CELEX: 62008CJ0014
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah
Predlog za sprejetje predhodne odločbe
Pristojnost Sodišča
Pojem ‚spor‘
Uredba (ES) št. 1348/2000
Vročanje zunajsodnih pisanj izven sodnega postopka
Notarska listina

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 16 Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 z dne 29. maja 2000 o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah (
UL L 160, str. 37
).
Ta predlog je bil vložen v okviru tožbe, ki jo je družba Roda Golf & Beach Resort SL (v nadaljevanju: Roda Golf) vložila pri Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n
o
5 de San Javier (prvostopenjsko in preiskovalno sodišče št. 5 v San Javieru) zoper odločbo sodnega tajnika tega sodišča, da naslovnikom s sedežem v Združenem kraljestvu in na Irskem izven sodnega postopka ne bo vročena notarska listina o vročitvi in pozivu, s katero se ugotavlja enostransko razdrtje šestnajstih pogodb o prodaji nepremičnine, ki jih je družba Roda Golf sklenila z vsakim od navedenih naslovnikov.
Pravni okvir
Pravo Skupnosti in mednarodno pravo
Svet Evropske unije je z aktom z dne 26. maja 1997 na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji (člene od K do K.9 Pogodbe o Evropski uniji so nadomestili členi od 29 EU do 42 EU) sestavil Konvencijo o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah Evropske unije (
UL C 261, str. 1
).
Ta konvencija ni začela veljati. V delu, v katerem je njeno besedilo navdihnilo besedilo Uredbe št. 1348/2000, se je preambula uredbe sklicevala na pojasnjevalno poročilo te konvencije (UL 1997, C 261, str. 26).
Uredba št. 1348/2000 ureja vročanje sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih in gospodarskih zadevah v državah članicah.
V uvodni izjavi 2 te uredbe je navedeno:
„Pravilno delovanje notranjega trga vključuje potrebo po izboljšanem in hitrejšem pošiljanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih in gospodarskih zadevah zaradi vročanja med državami članicami.“
V uvodni izjavi 6 je navedeno:
„Učinkovitost in hitrost sodnih postopkov v civilnih zadevah pomeni, da mora posredovanje sodnih in zunajsodnih pisanj potekati neposredno in s hitrimi sredstvi med lokalnimi organi, ki jih imenujejo države članice […]“
Člen 2(1) Uredbe št. 1348/2000 določa, da „[v]saka država članica imenuje javne uradnike, organe ali druge osebe, v nadaljevanju: ‚organi za pošiljanje‘, ki so pristojni za pošiljanje sodnih ali zunajsodnih pisanj za vročitev v drugo državo članico.“ Na podlagi člena 23(1) navedene uredbe države članice sporočajo ta podatek Komisiji Evropskih skupnosti, ki ga objavi v Uradnem listu.
Iz sporočil, ki jih je Kraljevina Španija posredovala v skladu z navedenim členom 23 (UL 2001, C 151, str. 4, in C 202, str. 10), je razvidno, da so v Španiji organi za pošiljanje Secretarios Judiciales (sodni tajniki) različnih Juzgados (enoosebni sodni organi) in Tribunales (kolektivni sodni organi).
Člen 16 Uredbe št. 1348/2000 iz poglavja III z naslovom „Zunajsodna pisanja“ določa:
„Zunajsodna pisanja se pošiljajo za vročitev v drugi državi članici v skladu z določbami te uredbe.“
Člen 17(b) te uredbe predvideva sestavo glosarja pisanj, ki se lahko vročajo po navedeni uredbi.
Ta glosar je Priloga II k Odločbi Komisije 2001/781/ES z dne 25. septembra 2001 o sprejemu priročnika sprejemnih organov in glosarja pisanj, ki se vročajo v skladu z Uredbo št. 1348/2000 (
UL L 298, str. 1
, in – popravki – UL 2002, L 31, str. 88, ter UL 2003, L 60, str. 3), kakor je bila spremenjena z Odločbo Komisije 2007/500/ES z dne (
UL L 185, str. 24
). Zajema podatke, ki jih na podlagi člena 17(b) Uredbe št. 1348/2000 zagotovijo države članice. Glede Španije je zlasti navedeno, da „zunajsodna pisanja, ki se lahko vročajo, niso sodni dokumenti, izda pa jih javni organ, pristojen za vročanje v skladu s španskim zakonom“.
