CELEX: 62003CJ0240
Apelācija
ELVGH
Finanšu atbalsta atcelšana
Regulas (EEK) Nr. 4253/88 24. pants
Samērīguma princips
Pamatojums
Tiesības uz aizstāvēšanos
Pretapelācija
Divu par projekta izpildi atbildīgo personu noteikšana
Prasība atmaksāt atbalstu pilnā apmērā, kas ir vērsta tikai pret vienu atbildīgo personu
Komisijas diskrecionārā vara
Prāvas Pirmās instances tiesā objektīvie ierobežojumi

1       Ar šo apelāciju
Comunità montana della Valnerina
(turpmāk tekstā – “
CMV
”) lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2003. gada 13. marta spriedumu lietā T‑340/00
Comunità montana della Valnerina
/Komisija (
Recueil
, II‑811. lpp.; turpmāk tekstā – “Apstrīdētais spriedums”), ciktāl ar šo spriedumu daļēji tika noraidīta tās prasība atcelt
Eiropas Kopienu Komisijas 2000. gada 14. augusta Lēmumu C (2000) 2388, ar ko ir atcelts Eiropas Lauksaimniecības virzības
un garantiju fonda (ELVGH) Virzības nodaļas finanšu atbalsts, kas
CMV
tika piešķirts ar Komisijas 1993. gada 10. novembra Lēmumu C (93) 3182 (turpmāk tekstā attiecīgi – “Atcelšanas lēmums” un
“Piešķiršanas lēmums”) Pilota un demonstrācijas projekta attiecībā uz mežsaimniecību, lauksaimniecību un pārtikas saimniecisko
darbību kalnu apvidos (turpmāk tekstā – “Projekts”) ietvaros.
I –
Atbilstošās tiesību normas
2       1988. gada 24. jūnijā Eiropas Kopienu Padome pieņēma Regulu (EEK) Nr. 2052/88 par struktūrfondu uzdevumiem un to efektivitāti,
kā arī par to darbības saskaņošanu savā starpā un ar Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finanšu instrumentu darbību
(OV L 185, 9. lpp.).
3       14.–16. pants Padomes 1988. gada 19. decembra Regulā (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai (EEK)
Nr. 2052/88 attiecībā uz struktūrfondu, struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu
darbības koordināciju (OV L 374, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1993. gada 20. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2082/93
(OV L 193, 20. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 4253/88”), ietver noteikumus, kas attiecas uz strukturālo fondu finanšu
atbalsta pieteikumu izskatīšanu, šī finanšu atbalsta piešķiršanas nosacījumiem un noteiktiem specifiskiem noteikumiem.
4       Arī Regulas Nr. 4253/88 21. pants paredz noteikumus par minētā finanšu atbalsta izmaksu, 23. pants – par finanšu kontroli
un 24. pants – par šī atbalsta samazināšanu, pārtraukšanu un atcelšanu.
5       Šajā sakarā šīs regulas 24. pants nosaka:
“1)      Ja darbību vai pasākumu veic veidā, kas rada iespaidu, ka piešķirtais finanšu atbalsts nav pamatots nedz daļēji, nedz arī
pilnā apmērā, Komisija veic atbilstošu lietas pārbaudi partnerības ietvaros, it īpaši pieprasot dalībvalstij vai tās darbības
veikšanai ieceltajām iestādēm noteiktā termiņā iesniegt savus apsvērumus.
2)      Pēc šādas pārbaudes veikšanas, gadījumā, ja tā apstiprina, ka pastāv pārkāpums vai būtisks attiecīgās darbības vai pasākuma
veida vai īstenošanas nosacījumu grozījums, kas nav ticis iesniegts Komisijai piekrišanas saņemšanai, Komisija attiecīgajai
darbībai vai pasākumam paredzēto finanšu atbalstu var samazināt vai pārtraukt.
3)      Visas nelikumīgi saņemtās summas ir jāatmaksā Komisijai. Saskaņā ar Finanšu regulu un Komisijas atbilstoši sadaļai VIII izdotajiem
īstenošanas noteikumiem par neatmaksātām summām tiek aprēķināti nokavējuma procenti.”
II –
Prāvas rašanās fakti
6       Prāvas rašanās faktus, kas izriet no Apstrīdētā sprieduma 7.–30. punkta, var rezumēt šādi.
7       1993. gada jūnijā
CMV
iesniedza Komisijai pieteikumu par Kopienas atbalstu Projektam.
8       Projekta vispārējais mērķis ir divu eksperimentālu mežsaimniecības, lauksaimniecības un pārtikas saimnieciskās darbības veikšanas
vietu radīšana un demonstrēšana, kas, no vienas puses,
CMV
bija jāveic Valnerinas [
Valnerina
] (Itālija) apgabalā un, no otras puses, biedrībai
Route des Senteurs
(turpmāk tekstā – “
RDS
”) bija jāveic Provansas Dromas [
Drômeprovençale
] (Francija) apgabalā, lai blakus tradicionālajām lauksaimniecības aktivitātēm ieviestu un attīstītu alternatīvu saimniecisko
darbību, tādu kā lauku tūrisms.
9       Piešķiršanas lēmuma 1. panta otrā daļa noteic, ka par Projektu “atbildīgās” personas ir gan
CMV
, gan arī
RDS
. Saskaņā ar šī lēmuma 2. pantu Projekta izpildes termiņš ir 30 mēneši – no 1993. gada 1. oktobra līdz 1996. gada 31. martam.
Atbilstoši minētā lēmuma 3. panta pirmajai daļai Projekta kopīgās izmaksas, kas atbilst atbalsta piešķiršanas kritērijiem,
sasniedz ECU 1 817 117, un maksimālais Eiropas Kopienas finanšu palīdzības apmērs tiek noteikts ECU 908 558 apmērā. Saskaņā
ar šī paša lēmuma 5. pantu “[šīs palīdzības] saņēmējas” ir gan
CMV
, gan arī
RDS
.
10     Piešķiršanas lēmuma I pielikums ietver Projekta aprakstu. Šī pielikuma 5. punktā
CMV
ir apzīmēta kā attiecīgā finanšu atbalsta “saņēmēja” un
RDS
kā “cita par Projektu atbildīgā persona”. Šī pielikuma 8. punkts ietver Projekta finanšu plānu ar atsevišķu minētā Projekta
pasākumu izmaksu sadalījumu. Projekta pasākumi un tiem atbilstošās izmaksas ir sadalītas četrās daļās;
CMV
un
RDS
katrai bija jāīsteno divās no šīm četrām daļām paredzētie pasākumi.
11     Piešķiršanas lēmuma II pielikumā ir noteikti atbalsta piešķiršanas finanšu nosacījumi. Tā 1. punktā īpaši precizēts, ka, ja
minētā atbalsta saņēmēja vēlas būtiski grozīt I pielikumā aprakstītos pasākumus, tai par to iepriekš ir jāinformē Komisija
un jāsaņem tās piekrišana. Saskaņā ar II pielikuma 2. punktu šī atbalsta sniegšana ir atkarīga no visu Piešķiršanas lēmuma
I pielikumā noteikto pasākumu izpildes. Minētā II pielikuma 4. punkts turklāt paredz, ka atbalstu kā saņēmējai izmaksā tieši
CMV
, kam ir jāveic
RDS
tai pienākošos summu maksājumi. Saskaņā ar tā paša pielikuma 5. punktu Komisija ar dažādām izmaksām saistītu finanšu datu
pārbaudes nolūkā ir tiesīga pieprasīt visu pamatojuma dokumentu oriģinālu vai to apliecinātu kopiju pārbaudi un veikt šo pārbaudi
tieši uz vietas vai pieprasīt, lai attiecīgie dokumenti tiktu piesūtīti. Saskaņā ar Piešķiršanas lēmuma II pielikuma 6. punktu
minētajai saņēmējai ir jāuzglabā visi veiktos izdevumus apstiprinošo dokumentu oriģināli piecus gadus pēc Komisijas pēdējā
maksājuma veikšanas, lai tos varētu nodot Komisijas rīcībā. Saskaņā ar šī pielikuma 7. punktu Komisija jebkurā brīdī var pieprasīt
no minētā atbalsta saņēmējas atskaiti par darbu izpildes progresu un/vai sasniegtajiem tehniskajiem rezultātiem, un atbilstoši
minētā pielikuma 8. punktam saņēmējai jānodod Komisijas rīcībā ziņas par Projekta izpildes gaitā sasniegtajiem rezultātiem,
kas nevar būt pamats papildu maksājumiem. Visbeidzot, šī II pielikuma 10. punktā būtībā ir precizēts, ka, ja viens no pielikumā
noteiktajiem nosacījumiem netiek ievērots vai ja tiek veikti pasākumi, kas nav paredzēti I pielikumā, Komisija var pārtraukt,
samazināt vai atcelt attiecīgo atbalstu un pieprasīt izmaksāto summu atmaksu. Šajā gadījumā minētā atbalsta saņēmēja ir tiesīga
iepriekš Komisijas noteiktajā termiņā sniegt savus apsvērumus.
12     1993. un 1995. gadā Komisija
CMV
izmaksāja divus avansus, kas attiecīgi aptuveni atbilst Kopienas dalības Projektā 40 % un 30 %.
CMV
savukārt veica maksājumus
RDS
, kas atbilst
RDS
veicamo Projekta pasākumu izmaksām.
13     1994. gada decembrī un 1997. gada jūnijā
CMV
attiecīgi nosūtīja Komisijai pirmo atskaiti par Projekta izpildes stāvokli un par izdevumiem, ko tā jau bija veikusi par
katru no paredzētajiem pasākumiem, kā arī Projekta izpildes noslēguma atskaiti. Savās atskaitēs
CMV
īpaši apliecināja, no vienas puses, ka tās rīcībā ir veiktajiem izdevumiem atbilstošie maksājumu pamatojuma dokumenti, un,
no otras puses, ka jau veiktie pasākumi atbilst Piešķiršanas lēmuma I pielikumā aprakstītajiem pasākumiem.
