CELEX: 62003TJ0204
Konkurence
EKL 81. pants
EKL 82. pants
Rezerves daļu izplatīšana
Paralēlais imports
Sūdzība
Noraidošs lēmums

Tiesvedības rašanās fakti
A –
Attiecīgās sabiedrības
Prasītāja, sūdzības iesniedzēja, ir franču uzņēmums, kas Eiropā un Āfrikā importē un pārdod rezerves daļas, kas paredzētas
celtniecības mašīnām. Tās galvenie piegādes avoti atrodas Eiropas Savienībā un ASV.
Sabiedrība
Caterpillar, Inc.
, par kuru ir iesniegta sūdzība, ir amerikāņu uzņēmums, kas ražo celtniecības mašīnas un to attiecīgās rezerves daļas. Šo
preču pārdošanu Eiropā un Āfrikā veic šveiciešu meitas sabiedrība
Caterpillar Overseas
. 1990. gadā
Caterpillar Overseas
izveidoja beļģu meitas sabiedrību
Caterpillar Export Services
(turpmāk tekstā – “CES”), lai vadītu un kontrolētu rezerves daļu, kuras
Caterpillar
saražojis citā ģeogrāfiskajā zonā, eksportu.
B –
Administratīvie procesi
1.
Komisijas uzsāktais process pret
Caterpillar
1963. gadā
Caterpillar
paziņoja Komisijai standarta līgumu preču izplatīšanai Eiropā. Šis paziņojums tika atjaunots vairākas reizes, it īpaši 1983. un
1992. gadā. Pirms
Haladjian
sūdzības iesniegšanas 1993. gada oktobrī un 1990. gadā, citi rezerves daļu tālākpārdevēji bija iesnieguši sūdzības par
Caterpillar
.
Pēc šīm sūdzībām Komisija 1993. gada 12. maijā nosūtīja Paziņojumu par iebildumiem
Caterpillar
(turpmāk tekstā – “Paziņojums par iebildumiem”), kurā tā pārmeta šim uzņēmumam to, ka tas noteica pakalpojumu komisijas maksu
par ārpus teritorijas veikto pārdošanu, noteica diskriminējošas cenas, un aizliedza pārdot preces tālākpārdevējiem, ja likās,
ka tie plāno veikt eksportu.
1993. gada 27. augustā
Caterpillar
pauda savu nostāju par Paziņojumu par iebildumiem un apstrīdēja visu attiecīgo pārkāpumu pastāvēšanu.
2.
Process, kas sākts pēc
Haladjian
sūdzības
1993. gada 18. oktobrī prasītāja iesniedza Komisijai lūgumu, saskaņā ar Padomes 1962. gada 6. februāra Regulas Nr. 17., Pirmās
Regula par Līguma [81]. un [82]. panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.), 3. pantu, par pārkāpumiem, uz kuriem attiecas
minētas normas, kurus ir izdarījis
Caterpillar
(turpmāk tekstā – “sūdzība”).
1994. gada 25. janvārī
Caterpillar
iesniedza savus apsvērumus par šo sūdzību.
1994. gada 23. maijā
Haladjian
iesniedza savus komentārus par šiem apsvērumiem, kā arī par
Caterpillar
atbildi uz Paziņojumu par iebildumiem.
Saistībā ar šo izmeklēšanu Komisija 1995. gada 6. un 7. jūlijā veica pārbaudi pie noteiktiem
Caterpillar
izplatītājiem Eiropā. Tāpat 1995. gada septembrī un pēc tam 1996. gada februārī, Komisija nosūtīja dažādus lūgumus sniegt
informāciju
Caterpillar
izplatītājiem Eiropā, atbildes uz kuriem tika saņemtas 1996. gada aprīlī.

Haladjian
arī nosūtīja Komisijai vairākas vēstules, lai tai paziņotu jaunos dokumentus. It īpaši, 2000. gada 11. augustā tā nosūtīja
Komisijai apkopojumu par lietas materiālos iekļautajiem sūdzības dokumentiem.
2001. gada 19. jūlijā Komisija prasītājai nosūtīja vēstuli saskaņā ar 1998. gada 22. decembra Komisijas Regulas (EK) Nr. 2842/98
par pušu uzklausīšanu dažu procedūru gaitā saskaņā ar EK Līguma [81]. un [82]. pantu (OV L 354, 18. lpp.) 6. pantu, paziņojot
tai par nodomu noraidīt sūdzību (turpmāk tekstā – “6. panta vēstule”).
2001. gada 22. oktobrī prasītāja nosūtīja Komisijai savus apsvērumus par 6. panta vēstuli.
Ar 2003. gada 1. aprīļa lēmumu Komisija formāli noraidīja sūdzību (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”).
Ar 2003. gada 8. maija vēstuli Komisija norādīja
Caterpillar
, ka pēc tam, kad tā veica
Caterpillar
atbildes uz Paziņojumu par iebildumiem un saņemtās informācijas analīzi, tā nolēma atsaukt savus iebildumus un slēgt lietu.

Process un lietas dalībnieku prasījumi
Ar 2003. gada 10. jūnijā Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegto prasības pieteikumu prasītāja cēla šo prasību.
Ar 2. oktobra vēstuli, kas pabeigta 2003. gada 16. oktobrī,
Caterpillar
un
Caterpillar Group Services
lūdza iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam.
Ar 2003. gada 5. decembra Pirmās instances tiesas piektās palātas priekšsēdētāja rīkojumu
Caterpillar
un
Caterpillar Group Services
tika atļauts iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam un tika apmierināts lūgums par konfidencialitāti.

Caterpillar
un
Caterpillar Group Services
(turpmāk tekstā – “Caterpillar”) 2004. gada 2. februārī iesniedza iestāšanās rakstu. 2004. gada 20. un 22. aprīlī Komisija
un prasītāja iesniedza apsvērumus par iestāšanās rakstu.
Pēc tiesneša referenta ziņojuma uzklausīšanas Pirmās instances tiesa (pirmā palāta) nolēma atklāt mutvārdu procesu un procesa
organizatorisko pasākumu ietvaros Komisijai bija jānorāda, kādā veidā process, kas tika uzsākts pret
Caterpillar
pēc Paziņojuma par iebildumiem, tika izbeigts. Ar 2006. gada 8. marta vēstuli, kas Pirmās instances tiesas kancelejā tika
reģistrēta 2006. gada 10. martā, Komisija atbildēja uz šo Pirmās instances tiesas jautājumu.
Tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un viņu atbildes uz jautājumiem, ko Pirmās instances tiesas uzdeva
2006. gada 28. marta tiesas sēdē.
Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        atcelt Apstrīdēto lēmumu;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus;
–        piespriest personām, kas iestājušās lietā, segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī izdevumus, kas saistās ar iestāšanos lietā
pašām.
Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        noraidīt prasību;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Personu, kas iestājušās lietā, prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        noraidīt prasību;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
A –
Ievada apsvērumi par Komisijas pienākumu apjomu, izskatot sūdzību par EKL 81. un 82. panta pārkāpumu
Sākotnēji lietas dalībnieki izklāsta pienākumus, kas ir Komisijai, izskatot sūdzību, analizējot pierādījumu un pamatojuma
līmeni, kas būtu jāpieprasa no Komisijas šajā sakarā un apspriežot Pirmās instances tiesas kontroles apjomu gadījumā, ja tiek
iesniegta prasība par lēmumu noraidīt sūdzību.
Vispirms Pirmās instances tiesa norāda, ka Apstrīdētajā lēmumā saistībā ar EKL 81. panta 1. punkta un EKL 82. panta piemērojamību
tika nolemts, ka
Haladjian
iesniegtie iesniegtie pierādījumi administratīvā procesa laikā, it īpaši atbildot uz 6. panta vēstuli, “neļauj apmierināt
[sūdzību]” un tā rezultātā sūdzība tiek noraidīta. Šajā kontekstā ir jāatgādina, kādas ir sūdzības iesniedzēja tiesības un
Komisijas pienākumi sūdzības, ar kuru tiek apgalvoti EKL 81. un 82. panta pārkāpumi, noraidīšanas gadījumā.
Tādējādi sūdzības iesniedzējam ir tiesības tikt informētam un sniegt savus komentārus par Komisijas paredzēto tā sūdzības
noraidījuma pamatojumu pirms Komisija pieņem lēmumu šajā sakarā. Regula Nr. 17 un Nr. 2842/98, kas ir piemērojama šajā lietā,
piešķir procesuālās tiesības personām, kas Komisija ir iesniegušas sūdzību, pamatojoties uz Regulas Nr. 17 3. pantu. Starp
šīm tiesībām ir Regulas Nr. 2842/98 6. pantā minētās, atbilstoši kurām Komisija, ja tā uzskata, ka pierādījumi, kurus tā ir
saņēmusi, neļauj apmierināt sūdzību, sūdzības iesniedzējam norāda noraidīšanas pamatojumu un nosaka sūdzības iesniedzējam
termiņu eventuālo rakstveida apsvērumu iesniegšanai.
Ne Regulā Nr. 17, ne Regulā Nr. 2842/98 nav ietverti tieši noteikumi par to, kas pēc būtības jādara attiecībā uz sūdzības
izskatīšanu un iespējamajiem Komisijas izmeklēšanas pienākumiem saistībā ar tās veikto izskatīšanu (Pirmās instances tiesas
1992. gada 18. septembra spriedums lietā T‑24/90
Automec
/Komisija,
Recueil
, II-2223. lpp., 72. punkts). Šajā sakarā ir jānorāda, ka Komisijai nav pienākuma uzsākt procesu, lai konstatētu iespējamos
Kopienu tiesību pārkāpumus (skat. pēc analoģijas Tiesas 1989. gada 14. februāra spriedumu lietā 247/87
Star Fruit
/Komisija,
Recueil
, 291., 301. lpp.) un ka to tiesību vidū, kas piešķirtas sūdzības iesniedzējiem ar Regulu Nr. 17 un Nr. 2842/98, nav tādu,
lai pieņemtu galīgo lēmumu par iespējamā pārkāpuma pastāvēšanu vai nepastāvēšanu (Tiesas 1979. gada 18. oktobra spriedums
lietā 125/78
GEMA
/Komisija,
Recueil
, 3173. lpp., 17. un 18. punkts).
No principiem, kuri atzīti judikatūrā, izriet – ja Komisijai nav pienākuma lemt par pārkāpuma pastāvēšanu, tai nav pienākuma
veikt izskatīšanu, jo izskatīšanas mērķis var būt tikai pierādījumu vākšana saistībā ar pārkāpuma pastāvēšanu vai nepastāvēšanu,
kas nemaz nav jākonstatē (spriedums lietā
Automec
/Komisija, iepriekš minēts, 76. punkts). Turklāt, pat ja šī izskatīšana ir tikusi veikta, neviena atvasināto tiesību normas
nepiešķir sūdzības iesniedzējam tiesības pieprasīt no Komisijas turpināt procesu līdz stadijai, kad tiek pieņemts galīgais
lēmums, ar kuru tiek konstatēta iespējamā pārkāpuma pastāvēšana vai nepastāvēšana (Tiesas 2001. gada 17. maija spriedums lietā
C-449/98 P
IECC
/Komisija,
Recueil
, I‑3875. lpp., 35. punkts). Rīcības brīvības pastāvēšana, kas piemīt Komisijai saistībā ar sūdzību izskatīšanu, pēc būtības
nav vairāk vai mazāk izteiktāka lietas izmeklēšanas ietvaros (spriedums lietā
IECC
/Komisija, iepriekš minēts, 37. punkts).
Šajā kontekstā Pirmās instances tiesas nosprieda, ka, ja Komisija ir nolēmusi izmeklēt sūdzību, tai, nepastāvot pienācīgam
pamatojumam, tas ir jādara ar nepieciešamo rūpību, nopietnību un uzcītību, lai tā pilnībā varētu novērtēt tiesību un faktiskos
apstākļus, par kuriem tai ir darījuši zināmu sūdzības iesniedzēji (Pirmās instances tiesas 1993. gada 29. jūnija spriedums
lietā T-7/92
Asia Motor France
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑669. lpp., 36. punkts, un 2001. gada 21. marta spriedums lietā T‑206/99
Métropole Télévision
/Komisija,
Recueil
, II-1057. lpp., 59. punkts).
No šiem apsvērumiem izriet, ka Pirmās instances tiesai ir jāpārbauda, vai apstrīdētajā lēmumā, ar kuru noraidīta sūdzība,
ir veikts faktisku un juridisko apstākļu, kas Komisijai iesniegti saistībā ar administratīvo procesu, pienācīgs vērtējums.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka tiesas kontrole, kas tiek veikta par Komisijas aktiem, ietver sarežģītus ekonomiskus vērtējumus,
kā tas ir gadījumos par sūdzībām par EKL 81. un 82. panta pārkāpumiem, un aprobežojas ar procesa un pamatojuma noteikumu ievērošanas
pārbaudi, kā arī faktu precizitātes, acīmredzamas kļūdas vērtējumā un pilnvaru nepareizas izmantošanas pārbaudi (Tiesas 1987. gada
17. novembra spriedums apvienotajās lietās 142/84 un 156/84
BAT
un
Reynolds
/Komisija,
Recueil
, 4487. lpp., 62. punkts, un 1993. gada 15. jūnija sprieduma lietā C-225/91
Matra
/Komisija,
Recueil
, I‑3203. lpp., 23. un 25. punkts; spriedums lietā
Asia Motor France
u.c./Komisija, minēts iepriekš, 33. punkts).
B –  CES
,
Haladjian
sūdzības un Apstrīdētā lēmuma vispārējs izklāsts

Haladjian
sūdzība attiecas uz
Caterpillar
veiktajiem grozījumiem tās rezerves daļu izplatīšanas sistēmā sākot ar 1982. gadu, lai ierobežotu paralēlo importu no ASV
uz Eiropu.
1.     CES
sistēmas apraksts
Lai pārdotu savas preces,
Caterpillar
ir iedalījis pasauli dažādās ģeogrāfiskajās zonās, starp kurām ASV, EK/EBTA un Āfrikā celtniecības mašīnu un to rezerves
daļu izplatīšana ir piešķirta 181 neatkarīgam izplatītājam, kas darbojas 160 valstīs. EK/EBTA zonā
Caterpillar
izplatītājiem nav ekskluzīvu pārdošanas tiesību teritorijā, kas tiem ir noteikta. Tādējādi,
Caterpillar
ir divi izplatītāji Itālijā (
Maia
), divi izplatītāji Apvienotajā Karalistē (
Leverton
) un viens Francijā (
Bergerat
).

Caterpillar
nenoteica savu izplatītāju pārdošanas cenas. Katra izplatītāja ziņā bija pašam noteikt cenas, ņemot vērā pirkuma cenu, valūtas
maiņas kursa svārstības, pārdošanas izdevumus un vietējos konkurences apstākļus. Atbilstoši administratīvā procesa laikā saņemtajai
informācijai amerikāņu izplatītāju cenas bija zemākas par Eiropas izplatītāju cenām, kuras savukārt bija zemākas par āfrikas
izplatītāju cenām. Eiropas izplatītāju cenas arī būtiski atšķīrās atkarībā no valsts.
Līdz 1982. gadam
Caterpillar
nenoteica nekādus rezerves daļu piegādes ierobežojumus nevienai no ģeogrāfiskajām zonām. Vienas ģeogrāfiskās zonas (tādas
kā EK/EBTA zona) ietvaros piegāde bija pilnībā brīva gan rezerves daļu tālākpārdevējiem, gan šo rezerves daļu izmantotājiem.
1982. gadā
Caterpillar
tomēr konstatēja, ka vairāki tālākpārdevēji pelnīja no cenu starpībām starp dažādām ģeogrāfiskajām zonām, importējot svarīgas
kravas citā ģeogrāfiskajā zonā. Pēc
Caterpillar
domām šī situācija apdraudēja to izplatītāju rentabilitāti, kas bija veikuši nopietnas investīcijas, lai nodrošinātu efektīvu
un konkurētspējīgu celtniecības mašīnu izplatīšanu.
Sākot no 1982. gada
Caterpillar
nolēma ierobežot rezerves daļu pārdošanu no vienas zonas uz otru (turpmāk tekstā – “starpzonu pārdošana”). Ar 1982. gada
24. septembra vēstuli
Caterpillar
norādīja saviem amerikāņu izplatītājiem, ka tās rezerves daļas nevar tikt pārdotas tālākpārdevējam, kas tās eksportēs no
šīs valsts. Tāpat, ar 1982. gada 15. decembra vēstuli
Caterpillar
norādīja Eiropas izplatītājiem, ka rezerves daļas nevar tikt pārdotas tālākpārdevējam, lai tās tiktu eksportētas ārpus ASV
vai EK/EBTA zonas.
Tā kā norādījumi netika ievēroti,
Caterpillar
ar 1990. gada 2. februāra vēstuli informēja savus izplatītājus visā pasaulē par
Caterpillar Export Services
(CES) izveidi, lai vadītu un kontrolētu starpzonu pārdošanu (turpmāk tekstā – “CES sistēma”).
Caterpillar
arī nosūtīja saviem izplatītājiem sarakstu, kas tiek periodiski atjaunināts, ar tālākpārdevējiem, kas veic starpzonu pārdošanu,
lai pievērstu izplatītāju uzmanību un veicinātu tos pārbaudīt pasūtīto rezerves daļu adresātu (turpmāk tekstā – “starpzonu
tālākpārdevēju saraksts”). Atbilstoši apstrīdētajam lēmumam šī pasūtīto rezerves daļu pārbaudes procedūra tomēr paliek viena
izplatītāja ziņā.
Piemērojot CES sistēmu,
Caterpillar
ražotās rezerves daļas tiek pārdotas atbilstoši sekojošiem principiem.
Pirmkārt, gala patērētājs var brīvi nopirkt
Caterpillar
ražotās rezerves daļas neatkarīgi no atrašanās vietas Eiropā vai citās ģeogrāfiskajās zonās.
Otrkārt, Eiropas tālākpārdevējs var pirkt rezerves daļas tālākpārdošanai EK/EBTA valstīs pie jebkura izplatītāja šajās valstīs.
Šādā veidā tam ir jāveido uzkrājumi. CES sistēma neattiecas uz Eiropas tālākpārdevēju, kas pērk vienā EK/EBTA zonas valstī,
lai pārdotu citā šīs zonas valstī.
Treškārt, Eiropas tālākpārdevējs, kas saņem preču piegādes no ASV, lai šīs preces pārdotu EK/EBTA, var vienmēr nopirkt šīs
rezerves daļas pie
Caterpillar
amerikāņu izplatītājiem, bet ar nosacījumu ievērot noteiktu procedūru, kas ietver divus būtiskus aspektus. No vienas puses,
eiropiešu tālākpārdevējam ir jādeklarē CES, priekš kura Eiropas klienta tas ir nopircis rezerves daļas, lai saņemtu klienta
kodu. No otras puses, amerikāņu izplatītājam ir jādeklarē
Caterpillar
, kas ir pasūtījis caur Eiropas tālākpārdevēju rezerves daļas, lai tās tiktu eksportētas uz EK/EBTA zonu.
Caterpillar
izstāda šim izplatītājam rēķinu ar cenu, kas ir aptuveni 10% lielāka par to, kas parasti ir jāmaksā par rezerves daļām, kas
ir paredzētas amerikāņu tirgum (turpmāk tekstā – “amerikāņu izplatītāju cenas”). No
Caterpillar
skatpunkta šo cenas paaugstināšanu attaisno daļas no peļņas, kas radusies šīs transakcijas rezultātā, nodošana izplatītājam
Eiropā, kam ir pienākums nodrošināt attiecīgās celtniecības mašīnas pēcpārdošanas apkalpošanu. Amerikāņu izplatītājs tomēr
var brīvi noteikt cenu, ko tas vēlas saņemt no eiropiešu tālākpārdevēja.
Šī pati procedūra tiek piemērota arī gadījumos, kad Eiropas tālākpārdevējs vēlas pirkt preces Eiropā, lai tās pārdotu tālāk
Āfrikā.
2.     Haladjian
iebildumu izklāsts
Savā sūdzībā, kas tika pabeigta ar 2000. gada 11. augusta apkopojošo piezīmi,
Haladjian
norāda, ka apskatītā prakse pārkāpj EKL 81. un 82. pantu. It īpaši, CES sistēma kā tāda ir vienošanās uzņēmumu starpā EKL
81. panta izpratnē un tās realizēšanas noteikumi, it īpaši attiecībā uz
Haladjian
, ir tādi, kas ierobežo konkurenci Kopienā.
Haladjian
arī apgalvo, ka
Caterpillar
aizliedza saviem izplatītājiem veikt starpzonu pārdošanu – piemēram, rezerves daļu eksportu no ASV uz EK/EBTA, kā arī, piemēram,
aizliedza rezerves daļu tālākpārdevējiem, kas atrodas citās valstīs EK/EBTA zonas ietvaros, veikt pārdošanu (turpmāk tekstā
– “pārdošana Kopienā”) – piemēram, no Itālijas uz Franciju.
Runājot par starpzonu pārdošanu,
Haladjian
uzskata, ka tā rezerves daļu iepirkumu no ASV ierobežošana ar rezerves daļām, kuras jau tieši ir pasūtījis eiropas klients,
kavē pietiekamā mērā apgādāt Eiropas tirgu, liedzot iespēju uzturēt pietiekamus rezerves daļu uzkrājumus un tādējādi kavējot
konkurenci.
Haladjian
arī apgalvo, ka cenas paaugstināšana par 10% amerikāņu izplatītājiem, ja pārdošana notiek eksportēšanai, ir konkurences ierobežojums,
kas ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm.
Attiecībā uz pārdošanu Kopienā,
Haladjian
apgalvo, ka
Caterpillar
un tā Eiropas izplatītāji aizliedz jebkuru paralēlo importu starp Kopienas dalībvalstīm, kas ierobežo konkurenci un ietekmē
tirdzniecību.
3.