Uredba (ES) št. 1393/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah (vročanje pisanj) in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 (
UL L 324, str. 79
), ki je začela v celoti veljati , je nadomestila Uredbo št. 1348/2000.
Haaška konvencija o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v tujini z dne 15. novembra 1965 uvaja mehanizem upravnega sodelovanja, ki omogoča vročanje pisanja s posredovanjem centralnega organa. Člen 17 te konvencije vsebuje določbe o vročanju zunajsodnih pisanj.
V skladu s členom 20(1) Uredbe št. 1348/2000 ta prevlada nad določbami, ki jih vsebuje Haaška konvencija z dne 15. novembra 1965.
Nacionalno pravo
V členih 223 in 224 zakona o civilnem postopku 1/2000 (Ley 1/2000, de Enjuiciamiento Civil) z dne 7. januarja 2000 (BOE št. 7 z dne , str. 575, v nadaljevanju: LEC) je ureditev za odločbe, ki jih izda sodni tajnik civilnega sodišča, opredeljena tako:
„Člen 223: Ukrepi procesnega vodstva
1.   Sodni tajniki morajo sprejeti ukrepe procesnega vodstva, da bo postopek potekal v skladu z zakonom.
2.   Ukrepi procesnega vodstva vključujejo predmet, ime sodnega tajnika, ki je njihov avtor, datum in podpis sodnega tajnika.
Člen 224: Revizija ukrepov procesnega vodstva
1.   Ukrepi procesnega vodstva, s katerimi se odloča o vprašanjih, o katerih je v skladu z zakonom treba odločiti z začasno odločbo, sklepom ali sodbo, so nični.
2.   Poleg primerov iz zgornjega odstavka se ukrepi procesnega vodstva lahko razveljavijo tudi na zahtevo oškodovane stranke, če se z njimi krši pravna določba ali urejajo vprašanja, o katerih je treba v skladu s tem zakonom odločiti z začasno odločbo, ki jo izreče sodnik.
3.   Zahteva iz prejšnjega odstavka se preuči in reši v skladu z določbami, ki se uporabljajo za predlog za revizijo.“
V zvezi s predlogom za revizijo, na katerega napotuje člen 224 LEC, njegov člen 454 določa:
„Neizpodbojnost sklepa o predlogu za revizijo
Razen v primerih, v katerih je mogoče vložiti pritožbo, zoper sklep o predlogu za revizijo ni nobenega pravnega sredstva, vendar to ne vpliva na možnost, da se v morebitni pritožbi zoper dokončno odločbo ponovno postavi vprašanje, ki je predmet predloga za revizijo.“
V skladu s členom 455 LEC je pritožba zoper začasne odločbe Juzgados de Primera Instancia mogoča, če so odločbe „dokončne“ ali če „je to izrecno določeno z zakonom “.
Spor v glavni svari in vprašanji za predhodno odločanje
Roda Golf, družba španskega prava, je 2. novembra 2007 sodnemu tajniku predložitvenega sodišča predlagala, naj v skladu z Uredbo št. 1348/2000 pristojnim sprejemnim organom v Združenem kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska ter na Irskem prenese šestnajst pisem za naslovljence s sedežem v teh dveh državah članicah. Cilj teh pisem je bil enostransko razdrtje pogodb o prodaji nepremičnin, ki so bile sklenjene med to družbo in navedenimi naslovljenci. Iz njihove vsebine ni razvidna nobena povezava s kakšnim tekočim sodnim postopkom.
Kot je razvidno iz spisa, ki ga je Sodišču posredovalo predložitveno sodišče, in kot je tožeča stranka v postopku v glavni stvari zatrjevala v svojih stališčih, je ta pri notarju iz San Javiera dala sestaviti listino o vročitvi in pozivu, ki je vpisana v notarski vpisnik pod številko 111, in od notarja zahtevala, naj jo vroči prek sodnega tajnika, ki je na podlagi sporočila, ki ga je Kraljevina Španija posredovala v skladu s členom 23 Uredbe št. 1348/2000, pristojni organ.
