     Saskaņā ar Direktīvas 69/335 7. panta 2. punktu:
“Dalībvalstis var vai nu piešķirt atbrīvojumu no kapitāla nodokļa visiem darījumiem, kas nav minēti 1. punktā, vai uzlikt
tiem nodokli ar vienotu likmi, kas nepārsniedz 1 %”.
11     Ar minētās direktīvas 8. pantu dalībvalstīm tiek atļauts “no kapitāla nodokļa daļēji vai pilnīgi atbrīvot darījumus, kas minēti
4. panta 1. un 2. punktā un attiecas uz:
–       kapitāla sabiedrībām, kas sniedz sabiedriskus pakalpojumus, piemēram, sabiedriskā transporta uzņēmumiem, ostu pārvaldēm vai
uzņēmumiem, kas nodrošina ūdeni, gāzi vai elektrību, ja valstij vai reģionu vai vietējām pašvaldībām pieder vismaz puse no
uzņēmējsabiedrības kapitāla;
–       kapitāla sabiedrībām, kas saskaņā ar saviem noteikumiem, kā arī faktiski nodarbojas vienīgi un tieši ar kultūru, labdarību,
palīdzības sniegšanu vai izglītību”.
12     Minētās direktīvas 9. pants ir šāds:
“Uz dažu tipu darījumiem vai kapitāla sabiedrībām var attiekties atbrīvojumi, likmju samazinājumi vai palielinājumi taisnīgas
nodokļu uzlikšanas vai sociālu apsvērumu dēļ, vai arī lai dalībvalsts varētu risināt īpašus jautājumus. Dalībvalsts, kas ierosina
veikt šādus pasākumus, jautājumu laikus nodod Komisijai, ņemot vērā to, kā jāpiemēro Līguma [97.] pants.”

Valsts tiesiskais regulējums
13     1986. gada 24. decembra Likuma 1676/86 par pievienotās vērtības nodokļa apmēra noteikšanu un citiem noteikumiem (
FEK
A’ 204) 17. pantā noteikts, ka ar “kapitāla piesaistīšanas nodokli” apliek būtībā, pirmkārt, uzņēmējsabiedrības un profesionālos
konsorcijus, kā arī, otrkārt, visu līmeņu kooperatīvās organizācijas.
14     Minētā likuma 18. pantā ir definēti ar nodokli apliekamie darījumi un šī paša panta 2. punktā ir ietverti vairāki šie darījumi:
“c)      juridiskas personas 17. panta izpratnē, kura ar kapitāla nodokli nav aplikta [citā] dalībvalstī [..], faktiskā vadības centra
pārcelšana no [citas] dalībvalsts uz Grieķiju;
d)      juridiskas personas 17. panta izpratnē, kuras faktiskais vadības centrs atrodas trešā valstī un kura ar kapitāla nodokli nav
aplikta [citā] dalībvalstī, faktiskā vadības centra pārcelšana no [citas] dalībvalsts uz Grieķiju.”
15     Minētā 18. panta 4. punkta d) apakšpunktā ir noteikts, ka, tā kā tā nav kapitāla piesaistīšana, “juridiskas personas 17. panta
izpratnē, kura ar nodokli ir apliekama [citā] dalībvalstī [..], faktiskā vadības centra vai juridiskās adreses pārcelšana
no [citas] dalībvalsts uz Grieķiju [..]” ar nodokli nav apliekama.
16     Likuma 1676/86 22. panta 1. punktā ir paredzēti šādi atbrīvojumi no kapitāla nodokļa:
“a)      jebkādiem lauksaimniecības kooperatīviem, tostarp to apvienībām un konsorcijiem;
b)      kuģniecības uzņēmumiem, kuģniecības konsorcijiem un jebkāda veida kuģniecības sabiedrībām.”

