CELEX: 62004CJ0249
EB sutarties 48 ir 52 straipsniai (po pakeitimo
EB sutarties 39 ir 43 straipsniai)
Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71
Darbuotojai, profesinę veiklą vykdantys dviejų valstybių narių teritorijoje ir gyvenantys vienoje jų
Nustatytas reikalavimas mokėti sumažinimo įmoką
Skaičiavimo pagrindas

1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės
apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, pakeisto ir
atnaujinto 1983 m. birželio 2 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2001/83 (OL L 230, p. 6, toliau – Reglamentas Nr. 1408/71),
13 ir paskesnių straipsnių bei EB sutarties 48 ir 52 straipsnių (po pakeitimo – EB 39 ir 43 straipsniai) aiškinimu.
2       Šis prašymas buvo pateiktas
Cour du travail de Liège
Neufchâteau skyriui nagrinėjant bylą tarp J. Allard ir
l’Institut national d’assurances pour travailleurs indépendants
(toliau ?
Inasti
) dėl 1984 m. kovo 31 d. Karaliaus dekretu Nr. 289 (1984 m.
Moniteur belge
, p. 4370, toliau ? Karaliaus dekretas) 1985 metams nustatytos ,,sumažinimo įmokos“ mokėjimo ir jos apskaičiavimo būdo.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
3       Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 1 dalis numato:
,,Nepažeidžiant 14c straipsnio, darbuotojams, kuriems taikomas šis reglamentas, taikomi tik vienos valstybės narės teisės
aktai. <...>“ (Neoficialus vertimas)
4       Šio reglamento 14a straipsnio 2 punktas patikslina, kad:
,,Asmeniui, paprastai savarankiškai dirbančiam dviejų ar daugiau valstybių narių teritorijoje, taikomi jo gyvenamosios vietos
valstybės narės teisės aktai, jei šios valstybės narės teritorijoje jis vykdo dalį savo veiklos. <…>“ (Neoficialus vertimas)
5       To paties reglamento 14c straipsnio 1 dalis numato:
,,14a straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse <…> numatytas asmuo pagal (šią nuostatą) nustatomų teisės aktų taikymo tikslu laikomas visą
savo profesinę veiklą vykdančiu atitinkamos valstybės narės teritorijoje.“ (Neoficialus vertimas)

Nacionalinės teisės aktai
6       1963 m. liepos 6 d. Belgijos įstatymo (
Moniteur belge
, 1983 m. liepos 8 d., p. 8939), Karaliui suteikiančio tam tikras specialias galias, 1 straipsnis suteikia jam teisę imtis
bet kokių priemonių, tinkamų užtikrinti darbuotojų ir savarankiškai dirbančių asmenų socialinės apsaugos režimų visumos finansinę
pusiausvyrą.
7       Taikant pastarąją nuostatą, Karaliaus dekretas dėl tam tikrų laikinųjų priemonių, susijusių su savarankiškai dirbančių asmenų
pajamų sumažinimu dėl valstybės pajamų ir išlaidų sumažinimo ir savarankiškai dirbančių asmenų socialinės padėties finansinės
pusiausvyros, nustato ,,sumažinimo įmoką“, kuri yra papildomas profesinis mokestis, taikomas šiems darbuotojams, kai jų 1984 m.,
1985 m. ir 1986 m. profesinės pajamos viršija gautas 1983 metais.
8       Taikant Karaliaus dekreto 7 straipsnį,
Inasti
yra įpareigota šią įmoką apskaičiuoti ir surinkti.
9       Be to, 1985 m. sausio 22 d. Atlyginimo įstatymo (
Moniteur belge
, 1985 m. sausio 24 d., p. 699), kuriame įtvirtintos socialinės nuostatos, 11 straipsnis numato, kad taikant Karaliaus dekretą
surinktos įmokos priskiriamos savarankiškai dirbančių asmenų senatvės pensijų ir maitintojo netekimo pensijų režimui.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
10     J. Allard yra Belgijoje gyvenantis šios valstybės pilietis ir tuo pačiu metu savarankiškai dirba ir Belgijoje, ir Prancūzijoje.
Inasti
pareikalavo, kad jis sumokėtų sumažinimo įmoką už 1984 m. ir 1985 metus.