14     1997. gada 12. augustā Komisija
CMV
paziņoja, ka tā ir uzsākusi vispārējo tehnisko un grāmatvedības pārbaudi attiecībā uz visiem projektiem, ieskaitot Projektu,
kas tiek finansēti saskaņā ar 8. pantu Padomes 1988. gada 19. decembra Regulā (EEK) Nr. 4256/88, ar ko paredz noteikumus Regulas
(EEK) Nr. 2052/88 ieviešanai attiecībā uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Virzības nodaļu (OV
L 374, 25. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1993. gada 20. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2085/93 (OV L 193, 44. lpp.).
Saskaņā ar Piešķiršanas lēmuma II pielikuma 5. punktu Komisija pieprasīja
CMV
sniegt visu to pamatojuma dokumentu sarakstu, kas attiecas uz Projekta izpildes gaitā veiktajiem izdevumiem, uz kuriem attiecas
atbalsts, kā arī katra šāda pamatojuma dokumenta oriģinālam atbilstošu apliecinātu kopiju.
15     Pēc dažu
CMV
dokumentu saņemšanas Komisija ar 1998. gada 6. marta vēstuli to informēja par nodomu veikt Projekta izpildes kontroli uz
vietas, kas
CMV
atrašanās vietā tika veikta laikā no 1998. gada 23. līdz 25. martam un
RDS
atrašanās vietā – no 1998. gada 4. līdz 6. maijam.
16     Ar 1999. gada 22. marta vēstuli Komisija
CMV
paziņoja, ka saskaņā ar Regulas Nr. 4253/88 24. pantu tā ir pārbaudījusi Projekta finansiālo palīdzību un ka, tā kā šī pārbaude
uzrāda iespējamu pārkāpumu pazīmes, tā ir nolēmusi uzsākt minētajā 24. pantā un Piešķiršanas lēmuma II pielikuma 10. punktā
paredzēto procedūru. Šajā vēstulē, kuras kopiju Komisija nosūtīja
RDS
, tā šīs dažādās pazīmes precizēja, konkrēti norādot darbības, ko veikusi
CMV
, no vienas puses, un
RDS
, no otras puses.
17     Ar Atcelšanas lēmumu attiecībā uz Itālijas Republiku un
CMV
, kas pēdējai tika paziņots 2000. gada 21. augustā, Komisija atbilstoši Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punktam atcēla Projektam
piešķirto finansiālo atbalstu un pieprasīja
CMV
atmaksāt visas jau izmaksātās summas.
18     Atcelšanas lēmuma devītajā apsvērumā Komisija uzskaitīja vairākus pārkāpumus Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punkta izpratnē.
Šie pārkāpumi attiecas, no vienas puses, uz
RDS
veiktajiem pasākumiem un, no otras puses, uz
CMV
veiktajiem pasākumiem.
19     Ar 2000. gada 14. septembra un 2. oktobra vēstulēm
CMV
pieprasīja
RDS
atmaksāt summas, ko
CMV
tai bija izmaksājusi Projekta izpildes nolūkā. 2000. gada 20. oktobra atbildē uz šo pieprasījumu
RDS
būtībā norādīja, ka Atcelšanas lēmumu tā uzskata par nepamatotu.
III –
Process Pirmās instances tiesā un Apstrīdētais spriedums
20     Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2000. gada 7. novembrī,
CMV
cēla prasību par tiesību akta atcelšanu.
21     Savu prasījumu atbalstam tā norādīja četrus pamatus. Pirmais pamats attiecās uz nediskriminācijas un samērīguma principa pārkāpumu,
Komisijai finanšu atbalsta atmaksas prasījumu neierobežojot ar summām, kas atbilst Projekta daļai, kura saskaņā ar Piešķiršanas
lēmumu bija jāveic
CMV
. Otrais pamats balstījās uz kļūdām, ko Komisija bija pieļāvusi, konstatējot dažādus pārkāpumus, kuri ietekmē Projekta daļas
izpildi, par kuru bija atbildīga
CMV
, kā arī uz pienākumu norādīt pamatojumu un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Trešais pamats attiecās uz samērīguma principa
un Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punkta pārkāpumu, Komisijai pieprasot visa
CMV
pasākumu veikšanai piešķirtā atbalsta atmaksu. Visbeidzot, ceturtais pamats ietvēra pilnvaru nepareizu izmantošanu.
CMV
lūdza Pirmās instances tiesu atcelt Atcelšanas lēmumu un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
22     Itālijas Republika ir iestājusies lietā Pirmās instances tiesā, lai atbalstītu
CMV
prasījumus.
23     No Tiesas rīcībā esošajiem dokumentiem izriet, ka lietas izskatīšanas Pirmās instances tiesā gaitā
RDS
atradās likvidācijas procesā.
24     Apstrīdētajā spriedumā Pirmās instances tiesa atcēla Atcelšanas lēmumu tiktāl, ciktāl Komisija neierobežoja savu finanšu atbalsta
atmaksas prasījumu ar summām, kas atbilst Projekta daļai, kura saskaņā ar Piešķiršanas lēmumu
CMV
bija jāveic pašai.
25     Šajā sakarā Pirmās instances tiesa norādīja, ka Komisija katrā ziņā bija tiesīga noteikt galveno atbildīgo, kam, pastāvot
pārkāpumiem, ir jāatbild par kopējās summas atmaksu. Tomēr Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka ir jāņem vērā, ka sakarā ar
iespējamo finanšu atbalsta atmaksas pienākumu attiecīgajai personai var rasties smagas sekas. Tādēļ tiesiskās drošības princips
noteic, ka līguma izpildei piemērojamām tiesībām ir jābūt pietiekami skaidrām un precīzām, lai iesaistītās personas varētu
nepārprotami izprast savas tiesības un pienākumus un veikt attiecīgus pasākumus, t.i., šajā gadījumā pirms minētā atbalsta
piešķiršanas noslēgt pienācīgu privāttiesisko vienošanos, lai aizsargātu savstarpējās finanšu intereses. Taču šajā lietā Piešķiršanas
lēmums nebija noformulēts pietiekami skaidri, lai
CMV
varētu sevi uzskatīt par vienīgo par avansu atmaksu atbildīgo personu. Šī iemesla dēļ pret
CMV
vērstais visu izmaksāto summu atmaksas prasījums ir samērīguma principa pārkāpums.
26     Pārējā daļā Pirmās instances tiesa prasību noraidīja un piesprieda lietas dalībniekiem savus tiesāšanās izdevumus segt pašiem.
Tā uzskatīja, ka Komisija ir pamatoti apstrīdējusi
CMV
iesniegtos izmaksu pamatojuma dokumentus, tādēļ tai bija tiesības prasīt ar
CMV
saistītās avansu daļas atmaksu.
IV –
Tiesvedība Tiesā
27     2003. gada 28. maijā
CMV
iesniedza apelāciju Tiesā.
28     2003. gada 22. augustā Komisija atbildes rakstā uz apelāciju iesniedza pretapelāciju.
29     Itālijas Republika apelācijas procesā apsvērumus nav iesniegusi.
V –
Prasījumi apelācijā un pretapelācijā
30
CMV
prasījumi Tiesai ir šādi:
–       atcelt Apstrīdēto spriedumu, ciktāl ar to tiek apstiprināts Atcelšanas lēmums, galīgi izspriežot prāvu un atceļot šo lēmumu
pilnā apmērā, un
–       piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
31     Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
CMV
apelāciju noraidīt;
–       ņemot vērā pretapelāciju, atcelt Apstrīdēto spriedumu daļā, ar ko tiek atcelts Atcelšanas lēmums tiktāl, “ciktāl Komisija
neierobežoja savu atbalsta atmaksas prasījumu ar summām, kas atbilst Projekta daļai, kura saskaņā ar Piešķiršanas lēmumu [
CMV
] bija jāveic pašai”, un
–       piespriest
CMV
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
VI –
Par apelāciju
32     Pirms apelācijas izskatīšanas ir jāizskata pretapelācija.
A –
Par pretapelāciju
33     Lai atbalstītu pretapelāciju, Komisija norāda divus pamatus.
1.     Par pretapelācijas pirmo pamatu
a)     Lietas dalībnieku argumenti
34     Komisija uzskata, ka Pirmās instances tiesa ir kļūdaini piemērojusi samērīguma principu kontekstā, kurā, pareizi interpretējot
Piešķiršanas lēmumu, Komisijai nebija nekādas diskrecionārās varas. Komisija uzskata, ka saskaņā ar šo lēmumu attiecīgā atbalsta
“saņēmēja” bija
CMV
un
RDS
bija vienīgi cita Projekta izpildē iesaistīta organizācija. Noteiktajos apstākļos minētais lēmums uzlika Komisijai par pienākumu
atgūt minēto atbalstu pilnā apmērā vienīgi no
CMV
. Mēģinājums veikt šo atgūšanu no
RDS
tādējādi būtu bijis nelikumīgs. Piešķiršanas lēmuma analīze, uz ko balstījās Pirmās instances tiesa, ir kļūdaina, jo, lai
gan tā pārbaudīja noteiktus šī lēmuma noteikumus, tā analizēja katru no tiem atsevišķi, kaut gan vajadzēja veikt šo noteikumu
visaptverošo vērtējumu.
35
CMV
uzskata, ka Piešķiršanas lēmuma II pielikuma noteikumu, apskatot tos atsevišķi vai kopumā, saturam nav tāds raksturs, kas
nosaka ieinteresēto personu attiecīgās tiesības un pienākumus nepārprotami un pietiekami skaidri. Turklāt nebūt nav ticams,
ka atbilstoši minētajam lēmumam Komisija bija spiesta veikt darbības vienīgi pret
CMV
.
b)     Tiesas vērtējums
36     Kā Pirmās instances tiesa pamatoti uzsver Apstrīdētā sprieduma 52. punktā, gadījumā, ja finanšu atbalstu piešķir projektam,
kura izpildi veic vairāki dalībnieki, piemērojamais regulējums neprecizē, no kura no šiem dalībniekiem Komisija var prasīt
vai tai ir jāprasa minētā atbalsta atmaksa, ja viens vai vairāki no šiem dalībniekiem projekta izpildes gaitā pieļauj pārkāpumus.
