CELEX: 61987CJ0210
Efteropkrævning af tillæg til landbrugsafgift
princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

1 Ved kendelse af 27 . maj 1987, indgaaet til Domstolen den 9 . juli s.aa ., har tribunale civile e penale di Venezia i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal, hvorved det skal afklares, om det faellesskabsretlige princip om retssikkerhed og om beskyttelse af den berettigede forventning kan paaberaabes af en erhvervsdrivende under en sag, hvorunder de italienske myndigheder i medfoer af national ret har rejst krav om efteropkraevning af et tillaeg til en EF-landbrugsimportafgift .
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en retssag, anlagt af Remo Padovani og arvingerne efter Mantovani, mod Amministrazione delle finanze dello Stato, som havde berigtiget en for lav fastsaettelse af importafgifter, der i 1972 var blevet opkraevet ved indfoersel af korn .
3 Ifoelge artikel 15, stk . 1, i Raadets forordning nr . 120/67 af 13 . juni 1967 om den faelles markedsordning for korn ( EFT 1967, s . 29 ), der finder anvendelse paa den paagaeldende indfoersel, er den importafgift, der skal opkraeves, den, der gaelder paa indfoerselsdagen . I henhold til national ret opkraevede de italienske myndigheder dengang de omtvistede importafgifter ifoelge sin da faste og uanfaegtede fortolkning af begrebet indfoerselsdag . Denne fortolkning indebar, at myndighederne i tilfaelde af en aendring af afgiftssatsen, efter at toldvaesenet havde modtaget fortoldningsbegaeringen, paa importoerens anmodning kunne anvende den gunstigste sats, saafremt varen endnu ikke var overgivet til importoeren .
4 Fortolkningen blev senere underkendt ved en praejudiciel dom afsagt af Domstolen i Frecassetti-sagen ( dom af 15 . juni 1976, 113/75, Sml . s . 983 ), hvorefter indfoerselsdagen er den dag, da angivelsen om varens indfoersel modtages af toldvaesenet, idet den importafgift, der skal opkraeves, er den paa denne dag gaeldende, saaledes at en afgiftssats, der er gunstigere paa et senere tidspunkt, ikke kan finde anvendelse .
5 Efter afsigelsen af denne dom ophaevedes ved dekret nr . 695 af 22 . september 1978 fra Den Italienske Republiks praesident muligheden for at anvende den gunstigste sats i forbindelse med EF-landbrugsimportafgifterne; det nye kriterium var imidlertid begraenset i tid til at gaelde fra og med den 11 . september 1976, datoen for offentliggoerelsen af domskonklusionen i sag 113/75 i De Europaeiske Faellesskabers Tidende ( EFT C 214, s . 14 ).
6 Senere vedtog Raadet forordning nr . 1697/79 af 24 . juli 1979 om efteropkraevning af import - eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter ( EFT L 197, s . 1 ). Forordningens formaal var isaer af retssikkerhedsgrunde at begraense de nationale myndigheders muligheder for at efteropkraeve EF-afgifter .
7 I mellemtiden havde de italienske myndigheder over for sagsoegerne i hovedsagen indledt efteropkraevning af forskellen mellem den importafgift, der var gaeldende paa dagen for modtagelsen af fortoldningsbegaeringen, og den afgift, der svarede til den foerst anvendte mere fordelagtige sats . Med henblik herpaa tilstillede myndighederne i december 1977 sagsoegerne et foerste betalingspaalaeg . Derpaa afbroed myndighederne foraeldelsesfristen ved meddelelse af nye paalaeg, og det seneste blev forkyndt i 1986 .
8 Sagsoegerne indbragte spoergsmaalet for den forelaeggende ret og gjorde herved gaeldende, at fastsaettelsen og opkraevningen af afgiftstillaegget paa grundlag af det nye kriterium strider mod det faellesskabsretlige princip om retssikkerhed og om beskyttelse af de erhvervsdrivendes berettigede forventning .
