CELEX: 62006TJ0234
Znamka Skupnosti
Postopek za ugotovitev ničnosti
Besedna znamka Skupnosti CANNABIS
Absolutni razlog za zavrnitev
Opisnost
Člena 7(1)(c) in 51(1)(a) Uredbe (ES) št. 40/94 (postala člena 7(1)(c) in 52(1)(a) Uredbe (ES) št. 207/2009)

Dejansko stanje
Tožeča stranka, Giampietro Torresan, je 12. februarja 1999 pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) vložila prijavo za registracijo blagovne znamke Skupnosti na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne o znamki Skupnosti (
UL 1994, L 11, str. 1
) (ki jo je nadomestila Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne o blagovni znamki Skupnosti (
UL L 78, str. 1
)).
Znamka, za katero je bila zahtevana registracija, je besedni znak CANNABIS.
Proizvodi, za katere je bila zahtevana registracija znamke, spadajo v razrede 32, 33 in 42 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo tem opisom:
—
„pivo“ iz razreda 32;
—
„vina, žgane pijače, likerji, penine, peneče vino, šampanjec“ iz razreda 33;
—
„gostinske storitve, restavracije, samopostrežne restavracije, pivnice, proizvajalci sladoleda, picerije“ iz razreda 42.
Znamka Skupnosti CANNABIS je bila 16. aprila 2003 registrirana pod številko 1073949.
Intervenientka, družba Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG, je 27. junija 2003 na podlagi členov 51(1)(a) in 7(1)(c), (f) in (g) Uredbe št. 40/94 (postala člena 52(1)(a) in 7(1)(c), (f) in (g) Uredbe št. 207/2009) vložila predlog za ugotovitev ničnosti znamke CANNABIS v zvezi s proizvodi iz razredov 32 in 33.
Oddelek za izbris UUNT je z odločbo z dne 9. marca 2005 ugotovil ničnost registracije znamke Skupnosti v zvezi s proizvodi iz razredov 32 in 33 Nicejskega aranžmaja, s tem da je presodil, da je bila znamka CANNABIS opisna v skladu s členom 7(1)(c) Uredbe št. 40/94.
Tožeča stranka je 29. aprila 2005 vložila pritožbo, s katero je zahtevala razveljavitev te odločbe. Drugi odbor za pritožbe UUNT je z odločbo z dne (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) pritožbo zavrnil. Natančneje, ugotovil je, na eni strani, da izraz „cannabis“ v pogovornem jeziku pomeni bodisi tekstilno rastlino bodisi prepovedano drogo in, na drugi strani, da je šlo pri povprečnem potrošniku za jasno in neposredno označbo lastnosti proizvodov iz razredov 32 in 33.
Predlogi strank
Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:
—
razveljavi izpodbijano odločbo;
—
potrdi registracijo znamke Skupnosti CANNABIS za razreda 32 in 33;
—
UUNT naloži plačilo stroškov.
UUNT in intervenientka Sodišču prve stopnje predlagata, naj:
—
tožbo zavrne kot neutemeljeno;
—
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Tožeča stranka je na obravnavi izjavila, da se odpoveduje drugemu tožbenemu predlogu, kar je bilo povzeto v zapisniku obravnave.
Pravo
Tožeča stranka v utemeljitev svoje tožbe navaja le en tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev členov 51(1)(a) in 7(1)(c) Uredbe št. 40/94. Intervenientka pa poleg tega navaja dva tožbenega razloga; prvi se nanaša na kršitev členov 51(1)(a) in 7(1)(g) Uredbe št. 40/94 drugi pa na kršitev členov 51(1)(a) in 7(1)(f) navedene uredbe.
Trditve strank
Tožeča stranka zatrjuje, da ima znamka CANNABIS razlikovalni učinek, ker gre za splošno ime in hkrati za čisto fantazijsko znamko brez vsakršne – tudi posredne – zveze s pivom in pijačami na splošno. Kot splošno ime naj bi izraz „cannabis“ pomenil strokovno ime za cvetočo rastlino, iz katere se pridobivajo nekatere droge in zdravilne snovi. Znak CANNABIS se na italijanskem trgu pojavlja od leta 1996, od leta 1999 pa kot znamka Skupnosti za proizvode iz razredov 32 in 33 Nicejskega aranžmaja. Bolj splošno poznan je postal v okviru Skupnosti.