Sodni tajnik predložitvenega sodišča je zavrnil prenos pisanja iz postopka v glavni stvari, ker naj njegova vročitev ne bi bila v okviru sodnega postopka in naj torej ne bi spadala na področje uporabe Uredbe št. 1348/2000.
Družba Roda Golf je zoper to odločbo vložila tožbo pri predložitvenem sodišču. Zatrjevala je zlasti, da se lahko zunajsodna pisanja na podlagi Uredbe št. 1348/2000 vročajo izven sodnega postopka.
V teh okoliščinah je Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n
o
5 de San Javier prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali se Uredba št. 1348/2000 […] uporablja za vročitev povsem zunajsodnih pisanj, kadar se ta vročitev opravi med posamezniki z uporabo materialnih sredstev in sodelovanjem osebja sodišč Evropske unije ter na podlagi evropskih predpisov, ne da bi bil sprožen kakršen koli sodni postopek?
2.
Ali spada na področje uporabe Uredbe št. 1348/2000 le pravosodno sodelovanje med državami članicami v okviru tekočega sodnega postopka (členi 61(c) ES, 67(1) ES in 65 ES ter uvodna izjava 6 Uredbe št. 1348/2000)?“
Pristojnost Sodišča
Komisija Evropskih skupnosti uveljavlja dva ugovora nepristojnosti Sodišča glede postavljenih vprašanj. Na prvem mestu zatrjuje, da bo odločba, ki jo bo predložitveno sodišče sprejelo v postopku v glavni stvari, dokončna sodba, zoper katero bo mogoče vložiti pritožbo v skladu s členom 455 LEC. Tako naj bi bil predlog za sprejetje predhodne odločbe nedopusten, saj lahko v skladu s členom 68 ES vprašanja za predhodno odločanje v okviru naslova IV iz tretjega dela Pogodbe ES postavljajo le nacionalna sodišča, zoper odločitve katerih ni pravnega sredstva.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da če se postavi vprašanje o razlagi aktov institucij Evropske skupnosti na podlagi navedenega naslova IV v postopku, ki teče pred sodiščem države članice, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, v skladu s členom 68 ES to sodišče – če meni, da je za izrek njegove sodbe potrebna odločitev – od Sodišča zahteva, naj odloči o tem vprašanju.
Vprašanji, ki sta bili postavljeni v tem postopku, se nanašata na razlago Uredbe št. 1348/2000. Sprejel jo je Svet na podlagi členov 61(c) ES in 67(1) ES, ki sta v tretjem delu, naslov IV, Pogodbe ES, torej se v obravnavani zadevi člen 68 ES uporablja.
V teh okoliščinah lahko le sodišče države članice, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, od Sodišča zahteva, naj odloči o vprašanju glede razlage navedene uredbe.
Generalni pravobranilec je v zvezi s tem v točki 41 sklepnih predlogov ugotovil neenotnost španske sodne prakse glede možnosti vložitve pravnega sredstva zoper odločbo, kakršno bo predložitveno sodišče sprejelo v postopku v glavni stvari. Čeprav Komisija v zvezi s tem navaja nekatere nacionalne začasne odločbe, s katerimi je bila taka možnost priznana, pa vendar ne le da obstaja nasprotna sodna praksa, temveč v zvezi s tem ni enotnosti niti v pravni teoriji, saj del pravne teorije zanika vsakršno možnost pravnega sredstva v takem postopku.
Vendar Sodišče ni dolžno odločiti o tem spornem vprašanju. V obravnavani zadevi je predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe navedlo, da bo odločba, ki jo bo sprejelo v zadevi v glavni stvari, sprejeta na zadnji stopnji.
Prvi ugovor nepristojnosti, ki ga uveljavlja Komisija, je torej treba zavrniti.
Na drugem mestu Komisija meni, da predložitvenemu sodišču ni predložen spor, temveč „zunajsodni spis“. Sodišče naj torej ne bi bilo pristojno za odločanje o postavljenih vprašanjih, če se ta postavijo v primeru, ko nacionalno sodišče nastopa kot upravni organ in ne izvaja sodnih funkcij.