37     Šajā sakarā Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 54.–64. punktā pārbaudīja, vai, ņemot vērā, ka attiecīgām personām
sakarā ar varbūtējo finanšu atbalsta atmaksas pienākumu var rasties smagas sekas, Piešķiršanas lēmuma un tā pielikumu noteikumi
bija pietiekami skaidri un precīzi, lai
CMV
kā uzmanīgs un saprātīgs tirgus dalībnieks noteikti zinātu, ka pārkāpumu Projekta izpildes gaitā rašanās gadījumā neatkarīgi
no tā, vai tās būtu attiecināmas uz
RDS
vai uz pašu
CMV
, tā būtu vienīgā Komisijas priekšā finansiāli atbildīgā persona attiecībā uz visu piešķirto atbalstu.
38     Ievērojot, ka Piešķiršanas lēmumā noteikto katras puses tiesību un pienākumu vērtējumā Pirmās instances tiesa ir detalizēti
pārbaudījusi, vai uz šī pamata Komisija var prasīt
CMV
un
RDS
veicamajiem pasākumiem piešķirtā attiecīgā finanšu atbalsta atmaksu vienīgi no
CMV
, Komisijas argumentus, kas ir vērsti uz to, lai pierādītu, ka vienu vai otru Piešķiršanas lēmuma noteikumu Pirmās instances
tiesa ir ņēmusi vērā tikai nepietiekamā mērā vai izolētā veidā, nevar atbalstīt.
39     Kā savu secinājumu 48. un 49. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 58.–64. punktā
ir pārliecinoši argumentējusi, ka Piešķiršanas lēmums kopumā nebija pietiekami skaidrs un precīzs, lai vienīgi
CMV
varētu uzskatīt sevi par finansiāli atbildīgo personu Kopienu priekšā par pārkāpumiem, kas radušās Projekta izpildes gaitā.
No šiem Apstrīdētā sprieduma punktiem izriet, no vienas puses, ka Pirmās instances tiesa tiesiski pietiekamā veidā ir pārbaudījusi
visus Komisijas argumentus attiecībā uz Piešķiršanas lēmuma interpretāciju, un, no otras puses, ka pretēji Komisijas norādei,
veicot šī lēmuma un tā pielikumu visaptverošu vērtējumu, tā ir pārbaudījusi attiecīgos Piešķiršanas lēmuma II pielikuma noteikumus.
40     Ņemot vērā iepriekš minēto, pretapelācijas pirmais pamats tādējādi ir noraidāms.
2.     Par pretapelācijas otro pamatu
a)     Lietas dalībnieku argumenti
41     Komisija apgalvo, ka Pirmās instances tiesa, atzīstot izvirzīto samērīguma principa pārkāpumu, patiesībā ir atzinusi iespējamo
tiesiskās drošības principa pārkāpumu, kas ir pieļauts, pieņemot Piešķiršanas lēmumu. Tādējādi tā ir pārkāpusi izskatāmās
prāvas objektīvās robežas.
42
CMV
apgalvo, ka Pirmās instances tiesa Piešķiršanas lēmumu nekādā ziņā nav grozījusi.
b)     Tiesas vērtējums
43     Vispirms ir jāatgādina, ka, tā kā Kopienu tiesa, lai nepārsniegtu savas pilnvaras, nedrīkst lemt
ultra petita
(skat. 1962. gada 14. decembra spriedumu lietā 46/59
Meroni
/Augstā iestāde,
Recueil
, 783., 801. lpp.; kā arī 1972. gada 28. jūnija spriedumu lietā 37/71
Jamet
/Komisija,
Recueil
, 483. lpp., 12. punkts), tās pieņemtais lēmums par atcelšanu nedrīkst pārsniegt prasītāja prasījumus (1999. gada 14. septembra
spriedums lietā C‑310/97 P Komisija/
AssiDomän Kraft Products
u.c.,
Recueil
, I‑5363. lpp., 52. punkts).
44     No Apstrīdētā sprieduma 55.–65. punkta izriet, ka Pirmās instances tiesa ir aprobežojusies ar pārbaudi, vai Piešķiršanas lēmums
ir pietiekami skaidrs un precīzs, lai
CMV
noteikti zinātu, ka pārkāpumu Projekta izpildes gaitā rašanās gadījumā neatkarīgi no tā, vai tās būtu attiecināmas uz
RDS
vai uz pašu
CMV
, tā būtu vienīgā Komisijas priekšā finansiāli atbildīgā persona attiecībā uz visu piešķirto finanšu atbalstu.
45     Tātad Apstrīdētā sprieduma 65. punktā Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka Atcelšanas lēmums, ciktāl ar to vienīgi
CMV
ir uzlikts pienākums atlīdzināt visu minēto atbalstu neatkarīgi no faktiskā un patiesā atbildīgā par projekta izpildes gaitā
pieļautajiem pārkāpumiem noteikšanas, ir nesamērīgs līdzeklis, salīdzinot ar grūtībām, kādas
CMV
rodas līdz ar prasību atmaksāt visu jau piešķirto atbalstu.
46     No iepriekš minētā izriet, ka Pirmās instances tiesa ir nevis pārbaudījusi Piešķiršanas lēmuma tiesiskumu, bet gan analizējusi
šo lēmumu, lai noteiktu, vai Komisijai bija tiesības prasīt visa strīdīgā atbalsta atmaksu vienīgi no
CMV
. Rīkojoties šādā veidā, Pirmās instances tiesa pretēji tam, ko apgalvo Komisija, nav pārkāpusi izskatāmās prāvas objektīvās
robežas.
47     Ņemot vērā iepriekš minēto, pretapelācijas otrais pamats tādējādi ir jānoraida.
48     Tādējādi, ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, Komisijas pretapelācija ir noraidāma.
B –
Par apelāciju
49     Savu prasījumu atbalstam
CMV
norāda piecus pamatus. Atbilstoši apelācijas prasījumiem pirmais pamats attiecas uz to, ka viens no Pirmās instances tiesā
iesniegtajā prasībā norādītajiem pamatiem netika izskatīts. Otrais pamats balstās uz samērīguma principa pārkāpumu un nepareizu
piemērošanu, kā arī būtisku Apstrīdētā sprieduma neloģiskumu. Trešais pamats attiecas uz Regulas Nr. 4253/88 24. panta un
Piešķiršanas lēmuma pārkāpumu un nepareizu piemērošanu, kā arī pamatojuma trūkumu un būtisku minētā sprieduma neloģiskumu.
Ceturtais pamats balstās uz procesuāliem pārkāpumiem, kas ir ietekmējuši Komisijas veikto kontroli, un tiesību uz aizstāvību
pārkāpumu šajā jautājumā. Visbeidzot, piektais pamats attiecas uz Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punkta pārkāpumu, kā arī
samērīguma principa pārkāpumu un nepareizu piemērošanu.
50     Izskatot apelāciju, pirmām kārtām ir jāpārbauda
CMV
trešais pamats. Otrkārt, Tiesa uzskata par piemērotu pārbaudīt pirmo un otro pamatu vienlaicīgi. Turpmāk ceturtais un piektais
pamats ir jāpārbauda atsevišķi.
1.     Par apelācijas trešo pamatu
51     Ar trešo pamatu
CMV
norāda, ka Pirmās instances tiesa, pārbaudot pretenzijas, ko Komisija ir izvirzījusi pret
CMV
Atcelšanas lēmumā, ir balstījusies uz Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punkta nepareizu un pārāk plašu interpretāciju, neņemot
vērā “sankciju gradācijas” kritēriju. Katrā no savām pretenzijām
CMV
pārmet Pirmās instances tiesai kļūdainu Apstrīdētā sprieduma pamatojumu.
52     Komisija uzskata, ka
CMV
šī pamata atbalstam norādītie argumenti attiecas uz faktisko apstākļu vērtējumu un tādējādi ir nepieņemami. Ciktāl
CMV
norāda uz neatbilstību starp piemēroto sankciju un pārmesto pārkāpumu smagumu, Komisija uzskata, ka šī pretenzija ietilpst
apelācijas piektā pamata ietvaros.
53     Lai pārbaudītu
CMV
argumentus attiecībā uz konkrētām pretenzijām, ko Komisija ir norādījusi Atcelšanas lēmumā, vispirms ir jāatzīmē, ka Tiesa,
atbildot uz argumentu attiecībā uz pasākumu gradāciju, jau ir spriedusi, ka Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punkts dod Komisijai
tiesības prasīt Kopienas finanšu atbalsta atcelšanu pilnā apmērā un ka Komisijas iespēju ierobežošana ar minētā atbalsta samazinājumu
vienīgi proporcionāli summai, uz ko attiecas konstatētie pārkāpumi, būtu pamats finanšu atbalsta pieteicēju krāpšanas veicināšanai,
kuru risks tādējādi būtu ierobežots tikai ar iespēju zaudēt nepienācīgi izmaksāto summu (šajā sakarā skat. 2002. gada 24. janvāra
spriedumu lietā C‑500/99 P
Conserve Italia
/Komisija,
Recueil
, I‑867. lpp., 74., 88. un 89. punkts).
a)     Par argumentiem, kas ir saistīti ar sabiedrības
Romana Video
veikto filmas uzņemšanu
54     Atcelšanas lēmuma devītā apsvēruma sestais ievilkums nosaka:
“[
CMV
] ir norādījusi, ka tā sabiedrībai
Romana Video
ir samaksājusi naudas summu (ITL) [Itālijas liru] 98 255 000 (ECU 50 672) apmērā videofilmas uzņemšanai projekta ietvaros.
Kontroles veikšanas brīdī (1998. gada 25. un 26. martā) vēl bija jāsamaksā ITL 49 000 000. [
CMV
] ir norādījusi, ka šī summa netika samaksāta, jo tā bija cena par tiesību uz videofilmu pārdošanu to producējošajai sabiedrībai.
[
CMV
] norādīja izdevumus, kas faktiski veiktos izdevumus pārsniedza par ITL 49 000 000.”
55     Apstrīdētā sprieduma 77. punktā Pirmās instances tiesa ir atzīmējusi, ka piešķirtā finanšu atbalsta nolūks ir finansēt noteiktu
procentuālo apmēru no izdevumiem, ko iesaistītās personas faktiski ir veikušas Projekta izpildei.
