CELEX: 62000TJ0324
Valsts atbalsts
Nepareizi izmantots atbalsts
Rīkojuma par atbalsta atgūšanu apiešanas risks
Atbalsta atgūšana no sabiedrībām, kas ieguvušas atbalsta sākotnējā saņēmēja pamatdarbības aktīvus

1       EKL 87. pantā paredzēts:
“1. Ja vien šis Līgums neparedz ko citu, ar kopējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā
citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem
uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm [..]”
2       EKL 88. pantā paredzēts:
“1. Komisija, sadarbojoties ar dalībvalstīm, pastāvīgi pārskata visas atbalsta piešķiršanas sistēmas, kas pastāv šajās valstīs.
Tā iesaka šīm valstīm attiecīgus pasākumus, kas vajadzīgi sakarā ar kopējā tirgus pakāpenisku attīstību vai darbību.
2. Ja Komisija, likusi ieinteresētajām pusēm iesniegt piezīmes, konstatē, ka atbalsts, ko piešķīrusi kāda valsts vai kas piešķirts
no šīs valsts līdzekļiem, ievērojot šā Līguma 87. pantu, nav saderīgs ar kopējo tirgu, vai arī konstatē, ka šādu atbalstu
izlieto nepareizi, tā pieņem lēmumu par to, ka attiecīgajai valstij Komisijas noteiktā termiņā tāds atbalsts jāizbeidz vai
jāmaina [..]”
3       Atbilstoši Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 88. panta
piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.), 5. pantam:
“1. Ja Komisija uzskata, ka attiecīgās dalībvalsts sniegtā informācija [..] ir nepilnīga, tā lūdz visu vajadzīgo papildu informāciju.
Kad dalībvalsts atbild uz šādu lūgumu, Komisija informē dalībvalsti par attiecīgās atbildes saņemšanu.
2. Ja attiecīgā dalībvalsts nesniedz lūgto informāciju Komisijas noteiktajā termiņā vai sniedz nepilnīgu informāciju, Komisija
nosūta atgādinājumu, paredzot attiecīgu papildu termiņu informācijas sniegšanai.
[..]”
4       Turklāt Regulas Nr. 659/1999 6. pantā paredzēts:
“1. Lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru rezumē attiecīgus faktiskus un tiesiskus jautājumus, tajā ir Komisijas sākotnējais
izvērtējums par to, vai ierosinātajam pasākumam ir atbalsta iezīmes, kā arī izklāstīti iemesli, kas liek šaubīties par tā
saderību ar kopējo tirgu. Lēmums aicina attiecīgo dalībvalsti un citas ieinteresētās personas iesniegt piezīmes noteiktā termiņā,
kas parasti nepārsniedz vienu mēnesi. Pienācīgi pamatotos gadījumos Komisija var pagarināt noteikto termiņu.
[..]”
5       Saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 10. pantu:
“1. Ja – neatkarīgi no informācijas avota – Komisijas rīcībā ir ziņas par varbūtēji nelikumīgu atbalstu, tā tūlīt izskata
minēto informāciju.
2. Vajadzības gadījumā tā lūdz informāciju attiecīgajai dalībvalstij.
Mutatis mutandis
piemēro [..] 5. panta 1. un 2. punktu.
3. Ja, neskatoties uz atgādinājumu saskaņā ar 5. panta 2. punktu, attiecīgā dalībvalsts neiesniedz lūgto informāciju Komisijas
noteiktajā termiņā vai ja tā iesniedz nepilnīgu informāciju, Komisija pieņem lēmumu, ar ko tai prasa sniegt minēto informāciju
(turpmāk tekstā – “rīkojums sniegt informāciju”). Lēmumā norāda, kāda informācija tiek prasīta, un nosaka atbilstīgu termiņu,
kurā tā ir jāiesniedz.”
6       Regulas Nr. 659/1999 13. panta 1. punktā paredzēts:
“Iespējami nelikumīga atbalsta izskatīšana beidzas ar lēmumu saskaņā ar 4. panta 2., 3. vai 4. punktu. Ja tiek pieņemts lēmums
sākt formālu izmeklēšanas procedūru, iepriekšējo procedūru izbeidz ar lēmumu saskaņā ar 7. pantu. Ja dalībvalsts nepilda rīkojumu
sniegt informāciju, minēto lēmumu pieņem, pamatojoties uz pieejamo informāciju.”
7       Šīs pašas regulas 14. pants nosaka:
“1. Kad nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus
vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja (turpmāk tekstā – “atgūšanas lēmums”). Komisija neprasa atbalsta atgūšanu,
ja tas būtu pretrunā ar kādu Kopienas tiesību vispārēju principu.
2. Atbalsts, kas ir jāatgūst saskaņā ar atgūšanas lēmumu, ietver procentus, kas aprēķināti pēc atbilstīgas likmes, ko nosaka
Komisija. Procenti maksājami no dienas, kad nelikumīgais atbalsts nodots saņēmēja rīcībā, līdz tās atgūšanas dienai.
3. Neskarot nevienu Eiropas Kopienu Tiesas nolēmumu saskaņā ar EKL [242.] pantu, atgūšanu īsteno tūlīt un saskaņā ar attiecīgās
dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu Komisijas lēmuma izpildi. Šajā nolūkā
un gadījumā, ja ir sākts izskatīšanas process valsts tiesā, attiecīgās dalībvalstis, neskarot Kopienas tiesību aktus, veic
visus vajadzīgos pasākumus, kas iespējami to attiecīgajās tiesību sistēmās, tostarp pagaidu pasākumus.”
8       Turklāt Regulas Nr. 659/1999 16. pants ar nosaukumu “Nepareizi izmantots atbalsts” nosaka:
“Neskarot 23. pantu, gadījumos, kad atbalstu izmanto ļaunprātīgi, Komisija var sākt formālu izmeklēšanas procedūru saskaņā
ar 4. panta 4. punktu.
Mutatis mutandis
piemēro 6., 7., 9. un 10. pantu, 11. panta 1. punktu, 12., 13., 14. un 15. pantu.”
9       Visbeidzot, 1994. gadā Komisija pieņēma Pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu darbības saglabāšanai
un pārstrukturēšanai (OV C 368, 12. lpp.), kurās 1997. gadā izdarīti grozījumi (OV C 283, 2. lpp.) (turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes
par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai”).

Prāvas rašanās fakti
10     Ar 2000. gada 21. jūnija Lēmumu 2000/796/EK par Vācijas valsts atbalstu
CDA Compact Disc Albrechts GmbH
(Tīringene) (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”) Komisija lēma par finansiālās palīdzības tiesiskumu, ko laika posmā
no 1991. līdz 1995. gadam dažādas Vācijas valsts iestādes piešķīra kompaktdisku (turpmāk tekstā – “CD”) un to piederumu ražošanas
rūpnīcai Albrehtā, Tīringenes pavalstī (turpmāk tekstā – “kompaktdisku rūpnīca Albrehtā”).
A –
Vispārējais konteksts
11     Apstrīdētajā lēmumā Komisija nošķir trīs posmus, proti, pirmkārt, uzņēmuma dibināšanas posmu, otrkārt, uzņēmuma pārstrukturēšanas
posmu un, visbeidzot, sabiedrības
MediaTec Datenträger GmbH
(turpmāk tekstā – “
MTDA
”) veikto šī uzņēmuma noteiktu aktīvu pārpirkšanas posmu.
1.     Uzņēmuma dibināšanas posms (no 1990. līdz 1992. gadam)
12     No Apstrīdētā lēmuma izriet, ka CD rūpnīca Albrehtā ir izveidota sakaņā ar kopuzņēmuma līgumu, kas 1990. gada 20. februārī
noslēgts starp kombinātu
VEB
(kas atrodas valsts īpašumā)
Robotron
, Drēzdene, Saksijas pavalsts (turpmāk tekstā – “
Robotron
”) un sabiedrību
R. E. Pilz GmbH & Co. Beteiligungs KG
(turpmāk tekstā – “
PBK
”), kas ietilpst
Pilz
grupā, Krancberga [Kranzberg], Bavārijas pavalsts (turpmāk tekstā – “
Pilz
grupa”). Divas trešdaļas no kopuzņēmuma, kas tobrīd tika saukts
Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG
(turpmāk tekstā – “kopuzņēmums”) kapitāla piederēja
Robotron
un viena trešdaļa kapitāla –
PBK
. Kopuzņēmuma mērķis bija CD, CD vāciņu un piederumu ražošana. Rainers Pilcs [
Reiner Pilz
], vadot
Pilz
grupu, nodrošināja arī tās vadību (Apstrīdētā lēmuma 11. apsvērums).
13     Lai īstenotu savu mērķi, kopuzņēmums 1990. gada 29. augustā noslēdza ģenerālo uzņēmuma līgumu ar
Pilz
grupai piederošu sabiedrību
Pilz GmbH & Co. Construction KG
(turpmāk tekstā – “
Pilz Construction
”), lai uzbūvētu un nodotu ekspluatācijā CD ražošanas rūpnīcu par līguma cenu 235,525 miljonu Vācijas marku (DEM) apmērā.
Šiem izdevumiem vēl jāpieskaita izmaksas par teritorijas labiekārtošanu 7,5 miljonu DEM apmērā (Apstrīdētā lēmuma 12. un 20. apsvērums).
14     Turklāt ar 1992. gada 26. maija papildu protokolu divi kopuzņēmuma partneri noslēdza vienošanos, paredzot CD un CD vāciņu
ražošanas jaudu palielināšanu. Tādējādi nepieciešamo pakalpojumu un piegāžu kopējā summa pieauga līdz 39 miljoniem DEM (Apstrīdētā
lēmuma 22. apsvērums).