Fakti un pirmstiesas procedūra
17     Ļāvusi Grieķijas Republikai iesniegt savus apsvērumus, Komisija tai 2004. gada 22. decembrī nosūtīja argumentētu atzinumu
par to, ka atsevišķi valsts tiesiskā regulējuma par kapitāla nodokli aspekti šķiet neesam saderīgi ar Direktīvu 69/335. Tā
lūdza dalībvalsti divu mēnešu laikā, skaitot no šī argumentēta atzinuma paziņošanas, izpildīt tai ar Kopienu tiesībām uzliktos
pienākumus.
18     Tā kā Komisiju neapmierināja Grieķijas iestāžu ar 2005. gada 28. februāra vēstuli sniegtā atbilde, tā nolēma celt šo prasību.
19     Ar Tiesas priekšsēdētāja 2005. gada 19. septembra rīkojumu Spānijas Karalistei tika atļauts iestāties lietā Grieķijas Republikas
prasījumu atbalstam.

Par prasību
20     Savas prasības atbalstam Komisija izvirza vienu iebildumu, kurš būtībā ir iedalāms trijās daļās, proti:
–       Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) un h) apakšpunkta, kā arī 3. punkta b) apakšpunkta nepareiza transpozīcija valsts
tiesībās ar valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts kapitāla nodokli ieturēt par juridiskās adreses maiņu Kopienas iekšienē,
ja vien no attiecīgās sabiedrības kapitāla nodokli neiekasē tās izcelsmes dalībvalstī (turpmāk tekstā – “apskatāmais regulējums
par juridiskās adreses pārcelšanu”);
–       Direktīvas 69/335 1. un 3. panta nepareiza transpozīcija valsts tiesībās ar valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts no
kapitāla nodokļa atbrīvot lauksaimniecības kooperatīvus un visu veidu to apvienības vai konsorcijus (turpmāk tekstā – “apskatāmo
lauksaimniecības kooperatīvu atbrīvojums”), un
–       Direktīvas 69/335 1. un 3. panta nepareiza transpozīcija valsts tiesībās ar valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts no
kapitāla nodokļa atbrīvot kuģniecības uzņēmumus, kuģniecības konsorcijus un jebkāda veida kuģniecības sabiedrības (turpmāk
tekstā – “apskatāmo kuģniecības sabiedrību atbrīvojums”).

Par iebilduma pirmo daļu, kas saistīta ar apskatāmo regulējumu par juridiskās adreses pārcelšanu
Lietas dalībnieku argumenti
21     Komisija uzskata, ka apskatāmais regulējums par juridiskās adreses pārcelšanu, saskaņā ar kuru par juridiskās adreses maiņu
Kopienas iekšienē iekasē kapitāla nodokli, ja no attiecīgās sabiedrības šo pašu nodokli neiekasē tās izcelsmes dalībvalstī,
ir Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) un h) apakšpunkta, kā arī 3. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.
22     Saskaņā ar šo regulējumu – pretēji minētās direktīvas prasībām – nodokli var ieturēt par tādu sabiedrību juridiskās adreses
pārcelšanu, kuras savā izcelsmes dalībvalstī sakarā ar kapitāla nodokļa iekasēšanu tiek uzskatītas par “kapitālsabiedrībām”.
23     Grieķijas Republika turpretim norāda, ka apskatāmais regulējums par juridiskās adreses pārcelšanu neattiecas uz kapitālsabiedrību
“faktisku aplikšanu ar nodokļiem” to izcelsmes dalībvalstī, bet gan uz šo sabiedrību “apliekamību ar nodokli” minētajā valstī.
24     Ja minētā dalībvalsts piekrīt, ka šī atšķirība līdz šim nav skaidri norādīta un varēja radīt zināmus pārpratumus, tad tā katrā
ziņā kritēriju “apliekamība ar nodokli” saista ar Direktīvā 69/335 paredzēto kritēriju “kapitālsabiedrība” un tādējādi ir
veikta pareiza šīs direktīvas 4. panta 1. punkta g) un h) apakšpunkta, kā arī 3. punkta b) apakšpunkta transpozīcija.