Tožeča stranka meni, da izraz „cannabis“ običajno ne označuje piva ali alkoholnih pijač iz razreda 33. Na eni strani naj se cannabis v skladu z Direktivo 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil (
UL L 109, str. 29
) in Direktivo Sveta 88/388/EGS z dne o približevanju zakonodaje držav članic o aromah za uporabo v živilih in izhodnih surovinah za njihovo proizvodnjo (
UL L 184, str. 61
) ne bi smel šteti za živilo, ampak za prepovedano drogo in psihotropno snov, kar po mnenju tožeče stranke izključuje vsakršno možnost zakonite uporabe v okviru Skupnosti. Na drugi strani pa se, kot je razvidno iz opredelitev v različnih slovarjih, ta izraz v ljudski domišljiji nanaša na mamilo, ki se pridobiva iz istoimenske rastline.
Tožeča stranka prav tako poudarja, da je v obravnavani zadevi pivo CANNABIS aromatizirano pivo, sestavljeno le iz zakonitih in odobrenih sestavin. Kot živila pivo in alkoholne pijače na splošno ne smejo vsebovati prepovedanih substanc, kot je droga. Zato naj upoštevna javnost ne bi takoj in brez dodatnega razmisleka mogla ugotoviti neposredne in konkretne povezave med proizvodi, za katere je bila registrirana znamka, in znakom CANNABIS, kot to zahteva ustaljena sodna praksa.
Tožeča stranka meni, da znamke CANNABIS ni mogoče opredeliti kot opisno znamko, ker ima znak CANNABIS dejansko sugestivni učinek, ki naj bi pritegnil pozornost potrošnikov, tako da bi pri njih vzbudil občutek ugodja, razvedrila ali sprostitve. Ker gre za „paradoksalno“ in „pretirano“ sporočilo kot pri drugih znamkah, kakršni sta OPIUM ali COCA-COLA, bi morali pri vseh teh znamkah opraviti enako presojo, ob ugotovitvi ničnosti zadevne znamke Skupnosti na podlagi takih argumentov pa bi se kršilo splošno načelo enakega obravnavanja.
Tožeča stranka izpodbija tudi opredelitev povprečnega potrošnika v izpodbijani odločbi, ker naj ta ne bi bil niti potrošnik prepovedane droge, ki išče iste občutke, kakršni nastanejo pri uživanju cannabisa, niti „običajen alkoholik“. Tožeča stranka meni, da je povprečen potrošnik ljubitelj piva, čigar stopnja razuma, skrbnosti in preudarnosti ustreza povprečnim potrošnikom, ki jim je proizvod namenjen. Prav tako meni, da bi se bilo treba vprašati, ali obveščen potrošnik pri nakupu pijače z znamko CANNABIS takoj pomisli, da gre res za cannabis. V obravnavani zadevi tožeča stranka meni, da bo povprečen potrošnik na etiketi preveril sestavine, iz katerih je sestavljen proizvod. Zato lahko samo slabo obveščen potrošnik izraz „cannabis“ šteje za jasno in neposredno označbo kakovosti zadevnih proizvodov.
Nazadnje, tožeča stranka ugotavlja, da v obravnavani zadevi zadevne znamke ni mogoče šteti za opisno, ker ni nikakršne neposredne in dejanske zveze med znamko in proizvodi iz razredov 32 in 33 Nicejskega aranžmaja, in ni mogoče utemeljeno ugotoviti, kot to zahteva sodna praksa, da bo taka zveza nastala v prihodnosti. Dejstvo, da bo prepoved uporabe cannabisa v bližnji prihodnosti odpravljena, naj bi bilo le mnenje UUNT in ni mogoče šteti, da to dejstvo izpolnjuje zahtevo, da lahko v prihodnosti neposredna zveza med znamko CANNABIS in zadevnimi proizvodi dejansko nastane.
UUNT in intervenientka izpodbijata vse trditve, ki jih je navedla tožeča stranka.
