CELEX: 61996CJ0108
Tolkning av artikel 5 i EG-fördraget (nu artikel 10 EG) och artiklarna 30, 52, och 59 i EG-fördraget (nu artiklarna 28 EG, 43 EG och 49 EG i deras ändrade lydelse)
Nationell lagstiftning som förbjuder optiker att utföra vissa optiska undersökningar
Nationell lagstiftning som begränsar försäljningen av utrustning som möjliggör utförande av vissa optiska undersökningar, som endast får utföras av ögonläkare

Domskäl
1 Genom beslut av den 27 mars 1996, som inkom till domstolens kansli den 3 april samma år, har Tribunal de première instance de Bruxelles med stöd av artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) ställt två frågor om tolkningen av artikel 5 i EG-fördraget (nu artikel 10 EG) och artiklarna 30, 52 och 59 i EG-fördraget (nu artiklarna 28 EG, 43 EG och 49 EG i ändrad lydelse).
2 Frågorna har uppkommit i ett brottmål i vilket Carla Godts, Dennis Mac Quen, Youssef Antoun och Derek Pouton samt Grandvision Belgium SA (nedan kallat Grandvision), i egenskap av arbetsgivare till de fyra tilltalade, står åtalade för att olagligen ha utfört en eller flera uppgifter som omfattas av läkaryrket.
Tillämpliga bestämmelser
3 De tillämpliga nationella bestämmelserna finns dels i den kungliga kungörelsen av den 30 oktober 1964 (Moniteur belge av den 24 december 1964, s. 13274), om villkor för utövandet av optikeryrket i egna företag, i små och medelstora företag och inom detaljhandeln, i dess ändrade lydelse enligt kungliga kungörelser av den 16 september 1966, av den 14 januari 1975, av den 3 oktober 1978 och av den 2 mars 1988 (Moniteur belge av den 17 mars 1988, s. 3812), dels i den kungliga kungörelsen nr 78 av den 10 november 1967 om utövande av läkaryrket, om sjukskötaryrket, paramedicinsk verksamhet och om läkemedelsinköp för att hindra olagligt utövande av läkaryrket (Moniteur belge av den 14 november 1967, s. 11881).
4 Artikel 2.1 i kungliga kungörelsen av den 30 oktober 1964 har följande lydelse:
"Enligt denna kungörelse består optikeryrket i att på ett regelmässigt och självständigt sätt utföra en eller flera av följande verksamheter:
a) Verksamhet som består i att erbjuda allmänheten försäljning, underhåll och lagning av optiska artiklar avsedda för korrigering och/eller kompensation av synen.
aa) utprovning, anpassning, försäljning och underhåll av konstgjorda ögon,
b) utföra/genomföra ordinationer som lämnats av ögonläkare för korrigering av synen."
5 I artikel 2.1 första stycket i kungliga kungörelsen nr 78 föreskrivs följande;
"Endast den får utöva läkaryrket som innehar ett lagstadgat examensbevis motsvarande doktor i medicin, kirurgi och obstetrik som erhållits i överensstämmelse med lagstiftning om tilldelning av akademiska examina och universitetsexamina, såvida vederbörande inte lagligen befriats från denna skyldighet eller om vederbörande inte heller uppfyller de villkor som föreskrivs i artikel 7.1 och 7.2."
6 I den ovannämnda bestämmelsens andra stycke föreskrivs följande:
"Olagligt utövande av läkaryrket anses föreligga då en person som inte uppfyller samtliga villkor i första stycket i denna punkt regelbundet företar handlingar, som har till syfte att eller uppges ha till syfte att, med avseende på människor, undersöka ett hälsotillstånd, spåra sjukdomar och svagheter, ställa diagnos, föreskriva eller utföra en behandling av ett fysiskt eller psykiskt, verkligt eller misstänkt, patologiskt tillstånd eller ge vaccinationer."
7 Genom dom av den 28 juni 1989 (Cass., av den 28 juni 1989, Pas. 1989, I-1182) har Cour de cassation (Högsta domstolen i Belgien) fastställt att artikel 2.1 i kungliga kungörelsen av den 30 oktober 1964 skall tolkas med beaktande av bestämmelserna i kungliga kungörelsen nr 78.