56     Nākamajā punktā Pirmās instances tiesa ir atgādinājusi, ka ir zināms, ka
CMV
ar sabiedrību
Romana Video
noslēdza līgumu, saskaņā ar kuru šai sabiedrībai tika uzticēta filmas par Valnerinu uzņemšana, saņemot Projektā paredzēto
summu, kas ir aptuveni 98 miljoni ITL, taču, ievērojot, ka ar šo pašu līgumu
CMV
tai pašai sabiedrībai par summu 49 miljonu ITL apmērā pārdeva šī produkta komerciālās izmantošanas tiesības,
CMV
šai sabiedrībai samaksāja tikai 49 miljonus ITL.
57     Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 79. punktā ir konstatējusi, ka šī konkrētā, Projektā paredzētā pasākuma izpildei
CMV
faktiski ir veikusi tikai izdevumus, kuru faktiskais apmērs ir aptuveni puse no Projektā paredzētajiem izdevumiem. Saskaņā
ar minēto spriedumu Komisija pamatoti varēja uzskatīt, ka, ņemot vērā starp
CMV
un sabiedrību
Romana Video
Projekta izpildes gaitā veikto darījumu un kompensācijas vienlaicīgo raksturu,
CMV
drīzāk ir nevis guvusi labumu no rezultātiem, kas ir sasniegti, pamatojoties uz atbalstu, bet minētā pasākuma izpildei faktiski
tikai iztērējusi summu, kas izriet no minētās kompensācijas.
58     Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 80. un 81. punktā ir uzskatījusi, ka tādu izdevumu iekļaušanu Projektā, kurus
atbilstoši noslēguma aprēķiniem
CMV
Projekta izpildei nav izmantojusi, var uzskatīt par pārkāpumu Regulas Nr. 4253/88 24. panta izpratnē.
59
CMV
tomēr uzskata, ka tai bija tiesības norādīt attiecīgos izdevumus pilnā apmērā un vēlāk pārdot tiesības uz attiecīgo filmu.
60     Turpretim Komisija uzskata, ka katram Kopienas subsīdijas saņēmējam atlīdzināmie izdevumi ir jāpamato. Attiecībā uz minētās
filmas producēšanu
CMV
to nav izdarījusi.
61     Vispirms ir jānorāda, kā Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 79. punktā konstatē, ka
CMV
pamatoti uzskata, ka nedz Regula Nr. 4253/88, nedz arī Piešķiršanas lēmums tieši neaizliedz finanšu atbalsta saņēmējam gūt
labumu no rezultātiem, kas ir sasniegti, pamatojoties uz šo atbalstu.
62     Tomēr, kā savu secinājumu 70. punktā norāda ģenerāladvokāte, par tādu ienākumu gūšanu, kam nav izmaksu samazināšanas seku,
ir atzīstami tikai ienākumi, kas gūti no pārdošanas tirgus apstākļos, nevis vienkārši šķietama darījuma, kura vienīgais mērķis
ir izdevumu palielināšana.
63     Ir jākonstatē, ka jautājums, vai attiecīgās filmas komerciālās izmantošanas tiesību pārdošana sabiedrībai
Romana Video
ir faktisks vai šķietams darījums, ir fakta vērtējums. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka Pirmās instances tiesa ir vienīgā
instance, kas ir tiesīga, no vienas puses, konstatēt faktus, izņemot gadījumu, kad šo konstatāciju materiālā neprecizitāte
izriet no šai tiesai iesniegtiem lietas materiāliem, un, no otras puses, veikt šo faktu novērtējumu. Tādējādi faktu novērtējums
nav tiesību jautājums, kas kā tāds ir pakļauts Tiesas kontrolei, izņemot gadījumu, kad Pirmās instances tiesai iesniegtie
pierādījumi ir tikuši sagrozīti (skat. it īpaši 1999. gada 11. februāra spriedumu lietā C‑390/95 P
Antillean Rice Mills
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑769. lpp., 29. punkts, un 2000. gada 15. jūnija spriedumu lietā C‑237/98 P
Dorsch Consult
/Padome un Komisija,
Recueil
, I‑4549. lpp., 35. punkts).
64     Šajā sakarā jāatgādina, ka
CMV
nav norādījusi uz faktu sagrozīšanu. Tādējādi šīs apelācijas ietvaros uz šo jautājumu Tiesas kontrole neattiecas.
65     Turpretim, kā savu secinājumu 72. punktā atzīmē ģenerāladvokāte, Tiesa var izvērtēt, vai Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi
savu pienākumu norādīt pamatojumu. Rodas iespaids, ka
CMV
argumentācija ir vērsta uz to, lai pierādītu, ka Pirmās instances tiesas pamatojums ir pretrunīgs, jo tā pieļauj iespēju
gūt labumu no rezultātiem, kas iegūti, pateicoties minētajam atbalstam, tomēr piekrītot Komisijas viedoklim, ka tiesību uz
filmu pārdošana no apmaksātajiem izdevumiem ir jāatskaita.
66     Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 79. punktā ir paskaidrojusi, ka Komisija pamatoti
varēja secināt, ka, ņemot vērā starp
CMV
un sabiedrību
Romana Video
Projekta izpildes gaitā veikto darījumu un kompensācijas vienlaicīgo raksturu, filmas veidošanai, ko šī sabiedrība ir veikusi,
CMV
faktiski ir apmaksājusi tikai reālos izdevumus, kas ir aptuveni puse no Projektā paredzētajiem izdevumiem.
67     Šis skaidrais un nepārprotamais konstatējums tādējādi ir pietiekami pamatots. Pretēji tam, ko norāda
CMV
, no likumīga komerciāla darījuma veikšanas iespējas neizriet, ka
CMV
veiktais darījums ir uzskatāms par šādu likumīgu darījumu.
68
CMV
turklāt apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu, Apstrīdētā sprieduma 81. punktā norādot, ka realitātei neatbilstošo
izdevumu uzrādīšana uzskatāma par attiecīgā finanšu atbalsta piešķiršanas nosacījumu, kā arī lojalitātes saistību, kas gulstas
uz šāda atbalsta saņēmēju, smagu pārkāpumu, un tādējādi to var uzskatīt par pārkāpumu Regulas Nr. 4253/88 24. panta izpratnē.
Šajā sakarā
CMV
uzsver, ka Piešķiršanas lēmuma 3. panta otrās daļas noteikumi, kas ir citēti Apstrīdētā sprieduma 76. punktā, paredz, ka
“gadījumā, ja faktiski veikto izdevumu apmērs, salīdzinot ar sākotnējām prognozēm, ir pamats atlīdzināmo izdevumu samazinājumam,
atlikuma izmaksas brīdī atbalsts ir proporcionāli samazināms”.
CMV
uzskata, ka, pat ja filmas izmaksas ir zemākas par sākotnēji paredzēto summu, Regulas Nr. 4253/88 24. pants nav piemērojams,
jo šādu situāciju pilnībā regulē minētie Piešķiršanas lēmuma noteikumi.
69     Šajā sakarā ir jākonstatē, ka pretēji tam, ko norāda
CMV
, fakts, ka Piešķiršanas lēmuma 3. panta otrā daļa paredz situācijas, kad faktiski veiktās izmaksas ir mazākas par sākotnējām
prognozēm, nenozīmē, ka fiktīvs darījums, kura mērķis ir palielināt projekta izmaksas, neveido pārkāpumu Regulas Nr. 4253/88
24. panta izpratnē. Saskaņā ar Kopienas atbalstam piemērojamo pamatprincipu, kā savu secinājumu 77. punktā norāda ģenerāladvokāte,
Kopiena var sniegt subsīdijas tikai attiecībā uz faktiski veiktajām izmaksām (šajā sakarā attiecībā uz aprēķinu pārbaudi skat.
1993. gada 6. oktobra spriedumu lietā C‑55/91 Itālija/Komisija,
Recueil
, I‑4813. lpp., 67. punkts; 1999. gada 28. oktobra spriedumu lietā C‑253/97 Itālija/Komisija,
Recueil
, I‑7529. lpp., 6. punkts; 2004. gada 7. oktobra spriedumu lietā C‑153/01 Spānija/Komisija, Krājums, I‑9009. lpp., 66. punkts,
un 2005. gada 15. septembra spriedumu lietā C‑199/03 Īrija/Komisija, Krājums, I‑8027. lpp., 26. punkts). Tādu izdevumu iekļaušana
projektā, kas tā izpildē faktiski nav veikti, būtiski apdraud šo principu, un tādējādi to var uzskatīt par pārkāpumu Regulas
Nr. 4253/88 24. panta izpratnē. Piešķiršanas lēmuma 3. panta otrā daļa paredz mehānismu, kas ļauj noteikt izdevumu summu,
uz ko attiecas atbalsts, gadījumā, ja tie izrādās zemāki nekā iepriekš paredzētie izņēmumi, bet tas neattiecas uz situāciju,
kad ir norādīti izdevumi, kas faktiski nav veikti.
70     Tādējādi
CMV
argumenti attiecībā uz sabiedrības
Romana Video
veikto filmas producēšanu ir noraidāmi.
b)     Par argumentiem, kas ir saistīti ar darbinieku izmaksām
71     Atcelšanas lēmuma devītā apsvēruma septītais ievilkums ir formulēts šādi:
“[
CMV
] projektā norādīja naudas summu ITL 202 540 668 (ECU 104 455) apmērā kā izmaksas saistībā ar piecu darbinieku sniegto darbu
projekta daļā “Tūrisma informācija”. Attiecībā uz šiem izdevumiem [
CMV
] nav sniegusi nekādus pamatojuma dokumentus (darba līgumus, veikto darbu detalizētu aprakstu).”
72     Turklāt saskaņā ar devītā apsvēruma devīto ievilkumu:
“[
CMV
] norādīja naudas summu ITL 152 340 512 (ECU 78 566) apmērā kā darbinieku izmaksas saistībā ar “citu darbību nekā tūrisma
informācija”. [Tā] nav iesniegusi nekādus dokumentus, kas apstiprinātu, ka šie pakalpojumi patiešām tika sniegti un ka [tie]
ir tieši saistīti ar projektu.”