Iz Sodišču predloženega spisa je razvidno, da sta bili vprašanji za predhodno odločanje postavljeni v zvezi s predlogom za revizijo, vloženem zoper odločbo sodnega tajnika o zavrnitvi vročitve pisanja iz postopka v glavni stvari. V okviru tega predloga je edina stranka postopka tožeča stranka v glavni stvari.
Glede tega je treba opozoriti, da člen 234 ES, ki se v skladu s členom 68 ES uporablja za naslov IV iz tretjega dela Pogodbe ES, predloga Sodišču za sprejetje predhodne odločbe ne pogojuje s kontradiktornostjo postopka, med katerim bo nacionalno sodišče postavilo vprašanje za predhodno odločanje (glej sodbo z dne 17. maja 1994 v zadevi Corsica Ferries, C-18/93, Recueil, str. I-1783, točka 12).
Vendar pa iz navedenega člena 234 ES izhaja, da lahko nacionalna sodišča sprožijo postopek pred Sodiščem le, če pred njimi poteka postopek in če odločajo v postopku, ki bo privedel do izdaje sodne odločbe (glej sklepa z dne 18. junija 1980 v zadevi Borker, 138/80, Recueil, str. 1975, točka 4, in z dne v zadevi Greis Unterweger, 318/85, Recueil, str. 955, točka 4; sodbi z dne v zadevi Job Centre, C-111/94, Recueil, str. I-3361, točka 9, in z dne v zadevi Salzmann, C-178/99, Recueil, str. I-4421, točka 14).
Če torej predložitveni organ ravna v vlogi upravnega organa, ne da bi bil hkrati pozvan odločati v sporu, ni mogoče šteti, da opravlja sodno funkcijo. Tako je na primer, če odloča o zahtevi za vpis družbe v register na podlagi postopka, katerega cilj ni razglasitev ničnosti akta, ki krati pravico vlagatelja predloga (glej zgoraj navedeni sodbi Job Centre, točka 11, in Salzmann, točka 15, ter sodbo z dne 15. januarja 2002 v zadevi Lutz in drugi, C-182/00, Recueil, str. I-547, točka 14; glej v tem smislu tudi sodbo z dne v zadevi Cartesio,
C-210/06, ZOdl., str. I-9641
, točka 57).
Nasprotno pa sodišče, ki odloča o pritožbi zoper odločitev nižjega sodišča, pristojnega za vodenje registra, ki noče ugoditi taki prošnji za vpis, s tem da je cilj pritožbe razglasitev ničnosti navedene odločitve, za katero se domneva, da krati pravico vlagatelja predloga, odloča o sporu in opravlja sodno funkcijo (glej zgoraj navedeno sodbo Cartesio, točka 58). Zato je v takem primeru treba sodišče, ki odloča o pritožbi, načeloma šteti za sodišče, ki je pooblaščeno Sodišču postaviti vprašanje za predhodno odločanje na podlagi člena 234 ES (glej v zvezi s tem zlasti sodbe z dne 15. maja 2003 v zadevi Salzmann, C-300/01, Recueil, str. I-4899; z dne v zadevi SEVIC Systems, C-411/03, ZOdl., str. I-10805; z dne v zadevi Möllendorf in Möllendorf-Niehuus, C-117/06, ZOdl., str. I-8361, in zgoraj navedeno sodbo Cartesio).
Ta sodna praksa se lahko uporabi tudi v obravnavani zadevi. Če je mogoče šteti, da sodni tajnik, ki mu je na podlagi Uredbe št. 1348/2000 predložen predlog za vročitev sodnih ali zunajsodnih pisanj, ravna v vlogi upravnega organa, ki ni hkrati pozvan, naj odloča v sporu, pa to ne velja za sodišče, ki mora odločiti o pravnem sredstvu, ki je bilo vloženo zoper odločbo sodnega tajnika o zavrnitvi predlagane vročitve.
Cilj takega pravnega sredstva je namreč razveljavitev navedene zavrnitve, ki domnevno krati pravico vlagatelja predloga, in sicer pravico do vročitve nekaterih pisanj tako, kot je določeno z Uredbo št. 1348/2000.