Apstrīdētais lēmums un
Haladjian
prasība
Aprakstot CES sistēmu un atainojis izmeklēšanas, kas veikta, lai pārbaudītu
Haladjian
apgalvojumu pamatotību, rezultātus, Apstrīdētajā lēmumā precizēts, kādēļ Komisija uzskatīja, ka tās saņemtie elementi neļauj
apmierināt sūdzību. Komisijas veiktajā juridiskajā vērtējumā tiek nodalītas starpzonu pārdošanas, kas realizētas CES sistēmas
ietvaros, no pārdošanas Kopienā.
Izvērtējot “[EKL 81. panta 1. punkta] piemērojamību attiecībā uz vienošanām un saskaņotajām darbībām attiecībā uz [starpzonu
pārdošanu]”, Apstrīdētajā lēmumā tiek norādīts, ka CES sistēma neizolē Kopienu tirgu, jo tā faktiski vai no konkurences tiesību
viedokļa neaizliedz, ka importētajām precēm būtu zemāka cena nekā precēm Eiropā. Šajā ziņā lēmums norāda, ka, no vienas puses,
EK/EBTA zonā Eiropas tālākpārdevēji var brīvi un bez jebkādiem ierobežojumiem apgādāt sevi ar precēm pie šajā zonā esošajiem
izplatītājiem, un, no otras puses, ka šie tālākpārdevēji var sevi apgādāt no ASV CES sistēmas ietvaros (Apstrīdētā lēmuma
7.2. punkta ceturtā daļa).
Protams, Apstrīdētajā lēmumā tiek norādīts, ka šis piegādes avots ir pakļauts ierobežojumam deklarēt rezerves daļu gala patērētājus,
bet šis ierobežojums nav tāds, lai jūtami ierobežotu tirdzniecību starp ASV un Eiropu un ietekmētu konkurenci Kopienā, kā
to pierāda fakts, ka importi no ASV joprojām ir iespējami un rentabli, un ka tādējādi Eiropas tirgus nav sadalīts un ka
Haladjian
praksē paļaujas uz šo alternatīvo avotu (Apstrīdētā lēmuma 7.2. punkta ceturtā daļa, secinājums un pirmais ievilkums).
Tāpat Apstrīdētajā lēmumā ir norādīts, ka 10% starpība starp amerikāņu izplatītāju cenām un cenām, kas ir piemērojamas starpzonu
pārdošanas gadījumā ir maznozīmīgas attiecībā uz starpību starp šo rezerves daļu Amerikas un Eiropas cenām un neitrālas attiecībā
uz konkurenci starp tālākpārdevējiem Eiropas tirgū. Tā rezultātā iedarbība, kāda šai cenu paaugstināšanai varētu būt uz konkurenci
tādā ziņā, ka tālākpārdevējiem, kas importē no ASV, būtu ietekme uz oficiāliem izplatītājiem EK/EBTA valstīs, ir minimāla
(Apstrīdētā lēmuma 7.2. punkta ceturtā daļa, un 7.2. punkts, secinājums un pirmais ievilkums).
Izvērtējot [EKL 81. panta 1. punkta] piemērojamību attiecībā uz [pārdošanām Kopienā], Apstrīdētajā lēmumā tiek norādīts, ka
CES sistēmā nav neviena konkurences ierobežojuma, ņemot vērā sūdzības priekšmetu. Atbilstoši lēmumam CES sistēma attiecas
tikai uz starpzonu pārdošanu un neapdraud pirkšanas un pārdošanas brīvību EK/EBTA zonā. Beigu patērētāji un tālākpārdevēji
Eiropā var brīvi nopirkt rezerves daļas pie jebkura
Caterpillar
autorizētā izplatītāja, kas atrodas EK/EBTA zonā, ja tālākpārdevēju nopirktās rezerves daļas ir paredzētas to valstu tirgiem,
kas atrodas šajā zonā (Apstrīdētā lēmuma 7.1. punkts).
Pēc būtības prasītāja izvirza trīs pamatus savas prasības atbalstam. Ar pirmo pamatu tiek apgalvotas acīmredzamas kļūdas faktu
vērtējumā un tiesību kļūdas saistībā ar EKL 81. panta 1. punkta piemērojamību attiecībā uz CES sistēmu. Ar otro pamatu tiek
apgalvotas tiesību kļūdas saistībā ar EKL 82. panta piemērojamību attiecībā uz CES sistēmu. Ar trešo pamatu tiek apgalvots
procesuālo noteikumu pārkāpums un sūdzības iesniedzējas tiesību pārkāpums.
C –
Par pirmo pamatu, ar kuru tiek apgalvotas acīmredzamas kļūdas faktu vērtējumā un tiesību kļūdas saistībā ar EKL 81. panta
1. punkta piemērojamību
Prasītāja apgalvo, ka Apstrīdētajā lēmumā ir vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā attiecībā uz faktiem, kas Komisijai iesniegti
administratīvajā procesā, kas savukārt ir novedušas pie tiesību kļūdām saistībā ar attiecīgo vienošanos prakšu vērtējumu un
kvalifikāciju, ņemot vērā EKL 81. pantu.
1.
Par iebildumiem attiecībā uz
CES
sistēmu
Vispirms prasītāja apgalvo, ka Apstrīdētajā lēmumā ir nepamatoti atteikts konstatēt, ka izveidotā CES sistēma pati par sevi
traucē tirdzniecību starp dalībvalstīm sakarā ar to, ka amerikāņu izplatītāju cenas tiek palielinātas starpzonu pārdošanu
gadījumos un ka Eiropas tālākpārdevēju rezerves daļu iepirkumu no ASV ierobežošana ar rezerves daļām, kuras jau tieši ir pasūtījis
klients Eiropā.
Haladjian
izvirza trīs tiešus iebildumus attiecībā uz starpzonu tālākpārdevēju sarakstu, starpzonu pārdošanas galamērķa uzraudzību
un par kavējumu kodu piešķiršanā, kas paredzēti, lai identificētu transakcijas, kas realizētas CES sistēmas ietvaros (turpmāk
tekstā – “CES kodi”).
a)     Par starpzonu pārdošanas ierobežojuma iedarbību
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda, ka CES sistēmas globālais raksturs un ierobežojums attiecībā uz starpzonu pārdošanu ir nesaraujami saistīts
ar to iekškopienu aspektu, tad iedarbība ir jānovērtē konkrēti, nevis abstrakti. Tādējādi nevar apstiprināt, ka CES sistēmai
nav jūtamas iedarbības uz konkurenci Kopienā, neanalizējot attiecīgo tirgu Apstrīdētajā lēmumā. Tāpat uzskats, atbilstoši
kuram importi uz Eiropu no Amerikas vienmēr ir rentabli un iespējami, kas nodrošina to, ka Eiropas tirgus nav sadalīts (skat.
Apstrīdētā lēmuma 7.2. punktu, 25. lpp., pirmais ievilkums), nav svarīgs, lai secinātu, ka nav konkurences ierobežojumu EKL
81. panta izpratnē.
Šajā ziņā prasītāja uzsver, ka Apstrīdētajā lēmumā netiek izdarīts nekāds secinājums no fakta, ka dažādi ģeogrāfiskie tirgi
ir stingri sadalīti, kā to norāda fakts, ka tālākpārdevēji nevar neatkarīgā veidā pirkt no ASV atšķirībā no gala patērētājiem,
kas pats par sevi – vienīgais alternatīvais piegādes avots, kas pastāv Kopienā – nevar veikt uzkrājumus no ASV un fakts, ka
tā tirgus daļa Francijā ir būtiski samazināta. Šī tirgus daļa esot samazinājusies no 30% 1982. gadā līdz 20% 1993. gadā un
līdz 10% 2003. gadā par labu
Bergerat
–
Caterpillar
izplatītājam Francijā –, kas galarezultātā esot bijis lielāks par minimālo apmēru, kas izriet no judikatūras, lai varētu
piemērot Kopienu tiesības (Pirmās instances tiesas 2003. gada 21. oktobra spriedums lietā T‑368/00
General Motors Nederland
un
Opel Nederland
/Komisija,
Recueil
, II‑4491. lpp., 153. punkts). Šis samazinājums ir pietiekams, lai pierādītu konkurences ierobežojumi EKL 81. panta izpratnē.
Ņemot vērā šīs tirgus daļas attīstību, nav svarīgi tas, ka gala patērētāju skaits, kuriem
Haladjian
iepirka preces ASV CES sistēmas ietvaros, pieauga laikposmā no 2001. gada līdz 2003. gadam. Turklāt, ir jāanalizē viss tirgus
kopumā, nevis tikai sūdzības iesniedzēja stāvoklis. Vajadzības gadījumā gala patērētājam Eiropā, kas meklē pārdevēju, kas
tam varētu steidzami piegādāt rezerves daļas, pirkšana no ASV, kas veikta CES sistēmas ietvaros, neesot efektīvs alternatīvas
piegādes avots.
Prasītāja arī norāda, ka amerikāņu izplatītāju cenu paaugstināšana eksporta gadījumā uz Eiropu, rada ne tikai 10% sadārdzinājumu,
ņemot vērā cenas, par kurām ir izstādīts rēķins, var būt zemākas par amerikāņu izplatītāju cenām, sakarā ar atlaidēm, ko
Caterpillar
parasti piešķir saviem izplatītājiem. No vairākiem dokumentiem, ko
Haladjian
ir iesniedzis Komisijai, ka
Caterpillar
nepiešķir atlaides izplatītājiem, kas pārdod preces eksportam [skat.
Caterpillar
1990. gada 2. februāra vēstuli amerikāņu izplatītājiem un
Caterpillar
1993. gada 28. jūnija vēstuli mazumtirgotājiem (“sub-dealers”)]. Uzcenojums, kas attiecas uz amerikāņu izplatītājiem un tā
rezultātā uz tālākpārdevēju Eiropā un tā klientu, tādējādi ir daudz augstāks kā tas, kas ir norādīts Apstrīdētajā lēmumā.
Komisija un
Caterpillar
norāda, ka importi no ASV joprojām ir iespējami un rentabli un ka
Haladjian
turpina būt par alternatīvo piegāžu avotu izmantotājiem Eiropā.
Haladjian
norādītās grūtības tādējādi nav konkurences ierobežojums EKL 81. panta 1. punkta nozīmē, it īpaši saistībā ar Tiesas 1998. gada
28. aprīļa spriedumā lietā
Javico
(C‑306/96,
Recueil
, I‑1983. lpp., 16. un 25. punkts) izklāstītajiem principiem, atbilstoši kuriem apgalvoto ierobežojumu ietekmei uz tirdzniecību
starp dalībvalstīm nav jābūt nebūtiskiem, bet jūtamiem.
Pirmās instances tiesas vērtējums
Sākumā ir jānorāda, ka CES sistēma aizliedz starpzonu pārdošanu, vismaz tādu, kas neatbilst patērētāja faktiskajam pasūtījumam,
kas pilnvaro tālākpārdevēju kā starpnieku, kura gadījumā šis pasūtījums ir jārealizē CES sistēmas ietvaros. Šajā ziņā nav
strīda par to, ka tālākpārdevējs Eiropā – tāds kā
Haladjian
– nevar vairs nopirkt
Caterpillar
ražotās rezerves daļas ASV sev, lai izveidotu savus uzkrājumus, ar kuriem apmierināt savu klientu pieprasījumu Eiropā, kā
tas bija iespējams pirms CES sistēmas izveidošanas. Turklāt starpzonu pārdošanas gadījumā amerikāņu izplatītāju cenas tiek
palielinātas par aptuveni 10%, bet ASV esošais izplatītājs tomēr var brīvi noteikt cenu, ko pieprasīt no tālākpārdevēja Eiropā.
Šajā gadījumā šie starpzonu pārdošanu ierobežojumi bija jāpārbauda Komisijai saistībā ar uzsākto administratīvo procesu pret
Caterpillar
un pēc
Haladjian
sūdzības. Šajā sakarā
Caterpillar
varēja norādīt, ka celtniecības mašīnas iegādes faktiskās izmaksas, kas atrodas, no vienas puses, starp mašīnas pirkuma cenu
un, no otras puses, rezerves daļu un uzturēšanas izmaksām. Praksē drīzāk rezerves daļu, nevis celtniecības mašīnu pārdošana
ir tā, kas ļauj izplatītājiem segt izmaksas, kas saistās ar izplatīšanas tīkla izveidošanu. Šajos apstākļos
Caterpillar
grasījās izveidot sistēmu, kas ļautu labāk ņemt vērā izplatītāju intereses, kam ir pienākumi, kuru savukārt nav tālākpārdevējiem,
kas veic rezerves daļu paralēlo importu, un kuriem nav jāsedz izmaksas, kas saistītas ar celtniecības mašīnu izplatīšanu.
Šī sistēma ievērojot
Caterpillar
klientu intereses, kurus interesējot iespēja gūt labumu no laba izplatītāju tīkla, kas nodrošina celtniecības mašīnu uzturēšanu
un remontu. Tiesas sēdē
Caterpillar
precizēja, ka tā runā par komercpolitikas noteicošo elementu un ka tā rēķinājās ar sava tīkla kvalitāti, lai konkurētu ar
citiem celtniecības mašīnu ražotājiem.
Šajā kontekstā ir jānovērtē
Haladjian
un citu neatkarīgo tālākpārdevēju situācija.
Haladjian
nevar paļauties uz labvēlīgas situācijas turpināšanos, ko tā baudīja pirms 1982. gada, t.i., situāciju, kurā tās varēja veikt
piegādes bez ierobežojuma no ASV, ņemot vērā to, ka tieši šī situācija, kas radīja risku sagraut
Caterpillar
pasaules izplatīšanas tīklu un tā kvalitāti un kas, savukārt, bija iemesls CES sistēmas izveidošanai. Šajā sakarā ir svarīgi
norādīt – kā tas ir izdarīts Apstrīdētajā lēmumā – ka
Haladjian
vienmēr ir iespēja veikt piegādes no ASV, ja tā tomēr ievēro CES sistēmas noteikumus. Šī atlikusī apgādes iespējas jebkurā
gadījumā ir būtiska tiktāl, ciktāl tā ļauj
Caterpillar
apmierināt noteiktu savu klientu vajadzības, kuri vēlas saņemt rezerves daļu piegādes no cita avota, kas nav vietējais izplatītājs.
Šajā ziņā no lietas materiāliem izriet, ka
Haladjian
vienmēr izrādīja zināmu aktivitāti saistībā ar paralēlajiem importiem no ASV uz EK/EBTA zonu, ņemot vērā, ka gala patērētāju
kopējais skaits, sakarā ar kuriem
Haladjian
ir reģistrēta CES sistēmā, lai veiktu starpzonu pārdošanu, ir pieaudzis vairāk nekā par 20% laikposmā starp 2001. gadu un
2003. gadu, un ka šajā periodā
Haladjian
iepirkumi caur CES sistēmu pieauga par gandrīz 40%. To darot,
Haladjian
piemērojās jaunajiem noteikumiem, kurus ieviesa CES sistēma, un, pieņemot zināmo, apgalvojums, atbilstoši kuram
Haladjian
ir vienīgais alternatīvās piegādes avots, kas pastāv Kopienā, ļauj
Haladjian
paplašināt savu darbību no Francijas uz citām dalībvalstīm.
Runājot par argumentu, ar kuru tiek apgalvota tirgus daļas samazināšanās Francijā, ir jānorāda, ka šis arguments nebalstās
uz pietiekami pārliecinošiem datiem, jo tas ir balstīts uz salīdzinājumu starp
Bergerat
kopējo apgrozījumu, kas pārdot ne tikai
Caterpillar
preces un sniedz vairāk pakalpojumu nekā
Haladjian
, un ka daļa no sākotnējā
Haladjian
tirgus 1982. gadā (aptuveni trešā daļa tirgus) ir aprēķināta, balstoties uz
Bergerat
veiktu neformālu aplēsi, kas veikta 1979. gadā, un netieši paziņota
Haladjian
ar paziņojumu, kuru nosūtīja kanādiešu izplatītājs 1981. gada 19. oktobrī.
Runājot par argumentu, atbilstoši kuram cenu paaugstināšanai, ko
Caterpillar
praktizēja attiecībā uz amerikāņu izplatītāju eksporta uz Eiropu gadījumā, nebija tādu seku kā 10% sadārdzinājums amerikāņu
izplatītāju cenām, ņemot vērā, ka cena, par kuru faktiski ir izstādīts rēķins amerikāņu izplatītāja klientam, var būt ar zemāku
cenu, sakarā ar atlaidēm, ko
Caterpillar
piešķir izplatītājam, ir jānorāda – kā ir norādīts Apstrīdētajā lēmumā (5.1. punkta trešā daļa) –, ka
Caterpillar
neiejaucās beigu cenu noteikšanā, kuras amerikāņu izplatītāji piemēroja starpzonu pārdošanām. Jebkurā gadījumā prasītāja
neiesniedza pierādījumus saviem apgalvojumiem, atbilstoši kuriem
Caterpillar
nepiešķīra saviem izplatītājiem atlaides, ja pārdošana notika eksportam, ne arī pierādīja, ka atšķirības starp cenām ASV
un EK/EBTA tiktu, sakarā ar CES sistēmu, neitralizētas tiktāl, ka šie eksporti būtu padarīti par būtiski neinteresantākiem
komerciālā ziņā, un ka amerikāņu izplatītāju varētu brīvi piedāvāt atlaides uz savas peļņas rēķina. It īpaši divas vēstules,
kuras prasītāja ir citējusi šajā sakarā, nav pārliecinošas, ņemot vērā, ka pirmā vēstule –
Caterpillar
1990. gada 2. februāra vēstule – amerikāņu izplatītājiem neatsaucās uz jautājumu par atlaidēm, un ka otrā vēstule –
Caterpillar
1993. gada 28. jūnija vēstule, kas bija adresēta mazumtirgotājiem – atsaucās uz mazumtirgotājiem, kuru uzdevums bija lokāli
apgādāt
Caterpillar
klientus un nevis veikt pārdošanu eksportam.
No iepriekš minētā izriet, ka Komisija nepieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo prasītājas iesniegtie pierādījumi, lai pierādītu
starpzonu pārdošanas ierobežojošo raksturu, nav ar pietiekamu pierādījuma spēku.
Prasītājas citi izvirzītie argumenti nav tādi, lai apgāztu šo secinājumu.
b)     Par iebildumu par starpzonu pārdevēju sarakstu
Prasītāja norāda, ka, pat ja ir taisnība, ka starpzonu pārdevēju saraksts oficiāli nav vērsts uz tālākpārdevējiem, kas tirgo
Kopienā, tomēr patiesībā tie tālākpārdevēji, kas tirgo Kopienā vai kas vēlas to darīt, obligāti atrodas šajā “melnajā sarakstā”.
Tālākpārdevēja Eiropā, kas pārdod no vienas dalībvalsts uz otru, un starpzonu pārdevēja, kas rīkojas CES sistēmas ietvaros,
nošķiršana ir tīri teorētiska un CES sistēma kā tāda ietver konkurenci ierobežojošu elementu attiecībā uz tālākpārdevējiem
Eiropā, kas veic pārdošanu Kopienā, jo šis saraksts ļauj
Caterpillar
izplatītājiem tos identificēt kā starpzonu pārdevējus.
Pirmās instances tiesa norāda, ka, ņemot vērā, ka visi tālākpārdevēji Eiropā ir arī starpzonu tālākpārdevēji, kas ir ierakstīti
attiecīgajā sarakstā, prasītāja nenorāda kā šis ieraksts norāda uz pārdošanu Kopienā vai starpzonu pārdošanu ierobežojošo
raksturu. Tādējādi prasītāja nav paskaidrojusi kā šis fakts – pieņemot zināmo – ir traucējis tai veikt piegādes no ASV CES
sistēmas ietvaros vai traucējis tās iespējām veikt piegādes no Eiropas. Šajā ziņā ir jānorāda, ka no Apstrīdētā lēmuma izriet,
ka starpzonu pārdevēju saraksts ir izveidots, lai tikai informētu
Caterpillar
izplatītājus par to, ka tālākpārdevējs, kas it kā pērk rezerves daļas vietējai izmantošanai, varētu pirkt rezerves daļas
ar nolūku veikt starpzonu pārdošanu, pārkāpjot CES sistēmu.
No iepriekš minētā izriet, ka prasītājas iebildums par starpzonu pārdevēju sarakstu ir jānoraida.
c)     Par iebildumu par starpzonu pārdošanas galamērķa uzraudzību
Prasītāja apstrīd Apstrīdētajā lēmumā ietverto apgalvojumu, atbilstoši kuram tālākpārdevējs Eiropā, kas ir ietverts starpzonu
pārdevēju sarakstā, nevar atteikties no iespējas pirkt rezerves daļas, bet gan ir pakļauts viena izplatītāja rīcības brīvībai
saistībā ar pārbaudes procesu attiecībā uz nopirkto preču, kuras ir paredzēts pārdot EK/EBTA zonā, galamērķi (Apstrīdētā lēmuma
5.3. punkta otrā ievilkuma piektā daļa). Praksē iespējamā rīcības brīvība, kas ir piešķirta izplatītājiem, ir pienākums, ko
Caterpillar
ir uzlicis saviem izplatītājiem. Tā kā šiem izplatītājiem ir jāievēro CES sistēmas noteikumus saistībā ar starpzonu pārdošanu,
šī ievērošana arī obligāti attiecoties uz rezerves daļu galamērķa uzraudzību, kas pārdotas tiem tālākpārdevējiem Eiropā, kas
ir ietverti starpzonu tālākpārdevēju sarakstā. Tādējādi maza nozīme ir tam, ka netika apgalvots, ka
Haladjian
bija pakļauts kontrolei no Eiropas izplatītāja puses saistībā ar pārbaudes procesu attiecībā uz nopirkto preču, kuras ir
paredzēts pārdot EK/EBTA zonā, galamērķi. Pēc būtības, ja šis izplatītājs zina, ka preces galamērķis ir EK/EBTA zona, tad
tam nav jāveic pārbaude saistībā ar CES sistēmu. Turklāt, tā kā
Haladjian
ir dibināts Francijā, kur cenas ir augstākas, tā iepirkumi, kas veikti citās valstīs, lai tos pārdotu citās dalībvalstīs,
obligāti bija pārdošana Kopienā; un pieprasīt tam pierādīt, ka tas bija pakļauts Kopienā pārbaudei par nopirkto preču galamērķi,
nav jēgas. Starp citu prasītāja atgādina, ka
M.A.
