CELEX: 61994CJ0299
Differentierede eksportrestitutioner
Force majeure
Forhøjelse
Frigivelse af en sikkerhedsstillelse
Resolution vedtaget af FN's Sikkerhedsråd

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 25. juli 1994 indgaaet til Domstolen den 7. november 1994 har Irlands High Court i henhold til EF-traktatens artikel 177 stillet tre praejudicielle spoergsmaal om fortolkningen og gyldigheden af Raadets forordning (EOEF) nr. 2340/90 af 8. august 1990 om forordning (o.a.: "forhindring" i henhold til senere aendringsforordninger) af Faellesskabets samhandel for saa vidt angaar Irak og Kuwait (EFT L 213, s. 1) og af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 354/90 af 9. februar 1990 (EFT L 38, s. 34).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag mellem Anglo Irish Beef Processors International m.fl. ("AIB m.fl."), en sammenslutning af otte irske virksomheder i sektoren for forarbejdning og eksport af oksekoed, og Minister for Agriculture, Food and Forestry (den britiske minister for landbrug, ernaering og skovbrug, "ministeriet").
3 Den 28. marts 1990 indgik AIB m.fl. to kontrakter med Iraks statslige indkoebskontor med henblik paa levering af nogle partier udbenet oksekoed, som skulle leveres fragt- og omkostningsfrit i Bagdad, Basrah og Mosul.
4 Ministeriet udbetalte forskudsvis eksportrestitutioner i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 62, s. 5), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2026/83 af 18. juli 1983 (EFT L 199, s. 12), og i henhold til den tidligere naevnte forordning nr. 3665/87.
5 I henhold til disse forordninger stillede AIB m.fl. en bankgaranti til fordel for ministeriet svarende til 120% af det beloeb, der var forudbetalt som eksportrestitutioner.
6 AIB m.fl. begyndte at sende oksekoedet til Irak i loebet af maj 1990. Omkring dette tidspunkt paalagde de irakiske myndigheder, paa grund af en urigtig oplysning fra Verdenssundhedsorganisationen om, at den sygdom, der er kendt under navnet "spongiform encephalopati", var brudt ud i Det Forenede Kongerige og i Irland, sagsoegerne i hovedsagen pligt til at fremlaegge visse kontrolattester om, at oksekoedet var fri for denne sygdom. Oksekoedet befandt sig oplagret i fryserum i to skibe, som laa i havnen i Mersin (Tyrkiet). Den 3. august 1990 gav de irakiske myndigheder endelig tilladelse til at foretage transporten af oksekoedet til Irak.
7 Den 2. august 1990 invaderede Irak Kuwait. FN' s Sikkerhedsraad vedtog samme dag resolution nr. 660, som fordoemte invasionen. Den 4. august 1990 vedtog Det Europaeiske Faellesskab og dets medlemsstater en erklaering, som fordoemte denne invasion og angav, at de havde truffet en raekke foranstaltninger, herunder en embargo paa visse indfoersler hidroerende fra Irak og fra Kuwait, en embargo paa salg af vaaben og andet militaerudstyr til Irak og suspension af visse andre samarbejdsforanstaltninger.
8 Den 6. august 1990 vedtog FN' s Sikkerhedsraad resolution nr. 661 om en handelsembargo over for Irak og Kuwait, og den 8. august 1990 vedtog De Europaeiske Faellesskabers Ministerraad forordning nr. 2340/90 med tilbagevirkende gyldighed fra 7. august 1990. Denne forordning forboed udfoersel til Irak og Kuwait af alle varer med oprindelse i eller hidroerende fra Faellesskabet.
9 Paa grund af handelsembargoen naegtede Tyrkiet transit af varerne paa sit omraade. Koedet blev imidlertid udfoert til andre tredjelande, som alle laa i omraader, hvor eksportrestitutionen var lavere end den for Irak gaeldende, eller i omraader, for hvilke der ikke var fastsat nogen restitution.
10 I henhold til artikel 19, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2220/85 af 22. juli 1985 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter (EFT L 205, s. 5) kraevede ministeriet tilbagebetaling af forskellen mellem den forudbetalte restitution og den restitution, der faktisk skulle betales, og naegtede at frigive bankgarantien, saa laenge AIB m.fl. ikke havde tilbagebetalt dette beloeb. Da det ikke blev bestridt, at de omstaendigheder, som havde forhindret sagsoegerne i hovedsagen i at eksportere koedet til Irak, var et tilfaelde af force majeure, kraevede ministeriet dog med hjemmel i forordning nr. 3665/87 ikke tilbagebetaling af forhoejelsen paa 20%.