Presoja Sodišča prve stopnje
Najprej je treba poudariti, da ima izraz „cannabis“, kot je v točki 22 izpodbijane odločbe ugotovil odbor za pritožbe, tri možne pomene. Prvič, izraz „cannabis“ se nanaša na tekstilno rastlino, za katero velja skupna ureditev trga v okviru Skupnosti in za pridelavo katere velja zelo stroga zakonodaja glede vsebnosti tetrahidrokanabinola (THC), učinkovine cannabisa, ki ne sme preseči praga 0,2% (glej člen 5a Uredbe Sveta (ES) št. 1251/1999 z dne 17. maja 1999 o uvedbi sistema podpore za pridelovalce določenih poljščin (
UL L 160, str. 1
), kakor je bila spremenjena, in člen 7b(1) Uredbe Komisije (ES) št. 2316/1999 z dne o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1251/1999 (
UL L 280, str. 43
), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 206/2004 z dne (
UL L 34, str. 33
), ter prilogi XII in XIII k tej uredbi). Drugič, izraz „cannabis“ se nanaša na drogo, ki je prepovedana v več državah članicah. Tretjič, izraz označuje snov, o katere uporabi v zdravilne namene se, kot je razvidno iz odgovora Evropske komisije na pisno vprašanje E-0039/02 z dne (UL C 147 E, str. 232), razpravlja.
Dalje je treba poudariti, da se v skladu z znanstvenima študijama, ki ju je predložil UUNT, cannabis, ki se imenuje tudi „konoplja“, uporablja na področju živil v različnih oblikah (olja, zeliščni čaji) in različnih pripravkih (čaji, testenine, pekovski in slaščičarski izdelki, alkoholne in nealkoholne pijače itd.). To potrjuje tudi dokumentacija, ki jo je predložila intervenientka in iz katere je razvidno, da se konoplja uporablja v proizvodnji nekaterih živil in pijač. Toksikološke analize teh proizvodov kažejo, da ti vsebujejo zelo majhno količino THC, nedvomno nižjo od zgoraj navedenega praga 0,2% in torej nimajo psihotropnih učinkov.
Nazadnje, v nasprotju s trditvami tožeče stranke je iz člena 4 Direktive razvidno, da je uporaba arom, ki ne vsebujejo toksikološko nevarnih količin katerega koli elementa ali snovi, dovoljena.
Na podlagi teh preudarkov je mogoče v nasprotju s trditvami tožeče stranke ugotoviti, prvič, da se izraz „cannabis“ ne nanaša samo na droge in nekatere zdravilne snovi in, drugič, da se konoplja zakonito uporablja v proizvodnji živil in pijač. Zato je treba glede na te preudarke preučiti, ali je besedna znamka CANNABIS opisna za proizvode iz razredov 32 in 33 Nicejskega aranžmaja, za katere je bila registrirana.
Člen 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 prepoveduje registracijo znamk, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko v gospodarskem prometu „označujejo vrsto, kakovost, količino, namen, vrednost, geografski izvor ali čas proizvodnje blaga ali opravljanja storitve ali druge lastnosti blaga ali storitve“. Ti opisni znaki ne morejo izpolniti funkcije označbe trgovskega izvora, ki je značilna za znamke (sodba Sodišča z dne 23. oktobra 2003 v zadevi UUNT proti Wrigley, C-191/01 P, Recueil, str. I-12447, točka 31; sodbi Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Eurocopter proti UUNT (STEADYCONTROL), T-181/07, neobjavljena v ZOdl., točka 35, in z dne v zadevi Hansgrohe proti UUNT (AIRSHOWER), T-307/07, neobjavljena v ZOdl., točka 22).
S tega stališča so znaki in podatki iz člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 tisti, ki lahko pri običajni uporabi z vidika upoštevne javnosti neposredno ali z navedbo ene od njenih bistvenih lastnosti označujejo proizvod ali storitev, za katero se zahteva registracija (sodbe Sodišča prve stopnje z dne 14. junija 2007 v zadevi Europig proti UUNT (EUROPIG), T-207/06, ZOdl., str. II-1961, točka 26; z dne v zadevi Enercon proti UUNT (E), T-329/06, neobjavljena v ZOdl., točka 21, in z dne 21. janurja 2009 v zadevi Korsch proti UUNT (PharmaCheck), T-296/07, neobjavljena v ZOdl., točka 30).
V skladu z ustaljeno sodno prakso je znak opisen, če ima dovolj neposredno in konkretno zvezo z zadevnimi proizvodi ali storitvami, in sicer tako, da zadevni javnosti omogoča, da takoj in brez razmisleka prepozna opis ene od lastnosti zadevnih proizvodov in storitev (zgoraj navedeni sodbi EUROPIG, točka 27, in STEADYCONTROL, točka 36).