Zato je predložitvenemu sodišču predložen spor in torej izvaja sodno funkcijo.
Okoliščina, da je sodni tajnik del organizacijske strukture predložitvenega sodišča, ne more omajati tega sklepa. Ne vpliva namreč na sodno naravo funkcije, ki jo predložitveno sodišče izvaja v postopku v glavni stvari, saj je cilj tega postopka razveljavitev akta, ki domnevno krati pravice vlagatelja predloga.
Iz tega je razvidno, da je treba tudi drugi ugovor nepristojnosti, ki ga uveljavlja Komisija, zavrniti.
Sodišče je torej pristojno, da odgovori na postavljeni vprašanji.
Vprašanji za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali vročanje zunajsodnih pisanj izven sodnega postopka, ki se opravlja med posamezniki, spada na področje uporabe navedene uredbe.
Uvodna ugotovitev
Najprej je treba ugotoviti, ali je pojem „zunajsodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe št. 1348/2000 pojem prava Skupnosti ali, nasprotno, pojem nacionalnega prava.
Španska, češka, nemška, grška, latvijska, madžarska in poljska vlada menijo, da je treba vsebino pojma zunajsodnega pisanja določiti glede na pravo posamezne države članice. Zatrjujejo, da Uredba št. 1348/2000 prepušča državam članicam odločitev, ali se lahko zunajsodna pisanja vročajo, in, če se, katera. V zvezi s tem se sklicujejo na člen 17(b) te uredbe, ki kot pravilo za njeno izvajanje predvideva sestavo glosarja pisanj, ki se lahko vročajo po tej uredbi, in poudarjajo, da so v tem glosarju določeni seznami teh pisanj, katerih vsebina se med državami članicami razlikuje.
Opozoriti je treba, da je cilj Uredbe št. 1348/2000 izboljšati in pospešiti pošiljanje sodnih in zunajsodnih pisanj med državami članicami v civilnih in gospodarskih zadevah zaradi vročanja. Kljub temu pa ta uredba pojma zunajsodnega pisanja ne opredeli natančno in enotno.
Navedena uredba v skladu s členom 17(b) Komisiji prepušča nalogo, da po posvetovanju z državami članicami sestavi glosar, v katerem so navedena pisanja, ki se lahko vročajo. V uvodnem delu tega glosarja je navedeno, da so tako sporočene informacije držav članic le informativnega značaja. Iz njegove vsebine pa je razvidno, da so države članice pod nadzorom Komisije na različne načine opredelile pisanja, za katera menijo, da se lahko vročajo po navedeni uredbi. Vendar ne glede na obstoj navedenega glosarja velja, da je treba pojem „zunajsodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe št. 1348/2000 šteti za pojem prava Skupnosti.
Namen Amsterdamske pogodbe ustvariti območje svobode, varnosti in pravice, ki tako daje Skupnosti novo razsežnost, in prenos iz Pogodbe EU v Pogodbo ES ureditve, ki dopušča sprejem ukrepov, ki spadajo na področje pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah s čezmejnim učinkom, namreč pričata o volji držav članic po utrditvi takih ukrepov v pravnem redu Skupnosti in s tem potrditvi načela, da jih je treba razlagati avtonomno (sodba z dne 8. novembra 2005 v zadevi Leffler, C-443/03, ZOdl., str. I-9611, točka 45).
Poleg tega izbira oblike uredbe, in ne direktive, ki jo je sprva predlagala Komisija (glej UL 1999, C 247 E, str. 11), kaže na pomen, ki ga zakonodajalec Skupnosti namenja neposredni in enotni uporabi določb Uredbe št. 1348/2000 (zgoraj navedena sodba Leffler, točka 46).
Iz tega je razvidno, da je pojem „zunajsodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe št. 1348/2000 pojem prava Skupnosti.
Področje uporabe Uredbe št. 1348/2000
Glede vprašanja, ali vročanje zunajsodnih pisanj izven sodnega postopka spada na področje uporabe Uredbe št. 1348/2000, španska in slovaška vlada zatrjujeta, da bi moral biti dokument dejansko povezan bodisi s sodnim postopkom, ki je v teku, bodisi z uvedbo takega postopka, da bi se ga lahko štelo za zunajsodno pisanje.