15     Lai finansētu šos ieguldījumus, kopuzņēmums,
Robotron
un
PBK
vajadzīgās summas aizņēmās no banku konsorcija. Šos banku kredītus vai nu daļēji vai pilnībā sedza garantija, ko sniedza
Treuhandanstalt
– valsts aģentūra, kas atbild par uzņēmumu finansēšanu un privatizāciju bijušajā Vācijas DEMokrātiskajā Republikā un Bavārijas
pavalstī (turpmāk tekstā – “
THA
”). Turklāt Tīringenes pavalsts un Bavārijas pavalsts ar
Bayerische Landesanstalt für Aufbaufinanzierung
– Bavārijas pavalsts aģentūru infrastruktūras finansēšanai (turpmāk tekstā – “
LfA
”) – starpniecību kopuzņēmumam piešķīra subsīdijas un nodokļu atmaksas par ieguldījumiem.
16     Turklāt CD rūpnīcas Albrehtā dibināšanas posmā vairākkārt mainījās kopuzņēmuma kapitāla daļu īpašnieki. Vispirms
THA
veiktās
Robotron
likvidācijas dēļ šīs sabiedrības īpašumā esošās kopuzņēmuma kapitāla daļas tika pārdotas
PBK
. Savukārt
PBK
vēlāk gandrīz visas tās īpašumā esošās kapitāla daļas nodeva sabiedrībai
Pilz GmbH & Co. Compact Disc KG
– citai
Pilz
grupā ietilpstošai sabiedrībai (turpmāk tekstā – “
Pilz Compact Disc
”), tādējādi kopuzņēmumam kļūstot par šīs sabiedrības meitas uzņēmumu. Visbeidzot 1992. gada 24. novembrī – pēc kapitāla daļu
nodošanas un sabiedrības juridiskās adreses pārcelšanas uz Albrehtu – kopuzņēmums mainīja savu nosaukumu uz
Pilz Albrechts GmbH
(turpmāk tekstā – “
PA
”). Tūlīt pēc šīm izmaiņām kopuzņēmumu iekļāva
Pilz
grupas vienotās grāmatvedības uzskaites sistēmā (Apstrīdētā lēmuma 13. un 14. apsvērums).
2.     Pārstrukturēšanas posms (no 1993. līdz 1998. gadam)
17     CD ražošanas rūpnīca sāka darbību 1993. gadā. Kopš rūpnīcas darbības sākuma tā saskārās ar nopietnām grūtībam un dziļi iestiga
parādos (Apstrīdētā lēmuma 15. apsvērums).
18     Lai atvieglotu šo situāciju, 1994. gada 7. martā
Pilz
grupa (t.sk.
PA
), bankas un valsts tiesību subjekti [
THA
,
LfA
,
Thüringer Industriebeteiligungsgesellschaft
(turpmāk tekstā – “
TIB
”) un
Thüringer Aufbaubank
(turpmāk tekstā – “
TAB
”)], kas piedalījās CD rūpnīcas Albrehtā būvniecības finansēšanā, noslēdza vienošanos par sanāciju. Šīs vienošanās ietvaros
liela daļa banku kredītu, kas tika piešķirti CD ražošanas rūpnīcas būvniecībai, tika pilnībā vai daļēji atmaksāti. Turklāt,
balstoties uz vienošanos par sanāciju, no 1994. gada 1. janvāra ar atpakaļejošu spēku
PA
kapitāla daļas 98 % apmērā ieguva
TIB
, un 2 % apmērā –
TAB
, un šī iemesla dēļ
PA
vairs neietilpa
Pilz
grupā. Kopš 1994. gada oktobra šī sabiedrība mainīja arī nosaukumu uz
CDA Compact Disc Albrechts GmbH
(turpmāk tekstā – “
CD Albrechts
”) (Apstrīdētā lēmuma 15. un 17. apsvērums). Turklāt 1994. un 1995. gadā
TAB
un
LfA
piešķīra
CD Albrechts
vairākus kredītus.
19     Tajā pašā 1994. gadā Vācijas iestādēm kļuva zināms, ka liela daļa finansiālās palīdzības, kas piešķirta CD rūpnīcas Albrehtā
būvniecības finansēšanai, ir izmantota nepareizi, it īpaši
Pilz
grupas vienotas grāmatvedības uzskaites sistēmas ietvaros citu šīs grupas sabiedrību interesēs. 1995. gada 25. jūlijā pret
Pilz
grupas visu sabiedrību īpašumu turklāt tika uzsākts maksātnespējas process. Visbeidzot, par ļaunprātīgu uzņēmuma novešanu
līdz bankrotam un citiem likuma pārkāpumiem Raineram Pilcam piesprieda cietumsodu (Apstrīdētā lēmuma 16. apsvērums).
3.
MTDA
veiktā noteiktu aktīvu pārpirkšana
20     Kopš 1998. gada 1. janvāra
MTDA
, pilnībā
TIB
īpašumā esošs meitas uzņēmums, kas pamatā darbojas augstas veiktspējas datu nesēju, it īpaši ierakstāmo CD (CD‑ROM) un DVD
ražošanas jomā, pārpirka daļu
CD Albrechts
aktīvu, proti, pamatlīdzekļus, preču, izejvielu un daļēji pārstrādāto izejvielu atlikumus, īstermiņā realizējamos atlikumus
[apgrozāmos līdzekļus], kā arī uzņēmuma tehnisko un preču izplatīšanas tehnoloģisko kompetenci [
know‑how
] (Apstrīdētā lēmuma 18. apsvērums).
21     Vienlaicīgi ar šo pārpirkšanu sabiedrības
CD Albrechts
nosaukums tika mainīts uz
LCA Logistik Center Albrechts GmbH
(turpmāk tekstā – “
LCA
”) un sabiedrības
MTDA
nosaukumu – uz
CDA Datenträger Albrechts GmbH
(turpmāk tekstā – “
CDA
”).
LCA
īpašumā tomēr palika darbībai vajadzīgais zemes gabals, uz tā atrodošās ēkas, tehniskā, kā arī loģistikas infrastruktūra.
LCA
un
CDA
turklāt noslēdza līgumu par savstarpēju pakalpojumu sniegšanu, kas ietvēra, pirmkārt, nomas‑pārvaldības līgumu ar ikgadēju
nomas maksu DEM 800 000 apmērā un, otrkārt, līgumu par pakalpojumu sniegšanu aptuveni 3 miljonu DEM apmērā gadā, kas ir saistīts
ar tirdzniecības apjomu (Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērums).
22     Visbeidzot, 2000. gada 22. septembrī
LCA
lūdza to nodot likvidācijai, uzsākot maksātnespējas procesu.
B –
Administratīvās procedūras norise
23     Komisija, uzzinot no preses, ka Vācijas iestādes piešķīrušas atbalstu CD rūpnīcas būvniecībai Albrehtā, no 1994. gada oktobra
lūdza, lai Vācijas Federatīvā Republika darītu tai zināmu informāciju par šo atbalstu. Vēlāk notika intensīva vēstuļu apmaiņa
un dažādas tikšanās starp Vācijas iestādēm un Komisiju (Apstrīdētā lēmuma 1.–3. apsvērums).
24     Ar 1998. gada 17. jūlija vēstuli (turpmāk tekstā – “lēmums par procedūras uzsākšanu”) Komisija informēja Vācijas Federatīvo
Republiku par savu lēmumu saistībā ar šo atbalstu uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru.
Šai vēstulei pievienots Vācijas iestādēm paredzēto jautājumu saraksts. Lēmums par procedūras uzsākšanu publicēts 1998. gada
15. decembra “Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī” [Komisijas paziņojums, kas, piemērojot EKL 88. panta 2. punktu, adresēts
citām dalībvalstīm un citām ieinteresētajām pusēm, par Vācijas valdības piešķirto atbalstu
CD Albrechts GmbH
(iepriekš
Pilz
grupa, Bavārijas pavalsts) izveidošanai Tīringenes pavalstī, OV C 390, 7. lpp.].
25     Vācijas iestādes uz Lēmumu par procedūras uzsākšanu atbildēja, nosūtot dažādas vēstules ar papildu informāciju. Turklāt tika
rīkotas vairākas tikšanās starp šīm iestādēm un Komisijas pārstāvjiem.
26     Komisija, uzskatot, ka Vācijas iestāžu sniegtā informācija tomēr nedod apmierinošu atbildi uz uzdotajiem jautājumiem, ar 1999. gada
22. jūlija vēstuli pieprasīja sniegt uz tiem atbildi līdz 1999. gada 31. augustam. Pēc 1999. gada 28. jūlija vēstulē izteiktā
lūguma pagarināt šo termiņu un pēc jaunas tikšanās ar Komisijas pārstāvjiem 1999. gada 23. septembrī Briselē, Vācijas iestādes
iesniedza papildu informāciju.
27     Turklāt, beidzoties lēmumā par procedūras uzsākšanu noteiktajam termiņam, sabiedrība
CDA
, kā arī tās konkurente – sabiedrība
Point Group Ltd
, darīja zināmu, ka ir ieinteresētās puses, un iesniedza apsvērumus Komisijai.
28     Visbeidzot, 2000. gada 21. jūnijā Komisija noslēdza procedūru, pieņemot Apstrīdēto lēmumu.
C –
Faktu konstatācija un juridiskais vērtējums
29     Komisija atsevišķi vērtēja finansiālo palīdzību, ko Vācijas Federatīvā Republika piešķīrusi attiecīgi dibināšanas posmā, pārstrukturēšanas
posmā un, visbeidzot,
MTDA
veiktās
CD Albrechts
noteiktu aktīvu pārpirkšanas laikā.