11 AIB m.fl. er af den opfattelse, at de har ret til at beholde hele den forudbetalte restitution samt faa sikkerhedsstillelsen tilbage. Da ministeriet ikke har tilsluttet sig denne opfattelse, har sagsoegerne i hovedsagen anlagt sag ved Irlands High Court.
12 Det er paa denne baggrund, at den nationale ret har stillet Domstolen foelgende spoergsmaal:
"Naar:
° en faellesskabseksportoer anmoder om en eksportrestitution i henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87
° medlemsstaten yder eksportoeren forskud, og denne stiller sikkerhed svarende til forskuddet forhoejet med 20% i henhold til naevnte kommissionsforordning
° de varer, som omfattes af anmodningen om restitution, er under transport til Irak, som i henhold til restitutionsanmodningen er bestemmelseslandet, da EF' s Ministerraad vedtager forordning (EOEF) nr. 2340/90, som bl.a. forbyder enhver statsborger i Faellesskabet at udfoere varer til Irak
° hovedbetingelsen, nemlig at varerne skal vaere udfoert til Irak, inden restitutionen kan udbetales, ikke kan opfyldes af eksportoeren paa grund af Raadets forordning (EOEF) nr. 2340/90
° og der er udfoldet rimelige bestraebelser for at afsaette de paagaeldende varer i lande, som har tilsvarende restitutionsstatus som Irak, men disse bestraebelser hovedsagelig har vaeret forgaeves,
spoerges:
1) Kan under ovennaevnte omstaendigheder Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 da fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at den af eksportoeren stillede sikkerhed fortabes, enten fordi der foreligger force majeure, eller fordi fortabelsen af sikkerheden i dette tilfaelde ville udgoere en uforholdsmaessig sanktion i forhold til de omstaendigheder, der er paaberaabt til stoette for fortabelsen, eller af en anden grund?
2) Saafremt Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 ikke kan fortolkes som ovenfor anfoert, er forordningen da helt eller delvis ugyldig?
3) Kan Raadets forordning (EOEF) nr. 2340/90 fortolkes saaledes, at den omfatter varer under transport til Irak, og i bekraeftende fald, er forordningen helt eller delvis ugyldig paa grund af dens bestemmelser om behandling af varer under transport under de naevnte omstaendigheder?"
Det foerste spoergsmaal
13 Den forelaeggende rets foerste spoergsmaal gaar i det vaesentlige ud paa, om forordning nr. 3665/87 skal fortolkes saaledes, at den forbyder interventionsorganet at beholde den del af sikkerhedsstillelsen, der svarer til det beloeb, som ikke skulle udbetales til modtageren, i betragtning af, at varerne som foelge af et tilfaelde af force majeure er blevet udfoert til et andet bestemmelsessted end det oprindeligt fastsatte, fordi fortabelse af sikkerhedsstillelsen ville vaere uforholdsmaessig i forhold til de omstaendigheder, der beskrives i forelaeggelseskendelsen som begrundelse for en saadan fortabelse, eller af en anden grund.
14 Indledningsvis er det vaesentligt at paapege de karakteristika ved ordningen for forskudsvis betaling af eksportrestitutioner, der har betydning i hovedsagen.
15 I henhold til bestemmelserne i forordning nr. 565/80 bemyndiges medlemsstaterne til helt eller delvis at udbetale restitutioner foer eksport af oksekoed, med forbehold af, at der stilles en sikkerhed for tilbagebetaling af det udbetalte beloeb, hvis det viser sig, at den erhvervsdrivende ikke har ret til restitutionen.
16 I forordning nr. 3665/87 fastsaettes de faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner, bl.a. for oksekoed. Forordningens artikel 5, stk. 1, bestemmer, at udbetalingen af den differentierede eller udifferentierede restitution, ud over at produktet skal have forladt Faellesskabets toldomraade, er betinget af, at produktet, medmindre det er gaaet til grunde under transporten som foelge af force majeure, er indfoert til et tredjeland og i givet fald til et bestemt tredjeland senest tolv maaneder efter antagelsen af udfoerselsangivelsen.
17 Artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 bestemmer, at i tilfaelde af differentiering af restitutionssatsen eller destinationen underkastes betalingen af restitutionen de supplerende betingelser, der er fastlagt i forordningens artikel 17 og 18. Ifoelge artikel 17, stk. 1, skal produktet vaere blevet indfoert i uforandret stand til det tredjeland eller til et af de tredjelande, for hvilke der er fastsat restitution, senest tolv maaneder efter antagelse af udfoerselsangivelsen.