Družba Roda Golf, nemška, grška, italijanska, latvijska, madžarska in poljska vlada ter Komisija menijo drugače.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je pravna podlaga Uredbe št. 1348/2000 člen 61(c) ES. Ta določba omogoča, da se za postopno vzpostavitev območja svobode, varnosti in pravice sprejmejo v členu 65 ES navedeni ukrepi. Ti ukrepi s področja pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah s čezmejnimi posledicami so v skladu z navedenim členom 65 ES med drugim namenjeni izboljšanju in poenostavitvi sistema čezmejne vročitve sodnih in zunajsodnih pisanj, kolikor je potrebno za pravilno delovanje notranjega trga.
V uvodni izjavi 2 Uredbe št. 1348/2000 je prav tako navedeno, da pravilno delovanje notranjega trga vključuje potrebo po izboljšanem in hitrejšem pošiljanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih in gospodarskih zadevah zaradi vročanja med državami članicami.
Člen 65 ES in Uredba št. 1348/2000 sta tako namenjena vzpostavitvi sistema vročanja znotraj Skupnosti, katerega cilj je pravilno delovanje notranjega trga.
Ob upoštevanju navedenega cilja pravosodno sodelovanje iz tega člena in te uredbe ne more biti omejeno zgolj na sodne postopke. Do sodelovanja namreč lahko pride tako v sodnem postopku kot izven njega, če ima to sodelovanje čezmejne posledice in je potrebno za pravilno delovanje notranjega trga.
V nasprotju s trditvami španske, poljske in slovaške vlade dejstvo, da se v uvodni izjavi 6 Uredbe št. 1348/2000 omenja le učinkovitost in hitrost sodnih postopkov, ne zadošča, da bi s področja uporabe te uredbe izvzeli vsako pisanje, ki ni del sodnega postopka. Ta uvodna izjava se namreč nanaša le na eno od posledic glavnega cilja navedene uredbe. Omenjanje zunajsodnih pisanj v okviru sodnih postopkov v navedeni uvodni izjavi je zato treba razumeti tako, da se vročanje takega pisanja lahko zahteva v okviru sodnega postopka.
Poleg tega je pisanje, ki je bilo v postopku v glavni stvari posredovano sodnemu tajniku, sestavil notar, kot je to razvidno iz točke 20 te sodbe, in je zato zunajsodno pisanje v smislu člena 16 Uredbe št. 1348/2000.
Glede pomislekov španske in poljske vlade, da bi široko pojmovanje zunajsodnega pisanja pomenilo preveliko obremenitev sredstev nacionalnih sodišč, je treba poudariti, da obveznosti glede vročanja, ki izhajajo iz Uredbe št. 1348/2000, ne bremenijo nujno nacionalnih sodišč. Imenovanje organov za pošiljanje in organov za sprejem, ki so lahko v skladu s členom 2(1) in (2) navedene uredbe „javni uradniki, organi ali druge osebe“, je namreč v pristojnosti držav članic. Te lahko torej za organe za pošiljanje in organe za sprejem za vročanje sodnih ali zunajsodnih pisanj imenujejo organe, ki niso nacionalna sodišča.
Sicer pa vročanje prek organov za pošiljanje in organov za sprejem ni edini način vročanja, predviden z Uredbo št. 1348/2000. Tako je z njenim členom 14 državam članicam dovoljeno, da osebam, ki prebivajo v drugi državi članici, vročijo sodna pisanja neposredno po pošti. Večina držav članic namreč dopušča tak način vročanja. Sicer pa v skladu s členom 15 ta uredba ne posega v pravico do vročanja sodnih pisanj neposredno po sodnih uradnikih, uradnikih ali drugih pristojnih osebah zaprošene države članice. V skladu s členom 16 navedene uredbe se ti določbi uporabljata za vročanje zunajsodnih pisanj.
Na postavljeni vprašanji je torej treba odgovoriti, da vročanje notarske listine, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, izven sodnega postopka spada na področje uporabe Uredbe št. 1348/2000.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

Vročanje notarske listine, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, izven sodnega postopka spada na področje uporabe Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 z dne 29. maja 2000 o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.