1.     Vācijas Federatīvās Republikas piešķirtā finansiālā palīdzība dibināšanas posmā
30     Apstrīdētajā lēmumā Komisija konstatēja, ka dibināšanas posmā finansiālā palīdzība piešķirta piecas reizes. Apstrīdētā lēmuma
32. apsvērumā norādītajā kopsavilkuma tabulā šī palīdzība atspoguļota šādi:
Palīdzības veids
Summa milj. DEM
Saņēmējs
Palīdzību piešķir
Datums
Juridiskais pamats
Saistību izpildes garantija 100 % (sākotnēji 80 %) apmērā, galvojot par 52,7 milj. DEM
54,7
PBK
LfA
Bavārijas brīvvalsts likums “Par valsts garantiju un galvojumu piešķiršanu”
Subsīdijas un nodokļu atmaksa par ieguldījumiem
19,42
Kopuzņēmums
LfA
1991–1992
Kopējo interešu uzdevums “Reģionalās ekonomiskās struktūras uzlabošana”, likums “Par nodokļu atmaksām par ieguldījumiem”
Atteikšanās no parāda
3,0
PBK
LfA
Nav
Galvojums 100 % apmērā
190,0
Robotron
, Kopuzņēmums
THA
199[2]
THA
shēma
Subsīdijas un nodokļu atmaksa par ieguldījumiem
63,45
Kopuzņēmums; bet kopš 24.11.1992 –
PA
Tīringenes pavalsts
1991–1993
Kopējo interešu uzdevums “Reģiona ekonomiskās struktūras uzlabošana”, likums “Par nodokļu atmaksām par ieguldījumiem”
Kopā
330,57
31     Pirmkārt, no šīs tabulas izriet, ka 1992. gadā
THA
par summu 190 miljonu DEM apmērā piešķīra garantiju 100 %, kas sedza lielāko daļu no
Robotron
un kopuzņēmumam piešķirtajiem banku kredītiem. Pēc Komisijas domām, šī garantija ir jāuzskata par valsts atbalstu, kas nav
saderīgs ar kopējo tirgu, jo tas nav piešķirts saskaņā ar atbalsta shēmās minētajiem nosacījumiem, kuras apstiprinātas, attiecīgi,
ar Komisijas 1991. gada 26. septembra vēstuli [Nr.] SG(91) D/17825 (turpmāk tekstā – “pirmā
THA
shēma”) un 1992. gada 8. decembra vēstuli SG(92) D/17613 (turpmāk tekstā – “otrā
THA
shēma”). Komisija tomēr uzskata, ka no sākotnēji garantētajiem 190 miljoniem DEM, jāatmaksā tikai saskaņā ar galvojumu
THA
faktiski izmaksātā summa 120 miljonu DEM apmērā.
32     Otrkārt, Komisija konstatēja, ka līdz 1993. gada 31. decembrim Tīringenes pavalsts kopuzņēmumam, vēlāk
PA
, saskaņā ar “Investitionszulagengesetz” (likumam “Par nodokļu atmaksām par ieguldījumiem”) un “Rahmenpläne der Gemeinschaftsaufgabe
‘Verbesserung der regionalen Wirtschaftstruktur’” (1992. un 1993. gadam pieņemtās pamatprogrammas, piemērojot 1969. gada 6. oktobra
likumu “Par kopējo interešu uzdevumu “Reģiona ekonomiskās struktūras uzlabošana””, turpmāk tekstā – “
TIC
shēma”) divdesmito un divdesmit pirmo apsvērumu piešķīrusi subsīdijas un nodokļu atmaksas par ieguldījumiem 63,45 miljonu DEM
apmērā. Tomēr, pēc Komisijas domām, šis reģionālais atbalsts piešķirts pretēji kopējo interešu uzdevumam un likumam “Par nodokļu
atmaksām par ieguldījumiem” un kā nesaderīgs ar kopējo tirgu ir jāatmaksā. Ņemot vērā Tīringenes pavalsts izdoto rīkojumu
par 32,5 miljonu DEM atmaksu, Komisija uzskata, ka vēl jāatmaksā 30,95 miljoni DEM.
33     Treškārt, Komisija konstatēja, ka 1991. un 1992. gadā Bavārijas pavalsts ar
LfA
starpniecību piešķīra kopuzņēmumam subsīdijas un nodokļu atmaksas par kopējo summu 19,42 miljonu DEM apmērā. Tomēr, tā kā
šīs subsīdijas un nodokļu atmaksas tika novirzītas
Pilz
grupas sabiedrību labā, Komisija uzskata, ka tās piešķirtas pretēji
TIC
shēmai un likumam “Par nodokļu atmaksām par ieguldījumiem”. Pēc Komisijas domām, runa tādējādi ir par atbalstu, kas nav saderīgs
ar EK līgumu.
34     Ceturtkārt, Komisija konstatēja, ka Bavārijas pavalsts, piemērojot
Richtlinien für die Übernahme von Staatsbürgschaften im Bereich der gewerblichen Wirtschaft
(direktīvas par valsts galvojumu sniegšanu rūpniecības nozarē, izziņotas ar Bavārijas finanšu ministra 1973. gada 7. augusta
paziņojumu L 6811‑1/7 – 43358, turpmāk tekstā – “Bavārijas pavalsts galvojumu piešķiršanas tiesiskais regulējums”), palielināja
garantiju banku kredītiem no 80 līdz 100 % par kopējo summu 54,7 miljonu DEM apmērā, ko rezultātā saņēma
PBK
. Saskaņā ar Komisijas viedokli, lai gan lēmumā par procedūras uzsākšanu izteikts lūgums sniegt informāciju, Vācijas iestādes
nav iesniegušas pietiekami izsmeļošas ziņas, kas ļautu kliedēt šaubas par garantijas piešķiršanas laikā Bavārijas pavalsts
(
LfA
) veikto darbību tiesiskumu. Turklāt, ņemot vērā apstākli, ka ar Apstrīdēto atbalstu nav finansēti ieguldījumi, bet tas novirzīts
citiem nolūkiem, Komisija uzskata, ka šī garantija jāuzskata par nesaderīgu atbalstu.
35     Piektkārt, Komisija uzskata, ka valsts atbalstu veido
LfA
atteikšanās no prasījuma tiesībām 3 miljonu DEM apmērā, kas radušās pret
PBK
, jo šī summa, saskaņā ar 34. punktā minēto garantiju, bija jāatmaksā bankām. Pēc Komisijas domām, šis atbalsts nav saderīgs
ar kopējo tirgu, ciktāl tas piešķirts bez juridiska pamata.
36     Ņemot vērā šos apsvērumus, Komisija secināja, ka CD rūpnīcas Albrehtā dibināšanas posmā Vācijas Federatīvā Republika, pārkāpjot
EKL 88. panta 3. punktu, piešķīrusi valsts atbalstu 260,57 miljonu DEM apmērā. Šo atbalstu veido Tīringenes pavalsts finansiālā
palīdzība 63,45 miljonu DEM apmērā,
LfA
palīdzība 77,12 miljonu DEM apmērā (54,7 miljoni DEM garantijas veidā, 19,42 miljoni DEM nodokļu atmaksu par ieguldījumiem
veidā un 3 miljoni DEM, atsakoties no prasījuma tiesībām) un
THA
palīdzība 120 miljonu DEM apmērā.
37     No Komisijas viedokļa – šis atbalsts principā nav saderīgs tā iemesla dēļ, ka tas rada priekšrocības
Pilz
grupai piederošām sabiedrībām, jo EKL 88. panta 2. punkta izpratnē tas tika izmantots ļaunprātīgi.
2.     Pārstrukturēšanas posmā piešķirtā finansiālā palīdzība
38     Apstrīdētajā lēmumā Komisija konstatēja un kvalificēja kā atbalstu finansiālo palīdzību, kas uzņēmuma pārstrukturēšanas posmā
piešķirta divpadsmit reizes. Apstrīdētā lēmuma 39. apsvērumā norādītajā kopsavilkuma tabulā šī palīdzība atspoguļota šādi:
Palīdzības veids
Summa milj. DEM
Saņēmējs
Palīdzību piešķir
Datums
Juridiskais pamats
Kredīts
25,0
PA
TAB
1993. gada oktobris
Nav
Kredīts
20,0
PA
TAB
1994. gada marts
Nav
Iegādes cena
3,0
PBK
TIB
1994. gada marts
Nav
Subsīdija
12,0
PA
TIB
1994. gada marts
Nav
Pamatkapitāls
33,0
PA
TIB
(98 %)
TAB
(2 %)
1994. gada marts
Nav
Kredīts
2,0
PA
LfA
1994. gada marts
Nav
Partnera aizdevums
3,5
PA
TIB
1994. gada aprīlis
Nav
Kredīts
15,0
Pilz
grupa
LfA
1994. gada jūnijs
Nav
Kredīts
15,0
CD Albrechts
TAB
1994. gada oktobris
Nav
Kredīts
7,0
CD Albrechts
LfA
1994. gada decembris
Nav
Kredīts
9,5
CD Albrechts
TAB
1995. gada janvāris
Nav
Procenti
21,3


Kopš 1993. gada beigām

Kopā
166,3
39     Pirmkārt, Komisija konstatēja, ka 1993. gada oktobrī
TAB
piešķīra
PA
kredītu 25 miljonu DEM apmērā, lai likvidētu apgrozāmo līdzekļu trūkumu, bet šos līdzekļus, izmantojot
Pilz
grupas vienotas grāmatvedības uzskaites sistēmu, citas šīs grupas sabiedrības saņēma tiešā veidā.
40     Otrkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada martā
TAB
piešķīra
PA
kredītu 20 miljonu DEM apmērā, lai atmaksātu
THA
garantētos banku kredītus, bet arī šos līdzekļus tiešā veidā saņēma
Pilz
grupai piederošās sabiedrības, izmantojot vienotās grāmatvedības uzskaites sistēmu.