Opozoriti je treba tudi, da se lahko presoja opisnosti znaka opravi samo glede tega, kako to razume zadevna javnost, in glede zadevnih proizvodov ali storitev (zgoraj navedeni sodbi STEADYCONTROL, točka 38, in E, točka 23). Opisnost znamke se namreč presoja glede na proizvode, za katere je bila znamka registrirana, upoštevati pa je treba tudi, kako kategorijo zadevnih proizvodov ali storitev domnevno zaznava povprečen potrošnik, ki je običajno obveščen ter razumno pozoren in preudaren.
V obravnavani zadevi so proizvodi pivo, vino, žgane pijače, likerji, penine, peneča vina in šampanjec. Upoštevno javnost zato sestavljajo povprečni potrošniki te vrste proizvodov.
V nasprotju s trditvami tožeče stranke odbor za pritožbe v izpodbijani odločbi povprečnega potrošnika ni opredelil kot uživalca prepovedane droge, ki išče iste užitke, kakršni so tisti ob uživanju cannabisa, ali kot „običajnega alkoholika“. Trditev na koncu točke 27 izpodbijane odločbe v zvezi z vtisom, ki bi ga imeli „tisti, ki kupijo pivo“, ob pogledu na besedno znamko CANNABIS, se nanaša na preizkus opisnosti zadevnega znaka, kot ga vidi potrošnik piva, in ne na opredelitev povprečnega potrošnika.
V tem kontekstu je treba ugotoviti, ali povprečen potrošnik, ki je običajno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, lahko le ob pogledu na pijačo, katere znamka je besedni znak CANNABIS, brez kakršnegakoli dodatnega elementa pomisli, da je zadevna znamka opis lastnosti zadevnega proizvoda.
V zvezi s tem je treba poudariti, da, kot izhaja iz točk 27, 29 in 30 izpodbijane odločbe, obstaja dejanska zveza med znakom CANNABIS in nekaterimi lastnostmi zgoraj navedenih proizvodov. Kot je razvidno iz dokumentacije, ki sta jo predložila UUNT in intervenientka, se cannabis običajno uporablja pri izdelavi številnih živil, med katerimi so tudi pivo in nekatere pijače. Iz iste dokumentacije je tudi razvidno, da se nekatera piva, ki vsebujejo cannabis, zdaj prodajajo na evropskem trgu živil.
Poleg tega je izraz „cannabis“ latinski strokovni izraz, poznan v več jezikih Evropske skupnosti, kot je razvidno iz točke 24 izpodbijane odločbe in kakor je v tožbi navedla tudi sama tožeča stranka, zaradi medijske izpostavljenosti pa ga pozna tudi splošna javnost, zato ga ciljni potrošniki na vsem ozemlju Skupnosti razumejo (glej v tem smislu in po analogiji sodbo Sodišča z dne 9. marca 2006 v zadevi Matratzen Concord, C-421/04, ZOdl., str. I-2303, točka 32).
Te okoliščine pojasnjujejo, da bo povprečen potrošnik Skupnosti glede alkoholnih pijač ali piva z znamko CANNABIS takoj in brez razmisleka zaznal opis lastnosti zadevnega proizvoda, zlasti cannabisa, ki je ena od sestavin, ki se lahko uporablja kot aroma pri njihovi izdelavi.
Povprečnega potrošnika ta lastnost zanima. Kot je v točki 27 izpodbijane odločbe poudaril odbor za pritožbe, „bodo tisti, ki kupijo pivo z znamko CANNABIS, tega zelo verjetno kupili zato, ker so prepričani v prisotnost cannabisa in jih navdušuje možnost, da bodo zaradi pijače imeli enake občutke, kakršne bi imeli ob uživanju cannabisa v kakšni drugi obliki, ali vsaj podobne občutke“. Zato dejstvo, da je cannabis ena od sestavin piva ali alkoholnih pijač, pomeni odločilno lastnost za odločitev potrošnikov pri njihovem nakupu in zato bistveno lastnost proizvodov, za katere je bila registrirana znamka, ki jo pri izbiri upošteva ciljna javnost.
Trditev tožeče stranke, da ima znak CANNABIS sugestivni učinek, ki naj bi pritegnil pozornost potrošnikov, tako da bi pri njih vzbudil občutek ugodja, razvedrila ali sprostitve, ne more izpodbiti opisnega vtisa, ki ga znak naredi na njih. Besedni znak CANNABIS je za potrošnike kot tak preprost in neposreden kazalec ene od mogočih sestavin proizvodov, za katere je bila znamka registrirana. Zato besedni znak CANNABIS močno presega raven sugestije in spada na področje opisa. Zato je navedeni znak treba šteti za opisen, in ne za sugestiven ali namigujoč (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 12. januarja 2005 v zadevi Deutsche Post EURO EXPRESS proti UUNT (EUROPREMIUM), T-334/03, ZOdl., str. II-65, točka 37).