73     Šajā sakarā Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 89. punktā atzīmēja, ka Piešķiršanas lēmuma II pielikuma 3. punkts
noteic, ka “darbinieku izmaksām [..] jābūt tieši saistītām ar pasākuma izpildi un piemērotām šai izpildei”. Šī sprieduma 95. punktā
Pirmās instances tiesa secināja, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka
CMV
tai nav iesniegusi pamatojuma dokumentus, lai noteiktu, ka Projektā norādītās darbinieku izmaksas ir piemērotas Projektam
un tieši saistītas ar tā izpildi.
74
CMV
uzskata, ka tā ir sniegusi pietiekamus pamatojuma dokumentus, tabulu formā iesniedzot attiecīgo personu vārdus, novērtējot
šo personu Projektam veltīto laiku, to algas, kā arī Projekta izpildei vajadzīgās izmaksas. Turklāt tā uzskata, ka minēto
izmaksu pamatotība izriet arī no paša Projekta izpildes fakta.
75     Šajā sakarā Komisija norāda uz Apstrīdētā sprieduma 94. punktu, saskaņā ar kuru
CMV
ir jāpierāda ne tikai tas, ka Komisijas Piešķiršanas lēmumā apstiprinātais Projekts ir atbilstoši izpildīts, bet arī tas,
ka visi Kopienas dalības līdzekļi ir izlietoti efektīvai šī Projekta izpildei vajadzīgo pakalpojumu sniegšanai.
76     Pirmkārt, kā norādīts šī sprieduma 69. punktā, Kopiena var sniegt subsīdijas tikai attiecībā uz faktiski veiktajām izmaksām.
Tādējādi, lai Komisija varētu veikt kontroles funkciju, Kopienas finanšu atbalsta saņēmējiem jābūt spējīgiem pierādīt projektos,
kuriem atbalsts ir piešķirts, norādīto izdevumu faktisko raksturu. Tātad, kā Tiesa jau ir spriedusi, minēto Kopienas atbalstu
pieteicēju un saņēmēju uzticamas informācijas sniegšana ir vajadzīga kontroles un pārbaudes sistēmas, kas ir izveidota, lai
pārbaudītu, vai šo atbalstu piešķiršanas nosacījumi ir izpildīti, labai funkcionēšanai (skat. 2004. gada 25. novembra rīkojumu
lietā C‑18/03 P
Vela
un
Tecnagrind
/Komisija, Krājumā nav publicēts, 135. punkts).
77     Otrkārt,
CMV
argumentu, saskaņā ar kuru vienkāršs Projekta izpildes fakts uzskatāms par attiecīgo izdevumu pamatojumu, nevar atbalstīt.
Tiesa jau ir spriedusi, ka Regulas Nr. 4253/88 24. pantā paredzētie finanšu atbalsta atcelšanas un nepamatoti saņemto līdzekļu
atmaksas pasākumi ir noteikti attiecībā uz pārkāpumiem, kas apdraud attiecīgā projekta izpildi vai ietver būtisku grozījumu,
kas ietekmē šī projekta raksturu vai pašu tā esamību (šajā sakarā skat. iepriekš minētā rīkojuma lietā
Vela
un
Tecnagrind
/Komisija 129.–134. punktu). Tādējādi Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 94. punktā pamatoti ir nospriedusi, ka nav
atbalstāms uzskats par to, ka minētajā noteikumā paredzētās sankcijas ir piemērojamas tikai tādā gadījumā, ja finansētais
pasākums nav izpildīts pilnā apmērā vai daļēji.
78     No iepriekš minētā izriet, ka, lai pamatotu konkrētas subsīdijas piešķiršanu, nav pietiekami pierādīt, ka projekts ir izpildīts.
Gluži pretēji, atbalsta saņēmējam ir jāsniedz pierādījumi, ka tas ir iekļāvis attiecīgās izmaksas atbilstoši konkrētā atbalsta
piešķiršanai paredzētajiem nosacījumiem.
79     Jautājums, vai pamatojuma dokumenti, kas attiecas uz darbinieku izmaksām, saskaņā ar šiem noteikumiem ir pietiekami, tomēr
attiecas uz faktu vērtējumu, uz ko šī sprieduma 63. punktā minēto iemeslu dēļ Tiesas kontrole apelācijas ietvaros neattiecas.
80     Attiecībā uz pienākumu sniegt pamatojumu ir pietiekami konstatēt, ka Apstrīdētā sprieduma 91.–93. punktā Pirmās instances
tiesa atzīmē, ka
CMV
iesniegtie pierādījumi nav pietiekami, lai pierādītu, ka darbinieku izdevumi atbilst Projektam, un tie arī neļauj noteikt,
vai to raksturs ir atbilstošs. Šāds konstatējums sniedz tiesiski pietiekamu pamatojumu iemesliem, kādēļ Pirmās instances tiesa
uzskatīja, ka par darbinieku izmaksām nav pievienoti pietiekami pamatojuma dokumenti.
81     Tādējādi
CMV
argumenti attiecībā uz darbinieku izdevumiem ir jānoraida.
c)     Par argumentiem attiecībā uz vispārējiem izdevumiem
82     Atcelšanas lēmuma devītā apsvēruma desmitais ievilkums nosaka:
“Projekta ietvaros [
CMV
] norādīja naudas summu ITL 31 500 000 (ECU 26 302) apmērā kā vispārējās izmaksas (divu biroju īres maksa, apkure, elektrība,
ūdens un uzkopšana). Šos izdevumus nepamato nekāda veida dokumenti.”
83     Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 105. punktā šajā sakarā precizēja, ka Komisijas konstatētie pārkāpumi attiecībā
uz vispārējām izmaksām skar tikai izmaksas, kas attiecas uz telpu, ko
CMV
jau bija izmantojusi pirms attiecīgā finanšu atbalsta piešķiršanas, lietošanu Projekta vajadzībām. Apstrīdētā sprieduma 106. punktā
Pirmās instances tiesa, atgādinot, ka piešķirtais atbalsts bija paredzēts, lai segtu faktisko izmaksu, kuras iesaistītās personas
veica Projekta izpildei, noteiktu procentuālo daļu, konstatēja, ka, lai novērstu krāpnieciskas darbības, Komisija varēja pamatoti
uzskatīt, ka tādas vispārējās izmaksas, kā
CMV
šajā lietā norādītās izmaksas, faktiski nav saistītas ar Projekta izpildi, bet gan veido izmaksas, kuras saņēmējam jebkurā
gadījumā būtu jāveic saistībā ar savu parasto darbību un neatkarīgi no šī Projekta izpildes. Tādējādi Pirmās instances tiesa
minētā sprieduma 107. punktā nosprieda, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka šo izmaksu iekļaušana ir nelikumīga
Regulas Nr. 4253/88 24. panta izpratnē.
84
CMV
saistībā ar šo jautājumu norāda, ka Pirmās instances tiesa aprobežojas ar Komisijas pieņēmuma pārņemšanu, lai gan tai būtu
jāpieprasa, lai Komisija pierāda, ka šīs izmaksas netika veiktas.
CMV
uzskata, ka Apstrīdētā sprieduma 106. un 107. punkts ļauj apgalvot, ka pārkāpumus Regulas Nr. 4253/88 24. panta izpratnē
var uzskatīt vienkārši par Komisijas aizdomām.
85     Tomēr ir jākonstatē, ka
CMV
neņem vērā, ka šī sprieduma 76. punktā minēto iemeslu dēļ tai bija jāpamato, ka norādītie izdevumi atbilst Projekta izpildei
un ir šādai izpildei piemēroti.
86     Pienākums ievērot Piešķiršanas lēmumā noteiktos finanšu noteikumus, tāpat kā attiecīgā projekta faktiskās izpildes pienākums
ir viena no būtiskām saņēmēja saistībām, un tādējādi tas ir Kopienas finanšu atbalsta piešķiršanas nosacījums (šajā sakarā
skat. iepriekš minētā rīkojuma lietā
Vela
un
Tecnagrind
/Komisija 135. punktu).
87     No iepriekš minētā izriet, ka Pirmās instances tiesa, konstatējot, ka Komisija varēja uzskatīt, ka attiecīgie vispārējie izdevumi
faktiski nebija saistīti ar Projekta izpildi, kas ir fakta konstatācija, uz kuru neattiecas Tiesas kontrole šīs apelācijas
ietvaros, ir pamatoti nospriedusi, ka šo izdevumu iekļaušana Projektā ir nelikumīga Regulas Nr. 4253/88 24. panta izpratnē.
88     Tādējādi
CMV
argumenti attiecībā uz vispārējiem izdevumiem ir noraidāmi.
d)     Par argumentiem, kas ir saistīti ar konsultāciju izdevumiem
89     Atcelšanas lēmuma devītā apsvēruma astotajā ievilkumā Komisija ir norādījusi:
“Projekta ietvaros [
CMV
] norādīja naudas summu ITL 85 000 000 (ECU 43 837) apmērā, kas atbilst izdevumiem par konsultācijām, ko sniedza
Mauro Brozzi e Associati SAS
[konsultantu birojs]. Attiecībā uz šiem izdevumiem nav iesniegti nekādi pamatojuma dokumenti, uz kuru pamata varētu pierādīt
pakalpojumu sniegšanas faktu un precīzu to veidu.”
90     Apstrīdētā sprieduma 117. punktā Pirmās instances tiesa ir konstatējusi, ka
CMV
nav pierādījusi, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka attiecīgie konsultāciju izdevumi nav pamatoti ar dokumentiem,
kas ļauj pierādīt sniegto pakalpojumu faktisko esamību un precīzu veidu. Pirmās instances tiesa secināja, ka šī iemesla dēļ
Komisija pamatoti konstatēja, ka pastāv pārkāpums Regulas Nr. 4253/88 24. panta izpratnē.
91
CMV
norāda uz Apstrīdētā sprieduma pamatojuma neesamību šajā jautājumā. Tā uzskata, ka no līguma, kas ir parakstīts starp
CMV
un konsultantu biroju
Mauro Brozzi e Associati SAS
, izriet, ka četras piektdaļas no paredzētajiem pakalpojumiem neapstrīdami ir sniegtas.
92     Šajā sakarā ir jākonstatē, ka
CMV
nav sniegusi Tiesai nekādus pierādījumus par to, ka pienākums sniegt pamatojumu ir pārkāpts. Izvirzot argumentu par pārmesto
šī pienākuma pārkāpumu, tā būtībā prasa veikt jaunu faktu vērtējumu, lai gan Tiesa nav kompetenta veikt šādu vērtējumu apelācijas
ietvaros šī sprieduma 63. punktā minēto motīvu dēļ.