18 Samme forordnings artikel 33, stk. 5, bestemmer, at hvis restitutionen som foelge af force majeure er mindre end den forudbetalte restitution, er den sikkerhedsstillelse, der fortabes, lig med forskellen mellem det forudbetalte restitutionsbeloeb og det faktisk berettigede restitutionsbeloeb. Derimod bestemmer forordningens artikel 33, stk. 3, litra d), at naar restitutionen, i tilfaelde, hvor der ikke foreligger force majeure, er mindre end den forudbetalte restitution, er den sikkerhedsstillelse, der fortabes, lig med forskellen mellem det forudbetalte beloeb og det faktiske restitutionsbeloeb, idet forskellen forhoejes med 20%.
19 I et tilfaelde som det foreliggende, hvor det ikke er bestridt, at de omstaendigheder, som har forhindret sagsoegerne i hovedsagen i at eksportere koedet til Irak, er force majeure, kan interventionsorganet foelgelig beholde sikkerhedsstillelsen paa de betingelser, der er fastsat i artikel 33, stk. 5, i forordning nr. 3665/87.
20 Den forelaeggende ret spoerger ligeledes, om forordning nr. 3665/87 under de i forelaeggelseskendelsen beskrevne omstaendigheder kan fortolkes saaledes, at den forbyder at beholde sikkerhedsstillelsen paa grund af den uforholdsmaessige virkning for eksportoeren eller af en anden grund.
21 Hertil bemaerkes, som Domstolen har understreget i dommen af 11. juli 1984, Dimex (sag 89/83, Sml. s. 2815, praemis 8), at systemet med de differentierede eksportrestitutioner har til formaal at aabne eller fastholde markederne i de paagaeldende tredjelande for udfoersler fra EF; differentieringen af restitutionsbeloebet skyldes hensynet til de saerlige forhold paa hvert enkelt af de importmarkeder, hvor Faellesskabet oensker at spille en rolle.
22 I Dimex-dommens praemis 9 har Domstolen endvidere udtalt, at formaalet med ordningen med de differentierede restitutioner ikke ville blive opfyldt, saafremt det var en tilstraekkelig betingelse for at yde den hoejere restitutionssats, at varen blot var blevet udlosset, men ikke naaet frem paa markedet i bestemmelseslandet.
23 Da den faktiske adgang til bestemmelsesstedets marked i princippet er betinget af, at der opfyldes formaliteter for overgang til forbrug i bestemmelseslandet, udelukker den omstaendighed, at produktet ikke har naaet dette bestemmelsessted og har maattet udfoeres til andre bestemmelsessteder paa grund af force majeure, at det med henblik paa udbetaling af den differentierede restitution kan anses for at vaere indfoert i den forstand, udtrykket er anvendt i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 3665/87.
24 Enhver anden fortolkning af forordningen ville foere til, at eksportoeren opnaar en hoejere restitutionssats end den, der gaelder for de lande, som varerne faktisk indfoeres til, et resultat, som klart ikke er tilsigtet med artikel 33, stk. 5, i forordning nr. 3665/87.
25 Det foerste spoergsmaal skal derfor besvares med, at artikel 33, stk. 5, i forordning nr. 3665/87 skal fortolkes saaledes, at naar varer som foelge af force majeure ikke naar frem til deres bestemmelsesland, men udfoeres til andre tredjelande, hvor eksportrestitutionen er lavere eller ikke findes, er den sikkerhedsstillelse, der fortabes, lig med forskellen mellem det forudbetalte restitutionsbeloeb og det faktisk berettigede restitutionsbeloeb.
Det andet spoergsmaal
26 Med det andet spoergsmaal oenskes det klarlagt, om forordning nr. 3665/87 er ugyldig, for saa vidt den ikke giver mulighed for tilbagebetaling af hele sikkerhedsstillelsen i tilfaelde af force majeure.
27 I denne forbindelse har AIB m.fl. anfoert, at forbuddet mod tilbagebetaling af sikkerhedsstillelsen er i strid med proportionalitetsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
28 Hvad angaar den angivelige tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, maa der tages hensyn til formaalene med ordningen for differentierede restitutioner, som er at aabne eller fastholde markederne i de paagaeldende tredjelande for udfoersler fra EF; differentieringen af restitutionsbeloebet skyldes hensynet til de saerlige forhold paa hvert enkelt af de importmarkeder, hvor Faellesskabet oensker at spille en rolle (jf. den foernaevnte dom i Dimex-sagen, praemis 8). Det er herved vaesentligt, at de produkter, der stoettes af udbetaling af en restitution, faktisk naar frem til bestemmelsesstedets marked for at blive forhandlet dér.