1990. gada 11. septembra vēstule
Schmidt
ļauj konstatēt, ka
Haladjian
importus Havras un Marseļas ostās uzraudzīja franču izplatītājs
Bergerat
.
Pirmās instances tiesa norāda, ka prasītājas apgalvojums, atbilstoši kuram starpzonu pārdošanas galamērķa kontroli esot noteikusi
Caterpillar
un tā nebija atstāta attiecīgā izplatītāja ziņā, nav pietiekams, lai pierādītu, ka Apstrīdētais lēmums šajā ziņā ir kļūdains.
Pēc būtības no
Caterpillar
1990. gada 13. decembra vēstules, kas izklāsta CES sistēmu EK/EBTA zonas izplatītājiem, izriet, ka izplatītājam ir pienākums
noteikt, vai rezerves daļas, kuras tas pārdod tālākpārdevējam, kas atrodas EK/EBTA zonā, ir paredzētas šai zonai vai citai
ģeogrāfiskai zonai. Tādējādi šī kontroli ir izplatītāja ziņā, kas to veic, ja uzskata par nepieciešamu. Šaubu gadījumā izplatītājam
ir jāpieprasa informācija no tālākpārdevēja par to rezerves daļu galamērķi, ko tas pērk. Ja tālākpārdošana notiek ārpus attiecīgas
zonas, tā notiek saskaņā ar CES sistēmu; ja tas ir cits gadījums, tad citas formalitātes nav nepieciešamas. Ja EK/EBTA zonas
izplatītājs pārdod šīs pašas zonas tālākpārdevējam, tad minētā kontrole var eventuāli būt pamatota, ja šis izplatītājs uzskata,
ka ir risks, ka šo preču galamērķis var būt Āfrika un tādā gadījumā runa ir par starpzonu tirdzniecību. Neviens lietas materiālos
esošais dokuments tādējādi neļauj secināt, ka
Caterpillar
noteica saviem izplatītājiem par pienākumu sistemātiski pārbaudīt pārdoto preču galamērķi.
Turklāt prasītājas veiktā atsauce uz
M.A.
1990. gada 11. septembra vēstuli
Schmidt
, atbilstoši kurai
Haladjian
importus no ASV Havras un Marseļas ostās uzraudzīja franču izplatītājs
Bergerat
, neļauj nekādā veidā secināt, ka šo uzraudzību bija pieprasījis
Caterpillar
un CES sistēma. Šis dokuments tika sastādīts īpašā kontekstā, kurā
Bergerat
un
Caterpillar
vēlējās noskaidrot
Haladjian
, kura turpināja saņemt piegādes no ASV un ārpus CES sistēmas, piegādes avotus.
Jebkurā gadījumā ir jānorāda, ka prasītāja neapstrīd vērtējumu, kas iekļauts Apstrīdētajā lēmumā, atbilstoši kuram tā nav
ne norādījusi, ne
a fortiori
pierādījusi, ka objekts šādai kontrolei par rezerves daļu galamērķi, kuras ir nopirktas pie izplatītāja, kas atrodas EK/EBTA
zonā. Tādējādi prasītāja uz šī pamata nevar apgalvot, ka CES sistēma traucēja pārdošanai Kopienā.
No iepriekš minētā izriet, ka prasītājas iebildums par starpzonu pārdošanas galamērķa uzraudzību ir jānoraida.
d)     Par iebildumu par
CES
kodu piešķiršanas kavējumiem
Prasītāja norāda, ka
Caterpillar
tai dažreiz piešķīra CES kodus ar nokavēšanos, un ka šie tāpat bija nepieciešami, lai apmierinātu savu klientu pasūtījumus
no ASV. Pēc prasītājas domām šie kavējumi ir jāņem vērā, lai novērtētu CES sistēmas pret konkurenci vērsto raksturu. Šajā
ziņā prasītāja norāda, ka argumentācija, kas ir izklāstīta Apstrīdētā lēmuma 5.4. punktā, lai noraidītu šos apgalvojumus,
neņem vērā administratīvā procesa laikā iesniegtos pierādījumus. Tādējādi Komisija apgāza noteiktus pierādījumus, kas bija
atspoguļoti tabulā, kurus
Haladjian
bija pievienojis 6. panta vēstules apsvērumiem, un šo piemēru neesamība ļāva noteikt to ticamo raksturu un fakts, ka atskaites
punkts, kas ņemts par pamatu koda termiņa piešķiršanas aprēķināšanai, nav šī lūguma nosūtīšanas CES Beļģijā datums, bet šī
lūguma nosūtīšanas datums uz ASV, kurpretim citi dokumenti norāda, ka
Caterpillar
atzina attiecīgo kavējumu pastāvēšanu.
Pirmās instances tiesas norāda, ka prasītāja administratīvā procesa ietvaros neiesniedza nevienu dokumentu, pierādījumu vai
norādi uz pierādījumu, kas liecinātu, ka kavējumi CES kodu piešķiršanā, kas dažreiz notika pēc CES sistēmas ieviešanas, bija
saistīti ar
Caterpillar
apzinātu darbību, lai apgrūtinātu CES sistēmas darbību.
No 1993. gada 21. un 28. maija vēstuļu sarakstes starp
Caterpillar
un
Haladjian
izriet, ka
Caterpillar
informēja
Haladjian
, ka kodu piešķiršana ir atkarīga no nepieciešamās informācijas, kas saistīta ar pasūtījuma izdarīšanu, saņemšanas, kas savukārt
attiecīgajā brīdī nebija norādīta uz pasūtījuma veidlapām, ko bija nosūtījis
Haladjian
.
Sekojot sūdzībai, kuru 2000. gada 7. martā bija sastādījusi
Haladjian
un atbilstoši kurai 1999. gadā un 2000. gada sākumā bija kavēšanās ar kodu piešķiršanu,
Caterpillar
ar 2000. gada 31. marta vēstuli atbildēja, ka tā nekad nebija bloķējusi kodu piešķiršanu, ka šī kavēšanās bija notikusi saistībā
ar CES grūtībām sazināties ar personām, kas bija pilnvarojušas
Haladjian
pasūtīt preces no ASV un ka, lai atrisinātu šīs grūtības, CES bija nolēmusi atvieglot sistēmu, pārbaudot pasūtījumus pēc
nejaušības principa, kā tas bija agrāk, un nevis pilnībā visus.
No iepriekš minētā izriet, ka prasītājas iebildums par CES kodu piešķiršanas kavējumiem, ir jānoraida.
Tā rezultātā visi iebildumi par CES sistēmas pret konkurenci vērsto raksturu ir jānoraida.
2.
Par iebildumiem attiecībā uz
Caterpillar
1982. gada 15. decembra vēstuli izplatītājiem Eiropā
Prasītāja apgalvo, ka Apstrīdētais lēmums (grozījumu, kas izdarīti
Caterpillar
preču pārdošanas sistēmā no 1982. gada (5.2. punkts) un EKL 81. panta 1. punkta piemērojamības attiecībā uz strīdīgajām vienošanām
un praksēm EK/EBTA zonā (7.1. punkts) ietvaros) ir balstīts uz nepareizu
Caterpillar
1982. gada 15. decembra vēstules izplatītājiem Eiropā versiju. Atbilstoši Apstrīdētajā lēmumā citētajai versijai
Caterpillar
pieprasīja no izplatītājiem Eiropā to, lai tie nepārdotu rezerves daļas tālākpārdevējam, kas tās plāno eksportēt ārpus ASV
vai EK/EBTA zonas valstīm. Tādējādi vienīgā versija, kas ir jāņem vērā, ir tās vēstules versija, kuru
Leverton
, kas ir viens no izplatītājiem Apvienotajā Karalistē, nosūtīja
Haladjian
, un no kuras izriet tas, ka aizliegums tirgot ārpus noteiktās teritorijas attiecas tikai uz ASV un nevis uz EK/EBTA zonu,
kā tas esot kļūdaini norādīts Apstrīdētajā lēmumā.
Prasītāja arī norāda, ka Apstrīdētais lēmums tika pieņemts, pārkāpjot Regulas Nr. 2842/98 6. pantu, atbilstoši kura noteikumiem
sūdzības iesniedzējam bija jābūt iespējai iesniegt savus apsvērumus par sūdzības noraidīšanas pamatojumu, ņemot vērā, ka 1982. gada
15. decembra vēstules versija, uz kuras ir balstīts lēmums, nav tā pati, kas bija pievienota 6. panta vēstulei, un ka Komisija
nenorādīja prasītājai, ka tā veiks interpretāciju un kādu nozīmi tā piešķirs šai vēstulei beigu lēmumā (Tiesas 1983. gada
25. oktobra spriedums lietā 107/82
AEG
/Komisija,
Recueil
, 3151. lpp., 26. un 27. punkts).
Komisija, kuru atbalsta
Caterpillar
, apstrīd šo analīzi.
Pirmās instances tiesa vispirms norāda, ka nepastāv divas 1982. gada 15. decembra versijas, kā to apstiprina prasītāja, bet
gan divas dažādas vēstules ar vienādu datumu, ko
Caterpillar
bija adresējis dažādiem adresātiem. Šajā ziņā ir jāatzīmē, ka Apstrīdētajā lēmumā citētās vēstules saturs atbilst 1982. gada
15. decembra vēstulei, ko
Caterpillar
adresēja izplatītājiem EK/EBTA zonā (prasības pieteikuma 46. pielikums, 1034. lpp.). Tādējādi Apstrīdētais lēmums šajā ziņā
nav kļūdains. Turklāt runājot par prasītājas izvirzīto 1982. gada 15. decembra vēstuli, ir jānorāda, ka šī vēstule patiesībā
atbilst vēstulei, ko tajā pašā dienā
Caterpillar
adresēja izplatītājiem, kas neattiecas noteiktajām teritorijām, kas ietilpst EK/EBTA zonā (prasības pieteikuma 46. pielikums,
1038. lpp., skat. arī iestāšanās raksta 1. pielikumu). Tādējādi Komisija nav ņēmusi vērā šo vēstuli, lai izvērtētu EKL 81. panta
1. punkta piemērojamību attiecībā uz strīdīgajām vienošanām un praksēm EK/EBTA zonā.
Turklāt ir jānorāda, ka CES sistēma tika ieviesta tikai no 1990. gada, lai pārtrauktu situāciju, ka netiek ievērotas instrukcijas,
kas bija adresētas
Caterpillar
izplatītājiem 1982. gadā. Tādējādi tikai no 1990. gada var uzskatīt, ka
Caterpillar
faktiski bija spējīga vadīt un kontrolēt rezerves daļu eksportu no vienas zonas uz otru. Šajā ziņā no lietas materiāliem
izriet, ka ar 1990. gada 13. decembra vēstuli, kas bija adresēta visiem izplatītājiem Kopienā pēc tam, kad vācu izplatītājs
Zeppelin
atteica pārdošanu beļģu tālākpārdevējam,
Caterpillar
tieši atgādināja, ka CES sistēma neattiecas uz tālākpārdevējiem, kas pārdod izmantotājiem, kas atrodas EK/EBTA zonā. Tādējādi
šis dokuments ļauj Komisijai uzskatīt, ka šajā lietā nepastāv
Caterpillar
rakstiskas instrukcijas izplatītājiem Eiropā, lai tiem norādītu nepārdot preces tālākpārdevējiem, ja tie vēlas nopirkt vienā
EK/EBTA zonas valstī, lai pārdotu citā šīs zonas valstī, kā ir norādīts Apstrīdētā lēmuma 6.1. un 7.1. punktā.
Turklāt, prasītāja nevar atsaukties uz Regulas Nr. 2842/98 6. panta pārkāpumu, ņemot vērā to, ka divas 1982. gada 15. decembra
vēstules tam tika paziņotas administratīvā procesa ietvaros kā pievienotie dokumenti apsvērumiem, ko
Caterpillar
bija iesniedzis par 1994. gada 9. februāra sūdzību, un kuras tā bija komentējusi apsvērumos par 6. panta vēstuli, pievēršot
Komisijas uzmanību tai, kuru tā uzskatīja par pareizo 1982. gada 15. decembra vēstules versiju, kura jāņem vērā, izvērtējot
piemērojamību attiecībā uz strīdīgajām vienošanām un praksēm EK/EBTA zonā. Tādējādi prasītāja nevar pārmest Komisijai, ka
tā ir izklāstījusi vēstules saturu, ko
Caterpillar
faktiski bija adresējis izplatītājiem EK/EBTA zonā, un izdarījusi secinājumus, kas no tās izriet.
No iepriekš minētā izriet, ka prasītājas iebildumi par
Caterpillar
1982. gada 15. decembra vēstuli saviem izplatītājiem Eiropā ir jānoraida.
3.
Par iebildumiem saistībā ar dokumentiem, kas attiecas uz
Bergerat
, un komercpiedāvājumiem, ko
Bergerat
ir izteicis
Haladjian
klientiem
a)     Par iebildumu par
Caterpillar
1990. gada 19. jūlija vēstuli
Bergerat
Apstrīdētais lēmums
Izmeklēšanas par attiecībām starp
Caterpillar
un franču izplatītāju
Bergerat
rezultātu izklāsta ietvaros Apstrīdētā lēmuma 6.2. punktā ir norādīts vēstuļu apmaiņas starp diviem uzņēmumiem saturs. Tas
attiecas, no vienas puses, uz 1990. gada 10. jūlija vēstuli, ko
Bergerat
adresējis
Caterpillar
, lai izteiktu sūdzību par konkurences spiedienu, kas uz to tiek izdarīts tās teritorijā sakarā ar rezerves daļu importu no
ASV un lūdza, lai to informē par CES sistēmas ieviešanas rezultātiem ASV, un, no otras puses, uz 1990. gada 19. jūlija vēstuli,
ko
Caterpillar
adresēja kā atbildi
Bergerat
, lai to informētu, ka CES sistēma sasniegs savu mērķi, jo tālākpārdevēju piegāžu avoti, no kuriem tiek saņemtas rezerves
daļas ar
Caterpillar
preču zīmi, sāk izsīkt, un izsīks pavisam. Šī 1990. gada 19. jūlija vēstule arī norāda, ka CES sistēmas mērķis ir izbeigt
tālākpārdevēju darbības optimizēt visas papildu pārdošanas iespējas un nezaudēt nevienu svarīgu kontaktu, kas attiecas uz
Caterpillar
ražotajām rezerves daļām (Apstrīdētā lēmuma 6.2. punkts, 11. lpp.).
Atbilstoši Apstrīdētajam lēmumam šie dokumenti apstiprina
Caterpillar
politiku, lai kontrolētu ar CES sistēmas starpniecību starpzonu pārdošanu un novērstu to, ka šādas pārdošanas notiek ārpus
šīs sistēmas. Lai apstiprinātu šo tēzi, Apstrīdētajā lēmumā ir norādīts, ka, ja šķiet, ka
Caterpillar
1990. gada 19. jūlija vēstule iesaka komercpolitiku, lai noregulētu tālākpārdevēju darbības, tad šajā vēstulē, ja to lasa
tās kontekstā, īstenībā nav paredzēts, ka tālākpārdevēji veiktu importus no ASV ārpus CES sistēmas. Šo interpretāciju apstiprinot
fakts, ka ar šo vēstuli tiek atbildēts uz
Bergerat
1990. gada 10. jūlija vēstuli, kurā šī sabiedrība izvirza problēmu ar CES stingru piemērošanu attiecībā uz importiem no ASV,
un fakts, ka “nav neviena pierādījuma, kas apliecinātu, ka tika praktizēta politika, lai apturētu visu rezerves daļu importu
no ASV uz Eiropu, ko veic tālākpārdevēji” (Apstrīdētā lēmuma 6.2. punkts, 12. lpp.).
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda, ka no
Caterpillar
1990. gada 19. jūlija vēstules
Bergerat
tieši izriet, ka CES sistēmas mērķis ir pilnībā izskaust tālākpārdevēju piegāžu avotus rezerves daļām, ko
Caterpillar
ražo ASV. Tādējādi Apstrīdētais lēmums ir kļūdains, jo tajā tika noteikts, ka šī dokumenta mērķis nebija izolēt EK/EBTA zonu
no citām ģeogrāfiskajām zonām. Lai nonāktu pie šī secinājuma, lēmumā ir norādīts, ka 1990. gada 19. jūlija vēstule attiecas
tikai uz tālākpārdevēju darbībām, kas realizētas “ārpus CES sistēmas”. No prasītājas skatpunkta šī interpretācija izriet no
šīs vēstules teksta, kā arī CES sistēmas mērķa, kas balstīts uz ideju, ka tālākpārdevējiem nav tiesību veikt starpzonu tirdzniecību,
t.i., nav tiesību, kas pieder tikai gala patērētājiem. Pēc prasītājas domām tālākpārdevēji, uz kuriem attiecas eksporta aizliegums,
kas minēts 1990. gada 19. jūlija vēstulē, ir visi tālākpārdevēji, un nevis tikai tālākpārdevēji, kas darbojas ārpus CES sistēmas.
Komisija, kuru atbalsta
Caterpillar
, norāda, ka šī kritika ignorē pašas 1990. gada 19. jūlija vēstules tekstu, kura mērķis ir nodrošināt, ka visi dalībnieki,
it īpaši tālākpārdevēji, ievēro CES sistēmu, kas ļauj
Haladjian
veikt pasūtījumus no ASV savu klientu labā.
Pirmās instances tiesa vērtējums
Pirmās instances tiesa norāda, ka prasītājas iebildumi par
Caterpillar
1990. gada 19. jūlija satura interpretāciju, kas ir izklāstīts Apstrīdētajā lēmumā, nepavisam neļauj apgāzt šo interpretāciju.
Ir pamatoti, ka Apstrīdētajā lēmumā ir norādīts, ka frāze “stopping resellers’ activities” (izbeigt tālākpārdevēju darbības),
kas figurē
Caterpillar Overseas
1990. gada 19. jūlija vēstulē, un kas pati par sevi varētu norādīt par
Caterpillar
vēlmi izskaust tālākpārdevējus, ir obligāti jālasa kontekstā, t.i., ņemot vērā
Bergerat
1990. gada 10. jūlija vēstuli, kurā tika izvirzīta problēma saistībā ar CES sistēmas stingru piemērošanu eksportiem no ASV.
Šajā kontekstā “tālākpārdevēju darbības”, kuras
Caterpillar
mēģināja apturēt, var tikpat labi interpretēt kā tādas, kuras CES sistēma mēģina ierobežot, proti, importus uz Eiropu no
ASV, kurus veic tālākpārdevēji, kas to veic neizmantojot CES sistēmas starpniecību. Šie ir tie piegāžu avoti, kurus CES sistēma
mēģina iztukšot, un nevis tos, kuri CES sistēmas ietvaros ļauj tālākpārdevējiem Eiropā veikt piegādes no ASV sakarā ar gala
patērētāja Eiropā pasūtījumu, kā mēģina apgalvot prasītāja, nesniedzot nekādus pierādījumus.
No iepriekš minētā izriet, ka prasītājas iebildums par
Caterpillar
1990. gada 19. jūlija vēstuli
Bergerat
ir jānoraida.
b)     Par iebildumiem par komercpiedāvājumiem, ko
Bergerat
ir izteicis
Haladjian
klientiem
Apstrīdētais lēmums
Izvērtējot EK 81. panta 1. punkta piemērojamību strīdīgajiem nolīgumiem un darbībām EK/EBTA zonas valstīs, apstrīdētajā lēmumā
norādīts, ka administratīvajā procesā
Haladjian
ir iesniegusi vairākus dokumentus par komercpiedāvājumiem, ko
Bergerat
, izplatītājs Francijā, ir izteicis dažiem
Haladjian
klientiem.
Haladjian
uzskata, ka šajos piedāvājumos esot ietvertas “konkurenci ierobežojošas klauzulas”, jo tajos esot piedāvātas īpašas atlaides,
lai palielinātu tirdzniecības apjomus”, proti, noteiktas kvantitatīvas atlaides, kā arī “citi piedāvājumi, piemēram, cenu
iesaldēšana uz diviem gadiem”. Apstrīdētajā lēmumā, gluži pretēji, norādīts, ka “apstāklis, ka
Bergerat
ar informāciju, kas ir pieejama no sistēmas CES, cenšas uzzināt
Haladjian
klientu uzvārdus un pārvilināt tos pie sevis, nenozīmē konkurences ierobežojumus” (Apstrīdētā lēmuma 7.1. punkta b) apakšpunkts,
21. lpp., pirmā daļa).
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums esot kļūdains, jo tajā minēti
Bergerat
piedāvājumi saviem klientiem, nepaužot satraukumu par to, ka
Bergerat
var izmantot sev par labu “informāciju, kas ir pieejama CES sistēmā”. Šādi rīkodamās, Komisija šķietami atzīst, ka CES sistēma
ļauj izplatītājiem iegūt informāciju par tālākpārdevēju darbībām. Tātad, uzsver prasītāja, administratīvajā procesā iesniegtie
dokumenti apliecina, ka
Bergerat
rīcībā esot
Haladjian
klientu uzvārdi jau no 1993. gada 14. aprīļa, proti, jau nākamajā dienā pēc tam, kad tā norādīja
Caterpillar
par savu vēlmi pārstāvēt klientus CES sistēmas ietvaros. Komisija turklāt neesot ņēmusi vērā apstākli, ka
Bergerat
pārstāvi, kas ieradās pie
Haladjian
klientiem, pavadījis
Caterpillar
pārstāvis, kas apliecinot saskaņotas darbības abu sabiedrību starpā. Prasītāja turklāt uzsver, ka no kādas
Caterpillar
vēstules, kas 1999. gada 21. septembrī sūtīta vienam grieķu tālākpārdevējam, izriet, ka CES sistēmas lietošana nozīmē, ka
Caterpillar
izplatītājam mērķa valstī ir zināms par ikvienu jauno pārdevēju, kas šo sistēmu lieto, kā arī par to, kas ir tās klienti.