11     J. Allard šią įmoką mokėti atsisakius,
Inasti
kreipėsi į Arlono darbo teismą, kuris 2000 m. gruodžio 5 d. priteisė J. Allard sumokėti šią įmoką.
12     J. Allard prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikė apeliacinį skundą. Jo nuomone, apskaičiuodama
1985 m. įmokos dydį
Inasti
klaidingai atsižvelgė į jo Prancūzijoje gautas pajamas. Todėl J. Allard prašė šią sumą sumažinti.
13     Šiomis aplinkybėmis
Cour du travail de Liège
Neufchâteau skyrius nusprendė sustabdyti bylą ir Teisingumo Teismui pateikti šiuos prejudicinius klausimus:
,,1.      Ar Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 <…> 13 ir paskesni straipsniai draudžia, kad tokiai įmokai, šiuo atveju sumažinimo
įmokai, mokamai pagal (Karaliaus dekretą) <…>, nustatyti būtų įskaičiuojamas darbo užmokestis, kurį savarankiškai dirbantis
asmuo gavo vykdydamas profesinę veiklą kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jis moka mokesčius, nors sumokėjęs šią įmoką
savarankiškai dirbantis asmuo šioje valstybėje negali nemokamai gauti jokios socialinės ar kitokios naudos?
2.      Ar 1957 m. kovo 25 d. Romos sutartis, įsteigianti Europos Bendriją, ir būtent jos 39 ir 43 (buvę 48 ir 52) straipsniai nedraudžia
apmokestinti judėjimo laisve besinaudojančių savarankiškai dirbančių asmenų šiuo pagrindu apskaičiuota įmoka?“

Dėl pirmojo klausimo
14     Pirmuoju klausimu nacionalinis teismas Teisingumo Teismo iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1408/71 13 ir paskesni straipsniai
draudžia valstybėje narėje rinkti tokią įmoką, kokia yra ,,sumažinimo įmoka“, nuo visumos pajamų, kurias gauna šios valstybės
teritorijoje gyvenantis savarankiškai dirbantis, tačiau tuo pat metu savarankiškai profesinę veiklą vykdantis ir gyvenamosios
vietos, ir kitos valstybės narės teritorijoje asmuo.
15     Iš nacionalinio teismo pateikto sprendimo turinio matyti, kad pirmuoju klausimu nacionalinis teismas išreiškia abejonę dėl
Reglamento Nr. 1408/71 taikymo įmokai, kurios atskaitymas savo ruožtu nesuteikia teisės į jokią ? nei socialinę, nei kitokią
? naudą. Jis laikosi nuomonės, kad sumažinimo įmoka yra labiau gimininga ,,krizės mokesčiui“, o ne socialinės apsaugos draudimo
įmokai, patenkančiai į Reglamento Nr. 1408/71 reguliavimo sritį, apibrėžtą jo 4 straipsnyje.
16     Visų pirma reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau yra pareiškęs, jog Reglamento Nr. 1408/71 taikymo tikslu lemiamas kriterijus
yra tikslinė valstybės narės socialinės apsaugos sistemos finansavimo paskirtis. Šiuo atžvilgiu tai, ar atsilyginant suteikiama
nauda, yra nesvarbu (2000 m. vasario 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑34/98, Rink. p. I‑995, 40 punktas ir sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑169/98, Rink. p. I‑1049, 38 punktas).
17     Šiuo atveju neginčijama, kad iš sumažinimo įmokų gautos pajamos priskiriamos savarankiškai dirbančių asmenų senatvės pensijų
ir maitintojo netekimo pensijų sistemai.
18     Iš to išplaukia, kad Reglamentas Nr. 1408/71 yra taikytinas tokiam mokesčiui, kokia yra sumažinimo įmoka.
19     Kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, iš Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 1 dalies formuluotės išplaukia, kad, nepažeidžiant
jo 14c straipsnio, savarankiškai dirbančiam asmeniui, kuriam taikomas reglamentas, taikomi tik vienos valstybės narės teisės
aktai. Iš 14a straipsnio 2 dalies formuluotės taip pat aiškiai matyti, kad kai asmuo savarankišką veiklą paprastai vykdo dviejų
ar daugiau valstybių narių teritorijoje, jam taikomi valstybės narės, kurioje jis gyvena, teisės aktai, jei dalį savo veiklos
jis vykdo šios valstybės narės teritorijoje (žr. 2000 m. spalio 20 d. Nutarties
Vogler
, C‑242/99, Rink. p. I‑9083, 19 punktą).