93     Tādējādi
CMV
argumenti attiecībā uz minētajiem konsultāciju izdevumiem ir noraidāmi.
e)     Par argumentiem attiecībā uz apūdeņošanas sistēmu
94     Atcelšanas lēmuma devītā apsvēruma vienpadsmitajā ievilkumā Komisija ir norādījusi:
“Pasākuma “plēkšņu kviešu un trifeļu audzēšana” ietvaros [Piešķiršanas lēmumā] tika paredzētas investīcijas ECU 41 258 apmērā
apūdeņošanas sistēmu uzlabošanai trifeļu audzēšanā. Šīs investīcijas netika veiktas, un Komisijai par to netika sniegti nekādi
paskaidrojumi.”
95     Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 126.–129. punktā šajā sakarā konstatēja, ka
CMV
nav iesniegusi izdevumu, kas atbilst šādām investīcijām, pamatojuma dokumentus, kam seko secinājums, ka Komisija nav pieļāvusi
kļūdu, uzskatot, ka
CMV
nav pierādījusi, ka minētās investīcijas faktiski tika veiktas.
96
CMV
norāda, ka Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā ekspertīzi, kas veikta, lai atbalstītu tās prasību. Turklāt Pirmās instances
tiesa tai nevar pārmest nespēju pēc vairākiem gadiem pamatot izdevumus, kas radušies attiecībā uz trešās personas veiktiem
steidzamiem apūdeņošanas pasākumiem vasarās, kurām raksturīgs liels sausums.
97     No Apstrīdētā sprieduma 129. punkta izriet, ka šajā sakarā Pirmās instances tiesa savu vērtējumu ir balstījusi uz secinājumu,
ka “Komisija nav [nebija] pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka [
CMV
] nav pierādījusi, ka attiecībā uz apūdeņošanas sistēmu paredzētās investīcijas faktiski tika veiktas”. Kā izriet no šī sprieduma
76. punkta, pieļaujamas ir tikai pietiekami pamatotas izmaksas. Ir noteikts, ka
CMV
par šīm investīcijām nav iesniegusi atbilstošus pamatojuma dokumentus. Attiecībā uz to iesniegšanas grūtībām ir jānorāda
uz Piešķiršanas lēmuma II pielikuma 6. punktu, saskaņā ar kuru attiecīgā finanšu atbalsta saņēmējam ir jāuzglabā visi pamatojuma
dokumenti un ir jānodod tie Komisijas rīcībā. Kā savu secinājumu 91. punktā norāda ģenerāladvokāte, ja
CMV
rīcībā nebija nepieciešamo pamatojuma dokumentu, tā šos izdevumus nedrīkstēja uzrādīt.
98     Runājot par Pirmās instances tiesai iesniegto ekspertīzi, no Apstrīdētā sprieduma 121. punkta izriet, ka tā attiecas tikai
uz jautājumu, vai šajā konkrētajā Projektā izmantotais jēdziens “rezerves apūdeņošanas sistēmas” ir jāsaprot
CMV
Pirmās instances tiesā norādītajā izpratnē un vai attiecīgie izdevumi bijuši piemēroti, salīdzinot ar parastajām cenām, kādas
tiek izmantotas ELVGF dalības ietvaros. Kā savu secinājumu 90. punktā norāda ģenerāladvokāte, minētā sprieduma 129. punktā
Pirmās instances tiesa nav sniegusi atbildi uz jautājumu, kādi pasākumi saskaņā ar Piešķiršanas lēmumu bija jāveic.
99     Tādējādi
CMV
argumenti attiecībā uz apūdeņošanas sistēmu ir noraidāmi.
100   Ņemot vērā iepriekš minēto, apelācijas trešais pamats ir noraidāms.
2.     Par apelācijas pirmo un otro pamatu
a)     Lietas dalībnieku argumenti
101   Rodas iespaids, ka ar pirmo pamatu
CMV
apgalvo, ka, ierobežojot savu pārbaudi ar jautājumu, vai Komisija bija tiesīga no
CMV
prasīt visa atbalsta atmaksu, Pirmās instances tiesa nav novērtējusi nesamērīguma un diskriminācijas risku, kas izriet no
“nepatiesām pretenzijām”, kuras
CMV
ir pieteiktas sakarā ar, iespējams,
RDS
pieļautajiem pārkāpumiem, jo
CMV
nebija spējīga atbildēt uz
RDS
izvirzītajām pretenzijām.
CMV
arī apgalvo, ka pārkāpumi, kas tai tiek pārmesti, veido nepilnus 29 % no Projekta izmaksām.
102   Ar otro pamatu
CMV
norāda, ka, tā kā Pirmās instances tiesa ir atzinusi vienīgi
CMV
izvirzītās prasības atmaksāt minēto atbalstu pilnā apmērā nesamērīgo raksturu, tai vajadzēja atcelt Atcelšanas lēmumu nevis
daļēji, bet kopumā un
ex novo
izskatīt tās stāvokli, ņemot vērā pārkāpumus, kas tiek pārmesti konkrēti
CMV
.
103   Komisija uzskata, ka pirmais pamats atzīstams par nepieņemamu vai nu skaidrības trūkuma, vai
CMV
intereses trūkuma dēļ. Pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa uzskatīs, ka pirmais pamats ir pieņemams un pamatots, Komisija lūdz
Tiesu izskatīt to pēc būtības un
CMV
norādīto argumentāciju noraidīt.
104   Attiecībā uz otro pamatu Komisija atgādina, ka finanšu atbalsta atcelšanu pilnā apmērā Pirmās instances tiesa noteikti ir
atzinusi par likumīgu un ir aprobežojusies ar atmaksas pienākuma noteikšanu atšķirībā no tā, kā tas ir noteikts Atcelšanas
lēmumā. Šajā sakarā, atsaucoties uz vispārējo procesuālās ekonomijas principu un pārvaldes ekonomijas principu, tā norāda,
ka šis pamats nav pamatots, jo minētā lēmuma atcelšanas pilnā apmērā gadījumā būtu jāpieņem jaunu lēmumu, kas būtībā pārņemtu
Atcelšanas lēmuma saturu.
b)     Tiesas vērtējums
i)     Par apelācijas pirmā pamata pieņemamību
105   Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru no EKL 225. panta, Eiropas Kopienu Tiesas Statūtu 58. panta pirmās
daļas un Tiesas Reglamenta 112. panta 1. punkta c) apakšpunkta izriet, ka apelācijas sūdzībā precīzi jānorāda apstrīdētie
elementi spriedumā, kura atcelšana tiek pieprasīta, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti izvirzīti apelācijas sūdzības
atbalstam (skat. it īpaši 2000. gada 4. jūlija spriedumu lietā C‑352/98 P
Bergaderm
un
Goupil
/Komisija,
Recueil
, I‑5291. lpp., 34. punkts; 2002. gada 8. janvāra spriedumu lietā C‑248/99 P Francija/
Monsanto
un Komisija,
Recueil
, I‑1. lpp., 68. punkts, un 2003. gada 6. marta spriedumu lietā C‑41/00 P
Interporc
/Komisija,
Recueil
, I‑2125. lpp., 15. punkts).
106   Apelācijas sūdzība, kas tikai burtiski atkārto vai atspoguļo pamatus un argumentus, kas iepriekš iesniegti Pirmās instances
tiesā, tostarp tādus, kas pamatoti ar faktiem, ko Pirmās instances tiesa noteikti noraidījusi, neatbilst prasībām par pamatojuma
sniegšanu, kas izriet no šiem noteikumiem (skat. it īpaši 1998. gada 25. marta rīkojumu lietā C‑174/97 P
FFSA
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑1303. lpp., 24. punkts, un iepriekš minētā sprieduma lietā
Interporc
/Komisija 16. punktu). Šāda apelācija faktiski ir prasība veikt vienkāršu Pirmās instances tiesā iesniegtā prasības pieteikuma
pārskatīšanu, kas nav Tiesas kompetencē (skat. 1994. gada 26. septembra rīkojumu lietā C‑26/94 P
X
/Komisija,
Recueil
, I‑4379. lpp., 13. punkts, un iepriekš minētā sprieduma lietā
Bergaderm
un
Goupil
/Komisija 35. punktu).
107   Taču, ja apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Kopienu tiesību interpretāciju vai piemērošanu Pirmās instances tiesā, tad
pirmajā instancē izskatītos tiesību jautājumus var no jauna izskatīt apelācijas tiesvedībā (skat. 2000. gada 13. jūlija spriedumu
lietā C‑210/98 P
Salzgitter
/Komisija,
Recueil
, I‑5843. lpp., 43. punkts). Ja apelācijas sūdzības iesniedzējs savu apelācijas sūdzību nevarētu balstīt uz pamatiem un argumentiem,
kurus tas jau izmantojis Pirmās instances tiesā, tad apelācijas sūdzība zaudētu daļu no savas jēgas (skat. it īpaši 2001. gada
10. maija rīkojumu lietā C‑345/00 P
FNAB
u.c./Padome,
Recueil
, I‑3811. lpp., 30. un 31. punkts; kā arī 2002. gada 16. maija spriedumu lietā C‑321/99 P
ARAP
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑4287. lpp., 49. punkts, un iepriekš minētā sprieduma lietā
Interporc
/Komisija 17. punktu).
108   Šajā lietā Komisija norāda, ka pirmais apelācijas pamats ir acīmredzami nepieņemams tā iemesla dēļ, ka tas neatbilst minimāliem
skaidrības un precizitātes kritērijiem. Atbilstoši Komisijas viedoklim pirmo pamatu var interpretēt vismaz divos dažādos veidos.
109   Šajā sakarā ir jākonstatē, no vienas puses, ka pirmais pamats, aplūkojot to kopumā, ir vērsts uz to, lai apšaubītu to Pirmās
instances tiesas veikto tiesību jautājumu interpretāciju, kuri tai ir iesniegti pirmā pamata pirmajā instancē ietvaros, un,
no otras puses, ka
CMV
precīzi norāda noteiktus Apstrīdētā sprieduma kritizētos elementus.