Līdz ar to Komisijai būtu bijis jāinterpretē kā saskaņotas darbības, ko aizliedz EKL 81. pants, visa
Bergerat
veiktā, par
Haladjian
darbību pieejamās jūtīgās informācijas nodošana ar mērķi ierobežot
Haladjian
vai pat izstumt to no tirgus kā konkurentu.
Turklāt prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā
Bergerat
atlaides
Haladjian
klientiem kļūdaini nosauktas par “kvantitatīvām atlaidēm”, kas neierobežo konkurenci. Minētās atlaides neesot proporcionālas
iegādāto preču daudzumam, bet gan intensitātei, līdz ar to tās nevar būt kvantitatīvās atlaides (Tiesas 1983. gada 9. novembra
spriedums lietā 322/81
Michelin
/Komisija,
Recueil
, 3461. punkts). Tāpat apstrīdētajā lēmumā nav ņemts vērā apstāklis, ka piedāvājumu uz diviem gadiem iesaldēt cenas izteikusi
Bergerat
. Ņemot vērā kontekstu, kurā piedāvātas minētās atlaides tiem
Haladjian
klientiem, kuri ir pauduši vēlmi saglabāt alternatīvu preču iegādes avotu ASV un attiecīgi pilnvarojuši
Haladjian
kā starpnieku – jāatzīmē, ka sabiedrības
Haladjian
, vienīgās
Bergerat
konkurentes Francijas tirgū, rīcībspēja bija būtiski ierobežota –, kļūst skaidrs, ka šo piedāvājumu mērķis ir ierobežot attiecīgajā
tirgū konkurenci un izstumt no tā sabiedrību
Haladjian
.
Komisija apgalvo, ka nekas neliecina par to, ka
Bergerat
piedāvājumi ir bijuši nelikumīgi vai ka tie ir izteikti, izmantojot CES sistēmā atrodamo informāciju, jo
Haladjian
klienti tikpat labi varēja būt arī
Bergerat
klienti.
Haladjian
turklāt nav pierādījusi, ka ar CES sistēmu vienmēr tiek izpausti dati par klientiem, kuri ir pilnvarojuši kādu tālākpārdevēju.

Caterpillar
norāda, ka CES politika ir nesniegt izplatītājiem to galapatērētāju vārdus, kuri importē preci savā teritorijā.
Pirmās instances tiesas vērtējums

Haladjian
apgalvojums, ka tās konkurente, izplatītājs Francijā
Bergerat
, ir izmantojis informāciju, kuru tā ir paziņojusi
Caterpillar
, proti, to klientu uzvārdus, kuri
Haladjian
bija pilnvarojuši ar CES sistēmas starpniecību iegādāties rezerves daļas no izplatītājiem ASV, lai pārvilinātu pie sevis
Haladjian
klientus un mudinātu viņus iegādāties preci pie
Bergerat
, nevis
Haladjian
, varētu liecināt par EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu, ja tam būtu pietiekamu pierādījumu, kas liecinātu, ka ir izpildīti
šai noteikumā izklāstītie juridiskie nosacījumi. Šai kontekstā, proti, ņemot vērā lietas materiālus, ir jāanalizē apstrīdētajā
lēmumā sniegtais secinājums – kurš, patiesi, nav visai izvērsts –, ka “apstāklis, ka
Bergerat
ar informāciju, kas ir pieejama no sistēmas CES, cenšas uzzināt
Haladjian
klientu uzvārdus un pārvilināt tos pie sevis, nenozīmē konkurences ierobežojumus.”
Attiecībā uz
Bergerat
dokumentiem, uz kuriem atsaucas prasītāja, tos pārbaudot, var konstatēt vienīgi to, ka CES sistēmas ietvaros šī uzņēmuma
pārstāvis kopā ar kādu
Caterpillar
pārstāvi ir ieradies pie viena no klientiem,
Haladjian
pilnvarotājiem (
Bergerat
1993. gada 14. aprīļā fakss [B.], prasības pieteikuma 32. pielikums, 766. lpp.), un ka pēc šī apmeklējuma minētais klients
ir saņēmis no
Bergerat
piedāvājumu, kurā ir “papildu atlaide 10 % apmērā par intensīvāku rezerves rezerves daļu iegādi, kas nav paredzētas eksportam,
laikposmā no 1993. gada 1. jūlija līdz 31. decembrim”, kā arī garantēts, ka rezerves daļu cena 1993. un 1994. gadā nemainīsies
(
Bergerat
1993. gada 30. jūnija vēstule [B.], prasības pieteikuma 32. pielikums, 768. lpp.). Šais dokumentos norādīts arī tas, ka
Bergerat
uzņēmusies tādas pašas saistības pret kādu citu
Haladjian
klientu pēc šī uzņēmuma apmeklējuma (
Bergerat
1993. gada 30. jūnija vēstule [G.], prasības pieteikuma 32. pielikums, 772. lpp.).
Ar šiem dokumentiem tomēr nepietiek, lai pierādītu, ka
Bergerat
ir uzzinājusi
Haladjian
klientu uzvārdus no CES sistēmas. Šeit jāatzīmē, ka atbildot uz kādu jautājumu tiesas sēdē, prasītāja Pirmās instances tiesai
norādīja, ka CES 1993. gada 25. maija dokuments (prasības pieteikuma 32. pielikums, 767. lpp.), kurā iekļauti to dažu klientu
uzvārdi, kuru vārdā tā CES sistēmas ietvaros ir pilnvarota rīkoties ASV, un, konkrēti, arī to abu iepriekšminēto klientu uzvārdi,
kuriem komercpiedāvājumu sniegusi
Bergerat
, ir bijis dokuments, kuru tai sūtījusi sabiedrība
Caterpillar
un par kuru tai nebija zināms, vai tas nosūtīts arī
Bergerat
vai arī pie
Bergerat
tas nonācis ar
Caterpillar
starpniecību. Turklāt ir jāņem vērā tas, ka visi
Haladjian
klienti, kas iegādājas
Caterpillar
ražotās rezerves daļas, vienmēr ir arī
Caterpillar
klienti, kas ir nopirkuši celtniecības mašīnas, kurām ir šīs rezerves daļas. Līdz ar to ir saprotams, ka
Caterpillar
pārstāvis var ierasties pie celtniecības mašīnu lietotāja, lai noskaidrotu, kādas rezerves daļas viņam vajadzīgas. Līdz ar
to
Bergerat
rīcību attiecībā uz
Haladjian
klientiem, dažkārt klātesot
Caterpillar
pārstāvim, var uzskatīt par
Bergerat
klientu apkalpošanas stratēģiju, tā kā šie klienti pērk
Caterpillar
preču zīmes aprīkojumu un rezerves daļas, tie var būt arī
Haladjian
klienti, un tas nenozīmē, ka pastāvētu konkurences ierobežojumi EKL 81. panta izpratnē.
Tāpat attiecībā uz
Caterpillar
1999. gada 21. septembra vēstuli kādam grieķu tālākpārdevējam, tās saturs ir pretrunā prasītājas apgalvojumiem. Faktiski
šai vēstulē, kurā izklāstīti CES sistēmas principi, ir skaidri norādīts, ka šīs sistēmas ietvaros tālākpārdevējs Eiropā var
iegādāties preci no jebkura
Caterpillar
pilnvarota izplatītāja, kā arī precizēts, ka gadījumā, ja tālākpārdevējs izlems iegādāties preci ar CES sistēmu Beļģijā,
tad CES pieprasīs izplatītājam, kas darbojas preces galamērķa vietā, atļauju rīkoties klienta vārdā. Šis lūgums tomēr nenozīmē,
ka CES paziņos šim izplatītājam tā klienta personas datus, kura vārdā tālākpārdevējs darbojas.
Tādējādi nav neviena dokumenta, kas pamatotu prasītājas apgalvojumu, ka
Bergerat
– vai jebkurš cits izplatītājs EK/EBTA zonā – ar CES sistēmas palīdzību var piekļūt to klientu uzvārdiem, kuri ir pilnvarojuši
Haladjian
tirgoties starpzonu režīmā.
Attiecībā uz prasītājas iebildumiem pret apstrīdētā lēmuma kļūdaino raksturu, jo tajā neesot analizēts atlaides un cenu iesaldēšanas
piedāvājumus, kurus
Bergerat
sniedzis diviem prasītājas klientiem, lai gan šo piedāvājumu mērķis ir bijis izspiest
Haladjian
no attiecīgā tirgus, ir jāatzīmē, ka šie apgalvojumi, kas attiecas uz EKL 82., nevis 81. panta pārkāpumiem, Komisijai, pārbaudot
prasītājas sūdzību pret
Caterpillar
, nevis
Bergerat
, nemaz nebija jāizskata. Arī šai ziņā prasītāja nav pierādījusi, ka starp
Caterpillar
un
Bergerat
kaut vismazākajā mērā būtu pastāvējušas saskaņotas darbības attiecībā uz šiem komercpiedāvājumiem.
No iepriekšminētā izriet, ka iebildumi par
Bergerat
izteiktajiem piedāvājumiem
Haladjian
klientiem ir jānoraida.
4.
Par iebildumiem saistībā ar
Leverton
dokumentiem
a)     Apstrīdētais lēmums
Saistībā ar
Leverton
– Apvienotajā Karalistē reģistrēta
Caterpillar
izplatītāja – dokumentiem, kurus
Haladjian
iesniedza, lai pierādītu, ka šis izplatītājs ir piedāvājis pārmērīgas cenas, apstrīdētā lēmuma 6.4. punktā atzīmēts, ka
Leverton
1993. gada 21. aprīļa vēstulē norādītā,
Haladjian
piedāvātais tarifs atbilst cenai, ko piedāvā Apvienotās Karalistes lietotājiem. Līdz ar to lēmumā secināts, ka, ja tarifs
ir pārmērīgs
Haladjian
, tad tas ir pārmērīgs arī Apvienotās Karalistes lietotājiem.
b)     Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā šai ziņā nav norādīts, ka
Leverton
1983. gadā ir paziņojusi, ka pārtrauks piegādes
Haladjian
un ka
Leverton
piedāvājums pēc valsts tarifa 1993. gada 21. aprīlī ir identisks
Maia
tābrīža piedāvājumam
Haladjian
, un tas ir noticis pēc
Caterpillar
pamudinājuma. Turklāt apgalvojums “ja tarifs ir pārmērīgs
Haladjian
, tad tas ir pārmērīgs arī [Apvienotās Karalistes] lietotājiem” esot kļūdains, jo tālākpārdevēji ir veikuši lielus pasūtījumus
Kopienas tirgū, pēc kuriem varot aprēķināt cenas, salīdzinot tās ar t.s. “patēriņa cenu” (kuru
Maia
sauc arī par “starptautisko tarifu”) pirms CES sistēmas ieviešanas, turklāt šīs cenas bijušas zemākas par Eiropas izplatītāju
noteiktajiem tarifiem attiecīgajās teritorijās.
Komisija, kuru atbalsta
Caterpillar
, apstrīd šo analīzi.
c)     Pirmās instances tiesas vērtējums
Pirmās instances tiesa atzīmē, ka neviens no prasītāja argumentiem neliecina par acīmredzamu vērtējuma kļūdu no Komisijas
puses.
Attiecībā uz
Leverton
1983. gada marta atteikumu tirgoties ar
Haladjian
attiecīgo dokumentu (prasības pieteikuma 5. pielikuma 380. lpp.) pārbaude ļauj konstatēt tikai to, ka
Leverton
ir apturējis
Haladjian
pasūtījumus, nogaidot, kā beigsies pārrunas par tikko ieviesto
Caterpillar
produkcijas tirdzniecības sistēmu. Šis dokuments jebkurā gadījumā ir radies pirms CES sistēmas ieviešanas.
Saistībā ar apgalvojumiem par to, ka lēmumā nav minēts tābrīža
Maia
piedāvājums
Haladjian
, jāatzīmē, ka tas lēmumā ir izvērtēts, iztirzājot attiecīgos
Maia
dokumentus. Tādējādi šie dokumenti nebija vēlreiz jāaplūko, izskatot
Leverton
dokumentus. Turklāt
Maia
piedāvājums attiecas uz Itālijas, nevis Apvienotās Karalistes tarifu, un ietver 10 % atlaidi. Tā noteikumi atšķiras no
Leverton
piedāvājuma noteikumiem. Prasītāja turklāt neizskaidro, kādā ziņā šie piedāvājumi varētu pierādīt, ka
Caterpillar
un tā izplatītāji Apvienotajā Karalistē un Itālijā veikuši saskaņotas darbības.
Runājot par prasītājas kritiskajiem izteikumiem pret lēmumā ietverto apgalvojumu, ka, ja [Apvienotās Karalistes] tarifs ir
pārmērīgs
Haladjian
, tad tas ir pārmērīgs arī [Apvienotās Karalistes] lietotājiem, kuru pamatā ir pieņēmums, ka pirms CES sistēmas ieviešanas
tālākpārdevēju pasūtījumi Kopienas tirgū ļaujot panākt zemākas cenas nekā tās, kas ir spēkā attiecīgajā dalībvalstī, pietiek
atzīmēt, ka šī kritika neietekmē apstrīdēto lēmumu. Faktiski apstrīdētajā lēmumā ir norādīts, ka izplatītāju neskar tālākpārdevējam
piedāvātā cena, un viņš var piedāvāt dalībvalsts cenu vai jebkādu citu cenu, ko viņš uzskata par piemērotu. Šai ziņā prasītāja
nepierāda, kādā ziņā
Leverton
piedāvātā cena ir prasītāju diskriminējusi.
No tā iziet, ka prasītājas iebildumi saistībā ar
Leverton
dokumentiem ir noraidāmi.
5.
Par iebildumiem saistībā ar
Maia
dokumentiem
Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā esot sagrozīti administratīvajā procesā iesniegtie dokumenti, kas attiecas uz
Maia
. Lēmumā tie izmantoti, nevis lai ilustrētu tālākpārdevēja rīcību gadījumos, kad Kopienā
de facto
aizliegts paralēlais imports, bet gan tie ir lietoti, lai izskaidrotu un attaisnotu
Caterpillar
rīcību.
a)     Par dokumentiem saistībā ar
Maia
/
ICBO
/
Schmidt
tīklu
Apstrīdētais lēmums [6.3. un 7.1. c) punkts]
Pēc apstrīdētā lēmuma ar
Maia
saistītie dokumenti, ko
Haladjian
iesniegusi administratīvajā procesā, ļaujot konstatēt, ka izplatītājs ir izveidojis paralēlu izplatīšanas tīklu, ar kura
palīdzību
Haladjian
apgādāts ārpus CES sistēmas. Attiecīgie dokumenti sniegti apstrīdētā lēmuma 6.3. punktā. Tie attiecas uz anonīmu vēstuli,
kuru 1990. gada februārī saņēma
Caterpillar
, un tajā ir informācija, ka Itālijas sabiedrība
ICBO
– kuras akcionāri ir M.A., atbildīgs
Maia
darbinieks, un ASV sabiedrība
Schmidt
– pērkot atsevišķas rezerves daļas no
Maia Schmidt
vārdā, kas esot paredzētas
Haladjian
, par 1990. gada 13. februāra faksu, kuru M.A. adresējis sabiedrībai
Schmidt,
norādot, ka
Caterpillar
vēlas saņemt paskaidrojumus par
Maia
tirdzniecības darījumiem ar
ICBO
, un runa ir arī par M.A. 1990. gada 21. septembra vēstuli sabiedrībai
Schmidt,
kurā M.A. atskaitījies par
Caterpillar
apmeklējumu un
Maia
atbildi par to, kas ir pārdots sabiedrībai
ICBO
.
Apstrīdētajā lēmumā ir sniegts šāds citāts no 1990. gada 21. septembra vēstules:
“[..] Pie mums ieradās [
Caterpillar
pārstāvji no Francijā un Itālijā]. Lūk, ko viņi mums pavēstīja. Francijā esot spēcīgs konkurents (
Haladjian
, tā vismaz rakstīts tālākpārdevēju sarakstā!), kas agrāk ir saņēmis daudzus konteinerus no ASV... Konteineri vairs nepienāk,
tomēr
Haladjian
darījumi aizvien zeļ un plaukst. Kas/Kur ir jaunais avots?  [
Bergerat
] Marseļā ienākušas baumas par CAT izcelsmes rezerves daļu kontrabandu, kuras nākot no Itālijas un kuras “pārzinot” itāļu
mafija... Mēs atbildējām tāpat kā pagājušreiz. Mēs zinām
ICBO
; viņi pārdod lietotu aprīkojumu Āfrikas valstīm...
Caterpillar
pārstāvji ļoti pieklājīgi teica, ka mums ticot, tomēr mums esot jābūt ļoti uzmanīgiem, citādi varot sekot viņu reakcija (līguma
laušana)... Mans uzņēmums ir ļoti nobažījies. Domāju, mums jāpārrunā šī situācija zem četrām acīm, jo tā kļūst aizvien bīstamāka
[...]” (Apstrīdētā lēmuma 6.3. punkta ceturtā daļa).
Saskaņā ar apstrīdēto lēmumu, šie dokumenti ļauj raksturot situāciju, kurā
Haladjian
1993. gadā veikusi pasūtījumu pie
Maia
(Apstrīdētā lēmuma 6.3. punkts, 15. lpp., otrā daļa). Tas atklājot dažādus faktus. Pirmkārt,
Maia
, kas ir oficiālais
Caterpillar
izplatītājs, ir lietojusi
ICBO
kā paralēlu tīklu savam oficiālajam tīklam, lai tirgotu rezerves daļas ārpus Eiropas, tādējādi apejot CES sistēmu un pārkāpjot
izplatīšanas līgumu. Otrkārt,
ICBO
un
Schmidt
esot dabūjušas no
Maia
no Itālijas tarifa atšķirīgas cenas, izliekoties, ka rezerves daļas ir paredzētas sūtīšanai uz ASV. Šīs rezerves daļas īstenībā
esot paredzētas
Haladjian
tās komercdarbībai Āfrikā un, iespējams, ja var ticēt
Haladjian
informācijai, arī Francijā. Treškārt,
Maia
tirgošanos ar
Haladjian
, izmantojot
ICBO
un
Schmidt
starpniecību,
Caterpillar
pasniedzis kā tirdzniecību ar lietotām precēm, kas paredzētas Āfrikai. Ceturtkārt, kad
Caterpillar
1993. gadā uzzinājusi par
Maia
paralēlajām nelikumīgajām darbībām,
Caterpillar
izlēmusi izstāties no tīkla, kurā piedalās
ICBO
,
Schmidt
un
Haladjian
. Šai sakarā, pat ja M.A. ir rakstījis
Schmidt
, ka viņš ir saņēmis no sava ģenerāldirektora rīkojumu vairs nekontaktēties ar
Haladjian
, tas šķiet izriet tikai no viņu slēptajām komercdarbībām.
Apstrīdētajā lēmumā atzīmēts, ka
Haladjian
neapstrīd šādu situācijas raksturojumu.
Haladjian
it īpaši neesot pierādījis, kurām valstīm bijušas paredzētas rezerves daļas, kuras
Maia
piegādājusi ar
ICBO
un
Schmidt
starpniecību. Apstrīdētajā lēmumā tāpat norādīts, ka
Haladjian
nepierāda, ka pirms pasūtījuma, kuru tā
Maia
iesniegusi 1993. gada 24. februārī (turpmāk tekstā – “1993. gada 24. februāra pasūtījums”), tā būtu centusies veikt citus
tiešus rezerves daļu pirkumus no
Maia
, kuras būtu paredzētas Francijas tirgum vai citiem EK/EBTA zonas tirgiem, tāpat tas nepierāda, ka
Maia
būtu atteikusies piegādāt rezerves daļas vai – pastāvot domstarpībām par cenām – ka cenu jautājumos būtu iejaukusies
Caterpillar
(Apstrīdētā lēmuma 6.3. punkts, 16. un 17. lpp.).
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka no trim ar
Maia
saistītajiem dokumentiem par 1990. gadu skaidri izrietot, ka
Haladjian
Itālijā uzkrātās un arī Francijai paredzētās preces
Caterpillar
un daži tās izplatītāji ir ierobežojuši, un tas noticis pretēji CES sistēmas un apstrīdētā lēmuma priekšrakstiem.
Attiecībā uz sabiedrībai
Caterpillar
1990. gada februārī nosūtīto anonīmo vēstuli prasītāja atzīmē, ka šai dokumentā ir skaidri norādīts, ka preces, ko
ICBO
iegādājusies Itālijā ar
Schmidt
starpniecību, ir nogādātas uz Marseļu, kur tās pēc tam saņēmusi un atmuitojusi
Haladjian
. Šis precizējums, kas neesot iekļauts apstrīdētajā lēmumā, pierādot, ka
Haladjian
, iegādājoties preces ar
ICBO
un
Schmidt
starpniecību, esot paredzējusi tās Francijai, nevis Āfrikai.