Tiesas vērtējums
25     Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar EKL 10. panta pirmo daļu dalībvalstīm ir jāveic visi vispārējie vai īpašie pasākumi,
lai nodrošinātu to pienākumu izpildi, kas izriet no EK līguma vai Kopienu iestāžu aktiem. Šo aktu starpā ir arī direktīvas,
kuras saskaņā ar EKL 249. panta trešo daļu ir saistošas visām dalībvalstīm attiecībā uz sasniedzamo rezultātu. Šis pienākums
ietver saistības valsts tiesiskā regulējuma ietvaros veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu direktīvas pilnīgu
iedarbību saskaņā ar tajā paredzēto mērķi (skat. it īpaši 1999. gada 17. jūnija spriedumu lietā C‑336/97 Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑3771. lpp., 19. punkts, un 2005. gada 10. marta spriedumu lietā C‑531/03 Komisija/Vācija, Krājumā nav publicēts, 16. punkts).
26     No Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) un h) apakšpunkta izriet, ka ar kapitāla nodokli nav apliekama tādu sabiedrību,
apvienību vai juridisku personu juridiskās adreses (faktiskās vai statūtos paredzētās) pārcelšana no vienas dalībvalsts uz
citu, kuras attiecībā uz kapitāla nodokļa iekasēšanu par kapitālsabiedrībām tiek uzskatītas pēdējā dalībvalstī, bet netiek
– pirmajā.
27     Tādēļ minētajos noteikumos nav paredzēts kapitāla nodoklis par tādu sabiedrību, apvienību vai juridisku personu juridiskās
adreses pārcelšanu, kuras attiecībā uz kapitāla nodokļa iekasēšanu katrā attiecīgajā dalībvalstī tiek uzskatītas par “kapitālsabiedrībām”.
28     Direktīvas 69/335 4. panta 3. punkta b) apakšpunktā ir precizēts, ka par šādu pārcelšanu nevar ieturēt kapitāla nodokli arī
tā paša 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta kārtībā.
29     Savukārt, kā atzinusi Grieķijas valdība pati, kritērija “apliekamība ar nodokli”, kurš izmantots apskatāmajā regulējumā par
juridiskās adreses pārcelšanu, sekas var būt tādas, ka Grieķijā kapitāla nodoklis var tikt uzlikts arī tad, ja attiecīgā sabiedrība
ir uzskatāma par “kapitālsabiedrību” arī tās izcelsmes dalībvalstī. Tāds it īpaši ir gadījums, kad šī pēdējā valsts atbrīvo
no nodokļa visus Direktīvas 69/355 7. panta 2. punktā paredzētos darījumus, vai kad tā piemēro nodokli ar nulles likmi.
30     Tādēļ kritērijs “apliekamība ar nodokli”, kurš izmantots apskatāmajā regulējumā par juridiskās adreses pārcelšanu, neatbilst
Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) un h) apakšpunktā, kā arī 3. punkta b) apakšpunktā paredzētajam “kapitālsabiedrības”
kritērijam. Tieši pretēji, ar to tiek pieļauts ieturēt kapitāla nodokli gadījumos, kas Direktīvā 69/335 nav paredzēti.
31     Tā kā Direktīvā 69/335 izsmeļoši ir saskaņoti gadījumi, kādos dalībvalstis var noteikt kapitāla nodokļa piemērošanu, apskatāmais
regulējums par juridiskās adreses pārcelšanu ir jāuzskata par nepareizu šīs direktīvas 4. pantā minēto noteikumu transpozīciju.
32     Šo atzinumu neatspēko Spānijas Karalistes arguments, ka “apliekamības ar nodokli” kritērijs ir nepieciešams cīņai ar izvairīšanos
no nodokļu maksāšanas. Faktiski tiktāl, ciktāl ar Direktīvu 69/335 izsmeļoši tiek saskaņoti gadījumi, kādos dalībvalstis var
piemērot kapitāla nodokli, un ka šajā direktīvā nav nevienas normas, ar ko dalībvalstīm atļautu veikt vispārīgus pasākumus
cīņai ar izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, dalībvalstis pret Kopienu tiesiskā regulējuma piemērošanu var vērsties vienīgi
tad, ja ir notikusi ļaunprātīga vai krāpnieciska darbība. Kopienu tiesiskā regulējuma piemērošana nav paplašināma tiktāl,
lai iekļautu uzņēmēju ļaunprātīgu rīcību, t.i., darījumus, kas netiek veikti parastu uzņēmējdarījumu ietvaros, bet gan tikai
lai ļaunprātīgi baudītu Kopienu tiesību sniegtās priekšrocības (šajā sakarā skat. it īpaši 2006. gada 21. februāra spriedumu
lietā C‑255/02
Halifax
u.c., Krājums, I‑1609. lpp., 69. punkts un tajā minētā judikatūra). Izskatāmajā lietā, pirmkārt, apskatāmais regulējums par
juridiskās adreses pārcelšanu nav vērsts pret cīņu ar izvairīšanos no nodokļu maksāšanas konkrētā gadījumā. Otrkārt, Kopienu
tiesībās paredzētas iespējas – kā sabiedrības dibināšana citā dalībvalstī vai tās juridiskās adreses pārcelšana – izmantošana
vien nav pamats aizdomām par [tiesību] ļaunprātīgu izmantošanu.
33     Turklāt tiktāl, ciktāl Grieķijas Republika atzīst, ka atšķirība starp “faktisku aplikšanu ar nodokļiem” un “apliekamību ar
nodokli” pamata lietā minētajā regulējumā par juridiskās adreses pārcelšanu nav skaidri noteikta un varēja izraisīt zināmus
pārpratumus, ir jāpiebilst, ka katrā ziņā šāds regulējums neatbilst prasībām, kādas ir izvirzītas judikatūrā attiecībā uz
direktīvu transponēšanu. Saskaņā ar šo judikatūru, lai būtu izpildīta tiesiskās drošības prasība, īpaši svarīgi ir, lai indivīdiem
būtu skaidra un precīza tiesiskā situācija, kurā tie zina visas savas tiesības un vajadzības gadījumā var uz tām atsaukties
valsts tiesās (šajā sakarā skat. it īpaši 1996. gada 19. septembra spriedumu lietā C‑236/95 Komisija/Grieķija,
Recueil
, I‑4459. lpp., 13. punkts, un 2006. gada 14. marta spriedumu lietā C‑177/04 Komisija/Francija, Krājums, I‑2461. lpp., 48. punkts).
Minēto regulējumu nevar uzskatīt par tādu, ar ko tiek nodibināta šāda skaidra un precīza tiesiskā situācija.
34     Šajos apstākļos pirmā daļa iebildumam, ko Komisija izvirzījusi savas prasības atbalstam, ir pamatota.

Par iebilduma otro daļu, kas saistīta ar apskatāmo lauksaimniecības kooperatīvu atbrīvojumu
Lietas dalībnieku argumenti
35     Komisija uzskata, ka lauksaimniecības kooperatīvi neietilpst to specifisko sabiedrību kategorijā, kurām Direktīvā 69/335 ir
paredzēts īpašs režīms, un ka tādējādi to atbrīvojums ir nepareiza šīs direktīvas 1. un 3. panta transpozīcija.
36     Turpretim Grieķijas Republika uzskata, ka, ņemot vērā Grieķijas tiesībās noteikto atšķirību dažādu kooperatīvu kategoriju
starpā, proti, lauksaimniecības, civiltiesību, brīvprātīgajiem un uz pienākuma pamata dibinātajiem, pirmie ir noteikta sabiedrību
kategorija, kuru atbrīvojums no nodokļa ir atļaujams saskaņā ar Direktīvas 69/335 3. panta 2. punktu.
Tiesas vērtējums
37     Direktīvas 69/335 1. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis par kapitāla iemaksām kapitālsabiedrībās iekasē kapitāla nodokli.
38     Lai precizētu, kas tad ir uzskatāma par “kapitālsabiedrību” Direktīvas 69/335 izpratnē, tās 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā
ir uzskaitītas dažas dalībvalstu tiesību sabiedrību kategorijas, kuru starpā ir arī Grieķijas tiesību
Ανώνυμος Εταιρία
(sabiedrības),
Ετερόρρυθμος κατά μετοχάς Εταιρία
(akciju komandītsabiedrības) un
Εταιρία Περιωρισμένης Ευθύνης
(sabiedrības ar ierobežotu atbildību).
39     Minētās direktīvas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir attiecināms uz sabiedrībām, apvienībām vai juridiskām personām, kuru
kapitāldaļas var pārdot biržā, un tā paša panta 1. punkta c) apakšpunktā ir izdarīta atsauce uz sabiedrībām, apvienībām vai
juridiskām personām, kuras darbojas, lai gūtu peļņu, un kuru dalībnieki ir tiesīgi savas kapitāla daļas atsavināt trešām personām
bez iepriekšējas atļaujas, un par uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskās personas parādiem atbild vienīgi ar savām
kapitāla daļām.
40     Turklāt Direktīvas 69/335 3. panta 2. punktā principā kapitālsabiedrībām tiek pielīdzinātas visas sabiedrības, apvienības
vai juridiskas personas, kuras darbojas, lai gūtu peļņu.
41     Šajā lietā jākonstatē, ka attiecīgie apskatāmie lauksaimniecības kooperatīvi neietilpst Direktīvas 69/335 3. panta 1. punkta
piemērošanas jomā. No lietas materiāliem izriet, ka, pirmkārt, lauksaimniecības kooperatīva kapitāla daļas nevar pārdot biržā.
Otrkārt, šāda kooperatīva dalībnieki savas kapitāla daļas var atsavināt tikai pēc valdes lēmuma un ar nosacījumu, ka statūtos
ir paredzēta šāda atsavināšana, kura var notikt tikai šī kooperatīva dalībnieku labā.
42     Turpretim, kā savu secinājumu 60. punktā norādījusi ģenerāladvokāte, attiecīgie lauksaimniecības kooperatīvi veic saimniecisku
darbību, kuras tiešais mērķis nav gūt peļņu, bet gan veicināt tā dalībnieku saimniecisko attīstību. Tādējādi šie kooperatīvi
darbojas peļņas gūšanas nolūkā un tie ir jāuzskata par pielīdzināmiem kapitālsabiedrībām saskaņā ar Direktīvas 69/335 3. panta
2. punktu.
43     Šādu interpretāciju apstiprina pēdējā minētā noteikuma mērķis – izvairīties, ka konkrētas juridiskās formas izvēles rezultātā
saimnieciskajām darbībām, kuras, no ekonomikas viedokļa raugoties, ir vienādas, tiktu piemēroti atšķirīgi nodokļu režīmi.
Direktīvas 69/335 3. panta 2. punkts kapitāla nodokļa iekasēšanas nolūkiem ietver sabiedrības, apvienības vai juridiskās personas,
kuras, kaut arī tām būtu tādi paši saimnieciskie uzdevumi kā konkrēti uzskaitītajām kapitālsabiedrībām, proti, peļņas gūšana,
apvienojot kapitālu atsevišķā īpašumā, tomēr neatbilst tā paša panta 1. punktā definētās “kapitālsabiedrības” jēdziena kritērijiem
(šajā sakarā skat. 1987. gada 12. novembra spriedumu lietā 112/86
Amro Aandelen Fonds
,
Recueil
, 4453. lpp., 10. un 11. punkts).
44     Ar Direktīvas 69/335 3. panta 2. punktu tomēr dalībvalstīm tiek sniegta iespēja ierobežot pielīdzināšanas spektru, kurš ir
paredzēts, lai tās varētu no kapitāla nodokļa atbrīvot atsevišķas pielīdzināto sabiedrību kategorijas (šajā sakarā skat. 1982. gada
15. jūlija spriedumu lietā 270/81
Felicitas Rickmers‑Linie
,
Recueil
, 2771. lpp., 3. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Amro Aandelen Fonds
, 12. punkts).
45     Kā to savu secinājumu 64.–67. punktā norādījusi arī ģenerāladvokāte, šī atkāpe ir saprotama tādējādi, ka tā paredz sabiedrību
formas un nevis konkrētas sabiedrības vai sabiedrības, kas darbojas kādā saimnieciskās darbības nozarē.
46     Izskatāmajā lietā no lietas materiāliem izriet, ka apskatāmie lauksaimniecības kooperatīvi faktiski ir autonoma sabiedrību
forma Grieķijas tiesībās. Tajās ir paredzēta atšķirība četru dažādu kooperatīvu kategoriju starpā, proti, starp lauksaimniecības,
civiltiesību, brīvprātīgiem un uz pienākuma pamata dibinātajiem kooperatīviem. Lauksaimniecības kooperatīviem, kā to norādījusi
arī ģenerāladvokāte savu secinājumu 68. un 69. punktā, ir piemērojams autonoms tiesiskais regulējums, kas ietver īpašus noteikumus
par to struktūru, uzbūvi un organizāciju. Tādējādi tie nav kooperatīvi, kas darbojas konkrētā saimnieciskās darbības jomā.
47     Tādēļ Grieķijas Republikai bija tiesības lauksaimniecības kooperatīvus, to apvienības un konsorcijus atbrīvot no kapitāla
nodokļa, ko tā izdarīja ar Likuma 1676/86 22. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
48     Šajos apstākļos otrā daļa iebildumam, ko Komisija izvirzījusi savas prasības atbalstam, ir noraidāma kā nepamatota.

Par iebilduma trešo daļu, kas saistīta ar apskatāmo kuģniecības sabiedrību atbrīvojumu
Lietas dalībnieku argumenti
49     Komisija uzskata, ka Direktīvas 69/335 3. panta 2., 7., 8. un 9. punktā paredzētie atbrīvojumi nav piemērojami kuģniecības
sabiedrībām, bet tās ir atbrīvotas no kapitāla nodokļa, nepareizi transponējot Direktīvas 69/335 1. un 3. pantu.
50     Turpretim Grieķijas Republika uzskata, ka gadījumā, ja nav skaidra Eiropas Savienības Padomes lēmuma, kas pieņemts saskaņā
ar EKL 80. panta 2. punktu, Direktīva 69/335 nav piemērojama kuģniecības nozares kapitālsabiedrībām.
51     Turklāt kuģniecības sabiedrību atbrīvojums no kapitāla nodokļa ir nepieciešams jutīgas nozares stiprināšanai un šā iemesla
dēļ tiek pat veicināts ar Komisijas Paziņojumu C(2004) 43 – Kopienas nostādnes par valsts atbalstu jūras transportam (OV 2004,
C 13, 3. lpp.).
Tiesas vērtējums
52     Iepriekš jāatgādina, ka EKL 80. panta 2. punkts, nemaz nenoraidot Līguma piemērošanu jūras transportam, paredz tikai to, ka
šī paša Līguma trešās daļas V sadaļā ietvertie noteikumi par Kopienas transporta politiku nav automātiski piemērojami šai
nozarei. Tādējādi, ja, ņemot vērā minēto noteikumu, jūras transports – tā kā Padome nav nolēmusi citādi – neietilpst minētās
V sadaļas piemērošanas jomā, tam pretēji citiem transporta veidiem ir piemērojami Līguma vispārīgie noteikumi. No tā izriet,
ka Direktīvas 69/335 piemērošana jūras transporta jomā dalībvalstīm ir nevis iespēja, bet gan pienākums (skat. 1974. gada
4. aprīļa spriedumu lietā 167/73 Komisija/Francija,
Recueil
, 359. lpp., 30.–33. punkts). Pretēji Grieķijas Republikas norādītajam Direktīva 69/335 ir piemērojama arī kuģniecības nozares
kapitālsabiedrībām.