Poleg tega je treba opozoriti, da v skladu s sodno prakso ni potrebno, da se znaki in podatki, ki sestavljajo znamko, ob registraciji dejansko uporabljajo za opis proizvodov ali storitev, kot so tisti, za katere so bili registrirani, ali opis lastnosti teh proizvodov ali storitev. Kot je razvidno iz člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94, zadostuje že, da se ti znaki ali podatki lahko uporabljajo za te namene (zgoraj navedena sodba UUNT proti Wrigley, točka 32, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. novembra 2007 v zadevi Tegometall International proti UUNT – Wuppermann (TEK), T-458/05, ZOdl., str. II-4721, točka 88).
V obravnavani zadevi se le izraz „cannabis“, ki se uporablja kot znamka, lahko šteje za opisen, če se trenutno nanaša ali se bo morda nanašal na eno od lastnosti proizvoda, in sicer eno od sestavin, ki jih je mogoče uporabiti pri izdelavi zadevnih pijač. Kot izhaja iz sodne prakse, bo izraz „cannabis“ mogoče pomenil vez z eno od lastnosti zadevnih proizvodov, če je mogoče razumno pričakovati, da bo v prihodnosti taka vez lahko ustvarjena (glej po analogiji sodbo Sodišča prve stopnje z dne 14. junija 2001 v združenih zadevah Telefon & Buch proti UUNT (UNIVERSALTELEFONBUCH in UNIVERSALKOMMUNIKATIONSVERZEICHNIS),
T-357/99 in T-358/99, Recueil, str. II-1705
, točki 29 in 30, in zgoraj navedeno sodbo AIRSHOWER, točka 30). Glede na ponudbo pijač, ki vsebujejo konopljo in že prisotne na trgu, je treba ugotoviti, da lahko znak CANNABIS od zdaj označuje eno od sestavin, ki se uporabljajo pri izdelavi proizvodov, za katere je bila registrirana znamka.
Poleg tega je treba poudariti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso dejstvo, da ima izraz več pomenov, nikakor ne vpliva na ugotovitev njegove opisnosti. Zato v nasprotju s trditvami tožeče stranke dejstvo, da ima lahko izraz „cannabis“ tri različne pomene, nikakor ne more vplivati na določitev njegove opisnosti. Za uporabo člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 zadostuje že, da obstaja neposredna in konkretna povezava med enim samim pomenom in zadevnimi proizvodi, kot je to v obravnavani zadevi (sodba Sodišča z dne 12. februarja 2004 v zadevi Campina Melkunie, C-265/00, Recueil., str. I-1699, točka 38, in sodba Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Münchener Rückversicherungs-Gesellschaft proti UUNT (MunichFinancialServices), T-316/03, ZOdl., str. II-1951, točka 33).
Iz vseh teh ugotovitev je razvidno, da se znak CANNABIS nanaša na rastlino cannabis, ki jo javnost dobro pozna zaradi medijske izpostavljenosti in ki je prisotna v postopku izdelave nekaterih živil in pijač. Povprečen potrošnik bo torej takoj in brez razmisleka ugotovil povezavo med zadevnim znakom in lastnostmi proizvodov, za katere je bila znamka registrirana, zaradi česar je navedeni znak opisen.
Tega sklepa ni mogoče ovreči z ostalimi trditvami tožeče stranke. Prvič, trditev tožeče stranke v zvezi z dejstvom, da bi bilo treba uporabiti enako lestvico ocenjevanja za znamko CANNABIS in za nekatere druge registrirane znamke, je treba zavrniti kot neutemeljeno. Samo če je povezava med zadevnim znakom in proizvodi ali storitvami, na katere se nanaša, neposredna in konkretna, bosta namreč člena 51(1)(a) in 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 nasprotovala veljavnosti drugih zgoraj navedenih znamk, sklicevanje na to povezavo pa bi lahko povzročilo ugotovitev njihove ničnosti (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 10. oktobra 2006 v zadevi PTV proti UUNT (map&guide), T-302/03, ZOdl., str. II-4039, točka 50).