Saistībā ar 1990. gada 13. februāra faksu, kuru M.A. adresējis sabiedrībai
Schmidt
, prasītāja atzīmē, ka tajā nav tikai paziņots, ka
Maia
grasās tikties ar
Caterpillar
, lai sniegtu paskaidrojumus par sabiedrībai
ICBO
pārdoto preci. Šai faksā M.A. lūdzis arī saņēmēja viedokli par attiecīgajiem apstākļiem sagatavoto rīcības scenāriju, saskaņā
ar kuru būtu jāveic precīzs tirdzniecības darījums ar Āfriku pēc 1986. gada parauga. Aplūkojot anonīmo vēstuli un šo faksu
kopā, prasītājasprāt rodas iespēja konstatēt, ka
Maia
ir sagrozījusi
Caterpillar
izklāstītos faktus, aizbildinoties ar preču tirdzniecību, kuru galamērķis ir Āfrika – tas ir pretrunā CES sistēmas noteikumiem,
kuri aizliedz izplatītājam pārdot preci tālākpārdevējam, kurš to eksportē ārpus atļautās teritorijas – un nav atzinusi, ka
tā ir tirgojusi preces no Itālijas uz Franciju, kā izriet no anonīmās vēstules. Tātad, tā kā tirgot preces no Itālijas uz
Franciju ir pilnīgi likumīgi – kā to norāda
Caterpillar
un Komisija –, tad prasītājasprāt nav viegli saprast, kāpēc šāda tirdzniecība no Itālijas uz Franciju, arī ja tā notiek ar
ICBO
starpniecību, būtu anonīmi jānosūdz un par to pēc tam būtu jāsniedz “paskaidrojumi”
Caterpillar
.
Attiecībā uz M.A. 1990. gada 21. septembra vēstuli sabiedrībai
Schmidt
, kurā atstāstīts par
Maia
pārstāvju viesošanos pie
Caterpillar
Francijā un Itālijā, prasītāja uzsver, ka attiecībā uz
Haladjian
šī vēstule norādot, ka šis tālākpārdevējs agrāk ir saņēmis vairākus konteinerus no ASV, kas pienākuši Havras un Marseļas
ostā, kur [
Bergerat
] “bijuši informatori”.
Bergerat
atsaukšanās uz šo un citām vēstules vietām ļaujot konstatēt, ka
Caterpillar
cieši sadarbojusies ar savu izplatītāju Francijā, kā arī pierādot, ka
Bergerat
bijis
Haladjian
uzraudzītājs, kā arī spēlējis savu lomu
Caterpillar
darbībās, kuru mērķis bijis pārliecināt sabiedrību
Maia
neko nepiegādāt sabiedrībai
Haladjian
. Šī vēstule esot jāaplūko kopsakarā ar
Bergerat
1990. gada 10. jūlija vēstuli
Caterpillar
, kurā uzskaitīti visi izplatītāji un minēta situācija attiecībā uz spēles noteikumiem.
Prasītāja turklāt kritizē apstrīdēto lēmumu tai ziņā, ka tajā norādīts, ka tirdzniecības darījumi ar
ICBO
starpniecību esot palīdzējuši apiet CES sistēmu un ļaut pārdot preces uz Āfriku. Šīs norādes pamats esot tikai viens 1990. gada
13. februāra fakss, kurā M.A. norāda
Schmidt
, ka viņš gatavojoties tikties ar
Caterpillar
, lai nojauktu pēdas saistībā ar
Haladjian
krājumiem Marseļā. Šis esot paskaidrojums tikai uzmanības novēršanai, kas neatbilstot lietas faktiem. Apstrīdētajā lēmumā
šis paziņojums uztverts nopietni, jo tajā norādīts, ka, lai kāda arī būtu šīs vēstules interpretācija, fakts ir tāds, ka
Haladjian
nav pierādījusi, ka
Maia
iegādātās preces ar
ICBO
starpniecību esot pilnībā vai daļēji paredzētas Francijai (skat. Apstrīdētā lēmuma 6.3. punktu, 17. lpp.). Nespējot pierādīt
prasītājas apgalvojumus, Komisija līdz ar to esot uzskatījusi, ka
Haladjian
ziņā ir pierādīt pretējo. Šāds pārmetums esot ne vien acīmredzami kļūdains, kā to parāda iepriekšminētie dokumenti, no kuriem
skaidri izriet, ka preces esot paredzētas Francijai, nevis Āfrikai, bet tas esot arī prasītājas tiesību pārkāpums, jo tai
nodarīts kaitējums, pirmkārt, ar apstrīdēto lēmumu tai pārmests, ka tā nav sniegusi pierādījumus par šo apstākli, lai gan
šādi pierādījumi nav prasīti tiesvedības gaitā, kas ilgusi desmit gadus. Papildus Komisija nevarot apšaubīt
Maia
pasūtīto, ar
ICBO
un
Schmidt
starpniecību sagādāto rezerves daļu galamērķi, jo
Haladjian
lielāko daļu preču realizējusi Francijā.
Komisija apstrīd prasītājas argumentus, saskaņā ar kuriem
Maia
esot “piesegusi”
Caterpillar
, nevis CES sistēmas pārkāpumu, kas izriet no nedeklarētu preču eksporta uz Āfriku, vai nerakstīta likuma pārkāpumu, kas neļauj
sabiedrībai
Maia
tirgoties ar tādu Eiropas tālākpārdevēju, kurš pērk rezerves daļas, kuru galamērķis ir EK/EBTA zona. Faktiski prasītāja uzskata,
ka pastāv slēpjami ierobežojumi, bet tā tos nepierāda, lai gan tā bija spējīga pierādīt no
Maia
ar
ICBO
starpniecību iegādāto rezerves daļu faktisko galamērķi.
Pirmās instances tiesas vērtējums
Prasītāja būtībā apstrīd apstrīdētā lēmuma vērtējumu, ka dokumenti par
Maia
par periodu pirms 1993. gada 24. februāra pasūtījuma neļauj konstatēt, ka ir pastāvējuši Kopienas līmeņa ierobežojumi Eiropas
tālākpārdevēju starpā. Šai sakarā prasītāja neapstrīd to, ka tā ir izmantojusi
Maia
/
ICBO
/
Schmidt
tīklu, lai sagādātu preci Itālijā, bet gan apgalvo, ka šī sagāde ir bijusi paredzēta tikai tirdzniecībai Kopienas iekšienē,
proti, no Itālijas uz Franciju, un tas darīts tāpēc, lai pārvarētu problēmas, lasi, šādas tirdzniecības blokādi, kuru tai
radījusi
Caterpillar
un tās izplatītāju, proti,
Bergerat
, rīcība.
Tomēr apstrīdētajā lēmumā šāds pieņēmums ir noraidīts, jo nav neviena dokumenta, kas ļautu konstatēt aizliegumu tirgoties
Kopienas iekšienē. Lēmumā konkrēti norādīts, ka
Haladjian
nepierāda, ka Itālijā ar
ICBO
starpniecību iegūtās rezerves daļas patiešām paredzētas Francijai. Tātad prasītājas pieņēmuma pamats nav pierādīts. Turklāt
apstrīdētajā lēmumā norādīts, ka, pat ja šo rezerves daļu galamērķis patiešām būtu Francija, tas nepierādītu, ka
Caterpillar
ir aizliedzis saviem izplatītājiem Eiropā pārdot rezerves daļas
Haladjian
(skat. Apstrīdētā lēmuma 6.3. punktu, 16. lpp., trešā daļa).
Tātad jāpārbauda attiecīgie lietas materiāli, lai noteiktu, vai Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, izlemjot, ka pierādījumu
trūkuma dēļ ir noraidāmi prasītājas apgalvojumi par to, ka no
Maia
ar
ICBO
un
Schmidt
starpniecību nopirktās rezerves daļas esot paredzētas Francijai, kā arī par apstākli, ka prasītājai esot bijis praktiski
neiespējams tieši iegādāt preci
Maia
tāpēc, ka starp
Caterpillar
un tās izplatītājiem Eiropā pastāvot aizliegta vienošanās vai saskaņotas darbības.
Pirmkārt, jāuzsver, ka prasītājas atsūtītie dokumenti pēc rakstura un, ņemot vērā to rašanās apstākļus, ir ar ļoti ierobežotu
pierādījuma spēku. Tā pirmais dokuments par
Maia
/
ICBO
/
Schmidt
darbībām 1990. gadā ir tai pašā gadā
Caterpillar
adresēta anonīma vēstule. Abi pārējie prasītājas minētie dokumenti, proti, 1990. gada 13. februāra fakss, kuru M.A. adresējis
Schmidt
, un 1990. gada 21. septembra vēstule, kuru M.A. adresējis
Schmidt
, radušies apstākļos, kad
Caterpillar
pēc anonīmās vēstules saņemšanas ir vēlējusies noskaidrot, vai tās izplatītājs Itālijā ir lojāls un ievēro izplatīšanas līguma
noteikumus.
Šo trīs dokumentu pārbaude liecina par sekojošo. Pirmkārt, 1990. gada februāra anonīmajā vēstulē, kas adresēta
Caterpillar
, norādīts, ka rezerves daļas, kuras
ICBO
pārdevusi
Schmidt
, ir nogādātas kādā noliktavā Marseļā, kur tās “saņēmusi un atmuitojusi
Haladjian
”. Otrkārt, 1990. gada 13. februāra faksā, kuru M.A. adresējis sabiedrībai
Schmidt
, ir minēta prece 120 miljonu Itālijas liru apmērā, ko
Maia
pārdevusi
ICBO
, lai Itālijas uzņēmēji varētu realizēt rezerves daļas Kamerūnā un Gabonā. Treškārt, 1990. gada 21. septembra vēstulē, kuru
M.A. adresējis
Schmidt
, vispirms ir norādīts, ka tad, kad
Caterpillar
pārstāvji ieradušies sabiedrībā
Maia
,
Caterpillar
sabiedrībai
Maia
norādījusi, ka tai ir zināms, ka
Haladjian
Havras un Marseļas ostā ir saņēmusi vairākus konteinerus ar rezerves daļām no ASV, ka šie konteineri vairs nepienāk, bet
Haladjian
tirdzniecības apjomi nesamazinās, un vēlējusies noskaidrot, kas ir jaunais
Haladjian
piegāžu avots. Šai vēstulē ir izklāstīta arī
Maia
atbilde, kura jau bija sniegta
Caterpillar
un no kuras izriet, ka
Maia
bija zināms, ka
ICBO
pārdod lietotas rezerves daļas izmantošanai vairākās Āfrikas valstīs.
Izlasot šos trīs dokumentus, apstrīdētā lēmuma vērtējums, ka pēc
Haladjian
iesniegtajiem dokumentiem nav iespējams noteikt, kāds ir
Haladjian
Itālijā iegādāto rezerves daļu galamērķis, nebūt nav acīmredzami kļūdains. Anonīmās vēstules norāde, ka rezerves daļas, kuras
Haladjian
nopirkusi no
Maia
ar
ICBO
un
Schmidt
starpniecību, bijušas piegādātas un atmuitotas Marseļā, kas ļauj domāt, ka rezerves daļas, kuras tika eksportētas uz ASV,
kur atrodas
Schmidt
, ir pēc tam atsūtītas uz Franciju un atmuitotas, ir jāsalīdzina ar
Maia
norādēm
Caterpillar
, kurās minēta tirdzniecība Āfrikā. Tātad daži dokumenti ļauj domāt, ka dažu rezerves daļu galamērķis patiešām ir bijusi Āfrika.
Tā kā
Haladjian
nevar pierādīt, kāds ir faktiskais galamērķis rezerves daļām, kuras
Haladjian
nopirkusi no
Maia
ar
ICBO
un
Schmidt
starpniecību, Komisijai nevar pārmest, ka tā apstrīdētajā lēmumā ir nospriedusi, ka trūkst pierādījumu par to, ka šo rezerves
daļu galamērķis ir bijusi Francija.
Lai kāds arī būtu minēto rezerves daļu galamērķis, apstrīdētajā lēmumā minētie, prasītājas kritizētie dokumenti nepierāda,
ka
Caterpillar
rīcības dēļ tirdzniecība Kopienas iekšienē ir bijusi neiespējama. Šai ziņā jākonstatē, ka prasītāja nav pierādījusi, ka pastāvētu
pat niecīgākā aizliegtā vienošanās vai saskaņotas darbības starp
Caterpillar
un tās izplatītājiem Eiropā, kuru dēļ nebūtu iespējams pirkt preci Itālijā un pārdot to tālāk Francijā, kas ir šīs prasības
pamattēze.
Prasītāja turklāt nevar apgalvot, ka ir aizskartas tās kā prasības cēlājas tiesības, jo tai administratīvajā procesā nav dota
iespēja sniegt pierādījumus par to, kāds ir bijis galamērķis rezerves daļām, kuras tā nopirkusi no
Maia
ar
ICBO
un
Schmidt
starpniecību, tā kā prasītāja pati savos apsvērumos par 6. panta vēstuli norāda, ka rezerves daļu galamērķis bijusi Francija,
tomēr šai sakarā nesniedz pierādījumus. Prasītāja nevar Komisijai pārmest, ka tā ir noraidījusi šo apgalvojumu pierādījumu
trūkuma dēļ.
No tā iziet, ka ir jānoraida prasītājas iebildumi saistībā ar dokumentiem par
Maia
/
ICBO
/
Schmidt
tīklu, no kura tas saņēma preces pirms 1993. gada 24. februāra pasūtījuma.
b)     Par dokumentiem saistībā ar 1993. gada 24. februāra pasūtījumu
Apstrīdētais lēmums
Apstrīdētajā lēmumā aplūkota arī virkne dokumentu, kas attiecas uz 1993. gada 24. februāra pasūtījumu un
Maia
un, pakārtoti,
Caterpillar
attieksmi pret to. Attiecīgie dokumenti ir šādi.
Ar 1993. gada 24. februāra vēstuli
Haladjian
esot vērsies pie
Maia
, norādot, ka vairāki Francijas klienti, kuru vēstules sniegtas pielikumā, ir devuši tam uzdevumu iegādāties
Caterpillar
ražotas rezerves daļas un ka tā ir apspriedusi šo vēstuļu saturu ar sabiedrību
Caterpillar
, kura tai ieteikusi vērsties pie kāda no izplatītājiem, un ka līdz ar to
Haladjian
būtu ieinteresēts iegādāties atsevišķas rezerves daļas par patēriņa cenu ASV dolāros (turpmāk tekstā – “USD”) (Apstrīdētā
lēmuma 6.3. punkts, piektā daļa).
Pēc tam, kad
Haladjian
nosūtīja
Maia
vēl vienu vēstuli 1993. gada 30. martā,
Maia
1993. gada 31. martā esot nosūtījusi
Caterpillar
faksu, lūdzot norādījumus par to, kā rīkoties, kā arī sazinājās ar
Caterpillar
telefoniski. Pēc tam, kad
Maia
1993. gada 20. aprīlī nosūtīja
Caterpillar
dienesta vēstuli, tā esot saņēmusi atbildi, ka
Maia
ir jāsniedz atbilde
Haladjian
un, ja
Maia
tam piekrīt, tā var piedāvāt cenu pēc Itālijas tarifa (Apstrīdētā lēmuma 6.3. punkta septītā daļa).
Apstrīdētajā lēmumā norādīts, ka 1993. gada 24. februāra pasūtījums esot neparasts. Pirmkārt,
Haladjian
skaidro, ka to rezerves daļu iegādi ir pilnvarojuši Francijas klienti, bet šāds paskaidrojums nav vajadzīgs, kad tālākpārdevējs
uzpērk rezerves daļas valstī, kura atrodas EK/EBTA zonā, lai sūtītu tās uz citu šīs zonas valsti. Otrkārt,
Haladjian
norāda, ka tas esot pārrunājis šīs pilnvarojuma vēstules ar kādu no
Caterpillar
vadošajiem darbiniekiem, lai gan tālākpārdevējam, kurš tirgojas Kopienas iekšienē, ne ar vienu nekas nav jāapspriež, lai
veiktu pasūtījumu. Treškārt, 1993. gada 24. februāra pasūtījumā lūgta cena nevis vietējā valūtā, bet gan patēriņa cena USD.
Izplatītāji parasti nosaka cenas savas valsts valūtā, nevis USD (Apstrīdētā lēmuma 6.3. punkts).
Šai sakarā apstrīdētajā lēmumā, pirmkārt, atgādināts, ka
Haladjian
nav pierādījis, ka arī agrāk tam
Maia
vai citi Eiropas izplatītāji būtu noteikuši cenas USD precēm, kas paredzētas Francijai vai citai EK/EBTA zonas valstij; otrkārt,
Haladjian
nav pierādījusi, ka sabiedrībai
Maia
darījumos ar citiem Kopienas klientiem būtu bijis starptautisks tarifs USD un ka atteikums noteikt šādu cenu
Haladjian
būtu diskriminācija; treškārt,
Haladjian
nav pierādījusi, ka bez
Caterpillar
iejaukšanās tai
Maia
noteikti būtu piedāvājusi cenu, kas ir zemāka nekā
Maia
1993. gada 8. aprīļa vēstulē norādītā. 1993. gada 24. februāra pasūtījums esot reakcija uz apstākli, ka
Maia
ir izlēmusi pārtraukt piegādes
Haladjian
, apejot CES sistēmu, un tā mērķis esot vākt materiālus sūdzībai [Apstrīdētā lēmuma 6.3. punkts un 7.1. punkts, c) apakšpunkts].
Turklāt apstrīdētajā lēmumā (6.3. punkta sestā daļa) minēta 1990. gada 30. marta vēstule, kuru pēc 1993. gada 24. februāra
pasūtījuma M.A. adresējis
Schmidt
. Šai vēstulē norādīts šādi:
“Pirmie jaunumi no
Caterpillar
nav labi. Pirmdien pēcpusdienā man zvanīja ģenerāldirektors un teica, ka ir saņēmis telefona zvanu no Ženēvas ar ieteikumu
nepiegādāt preci
H.F. Avignon
; oficiāli to izdarīt nav iespējams, līdz ar to mēs atbildēsim, piedāvājot Itālijas cenu sarakstu (tas nozīmē patēriņa cenu
USD, kas divkārt (!!!) pārsniedz caurmēra cenu); drīzumā mēs saņemsim galīgo atbildi no
Caterpillar
. […]”
Ar 1993. gada 8. aprīļa vēstuli
Maia
piedāvāja
Haladjian
cenu pēc Itālijas tarifa ar 10 % atlaidi. Ar 1993. gada 22. aprīļa vēstuli
Haladjian
noraidīja šo piedāvājumu un pieprasīja iespēju izmantot patēriņa cenu USD, kas piedāvāta citiem sabiedrības
Maia
Kopienas klientiem ar atlaidi. Ja šī prasība netiks apmierināta,
Haladjian
norādīja
Maia
, ka ir nodomājusi vērsties Komisijā ar sūdzību par diskriminējošu cenu politiku. Ar iepriekšminēto dienesta vēstuli
Maia
1993. gada 20. aprīlī par
Haladjian
atbildi informēja
Caterpillar
un
Bergerat
(Apstrīdētā lēmuma 6.3. punkta astotā un devītā daļa).
Saskaņā ar
Maia
1993. gada 30. aprīļa dienesta vēstulē teikto
Haladjian
esot vērsusies sabiedrībā
Maia
, jo tam ir bijušas iespējas šantažēt
Maia
, jo, pirmkārt,
Maia
agrāk ir piemērojusi starptautisko tarifu Kopienas klientiem (apstrīdētajā lēmumā teikts, ka šai dienesta vēstulē citēta
iepriekšējā punktā minētā
Haladjian
1993. gada 22. aprīļa vēstule
Maia
, kurā sniegta atsauce uz cenu USD); otrkārt,
Maia
neesot ievērojusi CES noteikumus par ārpuskopienas tirdzniecību; treškārt,
Haladjian
varot pierādīt, ka tā no
Maia
ir iegādājusies preci ar
ICBO
starpniecību; ceturtkārt, dažiem
Caterpillar
vadošajiem darbiniekiem ir bijis zināms par
Maia
paralēlajām darbībām, ko viņi līdz šim esot pieseguši (Apstrīdētā lēmuma 6.3. punkta desmitā daļa, un piezīme 10. lpp. apakšā).
Tā kā 1993. gada 24. februāra pasūtījumā minētas diskusijas ar
Caterpillar
, un, ņemot vērā
Maia
bažas, ka tās izplatītāja līgums tiks lauzts par to, ka tā ir apgājusi sistēmu CES, apstrīdētajā lēmumā ir norādīts, ka apstāklī,
ka
Maia
ir lūgusi
Caterpillar
paskaidrojumus, kā rīkoties ar šo pasūtījumu, nav nekā dīvaina. Šai ziņā apstrīdētajā lēmumā ir norādīts, ka
Caterpillar
ir atbildējis uz šo lūgumu, norādot, ka
Maia
ir jāsniedz atbilde
Haladjian
un, ja
Maia
tam piekrīt, tā var piedāvāt cenu pēc Itālijas tarifa. Saskaņā ar apstrīdēto lēmumu, šeit ir runa par “ieteikumu”. Šim ieteikumam
Maia
ir sekojusi – saskaņā ar apstrīdēto lēmumu – pilnīgi neatkarīgā kārtā, jo tā ir piedāvājusi
Haladjian
cenu pēc Itālijas tarifa ar 10 % atlaidi, kas piešķirta vienam no nozīmīgākajiem
Maia
klientiem. Līdz ar to apstrīdētajā lēmumā secināts, ka konsultācijas
Maia
un
Caterpillar
starpā nenozīmē saskaņotas darbības, kuru mērķis ir traucēt vai apgrūtināt dalībvalstu paralēlo tirdzniecību EKL 81. panta
izpratnē. Apstrīdētajā lēmumā turklāt norādīts, ka, tā kā no iepriekšminētajiem dokumentiem neizrietot konkurences ierobežojumi
EKL 81. panta izpratnē, apgalvojumi par
Bergerat
izdarīto spiedienu uz
Caterpillar
, aicinot pēdējo kontrolēt importu Francijā, arī nenozīmē konkurences ierobežojumus [Apstrīdētā lēmuma 6.3. punkts, 17. lpp.
un 7.1. punkts, c) apakšpunkts].
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmkārt, prasītāja apstrīd apstrīdētajā lēmumā veikto, ar
Maia
attiecībā uz 1993. gadu saistīto dokumentu izvērtējumu.