41     Treškārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada martā
TIB
pārskaitīja
PBK
summu 3 miljonu DEM apmērā, lai iegādātos šīs sabiedrības īpašumā esošās
PA
kapitāla daļas.
42     Ceturtkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada martā
TIB
piešķīra subsīdiju
PA
kapitāla dotācijas veidā – kopumā 12 miljonu DEM apmērā.
43     Piektkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada martā
TIB
un
TAB
ieguva, attiecīgi, 98 un 2 % sabiedrības
PA
kapitāla daļu, kas atbilst summai 33 miljonu DEM apmērā.
44     Sestkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada martā Bavārijas pavalsts ar
LfA
starpniecību piešķīra
PA
aizdevumu 2 miljonu DEM apmērā.
45     Septītkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada aprīlī
TIB
piešķīra
PA
partnera aizdevumu 3,5 miljonu DEM apmērā.
46     Astotkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada jūnijā
LfA
piešķīra apgrozāmo līdzekļu aizdevumu 15 miljonu DEM apmērā
Pilz
grupai kā starpniekam, mēģinot atrast CD rūpnīcas Albrehtā pārņēmēju.
47     Devītkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada oktobrī
TAB
piešķīra
CD Albrechts
aizdevumu 15 miljonu DEM apmērā. Tā atzīmē, ka, kaut arī šie līdzekļi ir pārskaitīti
CD Albrechts
, tie ir izmantoti, lai
Pilz
grupas uzņēmumiem sniegtu pakalpojumus, ko tie vēlāk nav apmaksājuši, tādējādi tikai šie
Pilz
grupas uzņēmumi ir guvuši priekšrocības.
48     Desmitkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada decembrī Bavārijas pavalsts ar
LfA
starpniecību piešķīra
CD Albrechts
jaunu kredītu 7 miljonu DEM apmērā.
49     Vienpadsmitkārt, Komisija konstatēja, ka 1995. gada janvārī
TAB
piešķīra
CD Albrechts
aizdevumu 9,5 miljonu DEM apmērā.
50     Divpadsmitkārt, Komisija konstatēja, ka saskaņā ar Vācijas iestāžu sniegtajām ziņām
PA
un
CD Albrechts
laika periodā no 1993. gada beigām līdz 1998. gadam guva priekšrocības procentu veidā 21,3 miljonu DEM apmērā.
51     Saskaņā ar Komisijas viedokli – iepriekš minētā finansiālā palīdzība, kas piešķirta divpadsmit reizes par kopējo summu 166,3 miljonu DEM
apmērā, jāuzskata par prettiesisku un ar kopējo tirgu nesaderīgu valsts atbalstu. Faktiski, ciktāl šo palīdzību saņēmušas
TIB
un
TAB
pēc tam, kad šīs sabiedrības uzņēmušās ekonomisko atbildību par CD rūpnīcu Albrehtā, to varēja apstiprināt tikai Komisija,
balstoties uz EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu un saskaņā ar Pamatnostādnēm par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai
un pārstrukturēšanai. Pēc Komisijas domām, ir skaidrs, ka minētā palīdzība neatbilst Pamatnostādnēm, jo tās rīcībā esošā informācija
neļauj noteikt, vai atbalsts piešķirts perspektīva pārstrukturēšanas plāna ietvaros, papildinot konkrētus iekšējos pasākumus,
kas ļautu Komisijai konstatēt uzņēmuma rentabilitātes un ilgtermiņa dzīvotspējas atjaunošanu samērīgā termiņā. Turklāt, tā
kā nav atrasts kāds privāts pārņēmējs, kas vēlētos iegādāties tobrīd pastāvošās sabiedrības
LCA
un
CDA
, tad, trūkstot privātam ieguldījumam, nav iespējams noteikt, vai atbalsts ir samērīgs ar pārstrukturēšanas izmaksām.
3.     Par atbalsta atgūšanu
52     Piemērojot Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punktu, Komisija nolēma, ka Vācijas Federatīvajai Republikai ir jāpieprasa atmaksāt
prettiesisko un ar kopējo tirgu nesaderīgo atbalstu, kas izmaksāts gan CD rūpnīcas Albrehtā dibināšanas, gan pārstrukturēšanas
posmā.
53     Turklāt Komisija uzsver – lai nodrošinātu tās lēmuma izpildi un novērstu ikvienu konkurences izkropļojumu, Vācijas Federatīvajai
Republikai vajadzības gadījumā bija jāpieprasa, lai atbalsta atgūšanas procedūru attiecinātu ne tikai uz atbalsta sākotnējo
saņēmēju, bet arī uz uzņēmumu, kas turpina tā darbību, izmantojot no tā iegūtos ražošanas līdzekļus. Komisija norādīja – lai
novērtētu, vai uzņēmums faktiski turpina atbalsta sākotnējā saņēmēja darbību, ir jāņem vērā vairāki apstākļi, t. sk. īpašnieku
maiņas priekšmets, iegādes cena, uzņēmuma partneru un īpašnieku identitāte pirms un pēc pārdošanas, īpašnieku maiņas datums
un darījuma komerciālais raksturs. Komisija uzskata, ka šajā gadījumā
LCA
un
CDA
neapšaubāmi guva labumu no
PBK
, kopuzņēmumam un
PA
iepriekš piešķirtā atbalsta, jo
LCA
un
CDA
izmantoja šo uzņēmumu aktīvus un infrastruktūru, lai veiktu savu darbību. Tādēļ Komisija nolēma, ka šis atbalsts ir jāatmaksā
LCA
,
CDA
un visiem citiem uzņēmumiem, kuriem kopuzņēmuma,
PA
vai
PBK
aktīvi bija vai būtu bijuši nodoti un kurus būtu jāuzskata par šī atbalsta “saņēmējiem”.
4.     Apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa
54     Ņemot vērā šos secinājumus, Komisija pieņēma šādu rezolutīvo daļu:
“1. pants
1. Vācijas [Federatīvās Republikas] piešķirtais atbalsts [
PBK
, kopuzņēmumam un
PA
] CD rūpnīcas Albrehtā (Tīringenē) izveidošanai, darbībai un konsolidācijai 260,57 miljonu DEM apmērā
Pilz
grupas ietvaros izlietots citiem nolūkiem.
Atbalstu veido Tīringenes [pavalsts] palīdzība 63,45 miljonu DEM apmērā, [
LfA
] palīdzība 77,12 miljonu DEM apmērā un [
THA
] palīdzība 120 miljonu DEM apmērā.
Ļaunprātīga izmantošana ir nepareiza atbalsta izlietošana EKL 88. panta 2. punkta [..] izpratnē. Līdz ar to atbalsts nav saderīgs
ar EK līgumu.
2. Saskaņā ar EKL 87. panta 1. punktu [..] [
CD Albrechts
] pārstrukturēšanai paredzētais atbalsts 166,3 miljonu DEM apmērā nav saderīgs ar EKL līguma noteikumiem.
2. pants
1. Vācija[s Federatīvā Republika] veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu no saņēmēja tam nelikumīgi piešķirto 1. pantā
minēto atbalstu.
2. Atgūšanu veic saskaņā ar valsts noteikto procedūru. Summai, kas jāatgūst, pieskaita procentus par laika posmu no dienas,
kad atbalsts pārskaitīts saņēmējam, līdz tā faktiskai atgūšanai. Šos procentus aprēķina, ņemot vērā salīdzināmo likmi, ko
piemēro, aprēķinot reģionālā atbalsta subsīdijas ekvivalentu.
3. Termins “saņēmējs” šī panta izpratnē apzīmē [
CDA
] un [
LCA
], kā arī jebkuru citu uzņēmumu, kuram [
PBK
], [kopuzņēmuma] vai [
PA
] aktīvi un/vai infrastruktūra tika nodoti vai tiktu nodoti tā, lai izvairītos no šī lēmuma sekām [..]”. [Neoficiāls tulkojums]

Process un lietas dalībnieku prasījumi
55     Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2000. gada 16. oktobrī,
CDA
cēla prasību par Apstrīdētā lēmuma atcelšanu. Šī prasība reģistrēta ar numuru T‑324/00.
56     Ar Pirmās instances tiesas trešās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētāja 2001. gada 28. maija rīkojumu Vācijas Federatīvajai
Republikai atļauts iestāties lietā
CDA
prasījumu atbalstam un
ODS Optical Disc Service GmbH
(turpmāk tekstā – “
ODS
”) – ar
CDA
konkurējošam uzņēmumam – atļauts iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam.
57
ODS
un Vācijas Federatīvā Republika iesniedza savus iestāšanās rakstus, attiecīgi, 2001. gada 29. augustā un 3. septembrī. 2001. gada
24. oktobrī
CDA
un Komisija iesniedza savus apsvērumus par
ODS
un Vācijas Federatīvās Republikas iestāšanās rakstiem.
58     Ar 2002. gada 30. septembra rīkojumu Pirmās instances tiesa (trešā palāta paplašinātā sastāvā) nolēma apturēt tiesvedību,
līdz Eiropas Kopienu Tiesa pasludina spriedumu lietās C‑328/99 Itālija/Komisija, un C‑399/00
SIM 2 Multimedia
/Komisija. Ņemot vērā šajās apvienotajās lietās pieņemto 2003. gada 8. maija spriedumu, Pirmās instances tiesa lūdza lietas
dalībniekus izteikt savu viedokli par šīs prasības turpmāku izskatīšanu. Šie apsvērumi tika iesniegti 2003. gada 23. un 24. jūnijā.
59     Pēc tiesneša referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa lūdza lietas dalībniekus izteikt savu viedokli par iespējamo šīs prasības
apvienošanu ar Tīringenes pavalsts celto prasību par šo pašu priekšmetu, kas Tiesas kancelejā reģistrēta ar numuru T‑318/00.