110   Neapšaubāmi ir tas, ka argumenti, ko
CMV
norāda sava pirmā Tiesā iesniegtā pamata atbalstam, ir pārprotami tad, ja tos aplūko atsevišķi. Neskatoties uz to, lasot
šos argumentus kontekstā ar otro apelācijas pamatu, tie ir pietiekami skaidri, lai izpildītu EKL 225. panta, Tiesas Statūtu
58. panta pirmajā daļā un Tiesas Reglamenta 112. panta 1. punkta c) apakšpunktā noteiktās prasības.
111   Rodas iespaids, ka ar šiem diviem pamatiem
CMV
būtībā apgalvo, ka tai uzliktās smagās sankcijas, kuras veido attiecīgā finanšu atbalsta atcelšana pilnā apmērā, balstās
uz
RDS
pieļautajiem pārkāpumiem un ka tātad, pirmkārt, Atcelšanas lēmums būtu jāatceļ pilnībā tā iemesla dēļ, ka
CMV
prettiesiski ir uzlikta atbildība par Projekta daļu, kas bija jāizpilda
RDS
, un, otrkārt,
CMV
situācija būtu jāizskata no jauna, ņemot vērā tos pārkāpumus, kas tiek pārmesti tai konkrēti.
112   Tātad
CMV
norāda argumentāciju, ko veido divi posmi. Pirmais pamats ir vērsts uz to, lai pierādītu, ka Pirmās instances tiesa nav novērtējusi
iespēju, ka
CMV
ir piemērota sankcija, kuras smagums daļēji balstās uz pārkāpumiem, kas tiek pārmesti
RDS
, bet otrais pamats ir vērsts uz to, lai pierādītu, ka pastāv nesamērīgums starp pārkāpumiem, kas tiek pārmesti
CMV
, no vienas puses, un sankcijas, ko veido finanšu atbalsta atcelšana pilnā apmērā un kas lielā mērā balstās uz
RDS
pārmestajiem pārkāpumiem, kuri attiecas uz aptuveni 70 % attiecīgo izdevumu un attiecībā uz kuriem
CMV
nebija spējīga sniegt atbildi, smagumu, no otras puses.
113   Apelācijas pirmais pamats tādējādi nav nepieņemams skaidrības un precizitātes trūkuma dēļ.
114   Savā aizstāvībā Komisija balstās arī uz
CMV
intereses trūkumu attiecībā uz pēdējās norādi, ka atbilstoši tās viedoklim pirmajā instancē izvirzītais pamats nav izskatīts,
jo Pirmās instances tiesa šo pamatu Apstrīdētajā spriedumā būtībā ir atbalstījusi un šī iemesla dēļ
CMV
piemērotās finanšu sankcijas summu būtiski samazinājusi.
115   Attiecībā uz šo jautājumu ir pietiekami atgādināt, ka saskaņā ar apelācijas pirmā pamata interpretāciju, kas ir norādīta šī
sprieduma 111. un 112. punktā, šis pirmais pamats faktiski ir vērsts uz Atcelšanas lēmuma atcelšanu pilnā apmērā, nevis daļēji.
No tā izriet, ka pretēji tam, ko norāda Komisija,
CMV
ir pamatota interese izvirzīt šādu pamatu.
116   Nepieņemamības izņēmums, kas attiecas uz
CMV
intereses trūkumu izvirzīt pirmo apelācijas pamatu, tādējādi nav pamatots.
117   Šajos apstākļos ir jākonstatē, ka, tā kā neviens no nepieņemamības izņēmumiem, kas ir izvirzīti pret pirmo apelācijas pamatu,
nav pamatots, šis pamats ir pieņemams.
ii)  Par apelācijas pirmā un otrā pamata pamatotību
118   No
CMV
iesniegtajiem dokumentiem izriet, ka šī sprieduma 111. un 112. punktā norādītais pirmais un otrais pamats balstās uz pieņēmumu,
ka lēmumu, saskaņā ar kuru
CMV
ir uzlikts pienākums atlīdzināt visu finanšu atbalsta summu, ietekmē pārkāpumi, kas tiek pārmesti vienīgi
RDS
, no kā izriet, ka Apstrīdētajā spriedumā, neatceļot Atcelšanas lēmumu pilnā apmērā, Pirmā instances tiesa ir pieļāvusi, ka
CMV
tiek nepamatoti vainota pārkāpumos, par ko ir atbildīga vienīgi
RDS
.
119   Tomēr ir jākonstatē, ka
CMV
pārprot gan Pirmās instances tiesas sniegto argumentāciju, gan arī Apstrīdētā sprieduma sekas.
120   Vispirms ir jāatgādina, ka Pirmās instances tiesa, pārbaudot tai iesniegto pirmo pamatu, ir nospriedusi, ka, ņemot vērā smagās
sekas, kas
CMV
rodas sakarā ar prasību atmaksāt visu attiecīgā atbalsta summu, kā arī Piešķiršanas lēmuma skaidrības un precizitātes trūkumu,
Komisija, pieprasot vienīgi
CMV
atmaksāt minēto atbalstu pilnā apmērā, ir pārkāpusi samērīguma principu. Tādējādi, nedz izvērtējot minēto pamatu, nedz arī
kādā citā Apstrīdētā sprieduma punktā tā nekādā ziņā nav norādījusi, ka šādu prasību ir ietekmējusi
RDS
rīcība.
121   Gluži pretēji, Pirmās instances tiesa tai iesniegtā otrā pamata ietvaros, it īpaši Apstrīdētā sprieduma 80.–81., 95.–97.,
107., 117. un 129.–130. punktā, ir noteikti norādījusi, ka katra no pretenzijām, kas pret
CMV
ir izvirzītas Atcelšanas lēmumā, ir nelikumīga Regulas Nr. 4253/88 24. panta izpratnē.
CMV
pati nekad nav apgalvojusi, ka kādā no šiem pārkāpumiem ir iesaistīta
RDS
.
122   Turklāt Apstrīdētā sprieduma 142.–149. punktā Pirmās instances tiesa ir pamatoti norādījusi, kā tas izriet no šī sprieduma
53. un 77. punkta, ka Komisija bija tiesīga atcelt attiecīgo finanšu atbalstu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Projekta daļām,
par ko ir atbildīga
CMV
.
123   Šajos apstākļos un, ņemot vērā procesa ekonomijas principu, Pirmās instances tiesa varēja atcelt Atcelšanas lēmumu vienīgi
tiktāl, ciktāl Komisija neierobežoja šo savu atbalsta atmaksas prasījumu ar summām, kas atbilst
CMV
piešķirtajai Projekta daļai. Atcelšanas lēmuma atcelšanas pilnībā gadījumā Komisijai attiecībā uz
CMV
būtu jāpieņem jauns lēmums, kurš būtībā pārņemtu Atcelšanas lēmuma saturu attiecībā uz Projekta daļām, par kurām ir atbildīga
CMV
.
124   Tādējādi nav jālemj par jautājumu, vai
CMV
bija spējīga atbildēt uz pretenzijām, kas bija izvirzītas pret
RDS
, jo šis jautājums jebkurā gadījumā neietekmē dotā pamata vērtējumu. Vispārīgi jāatzīmē, ka runa ir par tāda fakta vērtējumu,
kura izskatīšana šī sprieduma 63. punktā noteikto iemeslu dēļ apelācijas ietvaros neietilpst Tiesas kompetencē.
125   Tādējādi
CMV
argumentācija ir noraidāma.
126   Ņemot vērā iepriekš minēto, apelācijas pirmais un otrais pamats tādējādi ir noraidāms.
3.     Par apelācijas ceturto pamatu
a)     Lietas dalībnieku argumenti
127   Ar ceturto pamatu
CMV
apgalvo, ka Pirmās instances tiesa, pārbaudot tai iesniegtā otrā pamata trešo daļu, nav pareizi interpretējusi argumentāciju
attiecībā uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Tā precizē, ka šī argumentācija attiecas nevis uz vispārēju iespēju pamatot
savas darbības, bet gan konkrēti uz Komisijas veiktās vizītes pārbaudei uz vietas izpildes veidu. It īpaši attiecībā uz šo
kontroles pasākumu prettiesiski netika sniegta atskaite un netika sastādīts saistībā ar pārbaudi nokopēto dokumentu saraksts.
Šajā sakarā
CMV
precizē, ka, lai kontrolējamās personas tiesības būtu ievērotas, šādam pasākumam būtu jānotiek, ļaujot šai personai izteikt
savu viedokli un sastādot precīzu atskaiti.
128   Komisija norāda, ka Komisijas pārbaudītājiem nav bijis pienākuma veikt mutvārdu procesu uz vietas un ka šajā lietā kontrole
tika veikta, ļaujot izteikt savu viedokli. Šī institūcija uzskata, ka šo apstākļu dēļ Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma
138. punktā ir konstatējusi, ka tiesības uz aizstāvību ir ievērotas.
b)     Tiesas vērtējums
129   Kā Pirmās instances tiesa jau ir norādījusi Apstrīdētā sprieduma 136. punktā, no Tiesas judikatūras izriet, ka tiesību uz
aizstāvību ievērošana visos procesos, kuri uzsākti pret personu un kuru rezultātā var pieņemt lēmumu, kas uz to attiecināms,
ir Kopienu tiesību pamatprincips, kas nodrošināms pat tad, ja nav nekāda tiesiskā regulējuma saistībā ar procesu. Šis princips
noteic, ka tādu lēmumu adresātiem, kas būtiski ietekmē viņu intereses, jādod iespēja atbilstoši paust savu viedokli (piemēram,
skat. 1996. gada 24. oktobra spriedumu lietā C‑32/95 P Komisija/
Lisrestal
u.c.,
Recueil
, I‑5373. lpp., 21. punkts; 2000. gada 21. septembra spriedumu lietā C‑462/98 P
Mediocurso
/Komisija,
Recueil
, I‑7183. lpp., 36. punkts, un 2005. gada 9. jūnija spriedumu lietā C‑287/02 Spānija/Komisija, Krājums, I‑5093. lpp., 37. punkts).