Vispirms, tā kritizē apstrīdētajā lēmumā sniegto norādi, ka 1993. gada 24. februāra pasūtījums esot neparasts. Pirmkārt, tā
atzīmē, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts, ka minētais pasūtījums izrietot no
Haladjian
tābrīža diskusijām ar
Caterpillar
par CES sistēmas piemērošanu prasītājai, un tā atsaucas uz savu vēstuļu apmaiņu ar
Caterpillar
1993. gada 30. martā un 13. aprīlī. Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka lēmuma pamatā esot pieņēmums, ka Kopienas iekšienē tirdzniecība
neesot ierobežota, līdz ar to esot neparasti, ka prasītāja vēršas pie
Maia
ar lūgumu, kas saistīts ar Francijas tirgu, atsaucoties uz iepriekšēju
Caterpillar
piekrišanu. Pat ja šāds pieņēmums teorētiski var būt attaisnojams, prasītāja tomēr apgalvo, ka ar
Maia
saistītie dokumenti pierādot, ka tirdzniecība Kopienas iekšienē ir ierobežota. Tādējādi
Maia
steidzīgā sazināšanās ar
Caterpillar
par
Haladjian
pasūtījumu liecinot par to, ka brīva un atvērta tirdzniecība Kopienas iekšienē nav iespējama. Šai sakarā prasītāja norāda,
ka, lai gan 1993. gada 24. februāra pasūtījumā pieminētie
Haladjian
un
Caterpillar
kontakti varētu augstākais ļaut saprast, ka
Maia
vēršas pie
Caterpillar
pēc paskaidrojumiem, tomēr šis apstāklis nekādi nepamato, kāpēc
Maia
būtu jāsaņem no
Caterpillar
norādes. Treškārt, prasītāja apgalvo, ka no apstrīdētā lēmuma izriet tas, ka tā autoriem nav zināma Kopienas līmeņa tirdzniecības
cenu struktūra, ja viņi uzskata, ka
Haladjian
lūgums, lai cenas tiktu aprēķinātas kā patēriņa cena USD, ir “neparasts”. Faktiski tieši pēc šī tarifa (kas
Maia
1993. gada 30. aprīļa dienesta vēstulē nosaukts par “starptautisko tarifu”), nevis pārmērīgi augstajiem dalībvalstu tarifiem,
parasti tālākpārdevēji iegādājās preces, līdz pret to sāka iebilst
Caterpillar
.
Turklāt prasītāja uzsver, ka
Maia
1993. gada 20. aprīļa dienesta vēstule, kas
Caterpillar
saņemta 23. aprīlī, nav reducējama uz tiem diviem elementiem, kas citēti apstrīdētajā lēmumā, proti, ka
Caterpillar
pamudinājis
Maia
atbildēt sabiedrībai
Haladjian
un piedāvāt tai Itālijas tarifu, un ka
Maia
ir informējusi
Bergerat
par
Haladjian
reakciju saistībā ar šo cenu piedāvājumu. Šai dienesta vēstulē esot norādīts arīdzan tas, ka
Caterpillar
vispirms ieteikusi
Maia
vilcināt laiku un neatbildēt
Haladjian
uzreiz, ka
Maia
gribējusi zināt, vai vēl kāds cits itāļu tālākpārdevējs nav saņēmis tādu pašu pieprasījumu, lai saskaņotu atbildi, ka
Caterpillar
nav sniedzis tikai padomu piedāvāt
Haladjian
Itālijas tarifu, bet gan sīki iedziļinājies pārdošanas nosacījumos un ierosinājis pieprasīt no
Haladjian
Francijas klientu mašīnu modeļus un numurus, kā arī
Maia
ir mēģinājusi vēlreiz vilcināt laiku, līdz
Haladjian
1993. gada 16. aprīlī pieprasīja tai paziņot Itālijas tarifu, turklāt
Maia
ir informējusi
Bergerat
ne tikai par “
Haladjian
reakciju”, kā tas kļūdaini norādīts apstrīdētajā lēmumā, bet arī par to, kā
Maia
ir rīkojusies pret
Haladjian
.
Prasītāja visbeidzot uzsver, ka apstrīdētajam lēmumam esot bijis jāatspoguļo 1993. gada 30. marta vēstulē, kuru M.A. adresējis
Schmidt
, sniegtais paskaidrojums, no kura izriet, ka
Caterpillar
ir “ieteikusi”
Maia
izvairīties no piegādēm “HF Avignon” (proti,
Haladjian
) un, tā kā “to oficiāli izdarīt [nebija] iespējams”,
Maia
piedāvās
Haladjian
Itālijas tarifu un šai ziņā gaidīs
Caterpillar
galīgo atbildi.
Otrkārt, prasītāja kritizē apstrīdētajā lēmumā sniegto pamatojumu, ka
Maia
ir piedāvājusi šīs cenas neatkarīgā kārtā un ka konsultācijas
Maia
un
Caterpillar
starpā nenozīmē saskaņotas darbības EKL 81. panta izpratnē, vērtējumu, saskaņā ar kuru
Haladjian
ir sūtījusi pieprasījumus
Maia
tikai tāpēc, lai to šantažētu, kā arī vērtējumu, ka šādas sazināšanās saturs
Maia
un
Caterpillar
starpā esot izskaidrojams ar faktu, ka ar
ICBO
un
Schmidt
starpniecību iegādātās preces ir bijušas paredzētas Āfrikai.
Kas attiecas uz apgalvojumiem par šantāžu, tiem pretī runā notikumu hronoloģija, proti, 1993. gada 24. februāra pasūtījums
ir bijis agrāks nekā paziņojums par tirdzniecības sakaru pārtraukšanu ar
Maia
starpniecību, kas sniegts 1993. gada 30. marta vēstulē, kuru M.A. adresējis
Schmidt
. Tāpat minētais pasūtījums ir izdarīts divus mēnešus pirms
Haladjian
draudiem vērsties Kopienu iestādēs, kas izklāstīti 1993. gada 22. aprīļa vēstulē pēc tam, kad
Maia
atteicās pārdot tai preci par tādām pašām cenām, kādas tā bija piedāvājusi citiem Kopienas tirgotājiem, kas atradās līdzīgā
situācijā.
Analoģiski apstrīdētā lēmuma kļūdai saistībā ar 1990. gada dokumentiem apstrīdētajā lēmumā vēlreiz norādīts, ka ar
ICBO
starpniecību iegādāto preču galamērķis esot Āfrika, kas esot CES sistēmas pārkāpums, un ka
Haladjian
neesot pierādījusi pretējo. Tomēr jautājums par precēm, kuras
Maia
ar
ICBO
starpniecību pārdevusi
Haladjian
, neesot nekādā veidā saistīts ar jautājumu par 1993. gada 24. februāra pasūtījumu, kura mērķis bija tieši un atklāti veikt
pirkumu pie
Maia
, ievērojot
Caterpillar
ieviesto sistēmu. Līdz ar to 1993. gada 24. februāra pasūtījuma interpretācija
Maia
un
Haladjian
darījumu gaismā varot radīt vienus vienīgus situācijas pārpratumus. Lai kāds arī būtu ar
ICBO
veikto darījumu vērtējums, neatkarīgi no tā, vai ir atzīts, ka tie rada šķēršļus Kopienas iekšējai tirdzniecībai, šie darījumi
jebkurā gadījumā neskar vērtējumu par tiešajiem pierādījumiem attiecībā uz saskaņotajām darbībām, kuras
Haladjian
dodamās atbildes sakarā norisinājās
Maia
un
Caterpillar
starpā.
Treškārt, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums esot kļūdains, jo tajā apgalvots, ka diskriminācija, kuru
Haladjian
1993. gada 22. aprīļa vēstulē pārmet
Maia
, nav pierādīta. Bet pietiktu palūkoties uz 1993. gada 30. marta vēstuli, kuru M.A. adresējis
Schmidt
, lai konstatētu, ka cenas ir klaji un apzināti diskriminējošas. Tāpat apstrīdētais lēmums nevarot, nenonākot pretrunās, apstrīdēt,
ka
Maia
ir piedāvājusi starptautisko tarifu citiem Kopienas klientiem, jo šis fakts esot minēts šai lēmumā divās vietās, proti, tad,
kad tajā aplūkota
Maia
1993. gada 30. aprīļa ar roku rakstītā dienesta vēstule (6.3. punkts, 14. lpp., pirmspēdējā daļa, 15. lpp., pēdējais ievilkums),
un arī apstrīdētā lēmuma 10. lpp. zemsvītras piezīmē, kurā norādīts, ka dienesta vēstulē minētais starptautiskais tarifs esot
nevis
Maia
“atzīšanās”, bet gan
Haladjian
1993. gada 22. aprīļa vēstules atstāsts.
Šāda interpretācija esot aplama, jo, pat ja 1993. gada 30. aprīļa dienesta vēstules autors tikai citē
Haladjian
1993. gada 22. aprīļa vēstuli, šī dienesta vēstule tik un tā izklāsta to, ka ir atklājies, ka
Haladjian
var to pierādīt, un ka tas, ka minētais apstāklis var nonākt
Caterpillar
zināšanai, tās autoru satrauc. Šī dienesta vēstule pierādot ne vien to, ka diskriminācija, kuras upuris ir
Haladjian
, ir reāla, bet arī to, ka
Maia
ir bijušas bažas, ka
Caterpillar
var uzzināt, ka
Maia
ir tirgojusi preci par konkurētspējīgām cenām uz citām dalībvalstīm [“
avrà certamente ‘material’ che puo ‘inchiodarci e avvalorare la sua affermazione dell’ultima lettera’ (noi vendiamo usando
il listino Internazionale a clienti EEC)”
].
Turklāt prasītāja atzīmē, ka 1994. gada maijā tā ir uzzinājusi, ka
Maia
ir piedāvājusi preci kādam angļu klientam (turpmāk tekstā – “C.”) par daudz izdevīgākām cenām, nekā tā ir piedāvājusi to
prasītājai – atkarībā no rezerves daļām atšķirības svārstījušās no 90 % līdz 160 %. Tolaik
Haladjian
bija saņēmusi piedāvājumu arī no kāda cita itāļu tālākpārdevēja (turpmāk tekstā – “M.”), kuram preci piegādāja
Maia
un kurš varēja
Haladjian
piedāvāt izdevīgākas cenas nekā tās, ko
Haladjian
varēja iegūt, vēršoties pie
Maia
tieši.
Ceturtkārt, prasītāja apgalvo, ka no iepriekšminētā izriet, ka Komisija ir pieļāvusi juridisku kļūdu, nospriežot, ka starp
Caterpillar
un
Maia
nav pastāvējušas nekādas saskaņotas darbības. Faktiski Komisijas domu gājiena pamatā ir uzskats, ka 1993. gada 24. februāra
pasūtījums ir neparasts un ka
Haladjian
nespēj pierādīt, ka pirms šī pasūtījuma ir bijuši vēl citi līdzīgi pasūtījumi. Lai noteiktu, vai pastāv konkurences ierobežojumi
attiecībā uz tirdzniecību Kopienas iekšienē, neesot nozīmes atsaukties uz subjektīviem darījuma motīviem vai agrākiem līdzīgiem
darījumiem.
Komisija apstrīd prasītājas apgalvojumu, atgādinot, ka no apstrīdētā lēmuma izriet, ka kontakti starp
Caterpillar
un
Maia
pēc 1993. gada 24. februāra pasūtījuma nevis liecina par to, ka pastāvētu kaut kāds nerakstīts likums, kas aizliegtu tālākpārdevējiem
eksportēt preci EK/EBTA zonā, bet gan ir izskaidrojami ar īpašo pasūtījuma kontekstu. Turklāt nekas neliecinot par to, ka
Maia
nav darījuma cenu un
Haladjian
piešķirto 10 % atlaidi nav noteikusi brīvi. Komisija tāpat apgalvo, ka dokumentiem par
Maia
piedāvājumiem C. un M. piedāvājumu sabiedrībai
Haladjian
nav pietiekams pierādījumu spēks.

Caterpillar
turklāt uzsver, ka
Maia
ir vienpusēji izlēmusi sazināties ar
Caterpillar
un
Bergerat
un ka tās atbilde ir bijusi izturēties pret
Haladjian
tāpat kā pret citiem rezerves daļu pircējiem, proti, piedāvājot viņiem mazumtirdzniecības cenu sarakstu.
Pirmās instances tiesas vērtējums
Neviens no prasītājas argumentiem neliecina par acīmredzamu vērtējuma kļūdu no Komisijas puses. Prasītāja tikai kritizē Komisijas
minēto un analizēto dokumentu saturu saistībā ar 1993. gada 24. februāra pasūtījuma apstrādi, tomēr tā nepiedāvā elementus,
kas varētu radīt šaubas par apstrīdētajā lēmumā sniegtajiem secinājumiem, proti, no vienas puses, vērtējumu, saskaņā ar kuru
saskaņotās darbības starp
Maia
un
Caterpillar
saistībā ar minētā pasūtījuma apstrādi nav konkurences ierobežojumi EKL 81. panta izpratnē, un, no otras puses, vērtējumu,
saskaņā ar kuru
Maia
piedāvājums uzņēmumam
Haladjian
– Itālijas tarifs ar 10 % atlaidi – ir bijis pilnīgi neatkarīgs, neņemot vērā
Caterpillar
ierosinājumu, kas piedāvāja piemērot Itālijas tarifu.
Pēc apstrīdētā lēmuma saskaņotās darbības starp
Maia
un
Caterpillar
par to, kāda atbilde jādod uz
Haladjian
pasūtījumu, kas izriet no 1993. gada 20. aprīļa dienesta vēstules, kuru
Maia
nosūtīja
Caterpillar
, ir izskaidrojamas ar īpašo pasūtījuma kontekstu, kā arī apstākli, ka minētajā pasūtījumā ir precizēts, ka starp
Haladjian
un
Caterpillar
ir risinājušās diskusijas par dažiem elementiem, proti,
Haladjian
klientu pilnvarojuma vēstulēm.
Ir jāatgādina, ka agrāk
Maia
pārdeva
Haladjian
preci, izmantojot tīklu, kurā darbojās
ICBO
(Itālijā) un
Schmidt
(ASV). Pēc tam, kad
Caterpillar
sāka par to interesēties,
Maia
izlēma, ka šim tīklam piegādes jāizbeidz, lai
Caterpillar
nelauztu ar to izplatīšanas līgumu, kā bija solījusi (skat. prasības 29. pielikumā sniegto 1993. gada 30. marta vēstuli,
kuru
M.A.
adresējis
Schmidt
). Šais apstākļos nav acīmredzami kļūdains apstrīdētais lēmums, kas skaidro sabiedrības
Maia
jautājumu
Caterpillar
, kā rīkoties ar 1993. gada 24. februāra pasūtījumu, ar to, ka
Maia
nevēlējās zaudēt izplatīšanas līguma priekšrocības. Šī rīcība izskaidrojama arī ar minētā pasūtījuma saturu, jo tajā pieminēti
līgumi ar
Caterpillar
un Francijas klientu parakstīti pirkumu pilnvarojumi, lai gan šādi līgumi un pilnvarojumi tirdzniecībai Kopienas iekšienē,
proti, starp Itāliju un Franciju, netiek prasīti.
Maia
līdz ar to varēja pamatoti just vajadzību sazināties ar
Caterpillar
, lai saņemtu papildu informāciju.
Līdz ar to apstrīdētajā lēmumā nav acīmredzamas vērtējuma kļūdas, kad tajā secināts, ka saskaņotās darbības starp
Maia
un
Caterpillar
attaisno apstākļi, kas neļauj pietiekami juridiski pierādīt, ka tālākpārdevējiem tirdzniecībā Kopienas iekšienē ir pastāvējuši
šķēršļi.
Runājot par
Maia
piedāvājuma neatkarīgo raksturu, proti, piedāvāto Itālijas tarifu un 10 % atlaidi, ir jāuzsver, ka apstrīdētajā lēmumā nav
acīmredzamas kļūdas, kad tajā norādīts, ka, pat ja šādu piedāvājumu vismaz daļēji ieteikusi
Caterpillar
, kas ieteica
Maia
atbildēt sabiedrībai
Haladjian
ar Itālijas tarifiem, tas ir izdarīts pilnīgi neatkarīgi, kā to apliecina vārdi “ja mēs piekrītam”
Maia
1993. gada 20. aprīļa dienesta vēstulē, kurā izklāstītas kāda
Caterpillar
pārstāvja telefoniskais sniegtās norādes par
Haladjian
pasūtījumu. Turklāt 10 % atlaide piedāvāta pēc
Maia
pašas iniciatīvas. Šī atlaide apliecina vispārīgu principu, kas izklāstīts apstrīdētajā lēmumā, proti, ka izplatītājs var
piedāvāt tālākpārdevējam tādu cenu, kādu vien vēlas. Piemērojot CES sistēmu, minētajam izplatītājam tikai jāievēro noteikumi,
ko piemēro starpzonu darījumiem, kas uz šo situāciju neattiecas, tā kā 1993. gada 24. februāra pasūtījuma pamatā ir Francijas
klientu iesniegtās pilnvarojuma vēstules.
Līdz ar to apstrīdētajā lēmumā nav acīmredzamas vērtējuma kļūdas, kad tajā secināts, ka
Maia
ir sniegusi sabiedrībai
Haladjian
piedāvājumu pilnīgi neatkarīgi, un tā rezultātā tālākpārdevējiem tirdzniecībā Kopienas iekšienē nav radušies šķēršļi.
Turklāt neraugoties uz attiecīgiem apgalvojumiem šai sakarā, prasītāja nav pierādījusi, ka
Maia
piedāvājums bijis diskriminējošs pret viņu vai, plašākā nozīmē, ka tas ierobežojis konkurenci. Īpaši jāatzīmē, ka Komisija
nevarētu nonākt pie šāda slēdziena, izvērtējot tai nosūtītos pierādījumus, proti, atsauci uz starptautisko tarifu 1993. gada
30. marta vēstulē, kuru
M.A.
adresējis
Schmidt
(“patēriņa cenu USD”), un
Maia
1993. gada 30. aprīļa dienesta vēstulē, jo uz minēto tirdzniecības darījumu CES sistēma neattiecās un jebkurā gadījumā trūkst
pierādījumu par
Caterpillar
iejaukšanos tajā.
Attiecībā uz
Maia
1994. gada 26. janvārī un 21. februārī angļu klientam
C.
piedāvātajām daudz izdevīgākajām cenām nekā
Maia
1993. gada 8. aprīlī
Haladjian
piedāvātajām, ir jāatzīmē, ka šie piedāvājumi izteikti Itālijas lirās, nevis ASV dolāros, turklāt starp tiem un piedāvājumu
Haladjian
ir desmit un vienpadsmit mēnešu periods, un tas ir noticis laikposmā, kad liras kurss būtiski svārstījās. Tā kā nav pierādījumu,
kas ļautu konstatēt, ka
Haladjian
tolaik iesniegtais pasūtījums ir apstrādāts atšķirīgi no angļu klienta pasūtījuma, Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu,
norādot, ka
Haladjian
nav pierādījusi, ka
Maia
tarifu ziņā ir to diskriminējusi, un ka jebkurā gadījumā šai diskriminācijā vainojama sabiedrība
Caterpillar
.
Attiecībā uz piedāvājumu, kuru sabiedrībai
Haladjian
izteica itāļu tālākpārdevējs
M
., kuram preci piegādāja
Maia
un kurš varēja
Haladjian
piedāvāt izdevīgākas cenas nekā tās, ko
Haladjian
varēja iegūt, vēršoties pie
Maia
tieši, ir jāatzīmē, ka šis pierādījums pats par sevi nav pietiekams, lai konstatētu, ka pastāv prasītājas apgalvotā tarifu
diskriminācija. Turklāt nekas neliecina, ka itāļu tālākpārdevējs ir iegādājies rezerves daļas pie
Maia
, kā apgalvo prasītāja. Tā kā nav iespējams pārliecinoši salīdzināt to ar
Maia
piedāvājumu
Haladjian
, Komisija nav pieļāvusi būtisku kļūdu, norādot, ka
Haladjian
nav pierādījusi, ka
Maia
tarifu ziņā ir to diskriminējusi, un ka jebkurā gadījumā šai diskriminācijā vainojama sabiedrība
Caterpillar
.
Turklāt tā kā prasītājas kritika par apgalvoto šantāžu attiecībā uz
Maia
nav šai gadījumā būtiski, jo draudi vērsties Komisijā par diskriminējošu cenu politiku skaidri norādīti
Haladjian
1993. gada 22. aprīļa vēstulē, ar kuru noraidīts
Maia
piedāvājums un lūgta patēriņa cena USD. Šeit jāatzīmē, ka notikumu secība laikā, uz kuru balstās prasītāja, lai noliegtu
šādas šantāžas pastāvēšanas faktu, ir pretrunā ar prasītājas izteikumiem, jo pati prasītāja, būdama neapmierināta ar
Maia
1993. gada 8. aprīlī piedāvātajiem tarifu nosacījumiem, ar 1993. gada 22. aprīļa vēstuli draudēja vērsties Kopienas iestādēs.
Arī prasītājas arguments par tirdzniecību ar Āfriku nav būtisks šai gadījumā, jo tas nav saistīts ar apstrīdētajā lēmumā izklāstītajiem
pamatojumiem saistībā ar
Haladjian
pasūtījumu un
Maia
atbildi uz to.
No tā iziet, ka prasītājas iebildumi saistībā ar 1993. gada 24. februāra pasūtījumu ir jānoraida.
6.
Secinājums
No iepriekšminētā izriet, ka prasītāja nav iesniegusi pierādījumus, kas varētu radīt šaubas par apstrīdētajā lēmumā sniegto
vērtējumu saistībā ar to, vai ir piemērojams EKL 81. pants.
Runājot par vērtējumu, kas saistīts ar CES sistēmas piemērošanu darījumiem EK/EBTA zonā, jāatzīmē, ka neviens no prasītājas
iesniegtajiem pierādījumiem nerada šaubas par Komisijas secinājumu pēc sūdzības izskatīšanas, proti, ka “nav pierādīts, ka
pastāvētu kaut kādi konkurences ierobežojumi, kuru mērķis būtu minētajā zonā traucēt konkurencei vai apgrūtināt to” (Apstrīdētā
lēmuma 7.1. punkts, 22. lpp., trešā daļa).