Pēc lietas dalībnieku apsvērumu saņemšanas ar 2004. gada 8. marta rīkojumu lietas tika apvienotas izskatīšanai tiesas sēdē
un galīgā sprieduma taisīšanai.
60     Pēc tiesneša referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa nolēma sākt mutvārdu procesu, un Pirmās instances tiesas Reglamenta
64. pantā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros uzaicināja lietas dalībniekus iesniegt konkrētus dokumentus
un rakstveidā tiem uzdeva jautājumus.
61     Tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un viņu atbildes uz jautājumiem, ko Pirmās instances tiesa tiem uzdeva
2004. gada 5. maija tiesas sēdē.
62     Ar 2004. gada 23. jūlija rīkojumu lietas T‑318/00 un T‑324/00 nošķīra galīgā sprieduma taisīšanai.
63
CDA
prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       atcelt Apstrīdētā lēmuma 1. un 2. pantu,
–       pakārtoti, atcelt Apstrīdētā lēmuma 1. un 2. pantu, ciktāl Komisija tajos konstatējusi atbalsta nesaderību ar kopējo tirgu
un izdevusi rīkojumu atgūt šo atbalstu no
CDA
un jebkura cita uzņēmuma, kuram
PBK
, kopuzņēmuma vai
PA
aktīvi un/vai infrastruktūra būtu nodoti,
–       piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, izņemot
ODS
tiesāšanās izdevumu daļu, kas tai ir jāsedz pašai.
64     Vācijas Federatīvās Republikas – lietas dalībnieka, kas iestājies lietā – prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       atcelt Apstrīdēto lēmumu.
65     Komisijas, ko atbalsta
ODS
, prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       prasību noraidīt,
–       piespriest
CDA
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
I –
Ievada apsvērumi
66     Lai pamatotu savu prasību,
CDA
izvirza vairākus pamatus, kas izriet, attiecīgi, no tiesību uz aizstāvēšanos ievērošanas principa pārkāpuma, pienākuma norādīt
pamatojumu neizpildes, noteiktu faktu kļūdaina konstatējuma, labas pārvaldības principa pārkāpuma kontekstā ar EKL 287. pantu,
EKL 87. panta 1. punkta un EKL 88. panta 2. punkta, kā arī to piemērošanas noteikumu pārkāpuma, Komisijas kompetences trūkuma,
EKL 249. panta ceturtās daļas pārkāpuma, īpašuma tiesību pārkāpuma, samērīguma principa pārkāpuma un, visbeidzot, no tiesiskās
drošības principa un “paļāvības principa” pārkāpuma.
67     Savā prasības pieteikumā (2.–5. punkts)
CDA
precizēja, ka tā iesniegusi lūgumu par atcelšanu, pirmkārt, par Apstrīdētā lēmuma 2. pantā minēto rīkojumu par atgūšanu,
kas Vācijas Federatīvajai Republikai uzliek pienākumu atgūt 1. pantā minēto atbalstu no
CDA
un jebkura cita uzņēmuma, kuram
PBK
, kopuzņēmuma vai
PA
aktīvi un/vai infrastruktūra bija vai būtu bijusi nodota.
68     Līdz ar to Pirmās instances tiesa nolemj vispirms pārbaudīt pamatus, ko
CDA
izvirzīja, lai pierādītu Apstrīdētā lēmuma 2. panta tiesiskumu, un it īpaši pamatu, kas izriet no EKL 87. panta 1. punkta
un EKL 88. panta 2. punkta pārkāpuma.
II –
Par pamatu, kas izriet no EKL 87. panta 1. punkta un EKL 88. panta 2. punkta pārkāpuma
A –
Lietas dalībnieku argumenti
69
CDA
, ko atbalsta Vācijas Federatīvā Republika, norāda, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu un EKL 88. panta 2. punktu,
ciktāl atbilstoši Apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. un 3. punktam tā Vācijas Federatīvajai Republikai uzliek pienākumu pieprasīt
atbalsta atmaksu no
LCA
,
CDA
un jebkura uzņēmuma, “kam
PBK
, kopuzņēmuma vai
PA
aktīvi un/vai infrastruktūra bija vai būtu bijuši nodoti, lai izvairītos no [..] lēmuma sekām”.
70
CDA
pēc būtības norāda, ka Komisija nevarētu prasīt, lai Vācijas Federatīvā Republika atgūst atbalstu no uzņēmumiem, kas nav
guvuši priekšrocības no Apstrīdētā atbalsta. Tā norāda, ka, pirmkārt, atbalsts lielā mērā tika novirzīts
Pilz
grupas uzņēmumu interesēs, otrkārt, kā jau to Apstrīdētā lēmuma 103. apsvērumā konstatējusi Komisija,
MTDA
, vēlāk saukta –
CDA
, nav saņēmusi atbalstu, pārpērkot
CD Albrechts
, vēlāk saukta –
LCA
, aktīvus, jo tā maksāja tirgus cenu, un, treškārt, daļa no atbalsta ir izmaksāta tieši
Pilz
grupai.
71     Tā turklāt apgalvo, ka Komisija nevarēja prasīt atbalsta atgūšanu no trešām personām, aprobežojoties tikai ar atsauci uz izvairīšanos.
Tā vispirms norāda, ka Komisija nedrīkstēja izdot rīkojumu par atbalsta atgūšanu no trešās personas, nepierādot, ka šī persona
no atbalsta guvusi priekšrocības. Turklāt tā uzskata, ka objektīvie kritēriji, kurus Komisija izmantojusi, lai konstatētu
izvairīšanos – nodošanas objekts, iegādes cena, partneru vai uzņēmuma kapitāla daļu agrāko turētāju un pārpircēju identitāte,
nodošanas īstenošanas datums un tās saimnieciskais raksturs, kas minēti Apstrīdētā lēmuma 118. apsvērumā – šajā gadījumā nav
ievēroti.
72     Komisija, ko atbalsta
ODS
, apstrīd
CDA
argumentāciju kopumā ar mērķi pierādīt EKL 87. panta 1. punkta un EKL 88. panta 2. punkta pārkāpumu, pieprasot Vācijas Federatīvajai
Republikai atgūt atbalstu no
LCA
,
CDA
un jebkura uzņēmuma, kam bija vai būtu bijuši nodoti aktīvi vai infrastruktūra, lai izvairītos no Apstrīdētā lēmuma sekām.
73     Vispirms, tā vispārināti precizē savu viedokli attiecībā uz subjektu noteikšanu, kuriem atbalsta saņēmējas sabiedrības daļu
vai aktīvu cesijas gadījumā atbalsts būtu jāatmaksā. Šajā sakarā tā sākotnēji atzīmē, ka problēmas nerodas sabiedrības daļu
cesijas gadījumā, jo atbalsta saņēmēja sabiedrība turpina pastāvēt un ir mainījušies tikai tās īpašnieki. Pēc tās domām, no
judikatūras izriet, ka šāda pieņēmuma gadījumā atmaksas pienākums jāuzņemas atbalsta saņēmējai sabiedrībai vai tās pārņēmējiem
neatkarīgi no īpašumtiesību strukturālajām izmaiņām un neatkarīgi no tā, vai, nosakot pārdošanas nosacījumus, ņem vērā atbalsta
atmaksāšanas pienākumu. Tā faktiski norāda, ka, turpinot subsidēto darbību, šī sabiedrība turpina no atbalsta gūt priekšrocības,
tādējādi saglabājot konkurences izkropļojumu. Turklāt tā uzskata, ka [atbalsta] saņēmēja sabiedrība vairs neatrodas grūtībās,
ja sabiedrības aktīvi tiek nodoti vienai un tai pašai grupai piederošiem uzņēmumiem. Tā norāda, ka šādā gadījumā papildus
saņēmējam uzņēmumam atbalsts ir jāatmaksā arī grupas uzņēmumiem, kuri, pateicoties šo aktīvu nodošanai, varēja saņemt no atbalsta
izrietošo labumu, gūstot ekonomiskas priekšrocības. Turklāt attiecībā uz atbalsta saņēmējas sabiedrības aktīvu pārdošanu uzņēmumiem
– trešajām personām, Komisija norāda uz atšķirību starp īpašuma pārdošanu pa daļām vai kopumā. No Komisijas viedokļa, ja īpašums
tiek pārdots pa daļām par tirgus cenu, tā ieguvējiem atbalsts nav jāatmaksā, jo pēc aktīvu pārdošanas pa daļām subsidētā darbība
ir izbeigta un šī iemesla dēļ pirms aktīvu cesijas piešķirtais atbalsts vairs nenostāda atbalsta saņēmējas sabiedrības konkurentus
mazāk izdevīgā stāvoklī. Komisija turpretī uzskata, ka situācija ir pavisam citāda, ja aktīvus pārdod kopumā, ļaujot šo sabiedrību
iegādāties, lai turpinātu atbalsta saņēmējas sabiedrības darbību. Pēc Komisijas domām, šajā gadījumā subsidētās darbības turpināšana
var saglabāt konkurences izkropļojumu un tādējādi ir vajadzīga īpaša modrība, lai atbalsta saņēmējas sabiedrības īpašuma cesija,
“pasargājot” pārdoto īpašumu, neradītu būtisku izvairīšanos no atbalsta atmaksāšanas pienākuma. Tā norāda, ka šādu izvairīšanos
varētu izslēgt tikai tad, ja papildus noteiktajai tirgus cenai atbalsta saņēmējas sabiedrības visa īpašuma kopumā cesiju veic
beznosacījumu procedūras ietvaros, kas pieejama visiem šīs sabiedrības konkurentiem.