130   Ir jākonstatē, ka nedz tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips, nedz arī Regula Nr. 4253/88 neparedz pienākumu
CMV
sniegt atskaiti vai sakarā ar pārbaudi nokopēto dokumentu sarakstu vizītes pārbaudei uz vietas gaitā un turklāt
CMV
konkrētajā gadījumā bija iespēja apstrīdēt Komisijas pēc minētās pārbaudes izvirzītās pretenzijas.
131   Tādējādi Pirmās instances tiesa, neuzsverot minētās vizītes izpildes veidu, Apstrīdētā sprieduma 134.–138. punktā pamatoti
ir pārbaudījusi, vai
CMV
sniegtā iespēja izteikt savu viedokli pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas atbilst tiesību uz aizstāvību ievērošanas principa
prasībām.
132   Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 134. punktā ir atzīmējusi, ka
CMV
netika sniegta Komisijas pārstāvju veikto darbību un sarunu atskaite un it īpaši – netika izveidots šajā sakarā nokopēto
dokumentu saraksts.
133   Tomēr Pirmās instances tiesa Apstrīdētā sprieduma 137. un 138. punktā ir uzskatījusi, ka Komisija ir pietiekami ļāvusi
CMV
pierādīt atbilstošu Projektā, kas tai bija jāveic, paredzēto pasākumu izpildi, iesniedzot pamatojuma dokumentus, kas
CMV
saskaņā ar Piešķiršanas lēmumu bija jānodod Komisijas rīcībā.
134   Šis secinājums ir faktisko apstākļu vērtējums, uz ko šī sprieduma 63. punktā paredzēto iemeslu dēļ Tiesas kontrole apelācijas
ietvaros neattiecas.
135   Ņemot vērā iepriekš minēto, apelācijas ceturtais pamats ir noraidāms.
4.     Par piekto apelācijas pamatu
a)     Lietas dalībnieku argumenti
136   Ar piekto pamatu
CMV
apgalvo, ka Pirmās instances tiesa, noraidot pamatu attiecībā uz pretrunu starp pārkāpumu, kas
CMV
tiek pārmesti, raksturu un faktu, ka finansēšanas mērķis ir sasniegts, no vienas puses, un sankcijas smagumu, ko veido attiecīgā
finanšu atbalsta atcelšana pilnā apmērā, no otras puses, nav ievērojusi samērīguma principu.
137   Sava pamata atbalstam
CMV
norāda, ka nav pierādīts, ka tā Projektā ir iekļāvusi nepamatotus izdevumus. Turklāt tā uzsver, ka tai nav bijis krāpšanas
nolūka un ka tā nav iesniegusi nekādu kļūdainu informāciju. Visbeidzot, tā norāda, ka tai var pārmest tikai to, ka tā nav
detalizēti pamatojusi savu pašas tehnisko darbinieku nodarbināšanu Projekta izpildes vajadzībām.
138   Komisija uzskata, ka šis pamats ir nepieņemams, jo
CMV
nekādi nav papildinājusi jau Pirmās instances tiesā sniegto argumentāciju. Pēc būtības šī institūcija pakārtoti norāda, ka,
ņemot vērā Apstrīdētajā spriedumā noteikto faktu kontekstu, Pirmās instances tiesas secinājums šajā jautājumā atbilst spēkā
esošajai judikatūrai.
b)     Tiesas vērtējums
139   Ar šo pamatu
CMV
apšauba Pirmās instances tiesas veikto samērīguma principa interpretāciju un piemērošanu. Tādējādi šī sprieduma 107. punktā
minēto iemeslu dēļ un pretēji tam, ko norāda Komisija, minētais pamats apelācijas instancē ir pieņemams.
140   Kā savu secinājumu 97. punktā norāda ģenerāladvokāte, no Regulas Nr. 4253/88 24. panta – noteikuma, ar kuru pamatots Atcelšanas
lēmums – izriet, ka Komisijai nav pienākuma prasīt visa finanšu atbalsta atmaksu, bet tai ir diskrecionārā vara attiecībā
uz līdzekļu atmaksas prasījumu un, attiecīgajā gadījumā, atmaksājamās daļas noteikšanu (šajā sakarā skat. arī iepriekš minētā
sprieduma lietā Īrija/Komisija 27. un 30. punktu). Ievērojot samērīguma principu, Komisijai šī diskrecionārā vara ir jārealizē
tā, lai subsīdijas, kuru atmaksa tiek pieprasīta, nebūtu nesamērīgas ar pieļautajiem pārkāpumiem.
141   Tomēr Komisijai nav pienākuma aprobežoties tikai ar to subsīdiju atmaksas prasījumu, kas ir izrādījušās nepamatotas minēto
pārkāpumu dēļ.
142   Gluži pretēji, lai nodrošinātu efektīvu Kopienas atbalsta pārvaldi un novērstu krāpniecisku rīcību, var būt pamatots tādu
subsīdiju atmaksas prasījums, kuras pārkāpumi ietekmējuši tikai daļēji.
143   Šajā sakarā ir jāatgādina, ka par saistību, kuru ievērošanai atbilstošā Kopienu sistēmas funkcionēšanā ir fundamentāla nozīme,
neizpildi var noteikt sankciju, ar ko tiek zaudētas Kopienu regulējumā paredzētas tiesības, tādas kā tiesības uz atbalstu
(1995. gada 12. oktobra spriedums lietā C‑104/94
Cereol Italia
,
Recueil
, I‑2983. lpp., 24. punkts).
144   Tāpat Tiesa ir spriedusi, ka Kopienas līdzekļu pienācīgas izmantošanas kontroles sistēmas atbilstošai funkcionēšanai ir vajadzīgs,
lai finanšu atbalsta pieteicējs sniegtu Komisijai uzticamu informāciju, kas nevarētu maldināt Komisiju. Tādas sankcijas par
pārkāpumu piemērošana, ko veido nevis atbalsta samazināšana par šim pārkāpumam atbilstošu summu, bet gan minētā atbalsta atcelšana
pilnā apmērā, ir vienīgā iespēja nodrošināt atbilstošai ELVGH līdzekļu pārvaldīšanai vajadzīgo preventīvo efektu (iepriekš
minētā sprieduma lietā Itālija/Komisija 100. un 101. punkts).
145   Turklāt no šī sprieduma 77. pantā norādītajiem apsvērumiem izriet, ka piešķirtā finansējuma mērķa sasniegšanas fakts pats
par sevi nenozīmē, ka sankcija, kura nosaka atbalsta atcelšanu pilnā apmērā, ir nesamērīga.
146   No iepriekš minētā izriet, ka Pirmās instances tiesa, nepieļaujot tiesību kļūdu, varēja atzīt, ka Kopienas atbalsta politikas
īstenošana attaisno izdevumu uzrādīšanas pakļaušanu formāli striktiem kritērijiem un ka šajā sakarā konstatētie pārkāpumi
pamato summu, kas
CMV
ir pārskaitītas par tās Projekta daļas izpildi, par kuru tā ir atbildīga, atmaksas prasību.
147   Bez šaubām, kā tas ir norādīts šī sprieduma 137. punktā,
CMV
apgalvo, ka nav pierādīta nepamatotu izdevumu esamība, ka tai nav bijis krāpšanas nolūka un ka tai var pārmest tikai to,
ka tā nav iesniegusi pietiekamus pamatojuma dokumentus.
148   Tomēr šie argumenti attiecas uz faktiskiem apstākļiem. Ievērojot, ka Pirmās instances tiesa pilnībā ir ņēmusi vērā faktorus,
kas ir piemērojami, izvērtējot attiecīgā atbalsta atcelšanas pilnā apmērā samērīgo raksturu, argumenti, ko
CMV
norāda, lai pierādītu, ka vienu vai otru faktoru Pirmās instances tiesa ir ņēmusi vērā nepietiekami, šīs apelācijas ietvaros
ir nepieņemami.
149   Pat pieņemot, ka
CMV
nav sniegusi neprecīzu informāciju vai to slēpusi, būtu jāuzskata, kā tā apgalvo, ka, pamatojoties uz samērīguma principu,
Regula Nr. 4253/88 ietver Komisijas pienākumu pierādīt kādu krāpniecisku
CMV
nolūku vai ka saskaņā ar šo principu finanšu atbalsta atcelšanas pilnā apmērā iespēja ir ierobežota vienīgi ar gadījumiem,
kad finanšu nosacījumu pārkāpumi ir saistīti ar viltu, šādus argumentus nevarētu atbalstīt.
150   No Tiesas judikatūras izriet, ka pārkāpuma jēdziens Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punkta izpratnē neietver Komisijas pienākumu
pierādīt kādu saņēmēja krāpniecisku nolūku (skat. 2004. gada 16. decembra rīkojumu lietā C‑222/03 P
APOL
un
AIPO
/Komisija, Krājumā nav publicēts, 58. punkts). Turklāt samērīguma princips nenoteic, ka finanšu atbalsta atcelšanas iespēja
ir ierobežota ar gadījumiem, kad finanšu noteikumu pārkāpumi ir saistīti ar viltu. Turklāt pastāvētu risks, ka šīs iespējas
ierobežošana tikai ar noteiktu ar viltu saistītu pārkāpumu gadījumiem varētu pamudināt uz pārkāpumiem (šajā sakarā skat. 2004. gada
22. marta rīkojumu lietā C‑455/02 P
Sgaravatti Mediterranea
/Komisija, Krājumā nav publicēts, 39.–42. punkts, kā arī iepriekš minētā rīkojuma lietā
APOL
un
AIPO
/Komisija 59. punktu).
151   Ņemot vērā iepriekš minēto, apelācijas piektais pamats ir noraidāms.
152   Šādos apstākļos apelācija un pretapelācja ir noraidāma.
VII –
Par tiesāšanās izdevumiem
153   Reglamenta 122. panta pirmā daļa paredz, ka, ja apelācija ir nepamatota vai ja tā ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo
spriedumu, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā,
pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu, lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest
CMV
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums nav labvēlīgs, tad
CMV
jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas izriet no apelācijas. Tā kā
CMV
ir prasījusi piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas izriet no pretapelācijas, un tā kā tai spriedums nav
labvēlīgs, tad Komisijai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar šo pretapelāciju.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
apelāciju un pretapelāciju noraidīt;
2)
piespriest
Comunità montana della Valnerina
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar apelāciju;
3)
piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar pretapelāciju.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – itāļu.