8 Cour de cassation uttalade nämligen i denna dom att "även om det är tillåtet för optiker utan läkarexamen att företa handlingar avseende korrigering av rent optiska synfel, oavsett om de i detta syfte använder apparater eller instrument, är det under alla omständigheter förbjudet för dem att undersöka sina kunders syn på något annat sätt än genom att använda en metod enligt vilken endast patienten avgör vilka optiska synfel som han lider av, bland annat med hjälp av skalor på en syntavla, som kan vara inbyggda i ett kontrollinstrument, och genom vilken patienten själv ombesörjer korrigeringen genom att på förslag av optikern välja de glas som passar bäst. Optikern har härvid en skyldighet att ge sin kund rådet att uppsöka en ögonläkare om de erhållna uppgifterna ger upphov till tvivel avseende det konstaterade synfelets art."
Bakgrund till målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
9 Det framgår av handlingarna i målet att Grandvision är ett enligt belgisk rätt bildat aktiebolag som har sitt säte i Bryssel. Grandvision ingår i en företagsgrupp som marknadsför varor och tjänster inom optikområdet. Företaget kontrolleras av det enligt engelsk rätt bildade bolaget Vision Express UK Ltd. Dennis Mac Quen var verkställande direktör för det sistnämnda företaget innan han under perioden november 1990-juli 1991 verkade som styrelseledamot i Vision Express Belgium SA. Derek Pouton övertog hans tjänst under perioden juli 1991-1993.
10 Kort efter företagets bildande gjorde Vision Express Belgium SA reklam i Belgien avseende olika synundersökningar som utfördes i dess butiker, nämligen bland annat "datorstyrd tonometri" för mätning av ett "eventuellt förhöjt tryck i ögat", allmän "retinoskopi" för undersökning av "näthinnan" samt "mätning av synfältet med hjälp av ultramodern apparatur" och "biomikroskopi" för undersökning av "hornhinnan, bindhinnan, ögonlocken och tårvätskan ...". Denna reklamannons var uppenbarligen en direkt översättning av den reklam som gjorts i Förenade kungariket av företaget Vision Express UK Ltd.
11 På grundval av denna reklamannons framställde L'union professionnelle belge des médecins spécialistes en ophtalmologie et chirurgie oculaire (den belgiska branschorganisationen för ögonspecialistläkare och ögonkirurgi, nedan kallad UPBMO) i september 1991 ett yrkande om enskilt anspråk mot Grandvision för olagligt utövande av läkaryrket och vilseledande marknadsföring.
12 På grundval av förundersökningen väcktes åtal mot optikerna Dennis Mac Quen, Derek Pouton, Youssef Antoun och sekreteraren Carla Godts samt mot bolaget Grandvision - som i egenskap av arbetsgivare till de fyra tilltalade är civilrättsligt ansvarigt - vid Tribunal de première instance de Bruxelles, avdelningen för brottmål.
13 Tribunal de première instance de Bruxelles hyste tvivel om huruvida den belgiska lagstiftningen som anges i punkterna 3-6 i denna dom, såsom den tolkats av Cour de cassation, var förenlig med gemenskapsrätten och beslutade att vilandeförklara målet och framställa en begäran om förhandsavgörande till domstolen angående följande frågor:
"1) Är det förenligt med artiklarna 5, 52 och 59 i EG-fördraget att det som en följd av tolkningen eller tillämpningen av en nationell bestämmelse är förbjudet för optiker i andra medlemsstater att inom en medlemsstat - i samband med korrigering av rent optiska synfel - erbjuda tjänster som består i en objektiv synundersökning, det vill säga på annat sätt än att använda en metod genom vilken endast kunden avgör vilka synfel han lider av och själv ombesörjer erforderlig korrigering?
2) Är det förenligt med artikel 30 i EG-fördraget att det inom en medlemsstat uppställs hinder för att sälja utrustning som möjliggör en objektiv synundersökning i syfte att korrigera rent optiska synfel, såsom en autorefraktor, som en följd av att det i den nationella lagstiftningen finns ett förbud för optiker etablerade i andra medlemsstater att i den medlemsstaten erbjuda tjänster i form av en objektiv, det vill säga inte subjektiv, synundersökning, i samband med en korrigering av rent optiska synfel?"
14 Eftersom UPBMO överklagade detta beslut beslutade domstolens ordförande genom beslut av den 28 juni 1996 att vilandeförklara förfarandet. Efter att Cour de cassation, dit domen från Cour d'appel de Bruxelles (Belgien) hade överklagats, genom dom av den 12 maj 1999 hade fastställt att UPBMO återkallat överklagandet, återupptog domstolen förfarandet den 11 juni 1999.
Inledande anmärkningar
15 UPBMO har gjort gällande att målet vid den nationella domstolen avser rent inhemska förhållanden, som inte har någon som helst anknytning till gemenskapsrätten. Grandvision befinner sig nämligen, i egenskap av ett enligt belgisk rätt bildat bolag som driver verksamhet i Belgien, i en situation som inte omfattas av gemenskapsrättens tillämpningsområde.