20     Iš to išplaukia, kad nagrinėjamu atveju pagal Reglamentą Nr. 1408/71 J. Allard yra išimtinai taikomas Belgijos teisės aktais
nustatytas socialinės apsaugos režimas (analogiškai žr. nurodytos nutarties
Vogler
20 punktą).
21     Be to, Reglamento Nr. 1408/71 14c straipsnio 1 dalis patikslina, kad šio reglamento 14a straipsnio 2 dalyje nurodytas asmuo
yra laikomas visą savo profesinę veiklą vykdančiu atitinkamos valstybės narės teritorijoje (analogiškai žr. 1994 m. kovo 24 d.
Sprendimo
Van Poucke
, C‑71/93, Rink. p. I‑1101, 24 punktą).
22     Taigi asmeniui, esančiam nacionalinio teismo sprendime apibūdintoje situacijoje ir tuo pat metu savarankiškai veiklą vykdančiam
Belgijoje ir Prancūzijoje, pastarojoje valstybėje vykdomos veiklos pagrindu Belgijos teisės aktai turėtų būti taikomi tomis
pačiomis sąlygomis, tarsi jis šią veiklą savarankiškai vykdytų Belgijoje (analogiškai žr. nurodyto sprendimo
Van Poucke
25 punktą).
23     Iš to išplaukia, kad tokia socialinė įmoka, kokia yra J. Allard Belgijoje privaloma mokėti sumažinimo įmoka, turi būti apskaičiuojama
atsižvelgiant į Prancūzijoje gautas pajamas.
24     Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1408/71 13 ir paskesni straipsniai reikalauja, jog nustatant
tokią įmoką į profesines pajamas būtų įtraukiamos ir pajamos, kurias savarankiškai dirbantis asmuo gavo vykdydamas profesinę
veiklą kitoje valstybėje narėje negu ta, kurios socialinės apsaugos įstatymai taikomi, nors sumokėjęs šią įmoką savarankiškai
dirbantis asmuo šioje valstybėje negali gauti jokios socialinės ar kitokios naudos.

Dėl antrojo klausimo
25     Antruoju klausimu nacionalinis teismas Teisingumo Teismo teiraujasi, ar Sutarties 48 ir 52 straipsniai draudžia tokia socialine
įmoka, šiuo atveju sumažinimo įmoka, apmokestinti judėjimo laisve besinaudojančius savarankiškai dirbančius asmenis.
26     Visų pirma reikia iš karto pažymėti, kad Sutarties 48 straipsnis, reglamentuojantis darbuotojų statusą, nagrinėjamu atveju
? J. Allard dirbant savarankiškai ? netaikytinas. Todėl Teisingumo Teismas pareikš nuomonę tik dėl klausimo dalies, susijusios
su Sutarties 52 straipsniu.
27     Iš atsakymo į pirmąjį klausimą išplaukia, kad apskaičiuojant savarankiškai dirbančių asmenų, esančių tokioje pat kaip J. Allard
situacijoje, turimą mokėti sumažinimo įmoką atitinkamos Reglamento Nr. 1408/71 nuostatos reikalauja atsižvelgti į pajamas,
gautas kitoje valstybėje narėje.
28     Pirmiausia reikia priminti, jog Teisingumo Teismas jau yra pareiškęs, pirma, kad, socialinės apsaugos srityje taikytinų vienos
valstybės įstatymų principo tikslas yra išvengti komplikacijų, kurios gali kilti tuo pat metu taikant daugelį nacionalinių
teisės aktų, ir, antra, kad darbuotojo priskyrimas jo gyvenamosios vietos valstybės teisei tuo atveju, kai jis savarankiškai
dirba dviejose ar daugiau valstybėse narėse, jokiu būdu nėra nelogiškas (žr. nurodytos nutarties
Vogler
26 ir 27 punktus).