74     Ņemot vērā šos principus, Komisija uzskata, ka tai ir tiesības prasīt atbalsta atmaksu no
LCA
un
CDA
, jo:
–
CDA
veic atbalsta sākotnējā saņēmēja ekonomisko darbību, izmantojot “apgrūtinātus” ražošanas līdzekļus, kurus tas ir pārņēmis
TIB
kontrolētās saistītu uzņēmumu grupas ietvaros;
–
CDA
un
LCA
turpina gūt priekšrocības no kopuzņēmumam, kā arī tā pārņēmējiem, prettiesiski piešķirtā atbalsta, ciktāl ar šo atbalstu
radītais konkurences izkropļojums arī turpmāk atstāj zināmu ietekmi uz
CDA
un
LCA
;
–       iegādes cena 35,3 miljonu DEM apmērā, kas samaksāta, pārpērkot pasīvus (Apstrīdētā lēmuma 102. apsvērums), katrā ziņā ir palikusi
vienā un tajā pašā uzņēmumu grupā, jo
TIB
vienlaicīgi veica gan
CDA
, gan
LCA
kontroli;
–       ekonomiski saistītu uzņēmumu grupas gadījumā iegādes cenas ņemšana vērā būtu pretrunā gan tai uzliktajam pienākumam novērst
izvairīšanos no Komisijas lēmumu izpildes, gan dalībvalsts pienākumam ievērot tās lēmumu noteikumus (Apstrīdētā lēmuma 118. un
119. apsvērums).
75     Nobeigumā Komisija piebilst –
CDA
kļūdaini norāda, ka tā nevarētu prasīt atgūt no
CDA
un
LCA
atbalstu, kas izmaksāts tieši vai kas novirzīts
Pilz
grupas interesēs. Tā faktiski norāda, ka šis atbalsts ir iegūts kopuzņēmuma vai tā pārņēmēju darbībai, pat ja vēlāk tas nekavējoties
ir sadalīts citiem
Pilz
grupas uzņēmumiem. Komisija uzskata – šajā gadījumā nav svarīgi, ka šo atbalstu kopuzņēmums faktiski nav saņēmis. Tā norāda,
ka 1997. gada 20. marta spriedumā lietā C‑24/95
Alcan Deutschland
,
Recueil
, I‑1591. lpp., Tiesa uzskatīja, ka ar priekšrocību izzušanu pamatotais iebildums nav vērā ņemams pamats, lai iestātos pret
atbalsta atgūšanu. Tā uzskata, ka Tiesas pamatojums ir attiecināms uz tādu gadījumu kā šis, kurā aktīvu nodošanas mehānismu
mērķis uzņēmumu grupas ietvaros ir iespējami likvidēt atbalsta sākotnējā saņēmēja priekšrocību atklāšanos. Pēc Komisijas domām,
šādā gadījumā nevar ņemt vērā iebildumu par priekšrocību izzušanu un tieši pretēji, nelikumīgās priekšrocības jāattiecina
uz grupas uzņēmumiem, kas sākotnēji saņēma tiem paredzēto atbalstu. Tā arī uzskata, ka
TIB
un saistītie uzņēmumi vairs nevar atsaukties uz šo iebildumu, jo atbildība par
Pilz
grupā nepareizi izmantoto atbalstu tāpat ir jāuzņemas kopuzņēmumam un tā pārņēmējiem.
B –
Pirmās instances tiesas vērtējums
76     Pakārtoti ir jāatgādina, ka saskaņā ar Kopienu tiesībām, tā kā Komisija ir konstatējusi atbalsta nesaderību ar kopējo tirgu,
tā var pieprasīt dalībvalstij atgūt šo atbalstu no saņēmējiem (Tiesas 1973. gada 12. jūlija spriedums lietā 70/72 Komisija/Vācija,
Recueil
, 813. lpp., 13. un 20. punkts, un 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑277/00 Vācija/Komisija,
Recueil
, I‑3925. lpp., 73. punkts).
77     Nelikumīga atbalsta novēršana to atgūstot, ir atzinuma par atbalsta prettiesiskumu loģiskas sekas ar mērķi atjaunot agrāko
stāvokli (šī sprieduma 76. punktā minētais spriedums lietā Vācija/Komisija, 74. punkts).
78     Šo mērķi sasniedz saņēmējam vai, citiem vārdiem sakot, uzņēmumiem, kas faktiski guvuši labumu, atmaksājot Apstrīdēto atbalstu,
vajadzības gadījumā pievienojot nokavējuma procentus (šajā sakarā skat. Tiesas 1991. gada 21. marta spriedumu lietā C‑303/88
Itālija/Komisija,
Recueil
, I‑1433. lpp., 57. un 60. punkts). Ar šo atmaksu saņēmējs faktiski zaudē priekšrocības, ko tas iepriekš tirgū guvis salīdzinājumā
ar konkurentiem, un tiek atjaunots stāvoklis pirms atbalsta izmaksas (Tiesas 1995. gada 4. aprīļa spriedums lietā C‑350/93
Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑699. lpp., 22. punkts).
79     No minētā izriet, ka nelikumīgi izmaksātā valsts atbalsta atmaksas galvenais mērķis ir likvidēt konkurences izkropļojumu,
ko rada ar nelikumīgo atbalstu gūtās konkurences priekšrocības (šī sprieduma 76. punktā minētais spriedums lietā Vācija/Komisija,
76. punkts).
80     Ņemot vērā šos vispārējos apsvērumus, ir jāpārbauda Apstrīdētā lēmuma 2. pantā minētā rīkojuma par atgūšanu tiesiskums.
81     Šajā sakarā atsevišķi jāpārbauda šī rīkojuma tiesiskums attiecībā uz prasību atgūt atbalstu, pirmkārt, no
LCA
un, otrkārt, no
CDA
. Nav apstrīdams, ka pretēji
LCA
, kas jāuzskata par kopuzņēmuma un
PA
tiešo pārņēmēju,
CDA
atrodas citā situācijā. Rīkojuma par atgūšanu piemērošana
CDA
Apstrīdētajā lēmumā tiek pamatota ar to, ka pastāvējusi izvairīšanās.
82     Attiecībā uz atbalsta atgūšanu no
LCA
–
CDA
norāda, ka šis rīkojums ir prettiesisks, jo tajā ietverts, pirmkārt,
Pilz
grupai tieši izmaksātais atbalsts un otrkārt, atbalsts, kas, kaut gan izmaksāts kopuzņēmumam un
PA
, novirzīts šīs grupas interesēs.
83     Šajā sakarā ir jākonstatē, kā tas arī izriet no Apstrīdētā lēmuma 32. un 39. apsvērumā attēlotajām tabulām, ka minētā lēmuma
1. pantā aprakstītais atbalsts faktiski ietver dažāda veida atbalstu, kas izmaksāts tieši
Pilz
grupai un
PBK
, kurš ir šai grupai piederošs uzņēmums. Tas it īpaši attiecas uz finansiālo palīdzību, kas
PBK
piešķirta saskaņā ar Bavārijas pavalsts (
LfA
) garantiju 54,7 miljonu DEM apmērā,
PBK
piešķirto finansiālo palīdzību, atsakoties no parāda piedziņas 3 miljonu DEM apmērā,
PBK
piešķirto finansiālo palīdzību, izmaksājot
PA
kapitāla daļu iegādes cenu 3 miljonu DEM apmērā un
Pilz
grupai piešķirto finansiālo palīdzību aizdevuma veidā 15 miljonu DEM apmērā.
84     Attiecībā uz finansiālo palīdzību, kas minēta kā pirmā un otrā, nav apstrīdams, ka, lai arī tā ir izmaksāta tieši
PBK
, šī finansiālā palīdzība bija paredzēta CD rūpnīcas Albrehtā izveidošanas finansēšanai, un, ja neņem vērā šīs palīdzības
nepareizu izmantošanu citu
Pilz
grupas uzņēmumu interesēs un pienākuma norādīt pamatojuma neizpildi attiecībā uz atteikšanos no parāda piedziņas 3 miljonu DEM
apmērā, Komisija principā pamatoti ir lūgusi to atgūt no
LCA
(šajā sakarā skat. Tiesas 2003. gada 3. jūlija spriedumu lietā C‑457/00 Beļģija/Komisija,
Recueil
, I‑6931. lpp., 55.–62. punkts).
85     Attiecībā uz iegādes cenu 3 miljonu DEM apmērā un aizdevumu 15 miljonu DEM apmērā – ir jākonstatē, ka šis atbalsts ir izmaksāts
tieši
Pilz
grupai un nav bijis paredzēts kopuzņēmuma un
PA
pārstrukturēšanai. Līdz ar to nevar uzskatīt, ka kopuzņēmums un
PA
faktiski guvuši labumu no šī atbalsta. Šo secinājumu negroza apstāklis – kā to Komisija ir konstatējusi Apstrīdētā lēmuma
37. apsvērumā – ka aizdevums 15 miljonu DEM apmērā bija jāizmanto
Pilz
grupas atbalstam līdz tiks atrasts
PA
pārpircējs. Komisija faktiski ne tikai nav sniegusi nevienu šī apgalvojuma pierādījumu, bet arī nav konstatēts, ka
PA
no šī atbalsta faktiski būtu guvusi kādas priekšrocības.
86     Tādēļ Apstrīdētā lēmuma 2. pants neatbilst principiem, kas reglamentē nelikumīga valsts atbalsta atgūšanu, jo tas ietver rīkojumu
no
LCA
atgūt 1. pantā minēto atbalstu, ieskaitot atbalstu, kas
PBK
piešķirts, izmaksājot
PA
kapitāla daļu iegādes cenu 3 miljonu DEM apmērā, kā arī
Pilz
grupai piešķirto atbalstu aizdevuma veidā 15 miljonu DEM apmērā.
87     Turpinājumā ir jāpārbauda
CDA
argumentācija, saskaņā ar kuru rīkojums par atgūšanu ir prettiesisks, jo tas attiecas uz atbalstu, kas, kaut gan paredzēts
kopuzņēmumam un
PA
, ir novirzīts
Pilz
grupas uzņēmumu interesēs.