16 I detta hänseende erinrar domstolen om att det framgår av de yttranden som inkommit till domstolen samt av de förtydliganden som gjorts under sammanträdet att Grandvision är ett aktiebolag som bildades enligt belgisk rätt år 1990 under namnet Vision Express Belgium av det nederländska bolaget VE Holdings BV. I egenskap av dotterbolag till det enligt engelsk rätt bildade bolaget Vision Express UK Ltd ingår det i en grupp av företag som är etablerade i olika medlemsstater och som marknadsför varor och tjänster inom optikområdet. Ett sådant företags rättsliga ställning omfattas av gemenskapsrätten enligt bestämmelserna i artikel 52 i fördraget.
17 Grandvision anser att den tolkning av den nationella lagstiftningen som omnämns i punkt 3 i denna dom inte enhälligt har godtagits av de belgiska myndigheterna. Bolaget har närmare bestämt gjort gällande att den tolkning som fastställts av Cour de cassation, som syftar till att förbjuda optiker utan läkarexamen att göra en objektiv undersökning av synen och att förbehålla ögonläkare rätten att utföra en sådan undersökning, inte delas av andra belgiska domstolar, varför det i Belgien inte är fastställt att det är förbjudet för optiker att utföra sådana undersökningar.
18 Domstolen konstaterar att när det finns eller förefaller finnas olika bedömningar bland de administrativa myndigheterna och domstolarna i en medlemsstat angående den riktiga tolkningen av en nationell lagstiftning, särskilt vad gäller dess exakta innebörd, ankommer det inte på domstolen att avgöra vilken tolkning som överensstämmer med eller som bäst överensstämmer med gemenskapsrätten. Det åligger däremot domstolen att tolka gemenskapsrätten mot bakgrund av de faktiska och rättsliga omständigheter som uppgivits av den nationella domstolen, för att ge denna de uppgifter som den behöver för att lösa tvisten i fråga.
Tolkningsfrågorna
19 Den hänskjutande domstolen har ställt frågorna för att få klarhet i huruvida det är förenligt med artiklarna 5, 30, 52 och 59 i fördraget att behöriga instanser i en medlemsstat tolkar nationell lagstiftning om utövande av läkarvård, i samband med korrigering av rent optiska synfel, på så sätt att objektiva synundersökningar (det vill säga undersökningar där det inte används en metod som innebär att endast kunden avgör vilka synfel han lider av) i samband med korrigering av rent optiska synfel endast får utföras av ögonläkare, vilket utesluter bland annat optiker utan läkarexamen.
20 Eftersom målet vid den nationella domstolen varken avser tjänster som Grandvision eller dess samarbetspartner tillhandahåller mottagare i andra medlemsstater eller medlemsstaternas skyldigheter enligt artikel 5 i fördraget är det inte nödvändigt att bedöma huruvida förbudet i målet vid den nationella domstolen (nedan kallat det omtvistade förbudet) är förenligt med artiklarna 5 och 59 i fördraget.
21 Vad beträffar artikel 30 i fördraget kan det konstateras att om det omtvistade förbudet anses medföra restriktiva verkningar för den fria rörligheten för varor är dessa verkningar en oundviklig följd av detta förbud. Om förbudet anses vara motiverat, måste dess verkningar godtas enligt artikel 30 i fördraget.
22 När det gäller artikel 52 i fördraget konstaterar domstolen att frågan huruvida en objektiv synundersökning är en verksamhet som är förbehållen ögonläkare inte regleras av rådets direktiv 75/362/EEG och 75/363/EEG av den 16 juni 1975 om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för läkare inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster och om samordning av bestämmelserna i lagar och andra författningar om verksamhet som läkare (EGT L 167, s. 1 respektive s. 14) och inte heller av rådets direktiv 93/16/EEG av den 5 april 1993 om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande av deras utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis (EGT L 165, s. 1; svensk specialutgåva, område 6, volym 4, s. 102), som upphävde de två tidigare nämnda direktiven. Det är dessutom ostridigt att optikers verksamhet inte är föremål för någon särskild gemenskapslagstiftning.