Tāpat attiecībā uz vērtējumu, kas saistīts ar CES sistēmas piemērošanu iekšzonas darījumiem starp ASV un EK/EBTA zonu, jāatzīmē,
ka neviens no prasītājas iesniegtajiem pierādījumiem nerada šaubas par Komisijas secinājumu pēc administratīvā procesa beigām,
proti, ka CES sistēma neizolē Kopienas tirgu un neizslēdz iespēju konkurences ceļā ievest no ASV rezerves daļas par cenām,
kas ir zemākas nekā Eiropas cenas, un tā arī neskar rezerves daļu tirgu Kopienas iekšienē (Apstrīdētā lēmuma 7.2. punkts,
25. lpp., pirmais un otrais ievilkums). Šeit jāatgādina, ka, lai attaisnotu konkurences noteikumu piemērošanu nolīgumam par
preču iegādi ASV ar mērķi tās realizēt Kopienā, šim nolīgumam gan juridiski, gan faktiski jābūt tādam, lai varētu pietiekami
ticami paredzēt, ka tas ietekmēs Kopienas un dalībvalstu tirdzniecību vairāk nekā nebūtiski (šajā sakarā skat. spriedumu lietā
Javico
, iepriekš minēts, 16. un 18. punkts). Ja kaut kāda rīcība rada sekas Kopienas ekonomikai, lai kādas tās būdamas, šīs rīcības
un seku saikne nav pietiekami cieša, lai varētu pamatoti atsaukties uz Kopienu kompetenci. Lai šīs sekas varētu ņemt vērā,
tām jābūt būtiskām, t.i., jūtamām un ievērojamām.
Līdz ar to pirmais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
D –
Par otro pamatu, kas saistīts ar Apstrīdētā lēmuma pamatojumu saistībā ar to, vai ir piemērojams EKL 82. pants
1.
Par sūdzības saturu
Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums esot kļūdains, jo tā 8. punktā ir norādīts, ka EKL 82. pants nav pārkāpts.
Pirmās instances tiesa attiecībā uz apgalvoto EKL 82. panta pārkāpumu atzīmē, ka sūdzības beigu daļā ir norādīts tikai tas,
ka “
Caterpillar
rīcību var uzskatīt par ļaunprātīgu dominējošā stāvokļa izmantošanu, ko aizliedz EKL 82. pants” un ka
Haladjian
ir gatava Komisijai palīdzēt raksturot attiecīgo tirgu,
Caterpillar
dominējošo stāvokli un ļaunprātīgu tā izmantošanu, ja Komisija uzskatītu par nepieciešamu veikt izmeklēšanu šai sakarā. Turklāt
jāuzsver, ka savos apsvērumos par 6. panta vēstuli prasītāja šai ziņā atzina, ka, lai gan tā savā sūdzībā nav izvērsusi apgalvojumus
par EKL 82. panta pārkāpumu, tas nav darīts tāpēc, ka tā ir bijusi – un paliek – pārliecināta, ka
Caterpillar
pārmesto rīcību aizliedz EKL 81. pants. Tā kā sūdzībā nav norādīts, kāpēc
Caterpillar
rīcībā būtu saskatāms ļaunprātīgs dominējoša stāvokļa izmantojums, prasītāja nepamatoti iebilst, ka apstrīdētajā lēmumā ir
norādīts, ka tā neapgalvo, ka pastāvot EKL 82. panta pārkāpumi.
2.
Par apgalvojumiem, kas sniegti 2000. gada 11. augusta kopsavilkuma vēstulē
Apstrīdētā lēmumā 8. punktā ir atzīmēts, ka EKL 82. panta pārkāpumus
Haladjian
pirmoreiz ir skaidri minējusi tikai 2000. gada 11. augusta kopsavilkuma vēstulē, bet šie apgalvojumi bijuši vispārīgi un
nav sniegti pierādījumi, bet gan tikai uzskaitītas apsūdzības par dažiem šai pantā minētajiem pārkāpumiem. Tomēr, pat ja būtu
pierādīts, ka
Caterpillar
ir dominējošs stāvoklis rezerves daļu tirgū, apstrīdētajā lēmumā šie iebildumi ir noraidīti.
a)     Par apgalvojumiem, ka esot noteiktas negodīgas tirdzniecības cenas
Saistībā ar pirmo apgalvojumu par EKL 82. panta pārkāpumu, kas saistīts ar negodīgu cenu noteikšanu, apstrīdētajā lēmumā norādīts,
ka tas ir noraidāms, jo
Caterpillar
nenosaka cenas un tās produkcijas izplatītāji var brīvi piedāvāt savas cenas tālākpārdevējiem un klientiem (Apstrīdētā lēmuma
8. punkta otrā daļa).
Prasītāja apgalvo – ja ņem vērā
Caterpillar
spiedienu uz
Maia
1993. gadā, šāds vērtējums ir kļūdains. Būtiskākais šeit esot noskaidrot, vai tas, ka
Caterpillar
par 10 procentiem palielina cenu ASV izplatītājiem, kas paredz preci nosūtīt uz Eiropu, lai Eiropas tālākpārdevējs nevarētu
iegādāties preci ASV un izmantot kvantitatīvo atlaižu priekšrocības, nozīmē negodīgu cenu politiku. Šeit prasītāja apgalvo,
ka, pat ja varot pieņemt papildu izmaksas, ar kurām tiekot “atlīdzināts” izplatītājam Eiropā, uz kura teritoriju preces tiek
eksportētas, ASV izplatītājs, kurš eksportē preci uz Eiropu, tiekot sodīts pārāk bargi. Turklāt apstrīdētajā lēmumā neesot
ņemta vērā informācija, ko prasītāja ir atsūtījusi administratīvajā procesā un kas attiecas uz Eiropas klientu diskrimināciju,
kas rodas, tam veicot iegādes ASV vai nu tieši, vai ar Eiropas tālākpārdevēja starpniecību, un maksājot tirgus cenu USD, proti,
viņi ir diskriminēti pret Eiropas izplatītājiem, kas veic iegādes Beļģijā un Eiropas valūtā maksā cenu, kas vienmēr ir zemāka
USD, nekā jau iepriekš USD izteiktā cena. Šāds
Caterpillar
atbalsts Eiropas izplatītājiem radot tirgus traucējumus un ļaujot viņiem labāk tikt galā ar importu no ASV.
Pirmās instances tiesa pirmkārt un, vispārīgi raugoties, atzīmē, ka apgalvojumi par EKL 82. panta pārkāpumiem, kurus prasītāja
pirmoreiz izklāsta 2000. gada 11. augusta kopsavilkuma vēstulē, būtībā aprobežojas tikai ar prasītājas atsaukšanos uz nelabvēlīgajiem
un diskriminējošajiem tirdzniecības nosacījumiem, kurus
Caterpillar
izvirzījis
Haladjian
un citiem Eiropas izplatītājiem, un ka “[
Caterpillar
] rīcībā saskatāms ļaunprātīgs dominējoša stāvokļa izmantojums EKL 82. panta izpratnē, kas konkrēti izpaudies kā negodīgu
cenu noteikšana, tirgus ierobežošana par sliktu patērētājiem, kā arī nevienlīdzīgu nosacījumu piemērošana tirdzniecības partneriem,
pastāvot līdzvērtīgiem pakalpojumiem – visi šie pārkāpumi ir skaidri norādīti EKL 82. pantā.” Šādi rīkodamās, prasītāja būtībā
tikai atsaucas uz to, ka EKL 82. panta pārkāpumi vispār pastāv, un savus apgalvojumus nepamato ar pienācīgiem argumentiem
un nesniedz nekādus to pierādījumus.
Attiecībā uz pirmo
Haladjian
apgalvojumu, ir jāatzīmē, ka prasītāja neapstrīd apstākli, ka
Caterpillar
ļauj saviem izplatītājiem, tostarp ASV, pilnīgi brīvi noteikt rezerves daļu cenas klientiem, piemēram,
Haladjian
. Prasītāja šeit tikai uzskaita argumentus, uz kuriem jau ir sniegta atbilde, vai nāk klajā ar apgalvojumiem, kuriem nav pietiekamu
pierādījumu.
Tādējādi attiecībā uz spiedienu, ko
Caterpillar
1993. gadā it kā izdarījusi uz
Maia
, pārbaudot abu sabiedrību kontaktus pēc 1993. gada 24. februāra pasūtījuma saņemšanas, kas darīts pirmā pamata ietvaros,
var konstatēt, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, norādot, ka šie konteksti aplūkojami īpašā pasūtījuma rašanās
kontekstā (skat. iepriekš 155. un 156. punktu). Šo pašu iemeslu dēļ šie kontakti neļauj pietiekami pierādīt negodīgās tirdzniecības
cenas, kuras piesauc
Haladjian
. Tas pats sakāms arī par Eiropas tālākpārdevēja iespējām iegūt kvantitatīvas atlaides no
Caterpillar
izplatītājiem ASV – šis apstāklis ir aplūkots pirmajā pamatā un neļauj konstatēt, ka šai situācijā pastāvētu konkurences
ierobežojumi (skat. šī sprieduma 62. punktu).
Turklāt saistībā ar prasītājas apgalvojumu, ka tas, ka
Caterpillar
par 10 % palielina cenu ASV izplatītājiem attiecībā uz to rezerves daļu pasūtījumiem, kuras paredzēts eksportēt uz EK/EBTA
zonu, pārsniedzot CES sistēmas vajadzības, nekādi nepierāda, ka minētais palielinājumus būtu nesamērīgs vai nepamatots. Šāds
apgalvojums nerada šaubas par objektīvajiem iemesliem, kuru dēļ
Caterpillar
nosaka atšķirīgu cenu ASV izplatītājiem, kuri preces eksportē, kā minēts apstrīdētajā lēmumā, proti, būtībā ir runa par nepieciešamību
saglabāt Eiropas izplatīšanas tīkla kvalitāti un viengabalainību.
Tāpat dati par
Bergerat
cenu mainību Francijā un
Haladjian
cenām, kas tai no 1992. līdz 2000. gadam piedāvātas ASV, kuri paziņoti administratīvās procesa ietvaros un sniegti 2000. gada
11. augusta kopsavilkuma vēstules pielikumā, ar kuriem prasītāja mēģina pierādīt, ka tā ir diskriminēta attiecībā pret citiem
Caterpillar
izplatītājiem Eiropā, jo tai par pirkumiem ASV bijis jāmaksā USD, bet citi izplatītāji Eiropā varējuši iepirkt preci Eiropā
no
Caterpillar Overseas
, maksājot Eiropas valūtā pēc labvēlīga kursa izteiktās cenās, nav pietiekams pamats, lai apšaubītu apstrīdētā lēmuma vērtējumu
attiecībā uz apgalvojumiem par negodīgām tirdzniecības cenām. Šīs cenu atšķirības var lieliski izskaidrot ar to, ka dolāra
vērtība pret Eiropas valūtām laikposmā no 1992. līdz 2000. gadam pieauga, turklāt pastāvēja arī pašas
Caterpillar
tīkla vajadzības, attiecībā uz kurām
Caterpillar
var lemt mainīt tirdzniecības politiku, lai tās izplatītāji Eiropā smagi neciestu no valūtas tirgu svārstību sekām. Turklāt
un it īpaši tālākpārdevēji Eiropā neatrodas tādā pašā situācijā kā izplatītāji Eiropā, jo pirmajiem nav līgumsaistību, kuras
jāievēro otrajiem.
Līdz ar to prasītāja nav pierādījusi, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, vērtējot tās apgalvojumus par EKL 82. panta
pārkāpumiem un
Caterpillar
noteiktajām negodīgajām tirdzniecības cenām.
b)     Par apgalvojumiem, ka tirgus ir ierobežots par sliktu patērētājiem
Attiecībā uz otro apgalvojumu par EKL 82. panta pārkāpumu, kas saistīts ar tirgus ierobežojumiem par sliktu patērētājiem,
apstrīdētajā lēmumā norādīts, ka šim apgalvojumam nav pamata, jo klienti var iegādāties preci visā pasaulē, turklāt arī tālākpārdevēji
var sagādāt rezerves daļas citās valstīs, norādot klientiem, kurā ģeogrāfiskajā zonā pasūtītās rezerves daļas ir iegādātas
(Apstrīdētā lēmuma 8. punkta otrā daļa).
Prasītāja kritizē šo vērtējumu, uzsverot, ka tajā nav ņemti vērā CES sistēmas apgrūtinājumi un neelastīgums, jo tā pieprasot
informāciju, kas pārsniedz faktiskās vajadzības. Turklāt tas, ka tālākpārdevējs Eiropā nevar iegādāties preci ASV, kur rezerves
daļas ir lētākas, pat izmantojot klienta pilnvarojumu, samazinot Eiropas klientu apgādes iespējas. Prasītāja to pamato ar
1993. gadā uzrakstītiem diviem klientu pilnvarojumiem, kuri ir pauduši vēlēšanos, lai prasītāja pārzinātu lielu rezerves daļu
skaitu.
Pirmās instances tiesa atzīmē, ka no pirmā pamata argumentiem izriet, ka nekas tajos neļauj secināt, ka Eiropas klientu pasūtījumi,
kurus tie iesniedza
Haladjian
kā pilnvarotajai sabiedrībai CES sistēmas ietvaros, nav bijuši izpildīti (skat. šī sprieduma 74.‑77. punktu). Līdz ar to
pretēji prasītājas apgalvojumiem tirgus nav ierobežots par sliktu patērētājiem.
Turklāt jāņem vērā ir arī apstāklis, ka patērētāju pilnīgi leģitīmā vēlme iegādāties rezerves daļas ASV, kur tās ir lētākas,
ir jāvērtē, ņemot vērā
Caterpillar
tirdzniecības politiku – pret kuru Komisija neceļ iebildumus – , proti,
Caterpillar
vēlmi ierobežot starpzonu tirdzniecību, lai no tā gūtu labumu izplatītāji Eiropā, kuri ir pelnījuši atlīdzību par to, ka
ir pieejami un piedāvā visus
Caterpillar
izvēlētos pakalpojumus, piemēram, celtniecības mašīnas, jo šīs izmaksas nerodas tālākpārdevējiem Eiropā, kuri Eiropas klientu
uzdevumā iegādājas preci ASV. Prasītājas sniegtie argumenti nerada šaubas par šo situāciju, kurā ir līdzsvarotas dažādo ieinteresēto
pušu intereses, un šeit nav no svara arī divu
Haladjian
klientu vēlmes, kuri vēlas maksimāli uzlabot savas piegādes iespējas, neņemot vērā
Caterpillar
un tā izplatīšanas tīkla vajadzības.
Līdz ar to prasītāja nav pierādījusi, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, vērtējot tās apgalvojumus par EKL 82. panta
pārkāpumiem saistībā ar tirgus ierobežojumiem par sliktu patērētājiem.
c)     Par to, ka tirdzniecības partneriem piemēroti nevienlīdzīgi nosacījumi, pastāvot līdzvērtīgiem pakalpojumiem
Attiecībā uz trešo apgalvojumu par EKL 82. panta pārkāpumu, kas saistīts ar to, ka tirdzniecības partneriem piemēroti nevienlīdzīgi
nosacījumi, pastāvot līdzvērtīgiem pakalpojumiem, apstrīdētajā lēmumā konstatēts, ka prasītāja nav sniegusi nekādus pierādījumus
par to, ka tā būtu diskriminēta attiecībā pret citiem tālākpārdevējiem. Tieši pretēji, CES sistēmā pret visiem Eiropas izplatītājiem
pastāvot vienāda attieksme (Apstrīdētā lēmuma 8. punkta otrā daļa).
Prasītāja apgalvo, ka šeit atbilstošais ir jautājums nevis par to, vai tā ir diskriminēta pret citiem tālākpārdevējiem Eiropā,
bet gan diskriminācija, ko tā cietusi attiecībā pret citiem tālākpārdevējiem – izplatītājiem, tālākpārdevējiem un patērētājiem
– Eiropā, turklāt attiecībā uz salīdzināmiem apjomiem. Tātad apstāklis, ka CES pieņemot tālākpārdevējus Eiropā, piemēram,
Haladjian
, tikai tad, ja tie rīkojas galapatērētāju uzdevumā, nozīmējot to, ka viņiem izvirzīti nosacījumi, kuri nav objektīvi pamatoti
un kuru vienīgais mērķis esot samazināt alternatīvu piedāvājumu iespējas.
Pirmās instances tiesa vēlreiz atzīmē, ka prasītāja nevar pieprasīt tādus pašus tirdzniecības nosacījumus, kādus
Caterpillar
piešķīrusi saviem izplatītājiem Eiropā, jo šiem izplatītājiem ir līgumsaistības, kurām nav pakļauta
Haladjian
. Šī pircēju kategorija atšķiroties no tālākpārdevējiem un patērētājiem, kurus neierobežo šādas saistības.
Līdz ar to prasītāja nav pierādījusi, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz tās apgalvojumu par
EKL 82. panta pārkāpumiem saistībā ar to, ka tirdzniecības partneriem piemēroti nevienlīdzīgi nosacījumi, pastāvot līdzvērtīgiem
pakalpojumiem.
3.
Par citiem prasītājas iebildumiem
Prasītāja kritizē apstrīdēto lēmumu par to, ka tajā neesot pievērsta pilnīgi nekāda uzmanība citām
Caterpillar
darbībām, kas parādot, ka
Caterpillar
sistemātiski centies prasītāju izolēt, jo tā ir vienīgā konkurente
Caterpillar
izplatītājiem Eiropā. Šīs darbības
Caterpillar
lielākoties izdarījusi sadarbībā ar
Bergerat
, un tās izpaudušās kā prasītājas uzkrājumu pārraudzība, informācijas “noplūde” no CES sistēmas, kas ļautu
Bergerat
pārvilināt klientus ar t.s.
profit credit
atlaidi, tādējādi šim uzņēmumam bijis zināms par
Haladjian
Francijas klientu uzdevumā veiktās preču iegādes apjomu ASV, tās izpaudušās arī kā manipulācijas, lai diskreditētu
Haladjian
un tālākpārdevēju darbu kopumā, dodot mājienus par to, ka viņu pārdoto rezerves daļu kvalitāti un autentiskumu neviens negarantē.
Pirmās instances tiesa atzīmē, ka šos iebildumus un it īpaši iebildumus, kas attiecināti uz
Bergerat
, prasītāja saistībā ar apgalvojumiem par EKL 82. panta pārkāpumu administratīvajā procesā nav cēlusi. Līdz ar to nevar pārmest,
ka tie šādā nozīmē nav aplūkoti Apstrīdētajā lēmumā.
4.
Secinājums
No iepriekšminētā izriet, ka prasītājas argumenti saistībā ar apstrīdētā lēmuma pamatojumu attiecībā uz EKL 82. panta piemērojamību
neļauj apstrīdēt Komisijas veikto faktisko un juridisko elementu izvērtējumu. Līdz ar to otrais pamats ir noraidāms.
E –
Par trešo pamatu, kas balstīts uz procesuālo noteikumu pārkāpumu
1.
Par iebildumu par pārmērīgo procesa ilgumu
Prasītāja konstatē, ka administratīvais process no sūdzības iesniegšanas dienas līdz noraidošā lēmuma saņemšanas dienai ir
ildzis gandrīz desmit gadu un ka tā ir pārmērīgi ieilgusi. Faktiski, izmeklēšana esot bijusi pārāk ilga, jo kopš sūdzības
iesniegšanas 1993. gada oktobrī līdz 2000. gada septembrim, kad Komisijas dienesti mutiski to informējuši par savu nodomu
slēgt lietu, pagājuši septiņi gadi. Prasītājai arī nācies no 2000. gada oktobra vairākkārt vērsties Komisijā, par ko iesniegta
sūdzība par neizdarību, lai saņemtu 6. panta vēstuli un galīgo lēmumu. Turklāt pārlieku ilgais administratīvā procesa laiks
esot ietekmējis lietas saturu, jo prasītājai vairs nav bijušas iespējas savākt papildu pierādījumus par cenām, kad pakāpeniski
ieviesta CES sistēma.
Pirmās instances tiesa vispirms atgādina, ka gadījumos, kad Apstrīdētais lēmums ir lēmums noraidīt sūdzību, šīs sūdzības eventuāli
pārmērīgi ilgais izskatīšanas laiks principā nevar ietekmēt Komisijas galīgā lēmuma saturu. Faktiski šis termiņš – ja neskaita
īpašus izņēmuma gadījumus – nevar grozīt elementus, kas saistīti ar lietas būtību, pēc kuriem konstatē konkurences noteikumu
pārkāpumu vai šāda pārkāpuma trūkumu, vai arī kuri attaisno apstākli, ka Komisija neveic izmeklēšanu (Tiesas 2000. gada 13. decembra
rīkojums lietā C-39/00 P
SGA
/Komisija,
Recueil
, I‑11201. lpp., 44. punkts). Sūdzības izmeklēšanas ilgums tātad principā nerada kaitējumu sūdzības iesniedzējam, kad sūdzība
tiek noraidīta.
Turklāt šai gadījumā prasītāja nav atbilstoši pierādījusi, kādā ziņā ar lietas būtību saistītos elementus var būt skāris vai
grozījis pārmērīgais administratīvā procesa ilgums.
Turklāt jāatzīmē, ka tad, ja Komisija saprātīgā termiņā pieņem lēmumus pēc administratīvā procesa konkurences politikas jomā,
tā ievēro labas pārvaldības principu (skat. par sūdzību noraidīšanu Tiesas 1997. gada 18. marta spriedumu lietā C-282/95 P
Guérin automobiles
/Komisija,
Recueil
, I-1503. lpp., 37. un 38. punkts). Šādus procesa saprātīga termiņa esamību ir jāizvērtē, ņemot vērā katras lietas apstākļus,
proti, tās kontekstu, dažādos procesuālos posmus, kas Komisijai ir jāievēro, lietas sarežģītību, kā arī to, cik lielas ir
dažādo iesaistīto pušu intereses (Pirmās instances tiesas 1997. gada 22. oktobra spriedums apvienotajās lietās T‑213/95 un
T-18/96
SCK
un
FNK
/Komisija,
Recueil
, II‑1739. lpp., 57. punkts).