88     Šajā sakarā ir jāuzsver, ka Apstrīdētais lēmums ietver vairākus secinājumus par Apstrīdētā lēmuma 1. pantā minēto
Pilz
grupas labā nepareizi izmantoto atbalstu. Līdz ar to no Apstrīdētā lēmuma 27., 33., 38. un 63.–75. apsvēruma cita starpā
izriet, ka CD rūpnīcas Albrehtā izveidošanai, konsolidācijai un pārstrukturēšanai piešķirtā atbalsta ievērojama daļa ir novirzīta
šīs grupas uzņēmumu labā. No šiem secinājumiem tāpat izriet, ka atbalsts nepareizi izmantots saistībā ar rūpnīcas izveidošanas
laikā sniegtajiem pakalpojumiem, izrakstot rēķinus par paaugstinātu summu
Pilz
grupā pastāvošās vienotās grāmatvedības uzskaites sistēmas ietvaros, kā arī, neveicot kopuzņēmuma un
PA
piegādāto preču un sniegto pakalpojumu
Pilz
grupai apmaksu.
89     Tāpat ir jākonstatē, ka
Landgericht Mühlhausen
iesniegtais prokurora apsūdzības raksts, ko Vācijas iestādes iesniegušas administratīvās procedūras laikā, ietver vairākus
apstākļus, kas ļauj vismaz aptuveni noteikt apmēru, kādā atbalsts nepareizi izmantots
Pilz
grupas interesēs. Pretēji Komisijas apgalvojumam pats fakts, ka šis akts attiecas uz nelikumīgām darbībām, ko Tīringenes
pavalsts veikusi, piešķirot subsīdijas par nodokļu atmaksām par ieguldījumiem, pats par sevi neļauj secināt, ka tajā ietvertos
apstākļus nevar izmantot vērtējumā, kas Komisijai būtu jāveic. Šis akts – tai skaitā krāpšanai un veikto ieguldījumu vērtības
noteikšanai izmantoto dažādo mehānismu aprakstā – faktiski ietver precīzas un lietderīgas norādes, lai novērtētu nepareizas
izmantošanas apmēru.
90     Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka vismaz Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī Komisijas rīcībā bija vairākas derīgas un atbilstošas
norādes, kas liecināja, ka kopuzņēmums un
PA
faktiski neguva priekšrocības no CD rūpnīcas Albrehtā izveidošanai, konsolidācijai un pārstrukturēšanai paredzētā atbalsta
ievērojamas daļas. Šīs norādes turklāt vismaz aptuveni ļāva noteikt apmēru, kādā atbalsts izmantots nepareizi.
91     Kā to apstiprina Komisija, no lietas materiāliem neapšaubāmi neizriet, ka Vācijas iestādes būtu sniegušas precīzas norādes
par atbalsta daļu, kas novirzīta
Pilz
grupas interesēs.
92     Tomēr ir jākonstatē – kaut gan tās rīcībā bija šim nolūkam nepieciešamie līdzekļi (šajā sakarā skat. Tiesas 1994. gada 13. aprīļa
spriedumu lietās C‑324/90 un C‑342/90 Vācija un
Pleuger Worthington
/Komisija,
Recueil
, I‑1173. lpp., 29. punkts), no lietas materiāliem neizriet, ka tā būtu lūgusi Vācijas iestādes iesniegt tai precīzas norādes
šajā sakarā. Tomēr, kā tas izriet no lēmuma par procedūras uzsākšanu, vismaz kopš 1997. gada tā bija informēta par ievērojamas
atbalsta daļas nepareizu izmantošanu. Tādēļ, ievērojot Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī Komisijas rīcībā esošo informāciju,
tā nevarēja atsaukties uz tiesībām prasīt 1. pantā minētā atbalsta atgūšanu no
LCA
, attiecībā uz kuru tā zināja, vai tai vajadzēja zināt, ka tas nav radījis priekšrocības kopuzņēmumam un
PA
.
93     Tāpat ir jānoraida Komisijas argumentācija, saskaņā ar kuru Apstrīdētā lēmuma 2. pantā minētā rīkojuma par atgūšanu apjomu
pamato kopuzņēmuma un tā pārņēmēju piederība saistītu uzņēmumu grupai, kurā pastāvēja aktīvu nodošanas iekšējie mehānismi.
Papildus tam, ka kopuzņēmums ietilpa
Pilz
grupas sastāvā tikai laika posmā no 1992. gada oktobra līdz 1993. gada decembra beigām, no Apstrīdētajā lēmumā minētajiem
secinājumiem skaidri izriet, ka šajā gadījumā minētajā grupā pastāvošie aktīvu nodošanas mehānismi ir izmantoti, tikai kaitējot
šim uzņēmumam, nevis tā interesēs. Līdz ar to nevarētu apgalvot, ka kopuzņēmums savas piederības šai grupai dēļ faktiski guva
priekšrocības no atbalsta, kura saņēmējs tas nebija.
94     Tādējādi Apstrīdētā lēmuma 2. pants neatbilst principiem, kas reglamentē nelikumīga valsts atbalsta atgūšanu, jo Komisija
ir izdevusi rīkojumu no
LCA
atgūt 1. pantā minēto atbalstu, ieskaitot to, no kura šis uzņēmums, kā tas ir konstatēts, faktiski nav guvis priekšrocības.
95     Turklāt daļā, kurā Apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietverts rīkojums par minētā lēmuma 1. pantā aprakstītā atbalsta atgūšanu no
CDA
, no šī lēmuma izriet, ka Komisija savu vērtējumu galvenokārt pamatoja ar pastāvošo nodomu izvairīties no šī lēmuma sekām,
kas, pēc Komisijas domām, objektīvi izriet no apstākļa, ka
CDA
gūst priekšrocības no
PBK
, kopuzņēmumam,
PA
un
CD Albrechts
iepriekš piešķirtā atbalsta, ciktāl tā izmanto šo uzņēmumu aktīvus un turklāt turpina to darbību (Apstrīdētā lēmuma 118. un
120. apsvērums).
96     Šo argumentāciju nevar atbalstīt.
97     Neapšaubāmi, kā tas turklāt izriet no Vācijas iestāžu sarakstes ar Komisiju administratīvās procedūras laikā,
LCA
aktīvu daļas nodošanas
CDA
mērķis bija saglabāt šo
LCA
apgrozāmo līdzekļu daļu, nodrošinot tai attīstības iespēju, kas pasargāta no juridiskās un ekonomiskās nedrošības, kas apdraudēja
LCA
turpmāku darbību. Turklāt dažādi šīs prāvas ietvaros Komisijas un
ODS
minētie apstākļi ļauj secināt, ka pēc aktīvu nodošanas
CDA
faktiski turpināja kopuzņēmuma,
PA
un
CD Albrechts
darbību.
98     Tomēr šis apstāklis pats par sevi nepierāda, ka šajā gadījumā pastāvēja nodoms izvairīties no rīkojuma par atgūšanu izpildes.
99     Šis secinājums ir jāizdara vēl jo vairāk tādēļ, ka – kā tas ir konstatēts Apstrīdētā lēmuma 103. apsvērumā –
CDA
samaksāja tirgus cenu par
LCA
aktīvu pārņemšanu, un tādējādi šis darījums nenozīmē, ka
CDA
faktiski saglabā konkurences priekšrocības, kas saistītas ar
LCA
piešķirtā atbalsta saņemšanu (šajā sakarā skat. šī sprieduma 76. punktā minēto spriedumu lietā Vācija/Komisija, 92. punkts).
100   Šajā gadījumā nevarētu uzskatīt, kā to Komisija norāda savos rakstveida apsvērumos, ka pēc
CDA
īstenotās aktīvu pārpirkšanas no
LCA
paliek tikai “tukša čaula, no kuras nav iespējams saņemt nelikumīgā atbalsta atmaksu”.
101   Ņemot vērā faktu, ka šajā gadījumā pēc lēmuma pieņemšanas par maksātnespējas procedūras uzsākšanu 2000. gada oktobrī
LCA
atradās likvidācijas procesā, ir jāatgādina – no judikatūras, kas attiecas uz uzņēmumiem, kas pēc atbalsta saņemšanas kļūst
maksātnespējīgi, izriet, ka agrāko stāvokli atjaunot un nelikumīgi izmaksātā atbalsta izveidoto konkurences izkropļojumu likvidēt
principā var, likvidējamā uzņēmuma pasīvā iegrāmatojot pienākumu atmaksāt attiecīgo atbalstu. Saskaņā ar šo judikatūru šāds
ieraksts būtu pietiekams, lai nodrošinātu lēmuma par valsts atbalsta, kas ir nesaderīgs ar kopējo tirgu, izpildi (šajā sakarā
skatīt. Tiesas 1986. gada 15. janvāra spriedumu lietā 52/84 Komisija/Beļģija,
Recueil
, 89. lpp., 14. punkts, un 1990. gada 21. marta spriedumu lietā C‑142/87 Beļģija/Komisija,
Recueil
, I‑959. lpp., 60. un 62. punkts).
102
CDA
un Vācijas Federatīvā Republika, neiebilstot pret Komisijas viedokli, turklāt apstiprināja, pirmkārt, ka
CDA
ir pārdota tikai daļa aktīvu, proti, pamatlīdzekļi, apgrozāmie līdzekļi, īstermiņa apgrozāmie līdzekļi un tehhniskā un preču
izplatīšanas tehnoloģiskā kompetence [
know‑how
] un, otrkārt, ka šādi rīkojoties varēja iegūt lielāku summu, nekā pārdodot attiecīgos aktīvus pa daļām.