29 Heraf foelger, at fortabelse af en del af sikkerheden, som svarer til forskellen mellem det forudbetalte restitutionsbeloeb og det faktisk berettigede restitutionsbeloeb, uden paalaeggelse af noget strafbeloeb, staar i rimeligt forhold til det af lovgiver tilstraebte formaal.
30 Med hensyn til den haevdede tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning bemaerkes foerst, at artikel 33, stk. 5, i forordning nr. 3665/87 bestemmer, at hvis restitutionen som foelge af force majeure er mindre end den forudbetalte restitution, er den sikkerhedsstillelse, der fortabes, lig med forskellen mellem det forudbetalte restitutionsbeloeb og det faktisk berettigede restitutionsbeloeb.
31 Dernaest bestemmer artikel 33, stk. 2, litra b), i forordning nr. 3665/87, at den stillede sikkerhed fuldt ud frigives, naar der fremlaegges bevis for, at der for de paagaeldende produkter bestaar ret til en restitution, som er lig med eller hoejere end det beloeb, der er beregnet i overensstemmelse med samme forordnings artikel 29, stk. 3.
32 Som generaladvokaten har anfoert i punkt 7 i sit forslag til afgoerelse, siges det i oevrigt udtrykkeligt i den femte betragtning til forordning nr. 565/80, at sikkerhedsstillelsen har til formaal at garantere tilbagebetaling af mindst det udbetalte beloeb, hvis det senere fastslaas, at der ikke var nogen ret til eksportrestitution, eller naar produkterne eller varerne ikke faktisk er blevet udfoert fra Faellesskabet inden for de fastsatte frister.
33 Det foelger heraf, at disse bestemmelser ikke kan give anledning til nogen anden berettiget forventning end forventningen om at faa ret til restitutionen inden for de graenser, der gaelder for den.
34 AIB m.fl. har desuden gjort gaeldende, at der af hensyn til beskyttelsen af den berettigede forventning skal ske tilbagebetaling af den stillede sikkerhed, naar varerne, som i dette tilfaelde, ikke er naaet frem til deres bestemmelsessted, netop paa grund af udstedelsen af en faellesskabsretsakt.
35 Det bemaerkes, at det ikke er noedvendigt at undersoege, om beskyttelsen af den berettigede forventning indebaerer en saadan konsekvens, da de tyrkiske myndigheder ifoelge forelaeggelseskendelsen naegtede varerne at passere i transit paa Tyrkiets omraade paa grund af den handelsembargo, som FN havde vedtaget; aarsagen til, at varerne ikke naaede frem til deres bestemmelsessted, var foelgelig ikke en adfaerd, der kunne tilregnes faellesskabsinstitutionerne.
36 Det andet spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at gennemgangen af forordning nr. 3665/87 intet har frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed.
Det tredje spoergsmaal
37 Den forelaeggende rets tredje spoergsmaal gaar i det vaesentlige ud paa, om forordning nr. 2340/90 kan fortolkes saaledes, at den ligeledes omfatter varer, som allerede er afsendt og under transport til Irak, og om den i bekraeftende fald er helt eller delvis ugyldig paa grund af den maade, hvorpaa den behandler varer, som er under transport under de i forelaeggelseskendelsen beskrevne omstaendigheder.
38 Der skal erindres om, som Domstolen har bemaerket i praemis 35, at naar varerne ikke naaede deres bestemmelsessted, var det ifoelge forelaeggelseskendelsen paa grund af foranstaltninger truffet af de tyrkiske myndigheder, som naegtede transit paa grund af den handelsembargo, som FN havde vedtaget.
39 Det foelger heraf, at spoergsmaalet, om forordning nr. 2340/90 er gyldig, savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand. I et saadant tilfaelde kan Domstolen efter fast praksis (se senest dom af 15.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4921, praemis 61) ikke traeffe afgoerelse vedroerende det af den nationale ret stillede spoergsmaal. Foelgelig maa det tredje spoergsmaal lades ubesvaret.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
40 De udgifter, der er afholdt af Irland, Det Forenede Kongerige, Raadet for Den Europaeiske Union og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Irlands High Court ved kendelse af 25. juli 1994, for ret:
1) Artikel 33, stk. 5, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 354/90 af 9. februar 1990, skal fortolkes saaledes, at naar varer som foelge af force majeure ikke naar frem til deres bestemmelsesland, men udfoeres til andre tredjelande, hvor eksportrestitutionen er lavere eller ikke findes, er den sikkerhedsstillelse, der fortabes, lig med forskellen mellem det forudbetalte restitutionsbeloeb og det faktisk berettigede restitutionsbeloeb.
2) Gennemgangen af forordning nr. 3665/87 har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed.