CELEX: 62002CJ0424
Tagállami kötelezettségszegés
75/439/EGK irányelv
Hulladékolajok ártalmatlanítása
A regenerálás elsőbbsége a hulladékolajok kezelése során

A Bíróság Hivatalához 2002. november 22-én benyújtott keresetlevelével az Európai Közösségek Bizottsága az EK 226. cikk alapján
keresetet indított annak megállapítása iránt hogy Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága – mivel nem fogadta
el azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy eleget tegyen az 1986. december
22-i 87/101/EGK tanácsi irányelvvel (HL 1987. L 42., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 321. o.) módosított,
a hulladékolajok ártalmatlanításáról szóló, 1975. június 16-i 75/439/EGK tanácsi irányelv (HL 1975. L 194., 23. o.; magyar
nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 14. o.; továbbiakban: az irányelv) 3. cikk (1) bekezdésének, amelynek értelmében
a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, elsőbbséget biztosítsanak a hulladékolajok
regenerálás útján történő kezelésének, vagy legalábbis a Bizottsággal nem közölte ezeket a rendelkezéseket – nem teljesítette
ezen irányelvből eredő kötelezettségeit.

Jogi háttér
Az irányelv 3. cikke így rendelkezik:
„3. cikk
(1) Ahol a műszaki, gazdasági és szervezeti adottságok [helyes fordítás: kötöttségek] megengedik, a tagállamok megteszik a
szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy elsőbbséget biztosítsanak a hulladékolajok regenerálás érdekében [helyes fordítás: regenerálás
útján] történő kezelése számára.
(2) Ahol a hulladékolajokat, figyelembe véve a fenti (1) bekezdésben foglaltakat [helyes fordítás: említett kötöttségeket],
nem regenerálják, ott a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a hulladékolajok bármely
módon történő égetése környezetvédelmi szempontból megfelelő körülmények között, ezen irányelv rendelkezéseivel összhangban
történjék, amennyiben ez [helyes fordítás: az ilyen égetés] műszakilag, gazdaságilag és szervezetileg megvalósítható.
(3) Ahol a hulladékolajokat, figyelembe véve az (1) és (2) bekezdésben foglaltakat [helyes fordítás: említett kötöttségeket],
nem regenerálják és nem is égetik, ott a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket a hulladékolajok biztonságos lebontása,
ellenőrzött tárolása vagy lerakása érdekében.”
A 87/101 irányelv (2) bekezdése értelmében a tagállamoknak meg kell tenniük a  szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy
1990. január 1-jétől eleget tegyenek az ott megállapított kötelezettségeknek.

A pert megelőző eljárás
Figyelembe véve, hogy az irányelv 3. cikkének (1) bekezdését nem ültették át a nemzeti jogba az előírt határidőn belül, a
Bizottság tagállami kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást indított az Egyesült Királyság ellen. Miután felszólította
a tagállamot észrevételei előterjesztésére, 2001. december 21-én indokolással ellátott véleményt küldött neki.
Az indokolással ellátott véleményre válaszolva az egyesült királyságbeli hatóságok 2002. február 20-i levelükkel megerősítették,
hogy teljesen eleget akarnak tenni az irányelv 3. cikke (1) bekezdésének. A 2002. május 15-i második levelükben a hatóságok
hivatkoztak a hulladékolajok regenerálásának akadályaira, azaz az összegyűjtött és tüzelőanyagként hasznosítható hulladékolajok
piacának nagyságára, valamint a regenerált alapolajok iránti alacsony keresetre.
Ilyen körülmények között a Bizottság a jelen kereset benyújtása mellett döntött.

A keresetről

A felek érvelése
A Bizottság érvelése szerint az Egyesült Királyság elismeri, hogy még intézkedéseket kell hoznia az irányelv 3. cikke (1)
bekezdésének átültetése érdekében, és ügyelnie arra, hogy elsőbbséget biztosítsanak a hulladékolajok regenerálás útján történő
kezelésének.
A Bizottság úgy véli, hogy a tényleges intézkedések meghozatalára irányuló egyszerű kötelezettségvállalás, amely intézkedések
a különböző lehetséges választási lehetőségek keretében – figyelembe véve a regenerálást gátló akadályokat – elsőbbséget biztosítanak
a hulladékolajok regenerálásának, önmagában nem minősülhet az említett irányelv 3. cikke (1) bekezdésének értelmében vett,
a regenerálás elősegítését célzó intézkedésnek.
A Bizottság megállapítja, hogy ezeknek a különböző választási lehetőségeknek a puszta vizsgálata és a regenerálással szembeni
akadályok azonosítása nem minősül az irányelv által megkívánt intézkedéseknek. Csak a rendelkezés alkalmazhatóságának eldöntéséhez
szükséges előfeltételeket jelentik a regenerálás végrehajtása esetén.
A Bizottság megállapítja, hogy semmilyen konkrét intézkedést nem hoztak a hulladékolajok kezelése elsőbbségének biztosításával
kapcsolatban. Az Egyesült Királyság megelégedett annak vizsgálatával, hogy milyen intézkedéseket hozhatnak a jövőben a cél
elérése érdekében. Megvizsgálta ugyan a hulladékolajok kezelésének előmozdítását akadályozó pénzügyi korlátokat, de nem élt
az irányelv 13. és 14. cikke által ajánlott lehetőséggel, hogy támogatást adjon az ártalmatlanítás költségének kompenzálására.
Ezen kívül az ebben az ágazatban hatályban levő adómentesség ténylegesen az égetésnek biztosítana elsőbbséget, ami ellentétes
az irányelv céljával.
Az Egyesült Királyság Kormánya úgy véli, nem szegte meg az irányelv 3. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit. Arra
hivatkozik, hogy azonosította és megvizsgálta a hulladékolajok regenerálásának előmozdítását gátló akadályok egész sorozatát.
Ezeket az akadályokat figyelembe véve megvizsgálja, melyek lehetnének a legmegfelelőbb intézkedések annak érdekében, hogy
elsőbbséget biztosítsanak a hulladékolajok regenerálásának.
Az Egyesült Királyság Kormánya előadja, hogy az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdése semmilyen kizárólagos kötelezettséget
nem ír elő a tagállamoknak, hogy azok intézkedéseket hozzanak a hulladékolajok regenerálása elsőbbségének biztosítása érdekében.
Az ilyen intézkedések meghozatalának kötelezettsége kizárólag akkor lenne alkalmazható, ha „a műszaki, gazdasági és szervezeti
adottságok [helyes fordítás: kötöttségek] megengedik”. Az irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében említett kötelezettség jelentősége
tehát az egyes tagállamok sajátos körülményei függvényében változna. E kormány szerint a hulladékolajok regenerálásának növelését
célzó megoldások keresése érdekében hozott intézkedések konkrét és megfelelő, az effajta kezelés elsőbbségének biztosítására
alkalmas intézkedéseket jelentenek.
Az Egyesült Királyság Kormánya pontosan megjelöli, hogy az irányelv 3. cikkének (2) és (3) bekezdése is bizonyítja az ugyanezen
cikk (1) bekezdésében megállapított kötelezettség korlátozott alkalmazási körét. Ezek a rendelkezések más kötelezettségeket
írnak elő a tagállamoknak, ha a kötöttségek megakadályozzák őket abban, hogy elsőbbséget biztosítsanak a hulladékolajok regenerálásának.
Az Egyesült Királyság Kormánya kiemeli, hogy az illetékes hatóságok megállapították, hogy akadályok egész sora akadályozta
őket abban, hogy elsőbbséget biztosítsanak a hulladékolajok regenerálásának. A legfontosabb megállapított kötöttségek gazdasági
jellegűek, tudniillik: a tüzelőanyagként hasznosítható hulladékolajok piacának nagysága és a regenerált alapolaj piacának
szűk volta, valamint a kitermelési és szállítási költségek és a termék értékesítésének problémái.
Az Egyesült Királyság Kormánya hangsúlyozza azt is, hogy a nemzeti hatóságok különböző, a hulladékolajok regenerálás útján
történő kezelésének növelését célzó intézkedéseket vizsgáltak meg. Többek között kutatásokat végeztek, hogy meghatározhassák
egy, a hulladékolajok regenerálására szolgáló telephely egyesült királyságbeli létrehozásának feltételeit, hogy meghatározzák
a regenerált termékek eladásának egyéb útjait, és hogy megtalálják a regenerált olaj értékesítésének legjobb módjait.
Az Egyesült Királyság Kormánya tehát úgy véli, módjában áll részletes tervet kidolgozni a hulladékolajok regenerálásának előmozdítása
érdekében. Egy ilyen akcióterv megfelelő és arányos, az irányelv 3. cikke (1) bekezdésében megállapított kötelezettségek teljesítésére
alkalmas intézkedések összességét jelentené.