Šai lietā procesa ilgumu var izskaidrot ar faktu sarežģītību, kuri ir saistīti ar liela uzņēmuma tirdzniecības politiku Eiropā
un pasaulē, kā arī nepieciešamību pārbaudīt daudzus apgalvojumus un dokumentu pielikumus, ko ir iesniegusi prasītāja. Tādējādi
papildus sūdzībai, kas iesniegta 1993. gada 18. oktobrī un kas iekļāvās procesā, kuru Komisija jau bija uzsākusi pret
Caterpillar
pēc paziņojuma par iebildumiem saņemšanas 1993. gada 12. maijā, prasītāja 1994. gada aprīlī un maijā, 1995. gada augustā,
1997. gada maijā un augustā, 1997. gada novembrī un decembrī un 2000. gada augustā nosūtīja Komisijai vairākas vēstules, lai
paziņotu jaunus faktus vai sniegtu komentārus par procesa gaitu. Arī pēc 6. panta vēstules, kas prasītājai nosūtīta 2001. gada
19. jūlijā, tā 2001. gada 22. oktobrī iesniedza apjomīgus rakstiskus apsvērumus, kuri Komisijai pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas
2003. gada 1. aprīlī bija jāizskata.
Līdz ar to iebildumi par pārmērīgo procesa ilgumu ir jānoraida.
2.
Par iebildumiem, kas saistīti ar nolaidību un neobjektivitāti, pārbaudot sūdzību, kā arī ar Apstrīdētā lēmuma nemotivētību
Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir bijusi nolaidīga un neobjektīva, jo tā ir noraidījusi sūdzību, pat neiedziļinoties attiecīgā
tirgus situācijā, lai gan tai netrūka attiecīgas informācijas, proti, sūdzībai pievienotajā tabulā ir parādīts, kā no 1989. līdz
1992. gadam ir samazinājušies
Haladjian
tirdzniecības apjomi, turklāt šī tabula atjaunināta 1999. gadā, kā arī Komisijai bijuši zināmi dati par dažādu izplatītāju
Eiropā un ASV pārdotajām precēm un cenām, kurus piesūtījusi vai nu
Haladjian
, vai izplatītāji. Turklāt prasītāja apgalvo, ka Komisijai apstrīdētajā lēmumā bijis jāizskaidro, kādu iemeslu dēļ tā izlēmusi
sūdzību noraidīt, ja visus septiņus gadus tā devusi tai mājienus par pretējo. Šai ziņā prasītāja norāda, ka Komisija tai 1995. gada
13. aprīļa vēstulē ir norādījusi, ka daži lietas materiāli esot bijuši “īpaši svarīgi”, un ka vēstule no Van Mīrta [
Van Miert
] kunga, kurš tolaik bijis Komisijas loceklis, kura pārziņā bijušas konkurences lietas, ļāvusi noprast, ka
Caterpillar
saņems paziņojumu par iebildumiem.
Pirmās instances tiesa atzīmē, ka Komisijai, motivējot lēmumus, kas jāpieņem, lai nodrošinātu konkurences noteikumu ievērošanu,
nav obligāti jānorāda, kāda ir tās nostāja attiecībā uz argumentiem, kurus ieinteresētās puses izvirza, pamatojot savu prasību.
Pietiek, ja tā izklāsta faktus un juridiskos apsvērumus, kam ir būtiska nozīme lēmuma kontekstā (Pirmās instances tiesas 1998. gada
17. jūlija spriedums lietā  T‑111/96
ITT Promedia
/Komisija,
Recueil
, II-2937. lpp., 131. punkts).
Šai ziņā attiecībā uz apgalvojumu, ka Komisija nav aplūkojusi stāvokli attiecīgajā tirgū, pietiek atzīmēt, ka apstrīdētā lēmuma
4. punktā ir definēts attiecīgais tirgus, proti, gan celtniecības mašīnas, gan to rezerves daļas, kā arī šā tirgus ģeogrāfiskās
robežas. Apstrīdētajā lēmumā turklāt gana skaidri ir izklāstīti arī fakti un juridiskie apsvērumi, kuri pamato sūdzības noraidījumu
saistībā ar apgalvojumiem par EKL 81. un 82. panta pārkāpumiem. Komisijai tātad nevar pārmest, ka tā administratīvajā procesā
vai apstrīdētajā lēmumā nav atsaukusies uz dokumentiem, attiecībā uz kuriem prasītāja nav pierādījusi, ka tie būtu svarīgi.
Turklāt jāuzsver, ka Komisijas 1995. gada 13. aprīļa vēstulē prasītājai tikai jautāts, vai starp dokumentiem, kuri ir īpaši
svarīgi, varētu būt arī tādi, kas būtu konfidenciāli attiecībā uz
Caterpillar
un tātad nebūtu sūtāmi šim uzņēmumam. Arī Komisijas locekļa Van Mīrta kunga 1999. gada 15. jūnijā nosūtītajā vēstulē tikai
norādīts, ka “pēc nesen pasludinātā sprieduma
Javico
lietā, [Komisijas] dienesti, nosūtot jaunu paziņojumu par iebildumiem, gatavojas beigt iepriekšējo konsultāciju procesu”
un ka sūdzības iesniedzējai jāpiekrīt, ka “šobrīd [viņam] nav iespējams paredzēt šo konsultāciju rezultātus”. Tātad šie dokumenti
neļauj konstatēt, ka septiņu gadu laikā Komisija būtu devusi prasītājai mājienus, kas ļautu tai secināt, ka Komisija grasās
vērst pret
Caterpillar
sankcijas saistībā ar EKL 81. un 82. pantu, nevis noraidīt šo sūdzību, un ka šie dokumenti nebūtu izskatīti galīgā lēmuma
ietvaros.
Līdz ar to iebildumi, kas saistīti ar nolaidību un neobjektivitāti, pārbaudot sūdzību, kā arī ar apstrīdētā lēmuma nemotivētību,
ir jānoraida.
3.
Par iebildumiem, kuru pamatā ir Regulas Nr. 2842/98 6. panta pārkāpums
Prasītāja apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi Regulas Nr. 2842/98 6. pantu, saskaņā ar kuru gadījumos, kad Komisija uzskata,
ka tās savāktie pierādījumi nav pietiekami, lai sūdzību apmierinātu, tai ir jāsniedz pamatojums sūdzības iesniedzējam un jānosaka
termiņš, kurā tas var iesniegt rakstiskus apsvērumus. Šai gadījumā Komisija nav prasītājai devusi iespēju iesniegt apsvērumus
par pamatojumu, ar kuru tā paredzējusi sūdzību noraidīt. Līdz ar to apstrīdētajā lēmumā prasītājai esot pārmests, ka tā nav
iesniegusi tādus vai citādus pierādījumus, konkrēti, saistībā ar preci, ko
Maia
par patēriņa cenu USD iegādājusies pirms 1993. gada 24. februāra pasūtījuma, vai par to, ka prasītāja, iegādājoties preces
no
Maia
, esot paredzējusi Francijai, nevis Āfrikai, tomēr tai nav dota iespēja sniegt argumentus par jautājumiem tās komentāros par
6. panta vēstuli.
Tomēr Pirmās instances tiesa norāda, ka 6. panta vēstulē ir teikts, ka, izanalizējusi dažādos dokumentus, kas iegūti administratīvā
procesa ietvaros, Komisija ir secinājusi, ka “ņemot vērā šo situāciju, savāktie pierādījumi neļauj apmierināt [šo] lūgumu.”
Attiecībā uz
Maia
dokumentiem 6. panta vēstulē bija norādīts sekojošais:
“
ICBO
un
Schmidt
iegādājās no
Maia
rezerves daļas par patēriņa cenu USD vai pēc starptautiskā tarifa USD, kas atšķīrās – šķiet, bija daudz zemākas – no Itālijas
tarifa, izliekoties, ka rezerves daļas paredzētas ASV, kas ir valsts, uz kuru parasti par Eiropas cenām neatmaksājas preci
eksportēt, jo tajā cenas ir daudz zemākas nekā Eiropā. Šīs rezerves daļas patiesībā bijušas paredzētas
Haladjian
[..], lai sabiedrība varētu ar tām tirgoties Āfrikā un Francijā.”
Atbildot uz šo pamatojumu, ko grasījās pieņemt Komisija,
Haladjian
bez pierādījumiem apgalvoja, ka ar
ICBO
un
Schmidt
starpniecību iegādātās preces esot bijušas paredzētas Francijai un ka
Maia
neesot uzdrīkstējusies atklāti piegādāt preci
Haladjian
, jo
Caterpillar
tai draudējusi lauzt izplatīšanas līgumu. Līdz ar to prasītāja nevar paust savu pārsteigumu par to, ka apstrīdētajā lēmumā
ir sniegta atbilde uz tās apgalvojumiem, norādot, ka
Haladjian
nav pierādījusi, ka
Maia
tai jebkad būtu piemērojusi starptautisko tarifu, kā arī tā nav pierādījusi, ka ar
ICBO
un
Schmidt
starpniecību iegādāto rezerves daļu galamērķis ir bijusi Francija, nevis Āfrika.
Līdz ar to iebildumi, kuru pamatā ir Regulas Nr. 2842/98 6. panta pārkāpums, ir jānoraida.
4.
Par iebildumiem par to, ka pārkāptas tiesības piekļūt lietas materiāliem
Prasītāja atgādina, ka 2001. gada 23. oktobra vēstulē tā lūgusi konsultantam-revidentam divu 6. panta vēstulē minēto dokumentu
kopiju, proti, informāciju par cenām, ko snieguši daži
Caterpillar
preču izplatītāji Eiropā (skat. 6. panta vēstules 5.1. punktu), kā arī Komisijas rīcībā esošos, no
Leverton
saņemtos dokumentus [skat. 6. panta vēstules 7.1. punkta d) apakšpunktu]. Ar 2001. gada 10. decembra vēstuli konsultants-revidents
ir atbildējis, ka dati par
Caterpillar
cenām, ko tā noteikusi dažādiem izplatītājiem, ir konfidenciāli, turklāt tā kā prasības pamatā nav specifiskas cenu atšķirības,
sūdzības iesniedzējam nav obligāti jāzina šo dokumentu saturs. Konsultants-revidents turklāt norādīja, ka no
Leverton
saņemtais un prasītājai nenosūtītais dokuments aizliedz
Leverton
izmantot savu ASV filiāli, lai iegūtu preci ārpus CES sistēmas. Konsultants-revidents no tā ir secinājis, ka šim dokumentam
nav būtiska loma sūdzības noraidījumā.
Tomēr prasītāja apgalvo, ka pretēji konsultanta-revidenta apgalvojumiem dokuments, kas saistīts ar apstākļiem, kuros
Caterpillar
piemēro CES sistēmu kāda Eiropas izplatītāja filiālei ASV, ir būtisks šai lietā, jo tas ļaujot analizēt CES sistēmas ietekmi
uz konkurenci Kopienā. Turklāt prasītāja norāda, ka 6. panta vēstulē esot izklāstīta noteikta informācija par
Caterpillar
izplatītājiem noteiktajām cenām, lai gan apstrīdētajā lēmumā šai informācijai nav pievērsta nekāda vērība. Šāda informācija
tomēr būtu svarīga, lai noteiktu
Caterpillar
cenu politiku attiecībā pret tās produkcijas izplatītājiem. Līdz ar to būtu lietderīgi pārbaudīt, vai pastāv kopsakarība
starp
Bergerat
mērķatlaidēm, kurus šī sabiedrība 1993. gadā piedāvāja dažiem
Haladjian
klientiem, un cenām, kuras
Caterpillar
minētajā laikposmā piedāvāja šiem izplatītājiem, proti, vispārīgāk raugoties, vai
Caterpillar
cenas izplatītājiem Eiropā un ASV būtiski atšķīrās, un, ja tā, tad kāpēc.
Prasītāja arī atzīmē, ka apstrīdētajā lēmumā nav ņemts vērā apstāklis, ka kāds
Maia
darbinieks administratīvajā procesā ir atzinis, ka
Caterpillar
ir svītrojis atlaides tad, ja preces pārdotas
Haladjian
.
Visu šo iemeslu dēļ prasītāja lūdz Pirmās instances tiesu spert visus nepieciešamos soļus, lai pārbaudītu, vai Komisijas lietas
materiālos nav pierādījumu, kas nav ņemti vērā vai ir analizēti nepareizi, lai pārliecinātos, vai lēmums patiešām ir balstīts
uz precīziem faktiem, kā arī vai tajā bez prasītājas minētajām acīmredzamajām vērtējuma kļūdām nav vēl citu šādu kļūdu. Formulējot
šo prasību, prasītāja apzinās, ka sūdzības iesniedzējas statusā tai nav tik plašas pieejas lietas materiāliem kā lietā iesaistītajiem
uzņēmumiem. Tā turklāt nepieprasa pieeju komercnoslēpumiem. Tieši tāpēc tā lūdz Pirmās instances tiesu pieprasīt, lai tai
tiktu nosūtīta lieta vai vismaz jebkurš dokuments, ko tā ieskatīs par nepieciešamu, lai prāvas izskatīšanas nolūkos tiktu
novērstas visas neskaidrības.
Pirmās instances tiesa atzīmē, ka prasītājas argumenti saistībā ar to, ka pārkāptas tās tiesības piekļūt lietas materiāliem,
nekādā veidā nerada šaubas par konsultanta-revidenta vērtējumu, ka dažu dokumentu saturs ir konfidenciāls attiecībā uz prasītāju,
jo tas ir saistīts ar komercnoslēpumu. Līdz ar to šeit nav pārkāptas tiesības piekļūt lietas materiāliem.
Kritizējot konsultanta-revidenta atzinumu, ka minēto dokumentu satura izpaušana nav nekādā veidā nepieciešama, lai saprastu
iemeslus, kuru dēļ ir noraidīta
Haladjian
sūdzība, prasītāja tikai un vienīgi hipotētiski un spekulatīvi norāda uz Komisijas interesi pārbaudīt
Caterpillar
izplatītājiem noteikto cenu politiku. Šeit jāatgādina, ka pēc tam, kad ir saņemta sūdzība par EKL 81. un 82. panta pārkāpumu,
Komisijai nav pienākuma uzsākt procesu, lai konstatētu, ka šādi pārkāpumi pastāv, bet gan tikai uzmanīgi jāpārbauda visi faktiskie
un juridiskie elementi, kurus sūdzības iesniedzējs tai darījis zināmus, lai novērtētu, vai pēc šiem elementiem var spriest,
ka attiecīgās darbības var radīt konkurences traucējumus kopējā tirgū un skart tirdzniecību starp dalībvalstīm (skat. šī sprieduma
26.‑28. punktu). Līdz ar to Komisijai nevar pārmest, ka tā apstrīdētajā lēmumā nav detalizēti aplūkojusi
Caterpillar
izplatītājiem noteikto cenu politiku, jo šai lēmumā pietiekami juridiski pamatoti ir izklāstīts, kādu iemeslu dēļ
Haladjian
apgalvojumi par EKL 81. un 82. panta pārkāpumiem ir noraidāmi.
Tāpēc Pirmās instances tiesa neuzskata par vajadzīgu veikt izmeklēšanas pasākumus un uzdot Komisijai iesniegt visus dokumentus,
kas ir vajadzīgi prāvas izšķiršanai, atbildot uz prasītājas lūgumu.
Visbeidzot jāatzīmē, ka prasītāja, kad šī lieta jau ir nonākusi tiesā, nevar pirmo reizi atsaukties uz faktu, ka pēc prasītājas
domām 1998. gada 29. jūnija sanāksmē ar Van Mīrta kungu kāds no klātesošajiem ir norādījis, ka “pārbaudes laikā kāds no
Maia
atbildīgajiem darbiniekiem ir [rakstiski] apliecinājis, ka
Caterpillar
, uzzinot par to, ka prece paredzēta
Haladjian
, atlaides svītrotu”, ar to pieprasot apstrīdētā lēmuma anulēšanu. Pat ja šāds fakts būtu apstiprinājies, par ko gan lietas
materiāli neliecina, ar to nepietiktu, lai radītu šaubas par apstrīdēto lēmumu, jo tajā ir norādīts, ka
Caterpillar
pirms 1993. gada februāra ir draudējusi sabiedrībai
Maia
, ka tā anulēs sabiedrībai
Maia
izplatīšanai līgumu, ja atklāsies, ka
Maia
apiet CES sistēmas noteikumus un, neievērojot attiecīgos noteikumus, tirgojas starpzonu režīmā. Iepriekšminētie
Maia
atbildīgā darbinieka komentāri lieliski saskan ar
Caterpillar
draudiem anulēt sabiedrībai
Maia
izplatīšanas līgumu, ja tā turpinās pārdot preces
ICBO
/
Schmidt
tīklam, par ko 1990. gada februārī bija saņemta anonīma sūdzība.
Līdz ar to iebildumi, kuru pamatā ir Regulas Nr. 2842/98 6. panta pārkāpums, ir jānoraida.
No iepriekšminētā izriet, ka trešais pamats ir noraidāms pilnībā.
Līdz ar to prasība ir jānoraida pilnībā.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājam spriedums
ir nelabvēlīgs un Komisija ir prasījusi atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, prasītājam jāpiespriež segt savus tiesāšanās izdevumus
pašai un atlīdzināt Komisijai un personu, kas iestājušās lietā, tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA
(pirmā palāta)
nospriež:
1)
prasību noraidīt;
2)
prasītājs sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina Komisijas un personu, kas iestājušās lietā tiesāšanās izdevumus.
García-Valdecasas
Cooke
Trstenjak
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2006. gada 27. septembrī.
Sekretārs

Priekšsēdētājs
E. Coulon

R. García-Valdecasas
Satura rādītājs
Tiesvedības rašanās fakti
A –  Attiecīgās sabiedrības
B –  Administratīvie procesi
1.  Komisijas uzsāktais process pret Caterpillar
2.  Process, kas sākts pēc Haladjian sūdzības
Process un lietas dalībnieku prasījumi
Juridiskais pamatojums
A –  Ievada apsvērumi par Komisijas pienākumu apjomu, izskatot sūdzību par EKL 81. un 82. panta pārkāpumu
B –  CES, Haladjian sūdzības un Apstrīdētā lēmuma vispārējs izklāsts
1.  CES sistēmas apraksts
2.  Haladjian iebildumu izklāsts
3.  Apstrīdētais lēmums un Haladjian prasība
C –  Par pirmo pamatu, ar kuru tiek apgalvotas acīmredzamas kļūdas faktu vērtējumā un tiesību kļūdas saistībā ar EKL 81. panta
1. punkta piemērojamību
1.  Par iebildumiem attiecībā uz CES sistēmu
a)  Par starpzonu pārdošanas ierobežojuma iedarbību
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
b)  Par iebildumu par starpzonu pārdevēju sarakstu
c)  Par iebildumu par starpzonu pārdošanas galamērķa uzraudzību
d)  Par iebildumu par CES kodu piešķiršanas kavējumiem
2.  Par iebildumiem attiecībā uz Caterpillar 1982. gada 15. decembra vēstuli izplatītājiem Eiropā
3.  Par iebildumiem saistībā ar dokumentiem, kas attiecas uz Bergerat, un komercpiedāvājumiem, ko Bergerat ir izteicis Haladjian
klientiem
a)  Par iebildumu par Caterpillar 1990. gada 19. jūlija vēstuli Bergerat
Apstrīdētais lēmums
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesa vērtējums
b)  Par iebildumiem par komercpiedāvājumiem, ko Bergerat ir izteicis Haladjian klientiem
Apstrīdētais lēmums
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
4.  Par iebildumiem saistībā ar Leverton dokumentiem
a)  Apstrīdētais lēmums
b)  Lietas dalībnieku argumenti
c)  Pirmās instances tiesas vērtējums
5.  Par iebildumiem saistībā ar Maia dokumentiem
a)  Par dokumentiem saistībā ar Maia/ICBO/Schmidt tīklu
Apstrīdētais lēmums [6.3. un 7.1. c) punkts]
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
b)  Par dokumentiem saistībā ar 1993. gada 24. februāra pasūtījumu
Apstrīdētais lēmums
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
6.  Secinājums
D –  Par otro pamatu, kas saistīts ar Apstrīdētā lēmuma pamatojumu saistībā ar to, vai ir piemērojams EKL 82. pants
1.  Par sūdzības saturu
2.  Par apgalvojumiem, kas sniegti 2000. gada 11. augusta kopsavilkuma vēstulē
a)  Par apgalvojumiem, ka esot noteiktas negodīgas tirdzniecības cenas
b)  Par apgalvojumiem, ka tirgus ir ierobežots par sliktu patērētājiem
c)  Par to, ka tirdzniecības partneriem piemēroti nevienlīdzīgi nosacījumi, pastāvot līdzvērtīgiem pakalpojumiem
3.  Par citiem prasītājas iebildumiem
4.  Secinājums
E –  Par trešo pamatu, kas balstīts uz procesuālo noteikumu pārkāpumu
1.  Par iebildumu par pārmērīgo procesa ilgumu
2.  Par iebildumiem, kas saistīti ar nolaidību un neobjektivitāti, pārbaudot sūdzību, kā arī ar Apstrīdētā lēmuma nemotivētību
3.  Par iebildumiem, kuru pamatā ir Regulas Nr. 2842/98 6. panta pārkāpums
4.  Par iebildumiem par to, ka pārkāptas tiesības piekļūt lietas materiāliem
Par tiesāšanās izdevumiem
*
Tiesvedības valoda – franču.