29     Be to, reikia pažymėti, kad, remiantis Sutarties 52 straipsnio nuostatomis, vienos valstybės narės gyventojų laisvės įsisteigti
kitos valstybės narės teritorijoje apribojimai yra draudžiami ir kad įsisteigimo laisvė apima galimybę dirbti savarankiškai
ir šią veiklą vykdyti įsisteigimo valstybės jos gyventojams numatytomis sąlygomis.
30     Galiausia, remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, kaip įsisteigimo laisvės apribojimus, Sutartis iš esmės draudžia
tik tokias nacionalines priemones, kurios gali sudaryti kliūtis pasinaudoti Sutarties garantuojamomis pagrindinėmis laisvėmis
arba naudojimąsi jomis padaryti mažiau patrauklų (šiuo klausimu žr. 1993 m. kovo 31 d. Sprendimo
Kraus
, C‑19/92, Rink. p. I‑1663, 32 punktą ir 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendimo
Gebhard
, C‑55/94, Rink. p. I‑4165, 37 punktą).
31     Taip pat yra nusistovėję, kad visas savarankiškai dirbančių asmenų, profesinę veiklą vykdančių keliose valstybėse narėse,
pajamas priskyrus vienai socialinės apsaugos teisės aktų sistemai, Reglamentu Nr. 1408/71 siekiama bendro tikslo užtikrinti
laisvą darbuotojų ir savarankiškai dirbančių asmenų judėjimą Bendrijoje, tuo pat metu atsižvelgiant į skirtingą nacionalinės
teisės aktų pobūdį ir siekiant geriau užtikrinti visų vienoje valstybėje narėje dirbančių darbuotojų lygybę bei nesudaryti
sunkumų judėjimo laisve besinaudojantiems darbuotojams (šia prasme žr. 2001 m. kovo 8 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑68/99, Rink. p. I‑1865, 22 ir 23 punktus).
32     Iš to išplaukia, kad  nagrinėjamu atveju reglamento 13 ir paskesni straipsniai negali sudaryti kliūčių pasinaudoti Sutarties
garantuotomis pagrindinėmis laisvėmis arba naudojimąsi jomis padaryti mažiau patrauklų; priešingai – jie prisideda prie naudojimosi
jomis palengvinimo.
33     Vadinasi, šias nuostatas įgyvendinantys nacionalinės teisės aktai, remiantis kuriais apskaičiuojant savarankiškai dirbančių
asmenų, šiuo atveju J. Allard, sumažinimo įmoką atsižvelgiama į kitoje valstybėje narėje gautas pajamas, nevaržo įsisteigimo
laisvės.
34     Todėl į nacionalinio teismo pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Sutarties 52 straipsnis nedraudžia dviejose valstybėse
narėse profesinę veiklą vykdantiems savarankiškai dirbantiems asmenims gyvenamosios vietos valstybėje narėje nustatyti tokią
įmoką, kokia yra sumažinimo įmoka, apskaičiuojamą atsižvelgiant į kitoje valstybėje narėje gautas pajamas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
35     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1. 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį
dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, pakeisto ir atnaujinto
1983 m. birželio 2 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr.  2001/83, 13 ir paskesni straipsniai reikalauja, kad nustatant tokią įmoką,
kokia yra 1984 m. kovo 31 d. Karaliaus dekretu nustatyta sumažinimo įmoka, į profesines pajamas būtų įtraukiamos ir pajamos,
kurias savarankiškai dirbantis asmuo gavo vykdydamas profesinę veiklą kitoje valstybėje narėje negu ta, kurios socialinės
apsaugos įstatymai taikomi, nors sumokėjęs šią įmoką savarankiškai dirbantis asmuo šioje valstybėje negali gauti jokios socialinės
ar kitokios naudos.
2. EB sutarties 52 straipsnis (po pakeitimo EB 43 straipsnis) nedraudžia dviejose valstybėse narėse profesinę veiklą vykdantiems
savarankiškai dirbantiems asmenims gyvenamosios vietos valstybėje narėje nustatyti tokią įmoką, kokia yra sumažinimo įmoka,
apskaičiuojamą atsižvelgiant į kitoje valstybėje narėje gautas pajamas.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.