A Bíróság álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy – ahogy azt a Bíróság a C‑102/97. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1999. szeptember 9-én
hozott ítéletének (EBHT 1999., I‑5051. o.) 35. pontjában kimondta – az irányelv egyik legfontosabb célja az, hogy elsőbbséget
biztosítson a hulladékolajok regenerálás útján történő kezelésének. Ezt az irányelv második preambulumbekezdésében kifejezett
célkitűzést az a tény indokolja, hogy – figyelembe véve az így megvalósítható energiamegtakarítást – a regenerálás a hulladékolajok
újrahasznosításának legésszerűbb módja.
Ennek az ítéletnek a 36. pontjában a Bíróság azt is kiemelte, hogy valamely tagállamban a regenerálás elsőbbségének biztosítását
akadályozó műszaki, gazdasági és szervezeti kötöttségek megléte az irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében megállapított kiegészítő
kötelezettség alkalmazását vonja maga után, hogy megtegyék a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a hulladékolajok
elégetése környezetvédelmi szempontból megfelelő körülmények között történjék, az említett irányelv rendelkezéseinek megfelelően.
Maga ez a kötelezettség alá van rendelve az irányelv 3. cikke (2) bekezdésének végén szereplő azon feltételnek, hogy „az égetés
műszakilag, gazdaságilag és szervezetileg megvalósítható” legyen.
A tagállamok csak akkor vannak alárendelve az ugyanazon cikk (3) bekezdésében kifejezett, még inkább kiegészítő jellegű kötelezettségnek,
hogy meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a hulladékolajok lebontása biztonságosan történjen,
illetve hogy tárolásuk vagy lerakóhelyük ellenőrzött legyen (a Bizottság kontra Németország ügyben hozott, fent hivatkozott
ítélet 37. pontja), ha a hulladékolajoknak sem a regenerálását, sem az égetését nem kezdik meg az irányelv 3. cikke (1) és
(2) bekezdésében említett kötöttségek miatt.
Ami az elsődleges módszert, vagyis a hulladékolajok regenerálás útján történő kezelését illeti, meg kell jegyezni, hogy –
ahogyan azt a Bíróság a fent hivatkozott, Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 38. és 39. pontjában kiemelte
– az irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében említett „műszaki, gazdasági és szervezeti adottságokra [helyes fordítás: kötöttségekre]”
való hivatkozás a tagállamok számára előírt kötelezettséget átfogó módon kifejező rendelkezés részét képezi, és hogy ezen
észrevételen a közösségi jogalkotó nem egy általános végrehajtási szabály alóli korlátozott kivételek előírását, hanem a hulladékolajok
regenerálása elsőbbségének biztosítására vonatkozó pozitív kötelezettség hatályának és tartalmának meghatározását értette.
Ebből következik, ahogyan a Bíróság is megjegyezte, hogy ezeknek a kötöttségeknek a meghatározása nem függhet a tagállamok
kizárólagos megítélésétől. Azonkívül, hogy a tagállamok általi kizárólagos értelmezés ellentétes lenne a közösségi jog egységes
értelmezésének és alkalmazásának elvével, a regenerálás útján történő kezelésnek a műszaki, gazdasági és szervezeti kötöttségekkel
való összeférhetőségéből olyan feltételt teremtene, amelynek a megvalósítása teljesen az érintett tagállamnak a célszerűségre
vonatkozó megítélésétől függne (lásd a fent hivatkozott, Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 40. pontját).
Ami az Egyesült Királyság Kormánya által felhozott érvet illeti, amely szerint az irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében foglalt
kötelezettség jelentősége az egyes tagállamok sajátos körülményei függvényében változna, és valamely tagállamban érvényesülő
kedvezőtlen körülmények olyan kötöttségeket eredményezhetnek, hogy nem létezne semmilyen kötelezettség arra nézve, hogy elsőbbséget
biztosítsanak a hulladékolajok regenerálásának, hangsúlyozni kell – ahogyan azt a Bíróság a fent hivatkozott, Bizottság kontra
Németország ügyben hozott ítélet 43. pontjában is megállapította –, hogy annak figyelembevétele, hogy valamely tagállam műszaki,
gazdasági és szervezeti helyzete szükségképpen olyan megkötöttség, amely megakadályozza az irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében
foglalt intézkedések elfogadását, teljesen megfosztaná e rendelkezést hatékony érvényesülésétől, mivel a tagállamokra megállapított
kötelezettséget a
status quo
fenntartására korlátozná, ami gyakorlatilag megszüntetné a hulladékolajok regenerálással történő elsőbbségi kezeléséhez szükséges
intézkedések meghozatalával kapcsolatos kötelezettséget.
Ezenkívül, válaszul az Egyesült Királyság Kormánya által felhozott érvre, amely szerint „a műszaki, gazdasági és szervezeti
adottságokra [helyes fordítás: kötöttségekre]” való hivatkozás a tagállamok mérlegelési jogának a közösségi jogalkotó általi
elismerését jelenti, meg kell állapítani, hogy ezen kötöttségekre vonatkozó rendelkezést úgy kell érteni, mint az arányosság
elvének kifejeződését, és ez magában foglalja azt, hogy a tagállamok kötelesek meghozni a hulladékolajok regenerálás útján
történő kezelése elsőbbségének biztosítására törekvő célkitűzésnek megfelelő és arányos intézkedéseket, abban az értelemben,
hogy ennek a pozitív kötelezettségnek a határa az irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében említett a műszaki, gazdasági és szervezeti
kötöttségek fennállása (lásd a fent hivatkozott, Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 42. pontját).
A Bíróság azt is megállapította, hogy nem feladata meghatározni azokat az intézkedéseket, amelyeket az irányelv 3. cikke (1)
bekezdésének alkalmazása érdekében a tagállamnak kellett volna meghoznia; viszont ezen rendelkezés értelmében ráhárul a kötöttségek
fennállásának ellenőrzése keretében annak vizsgálata, hogy lehetséges-e olyan intézkedéseket hozni, amelyek biztosítják a
hulladékolajok regenerálásának elsőbbségét, és műszaki, gazdasági és szervezeti szempontból eleget tesznek a megvalósíthatóság
követelményének (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 48. pontját).
Következésképpen, ha elfogadható, hogy a tagállamok az első ütemben kutatásokat végezhessenek és jelentéseket készíthessenek
a hulladékolajok ártalmatlanítási módszereinek meghatározására, mégis az kellene, hogy az irányelv 3. cikke (1) bekezdése
által előírt kötelezettség teljesítése érdekében ezeket az előkészítő lépéseket a regenerálás elsőbbségét célzó konkrét intézkedések
kövessék.
Jelen esetben meg kell állapítani, hogy az Egyesült Királyság nem hozott a hulladékolajok regenerálással történő kezelésének
elsőbbségét célzó konkrét intézkedéseket, és hogy csupán a kötöttségek azonosítására, a piac tanulmányozására és az esetleges
meghozandó intézkedések vizsgálatára szorítkozott.
Meg kell jegyezni, hogy a tagállamoknak 1990. január 1-jétől eleget kellett tenniük az irányelv 3. cikkének (1) bekezdéséből
eredő kötelezettségeknek. Ezen kívül, a 75/439 irányelv 3. cikke az 1975-ös eredeti változatában már előírta, hogy a tagállamoknak