53     Kā tas jau ticis atzīts šā sprieduma 37.–39. punktā, Direktīvas 69/335 1. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis iekasē kapitāla
nodokli par kapitāla ieguldījumiem kapitālsabiedrībās.
54     Lai precizētu, kas tad ir uzskatāma par “kapitālsabiedrību” minētās direktīvas izpratnē, tās 3. panta 1. punktā, pirmkārt,
ir minētas
Ανώνυμος Εταιρία
(sabiedrības),
Ετερόρρυθμος κατά μετοχάς Εταιρία
(akciju komandītsabiedrības) un
Εταιρία Περιωρισμένης Ευθύνης
(sabiedrības ar ierobežotu atbildību) un, otrkārt, iespēja kapitāldaļas pārdot biržā [3. panta 1. punkta b) apakšpunkts],
kā arī kapitāldaļu brīvas atsavināšanas iespēja, jo tajās ir atspoguļots dalības risks [3. panta 1. punkta c) apakšpunkts]
(šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Amro Aandelen Fonds
, 8. punkts).
55     Izskatāmajā lietā Grieķijas Republika neapstrīd, ka kuģniecības sabiedrību atbrīvojums cita starpā attiecas uz Direktīvas 69/335
3. panta 1. punktā uzskaitītajām sabiedrībām.
56     Tādēļ kapitāla ieguldījumiem šādās sabiedrībās ir jāpiemēro kapitāla nodoklis.
57     Tomēr Direktīvas 69/335 8. un 9. pantā ir paredzēta iespēja noteiktām kapitālsabiedrībām piemērot atbrīvojumu.
58     Saskaņā ar minēto 8. pantu dalībvalstis no nodokļa var atbrīvot ieguldījumus sabiedrībās, kuras sniedz sabiedriskus pakalpojumus,
ja valstij vai citām teritoriālām iestādēm pieder vismaz puse no uzņēmējsabiedrības kapitāla, kā arī kapitālsabiedrībās, kuras
nodarbojas vienīgi un tieši ar kultūru, labdarību, palīdzības sniegšanu vai izglītību.
59     Saskaņā ar 9. pantu dalībvalstis, laikus informējot Komisiju, taisnīgas nodokļu uzlikšanas vai sociālu apsvērumu dēļ vai arī
lai dalībvalsts varētu risināt īpašus jautājumus, var no nodokļa atbrīvot konkrētas sabiedrību kategorijas.
60     Kā savu secinājumu 74. punktā norādījusi arī ģenerāladvokāte, Direktīvas 69/335 8. un 9. pantā paredzētie nosacījumi atbrīvojuma
no kapitāla nodokļa piešķiršanai šajā lietā nav izpildīti. Pirmkārt, ja pastāv iespēja, ka tā vai cita kuģniecības sabiedrība
sniedz sabiedriskus pakalpojumus un vismaz 50 % tās kapitāldaļu pieder valstij vai citām teritoriālām iestādēm saskaņā ar
minētajā 8. pantā paredzēto, lietas materiālos tomēr nav nekādu norāžu par to, ka tas būtu attiecināms uz visām kuģniecības
sabiedrībām, kas paredzētas apskatāmajā valsts tiesiskajā regulējumā. Otrkārt, Grieķijas Republika nav ievērojusi minētajā
9. pantā paredzēto paziņošanas procedūru.
61     Tā kā Direktīvā 69/335 nav paredzēta cita iespēja piešķirt atbrīvojumu “kapitālsabiedrībām” tās 3. panta 1. punkta izpratnē,
tad Grieķijas Republikai nebija tiesību paredzēt atbrīvojumu no kapitāla nodokļa kuģniecības uzņēmumiem, kuģniecības konsorcijiem
un jebkāda veida kuģniecības sabiedrībām, ko tā izdarīja ar Likuma 1676/86 22. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
62     Šo atzinumu neatspēko arguments, ko aizstāvībai izvirza Grieķijas Republika – ka kuģniecības sabiedrību atbrīvojums no kapitāla
nodokļa ir nepieciešams jutīgas nozares stiprināšanai un to pieņemt ir mudinājis Paziņojums C(2004) 43. Kuģniecības sabiedrību
atbrīvojuma nesaderīgums ar Direktīvas 69/335 noteikumiem nav atvieglojams, paredzot iespējamību, ka šāds atbrīvojums būtu
saderīgs ar Kopienu veiktajiem pasākumiem citās nozarēs, kā, piemēram, valsts atbalsti.