103   Šo secinājumu neietekmē apstāklis, ka iegādes cena ir samaksāta, atpērkot pasīvus. Te ir jāatgādina, ka šāds apmaksas veids
neietekmē negatīvi kreditoru stāvokli, jo sabiedrības aktīvu samazināšanu kompensē līdzvērtīga tās pasīvu samazināšana. Turklāt
tiesas sēdes laikā
CDA
apstiprināja, un Komisija šajā sakarā tam neiebilda, ka
LCA
piederošā nekustamā īpašuma vērtība ir salīdzinoši liela, un tādēļ nevarētu uzskatīt, ka pēc tam, kad daļu tā aktīvu pārpirkusi
CDA
, šis uzņēmums ir kļuvis par “tukšu čaulu”.
104   Komisijas atsauce uz Apstrīdētā lēmuma 118. apsvērumu neļauj apstrīdēt šo analīzi. Faktiski ir jākonstatē, ka šajā apsvērumā
Komisija vispārīgi un tēlaini izklāsta kritērijus, ko tā piemēro, lai noteiktu, vai konkrēta darbība ietver atbalsta nepareizu
izmantošanu. Tomēr šajā apsvērumā šie kritēriji netiek piemēroti konkrētajai lietai.
105   Tādēļ ir jāsecina, ka, ņemot vērā vienīgi Apstrīdētajā lēmumā minētos faktiskos apstākļus, Komisija nevarēja izdarīt secinājumus
par to, ka šajā gadījumā pastāvējis nodoms izvairīties no rīkojuma par atgūšanu izpildes.
106   Attiecībā uz faktiskajiem apstākļiem, ko Komisija izvirzījusi savos rakstveida apsvērumos un tiesas sēdē, pietiek konstatēt,
ka tie nav norādīti Apstrīdētajā lēmumā un līdz ar to uz tiem nevar atsaukties, lai pamatotu rīkojuma par atgūšanu attiecināšanu
uz
CDA
.
107   Papildus Pirmās instances tiesa uzskata, ka šie dažādie apstākļi šajā gadījumā arī neļauj pierādīt, ka pastāvējusi izvairīšanās.
108   Turpinājumā ir jānoraida Komisijas pārmetumi par to, ka
CDA
īstenotā aktīvu pārpirkšana neatbilst ekonomikas loģikai. Te ir jākonstatē, ka administratīvās procedūras ietvaros Vācijas
iestādes un
CDA
vairākkārt uzsvēra –
CDA
īstenotā
LCA
aktīvu daļas pārpirkšana atbilda šai loģikai. Kaut gan “[aktīvu] nodošanas komerciālais raksturs” ir tikai viens no apstākļiem,
ko tā ņēmusi vērā, lai noteiktu, vai pastāvējusi izvairīšanās (Apstrīdētā lēmuma 118. apsvērums), Komisija Apstrīdētajā lēmumā
nav minējusi nevienu apsvērumu, lai apšaubītu Vācijas iestāžu un
CDA
nostāju.
109   Tāpat ir jāuzsver – viens vienīgs apstāklis, ka aktīvu pārpirkšanas laikā 1998. gada aprīlī
LCA
un
CDA
vadīja viena un tā pati persona un ka pēc šīs operācijas
CDA
tirgū darbojās kā kopuzņēmuma un
PA
pārņēmējs, neļauj secināt, ka
LCA
aktīvu pārpirkšanas mērķis bija izvairīties no Apstrīdētā lēmuma 2. pantā minētā rīkojuma par atgūšanu izpildes. Ar šiem
apstākļiem nepietiek, lai pierādītu, ka
CDA
ir rīkojies ar nodomu radīt šķēršļus Apstrīdētā lēmuma izpildei.
110   Visbeidzot, ir jānoraida Komisijas pārmetumi par to, ka
LCA
aktīvu nedalīta pārpirkšana netika veikta, izmantojot atklātu un pārskatāmu procedūru, un ka noteiktiem
LCA
konkurentiem tādējādi bija liegta iespēja iegūt aktīvus, ko minētā sabiedrība izmantoja, veicot subsidēto darbību. Gan Apstrīdētais
lēmums, gan noteikti lietas materiāli un 2004. gada 5. maija tiesas sēdes laikā Tīringenes pavalsts un
CDA
izdarītie paziņojumi turpretī norāda, ka
CDA
īstenotā
LCA
aktīvu pārpirkšana nav veikta nekavējoties, bet sekojusi neveiksmīgiem mēģinājumiem pārdot visu
LCA
trešām personām, ieskaitot lietas dalībnieka, kas iestājies lietā –
ODS
, mātes uzņēmumu (šajā sakarā skat. šī sprieduma 76. punktā minēto spriedumu lietā Vācija/Komisija, 95. punkts).
111   Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāsecina – Komisija nav pierādījusi darbības, kas pastāvējušas, lai izvairītos no Apstrīdētā
lēmuma izpildes, un kas varētu pamatot pienākuma uzlikšanu
CDA
atmaksāt kopuzņēmumam un tā pārņēmējiem piešķirto nelikumīgo atbalstu.
112   Līdz ar to Apstrīdētais lēmums neatbilst principiem, kas reglamentē nelikumīga valsts atbalsta atgūšanu, jo tajā ietverts
rīkojums par
PBK
, kopuzņēmumam,
PA
un
CD Albrechts
piešķirtā atbalsta atgūšanu no
CDA
.
113   Līdzīgs secinājums ir jāizdara par Apstrīdētā lēmuma 2. panta rīkojumu atgūt 1. pantā minēto atbalstu no “visiem uzņēmumiem,
kam bija vai būtu bijuši nodoti [
PBK
], [kopuzņēmuma] vai [
PA
] aktīvi un/vai infrastruktūra, lai izvairītos no [minētā] lēmuma izpildes”. Te pietiek konstatēt, ka rīkojuma par atgūšanu
attiecināšana uz šiem uzņēmumiem balstās uz tiem pašiem pamatiem, uz kuriem balstās šī rīkojuma attiecināšana uz
CDA
.
114   Ņemot vērā visu iepriekš minēto, konkrētais pamats ir jāpieņem.
115   Ņemot vērā visu iepriekš minēto, Apstrīdētā lēmuma 2. pants jāatceļ, jo tajā ietverts rīkojums atgūt Apstrīdētā lēmuma 1. pantā
aprakstīto atbalstu no sabiedrībām
CDA
un
LCA
, kā arī no visiem uzņēmumiem, kam bija vai būtu bijuši nodoti
PBK
, kopuzņēmuma vai
PA
aktīvi vai infrastruktūra, lai izvairītos no minētā lēmuma sekām.
116   Šajos apstākļos nav jāpārbauda citi prasītāja izvirzītie pamati, lai noteiktu Apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietvertā rīkojuma
par atgūšanu prettiesiskumu.
117   Te turklāt ir jāuzsver, ka
CDA
prasība, kā arī tas cita starpā izriet no prasības pieteikuma 2.–5. punkta, ir celta galvenokārt par Apstrīdēto lēmumu, ciktāl
tas atbilstoši tā 2. panta 3. punktam rīkojumu par atbalsta atgūšanu attiecina uz
CDA
, kā arī uz visiem uzņēmumiem, kam bija vai būtu bijuši nodoti
PBK
, kopuzņēmuma vai
PA
aktīvi vai infrastruktūra. Tā kā Apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa ir atcelta, tad nav nepieciešams lemt kopumā par visiem
CDA
izvirzītajiem pamatiem, kas saistīti ar Apstrīdētā lēmuma 1. pantu.

Par tiesāšanās izdevumiem
118   Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisijai spriedums nav labvēlīgs, tai
ir jāpiespriež atlīdzināt
CDA
tiesāšanās izdevumus saskaņā ar
CDA
prasījumiem.
119   Atbilstoši Reglamenta 87. panta 4. punkta trešajai daļai Pirmās instances tiesa var nolemt, ka personai, kas iestājusies lietā,
savi tiesāšanās izdevumi jāsedz pašai. Šajā gadījumā Vācijas Federatīvā Republika un
ODS
sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA
(trešā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
atcelt 2. panta 3. punktu Komisijas 2000. gada 21. jūnija Lēmumā 2000/796/EK par Vācijas valsts atbalstu
CDA Compact Disc Albrechts GmbH
(Tīringene);
2)
pārējā daļā prasība par lēmuma atcelšanu vairs nav jāizskata;
3)
Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina
CDA Datenträger Albrechts GmbH
tiesāšanās izdevumus. Vācijas Federatīvā Republika un
ODS OpTICal Disc Service GmbH
sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Azizi
García‑Valdecasas
Cooke
Jaeger

Dehousse
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2005. gada 19. oktobrī.
Sekretārs

Priekšsēdētājs
E. Coulon

J. Azizi
Satura rādītājs
Prāvas rašanās fakti
A –  Vispārējais konteksts
1.  Uzņēmuma dibināšanas posms (no 1990. līdz 1992. gadam)
2.  Pārstrukturēšanas posms (no 1993. līdz 1998. gadam)
3.  MTDA veiktā noteiktu aktīvu pārpirkšana
B –  Administratīvās procedūras norise
C –  Faktu konstatācija un juridiskais vērtējums
1.  Vācijas Federatīvās Republikas piešķirtā finansiālā palīdzība dibināšanas posmā
2.  Pārstrukturēšanas posmā piešķirtā finansiālā palīdzība
3.  Par atbalsta atgūšanu
4.  Apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa
Process un lietas dalībnieku prasījumi
Juridiskais pamatojums
I –  Ievada apsvērumi
II –  Par pamatu, kas izriet no EKL 87. panta 1. punkta un EKL 88. panta 2. punkta pārkāpuma
A –  Lietas dalībnieku argumenti
B –  Pirmās instances tiesas vērtējums
Par tiesāšanās izdevumiem
*
Tiesvedības valoda – vācu.