23 UPBMO har gjort gällande att under dessa omständigheter kan medlemsstaterna förbehålla de personer som är bäst kvalificerade, det vill säga ögonläkare, rätten att utföra vissa synundersökningar. Domstolen fastställde i dom av den 3 oktober 1990 i mål C-61/89, Bouchoucha (REG 1990, s. I-3551, punkt 12) att det i avsaknad av gemenskapslagstiftning avseende den paramedicinska verksamheten i fråga i det målet står varje medlemsstat fritt att reglera denna verksamhet inom sitt territorium, under förutsättning att ingen diskriminering görs mellan statens egna medborgare och medborgare från andra medlemsstater. Samma överväganden är tillämpliga på målet vid den nationella domstolen.
24 Under den tid som denna harmonisering inte genomförts avseende de i målet vid den nationella domstolen berörda verksamheterna, är medlemsstaterna i princip behöriga att fastställa villkoren för att påbörja nämnda verksamheter. De är likväl skyldiga att iaktta såväl de grundläggande friheter som föreskrivs i EG-fördraget (se dom av den 29 oktober 1998 i de förenade målen C-193/97 och C-194/97, De Castro Freitas och Escallier, REG 1998, s. I-6747, punkt 23 och av den 3 oktober 2000 i mål C-58/98, Corsten, REG 2000, s. I-7919, punkt 31).
25 Enligt artikel 52 andra stycket i fördraget skall etableringsfriheten utövas på de villkor som etableringslandets lagstiftning föreskriver för sina egna medborgare. Härav följer att i de fall rätten att starta eller utöva en särskild verksamhet är reglerad i värdmedlemsstaten skall medborgare i andra medlemsstater som vill utöva denna verksamhet i princip uppfylla de villkor som följer av dessa bestämmelser (dom av den 30 november 1995 i mål C-55/94, Gebhard, REG 1995, s. I-4165, punkt 36).
26 Det framgår emellertid av domstolens rättspraxis att nationella åtgärder som kan hindra utövandet av de grundläggande friheter som garanteras av fördraget kan vara berättigade endast om de uppfyller fyra förutsättningar. De skall tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt, de skall motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset, de skall vara ägnade att säkerställa förverkligandet av den målsättning som eftersträvas genom dem och de skall inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå denna målsättning (se dom av den 31 mars 1993 i mål C-19/92, Kraus, REG, 1993, s. I-1663, punkt 32, svensk specialutgåva, volym 14, s. 167, domen i det ovannämnda målet Gebhard, punkt 37, och senast dom av den 4 juli 2000 i mål C-424/97, Haim, REG 2000, s. I-5123, punkt 57).
27 I detta avseende konstaterar domstolen först att det omtvistade förbudet tillämpas på de personer som det riktar sig till oberoende av nationalitet och etableringsmedlemsstat.
28 När det gäller frågan huruvida det föreligger tvingande hänsyn till allmänintresset som kan motivera den inskränkning av etableringsfriheten som följer av det omtvistade förbudet erinrar domstolen om att skydd för folkhälsan ingår i de hänsyn som enligt artikel 56.1 i EG-fördraget (nu artikel 46.1 EG i ändrad lydelse) kan motivera inskränkningar som följer av en särskild reglering för utländska medborgare. Skydd för folkhälsan kan sålunda i princip motivera även nationella åtgärder som tillämpas utan åtskillnad, såsom i förevarande fall.
29 Vikten av att skydda folkhälsan framhålls också av att det i artikel 3 o i EG-fördraget (nu artikel 3.1 p EG i ändrad lydelse) föreskrivs att gemenskapens verksamhet, på de villkor och i den takt som anges i fördraget, skall innefatta bidrag till att uppnå en hög hälsoskyddsnivå.
30 Om en medlemsstat väljer att förbehålla en viss yrkesgrupp, såsom ögonläkare, som besitter särskilda kvalifikationer rätten att på deras patienter utföra en objektiv synundersökning med hjälp av ett sofistikerat instrument som gör det möjligt att mäta trycket i ögat, fastställa synfältet eller analysera näthinnan, kan detta anses vara ett medel som är ägnat att uppnå en hög hälsoskyddsnivå.
31 Under dessa omständigheter skall det undersökas om det omtvistade förbudet är nödvändigt och står i proportion till syftet att uppnå en hög hälsoskyddsnivå.
32 Grandvision, som visserligen erkänner vikten av att skydda folkhälsan, har bestritt att det faktum att ögonläkare besitter bättre yrkesmässiga kvalifikationer än optiker kan motivera att objektiva synundersökningar av rent optiska synfel skall förbehållas dem. Bolaget har gjort gällande att det inte är bevisat att optikers användning av dessa instrument innebär en risk för folkhälsan, särskilt inte med hänsyn till att de verksamheter som avses i målet vid den nationella domstolen är lagliga i andra medlemsstater även då de utförs av optiker utan läkarexamen.