63     Šajos apstākļos trešā daļa iebildumam, ko Komisija izvirzījusi savas prasības atbalstam, ir pamatota.
64     Līdz ar to ir jāatzīst, ka, pieņemot tiesisko regulējumu par kapitāla nodokļa iekasēšanu sabiedrības juridiskās adreses vai
faktiskā vadības centra pārcelšanas gadījumā, kā arī atbrīvojumu no šī nodokļa attiecībā uz kuģniecības uzņēmumiem, kuģniecības
konsorcijiem un jebkāda veida kuģniecības sabiedrībām, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar
Direktīvu 69/335.

Par Tiesas sprieduma iedarbību laikā
65     Gan Grieķijas Republika, gan arī Spānijas Karaliste, gadījumā, ja Tiesa atzītu izvirzīto pārkāpumu, lūdz izņēmuma kārtā ierobežot
sprieduma iedarbību laikā.
66     Saskaņā ar minēto dalībvalstu teikto šim spriedumam sekojošie atmaksu pieprasījumi Grieķijas Republikai radītu smagus zaudējumus.
67     Šajā sakarā, pat pieņemot, ka uz EKL 226. panta pamata taisīto spriedumu sekas būtu tādas pašas kā uz EKL 234. panta pamata
pieņemtajiem spriedumiem un ka tādēļ tiesiskās drošības apsvērumu dēļ vajadzētu ierobežot to iedarbību laikā (skat. 2000. gada
12. septembra spriedumu lietā C‑359/97 Komisija/Apvienotā Karaliste,
Recueil
, I‑6355. lpp., 92. punkts), ciktāl ir izpildīti Tiesas judikatūrā EKL 234. panta ietvaros nodibinātie nosacījumi (skat. it
īpaši 2006. gada 10. janvāra spriedumu lietā C‑402/03
Skov
un
Bilka
, Krājums, I‑199. lpp., 51. punkts), pietiek vien atzīt, ka konkrētajā gadījumā Grieķijas Republikai nav pamata uzskatīt,
ka pastāv smagu ekonomisku seku iespējamība minētās judikatūras izpratnē.
68     Kā savu secinājumu 86. punktā norādījusi arī ģenerāladvokāte, Grieķijas Republika nav atsaukusies ne uz nevienu argumentu,
kas ļautu atzīt šāda smagu ekonomisku seku riska pastāvēšanu. Tā vienkārši ir piebalsojusi argumentiem, kurus savā pieteikumā
par iestāšanos lietā tika izvirzījusi Spānijas Karaliste. Savukārt, pēdējā ir aprobežojusies, vispārīgā veidā norādot uz ekonomisko
zaudējumu, kāds attiecīgajai dalībvalstij varētu rasties, ja ar Tiesas spriedumu tiktu atzīta tai pārmestā pienākumu neizpilde.

Par tiesāšanās izdevumiem
69     Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Grieķijas
Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums nav labvēlīgs, tad jāpiespriež Grieķijas Republikai
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
pieņemot tiesisko regulējumu par kapitāla nodokļa iekasēšanu sabiedrības juridiskās adreses vai faktiskā vadības centra pārcelšanas
gadījumā, kā arī paredzot atbrīvojumu no šī nodokļa attiecībā uz kuģniecības uzņēmumiem, kuģniecības konsorcijiem un jebkāda
veida kuģniecības sabiedrībām, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Padomes 1969. gada 17. jūlija
Direktīvu 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1985. gada
10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK;
2)
pārējā daļā prasību noraidīt;
3)
Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – grieķu.