meg kell hozniuk a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a hulladékolajok ártalmatlanítása lehetőség szerint újrahasznosítás
(regenerálás és/vagy nem megsemmisítő célú égetés) útján történjék. Ezeket az intézkedéseket 1977-től kellett meghozni.
Az is tény, hogy az Egyesült Királyság a meghosszabbított időszak alatt – azaz az átültetésre biztosított határidő (1990.
január 1-je) és a 2001. december 20-i indokolással ellátott véleményben megszabott két hónapos határidő között – semmilyen
lépést nem tett azért, hogy elindítsa azt a folyamatot, amelynek célja a regenerálás – mint a hulladékolajok elsődleges kezelési
módja – alkalmazásához szükséges intézkedések meghozatala, az irányelv 3. cikkének (1) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően.
Ami az Egyesült Királyságnak a gazdasági jellegű korlátok fennállását bizonyító érvelését illeti, különösen a hulladékolajok
piacának szerkezetét figyelembe véve, meg kell jegyezni, hogy csak 2002-ben, az adott helyzetre válaszként, fogadtak el hulladékgazdálkodási
tervet.
Tekintettel a tagállamok számára a vitás területen előírt kötelezettségekre, figyelembe kell venni, hogy ez az intézkedés
nem minősül az irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében megállapított kötelezettség teljesítésének.
Mindenesetre emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a tagállami kötelezettségszegés fennállását
azon helyzet alapján kell elbírálni, amely az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő lejártakor jellemző volt
(lásd többek között a C‑147/00. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2001. március 15-én hozott ítélet [EBHT 2001.,
I‑2387. o.] 26. pontját, a C‑173/01. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2002. július 4-én hozott ítélet [EBHT 2002.,
I‑6129. o.] 7. pontját és a C‑114/02. sz., Bizottság kontra Franciország ügyben 2003. április 10-én hozott ítélet [EBHT 2003.,
I‑3783. o.] 9. pontját).
Ilyen körülmények mellett kijelenthető, hogy Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága – mivel nem hozta meg az
irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében előírt szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy elsőbbséget biztosítsanak a hulladékolajok
regenerálás útján történő kezelésének, vagy legalábbis a Bizottsággal nem közölte ezeket a rendelkezéseket – nem teljesítette
az ezen irányelvből eredő kötelezettségeit.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. Az Egyesült Királyságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére.
A fenti indokok alapján
A BÍRÓSÁG (első tanács)
a következőképpen határozott:
1)
Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága – mivel nem hozta meg az 1986. december 22-i 87/101/EGK tanácsi irányelvvel
módosított, a hulladékolajok ártalmatlanításáról szóló, 1975. június 16-i 75/439/EGK tanácsi irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében
előírt szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy elsőbbséget biztosítsanak a hulladékolajok regenerálás útján történő
kezelésének, vagy legalábbis a Bizottsággal nem közölte ezeket a rendelkezéseket, nem teljesítette ezen irányelvből eredő
kötelezettségeit.
2)
A Bíróság Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságát kötelezi a költségek viselésére.
Jann
Rosas
von Bahr
Silva de Lapuerta

Lenaerts
Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. július 15-i nyilvános ülésen.
R. Grass

P. Jann
hivatalvezető

az első tanács elnöke
*
Az eljárás nyelve: angol.