33 Domstolen erinrar härvid om att det förhållandet att en medlemsstat tillämpar bestämmelser som är mindre stränga än dem som tillämpas av en annan medlemsstat inte i sig innebär att de senare bestämmelserna är för långtgående och därmed oförenliga med gemenskapsrätten (se dom av den 10 maj 1995 i mål C-384/93, Alpine Investments, REG 1995, s. I-1141, punkt 51 och av den 12 december 1996 i mål C-3/95, Reisebüro Broede, REG 1996, s. I-6511, punkt 42).
34 Att en medlemsstat har valt ett annat skyddssystem än det som har antagits i en annan medlemsstat påverkar inte i sig bedömningen av om bestämmelserna på området är nödvändiga och står i proportion till sitt syfte (dom av den 21 oktober 1999 i mål C-67/98, Zenatti, REG 1999, s. I-7289, punkt 34).
35 Det skall emellertid påpekas att det omtvistade förbudet, som i målet vid den nationella domstolen åberopats som grund för åtalet, inte uttryckligen framgår av en bestämmelse i den nationella lagstiftningen, utan i stället framgår av den tolkning som Cour de cassation år 1989 gjorde av ett visst antal nationella bestämmelser som var tillämpliga inom detta område i syfte att uppnå en hög hälsoskyddsnivå. Det framgår att denna tolkning är grundad på en bedömning av de risker för folkhälsan som skulle kunna uppstå om optiker beviljades tillstånd att utföra vissa synundersökningar.
36 En sådan bedömning kan emellertid komma att ändras med tiden, särskilt på grund av de vetenskapliga och tekniska framsteg som görs inom området. I detta hänseende skall det påpekas att Bundesverfassungsgericht (Tyskland) i sitt beslut av den 7 augusti 2000 (1BvR 254/99) fastställde att de risker som skulle kunna uppstå om optiker beviljades tillstånd att utföra vissa synundersökningar på sina kunder, såsom dataorstyrd tonometri och perimetri, inte är av sådan beskaffenhet att de motiverar ett förbud för optiker att utföra dessa undersökningar.
37 Det ankommer på den nationella domstolen att med beaktande av bestämmelserna i fördraget om etableringsfrihet och kraven vad gäller rättssäkerhet och skydd för folkhälsan bedöma huruvida myndigheternas tolkning av den nationella rätten i detta hänseende förblir en giltig grund för den talan om enskilt anspråk som väckts vid den nationella domstolen.
38 Tolkningsfrågorna skall därför besvaras så att på gemenskapsrättens nuvarande stadium utgör inte artikel 52 i fördraget något hinder mot att behöriga instanser i en medlemsstat tolkar den nationella lagstiftningen om utövande av läkaryrket, i samband med korrigering av rent optiska synfel, på så sätt att en objektiv undersökning av synfel, det vill säga en undersökning enligt vilken endast patienten avgör vilka optiska synfel han lider av, på grund av hänsyn till folkhälsan, är förbehållen en yrkesgrupp med speciella kvalifikationer, nämligen ögonläkare, vilket utesluter bland andra optiker utan läkarexamen. Det ankommer på den nationella domstolen att, med beaktande av bestämmelserna i fördraget om etableringsfrihet och kraven vad gäller rättssäkerhet och skydd för folkhälsan, bedöma huruvida myndigheternas tolkning av den nationella rätten i detta hänseende förblir en giltig grund för det åtal som väckts vid den nationella domstolen.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
39 De kostnader som har förorsakats kommissionen, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 27 mars 1996 har ställts av Tribunal de première instance de Bruxelles - följande dom:
På gemenskapsrättens nuvarande stadium utgör inte artikel 52 i EG-fördraget (nu artikel 43 EG i ändrad lydelse) hinder mot att behöriga instanser i en medlemsstat tolkar den nationella lagstiftningen om utövande av läkaryrket, i samband med korrigering av rent optiska synfel, på så sätt att en objektiv undersökning av synfel, det vill säga en undersökning enligt vilken endast patienten avgör vilka optiska synfel han lider av, på grund av hänsyn till folkhälsan, är förbehållen en yrkesgrupp med speciella kvalifikationer, nämligen ögonläkare, vilket utesluter bland andra optiker utan läkarexamen.
Det ankommer på den nationella domstolen att, med beaktande av bestämmelserna i fördraget om etableringsfrihet och kraven vad gäller rättssäkerhet och skydd för folkhälsan, bedöma huruvida myndigheternas tolkning av den nationella rätten i detta hänseende förblir en giltig grund för det åtal som väckts vid den nationella domstolen.