Drugič, trditev tožeče stranke v zvezi z dejstvom, da je ob upoštevanju prakse odločanja UUNT odbor za pritožbe kršil splošno načelo enakega obravnavanja, je treba prav tako zavrniti kot neutemeljeno. Zakonitost odločb odbora za pritožbe je treba presojati le na podlagi Uredbe št. 40/94, in ne na podlagi prakse odločanja UUNT (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 21. aprila 2004 v zadevi Concept proti UUNT (ECA), T-127/02, Recueil, str. II-1113, točka 71, in z dne v združenih zadevah Euro-Information proti UUNT (CYBERCREDIT, CYBERGESTION, CYBERGUICHET, CYBERBOURSE in CYBERHOME), T-211/06, T-213/06, T-245/06, T-155/07 in T-178/07, neobjavljena v ZOdl., točka 44). Poleg tega se v skladu z ustaljeno sodno prakso na načelo enakega obravnavanja ni mogoče sklicevati v primerih ugotavljanja ničnosti, ker se nihče ne more v svojo korist sklicevati na nezakonitost, storjeno v korist nekoga drugega (sodbi Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Streamserve proti UUNT (STREAMSERVE), T-106/00, Recueil, str. II-723, točka 67, in z dne v zadevi Camper proti UUNT – JC (BROTHERS by CAMPER), T-43/05, neobjavljena v ZOdl., točke od 93 do 95).
Tretjič in nazadnje, trditev tožeče stranke glede splošne poznanosti znamke CANNABIS je treba zavrniti kot brezpredmetno. V zvezi s tem je treba poudariti, da v obravnavani zadevi splošna poznanost znaka nikakor ne vpliva na odločitev, ali je zadevni znak opisen. V skladu s členom 7(3) Uredbe št. 40/94 (postal člen 7(3) Uredbe št. 207/2009) bi le poznejša pridobitev opisnosti zaradi uporabe zadevnega znaka preprečila uporabo člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94, kar pa v obravnavani zadevi ni podano.
Ker je ugotovljeno opisno razmerje med zadevnim znakom in proizvodi, na katere se nanaša, je treba preučiti, ali navedena znamka vsebuje tudi druge elemente, zaradi katerih bi bila lahko razlikovalna (sodba Sodišča z dne 20. septembra 2001 v zadevi Procter & Gamble proti UUNT, C-383/99 P, Recueil, str. I-6251, točka 39). Kot je bilo že ugotovljeno, gre v obravnavani zadevi za preprosto besedno znamko. Zato noben drug element znamke CANNABIS ne more izpodbiti njene opisnosti.
Tega sklepa ne more ovreči niti trditev tožeče stranke v zvezi z neobstojem nezakonitih sestavin v pivu in alkoholnih pijačah, za katere je bila zadevna znamka registrirana. Ta trditev je v razlogovanju tožeče stranke dejansko paradoksalna. Kot je poudarila intervenientka, namreč zadevne pijače vsebujejo ali lahko vsebujejo konopljo in je zato znamka CANNABIS opisna ali pa pri teh pijačah ni možnosti, da bi vsebovale konopljo, in je dejansko ne vsebujejo, znamko CANNABIS pa bi lahko šteli za zavajajočo, če bi potrošnika dejansko zavajala ali bi obstajala velika nevarnost za prevaro potrošnika (glej v tem smislu in po analogiji sodbo Sodišča z dne 30. marca 2006 v zadevi Emanuel, C-259/04, ZOdl., str. I-3089, točka 47). V zvezi s tem bi bilo treba ugotoviti, da se na upoštevnega potrošnika vpliva tako, da verjame, da imajo proizvodi, za katere je bila znamka registrirana, lastnost, ki je v resnici nimajo, ob upoštevanju dejstva, da v obravnavani zadevi potrošnik lahko na etiketi preveri, katere sestavine so bile uporabljene pri izdelavi navedenih pijač.
Iz tega izhaja, da odbor za pritožbe s tem, da je zavrnil pritožbo zoper odločbo oddelka za izbris zaradi opisnosti znamke CANNABIS, ni kršil člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94.
Zato edinemu tožbenemu razlogu tožeče stranke ni mogoče ugoditi.
Tožbo je treba zavrniti, ne da bi bilo treba obravnavati razloge, ki jih je navedla intervenientka.
Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker tožeča stranka s predlogi ni uspela, se ji v skladu s predlogi UUNT in intervenientke naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je
SODIŠČE PRVE STOPNJE (drugi senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Giampietru Torresanu se naloži plačilo stroškov.

Pelikánová
Jürimäe
Soldevila Fragoso
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 19. novembra 2009.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.