9 Den nationale ret har under de foreliggende omstaendigheder antaget, at sagsoegerne ikke kan paaberaabe sig et i national ret gaeldende princip om beskyttelse af den berettigede forventning, og at de graenser, som ved ovennaevnte forordning nr . 1697/79 er draget for nationale myndigheders efteropkraevning af afgifter, som ikke er afkraevet debitor, ikke kan finde anvendelse . Retten vil imidlertid ikke udelukke, at man dog under alle omstaendigheder vil kunne naa frem til den antagelse, at faellesskabsretten indeholder et generelt beskyttelsesprincip, der vil kunne goeres gaeldende i denne sag . Den har derfor besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"1 ) Gaelder i faellesskabsretten uafhaengigt af de saerlige, udtrykkelige bestemmelser i Raadets forordning nr . 1697/79 af 24 . juli 1979 et retsprincip om beskyttelse af de erhvervsdrivendes berettigede forventning, for saa vidt angaar ydelser, der er reguleret i faellesskabsretten, og finder dette princip ogsaa anvendelse, selv om det ikke har sit modstykke i national ret?
2 ) Kan i bekraeftende fald dette princip anvendes med henblik paa at undgaa paalaeggelse af en hoejere afgift i tilfaelde af import af landbrugsprodukter, der har fundet sted foer den 1 . juli 1980 - og som derfor ikke omfattes af ordningen ifoelge artikel 5 i forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 - til fordel for importoerer, der i god tro har betalt landbrugsafgifter i henhold til faellesskabsretten med et lavere beloeb end det, der efter de gaeldende regler skulle erlaegges, idet de gik ud fra den fastsaettelse, der fast og ensartet blev foretaget af den nationale forvaltning i det omhandlede tidsrum i tilslutning til retningslinjer for fortolkningen, der ogsaa har kunnet udledes af officielle af Faellesskabet udstedte akter, og som er blevet fulgt ved national ret, men senere underkendt af De Europaeiske Faellesskabers Domstol?"
10 Vedroerende de faktiske omstaendigheder og retsforhandlingernes forloeb samt de til Domstolen indgivne skriftlige indlaeg henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
11 Med den nationale rets spoergsmaal, som boer gennemgaas under ét, skal det i det vaesentligste afklares, om faellesskabsretten, uanset de saerlige bestemmelser i forordning nr . 1697/79, indeholder et princip om beskyttelse af den berettigede forventning, der forpligter en national forvaltningsmyndighed til at afholde sig fra i medfoer af national ret at efteropkraeve et tillaeg til en landbrugsimportafgift, som myndigheden oprindelig ikke havde opkraevet ifoelge fast og sikker forvaltningspraksis, der senere er blevet underkendt af Domstolen; dette problem opstaar ogsaa, naar de erhvervsdrivende paa grund af denne praksis i god tro kun ansaa sig forpligtet til at erlaegge det foerst opkraevede beloeb .
12 Indledningsvis bemaerkes, at Domstolen har fastslaaet ( dom af 27 . marts 1980, Salumi, forenede sager 66, 127 og 128/79, Sml . s . 1237 ), at den praejudicielle fortolkning, som Domstolen foretager af en faellesskabsretlig regel, belyser og praeciserer betydningen og raekkevidden af den paagaeldende regel, saaledes som den skal forstaas og anvendes, henholdsvis burde have vaeret forstaaet og anvendt fra sin ikrafttraeden . Det foelger heraf, at den saaledes fortolkede regel, medmindre der foreligger ganske saerlige omstaendigheder, kan og skal anvendes endog i forbindelse med retsforhold, der er stiftet og bestaar, foer der afsiges dom vedroerende fortolkningsanmodningen .
13 Herved skal det praeciseres, at foernaevnte dom af 15 . juni 1976 ikke i fortolkningen af begrebet indfoerselsdagen lader indgaa en tidsmaessig begraensning, der maatte vaere begrundet i bydende retssikkerhedshensyn .
14 Det findes i oevrigt at burde paapeges, at de begraensninger, som ved forordning nr . 1697/79 er indfoert med hensyn til nationale forvaltningers muligheder for at foranstalte efteropkraevning, ikke finder anvendelse paa afgiftsberegning foretaget inden den 1 . juli 1980 ( jfr . dom af 12 . november 1981, Salumi II, forenede sager 212-217/80, Sml . s . 2735 ).
15 Heraf foelger, at de nationale myndigheder principielt efter faellesskabsretten var forpligtet til at foretage efteropkraevning af forskellen mellem de faktisk opkraevede importafgifter og de importafgifter, som burde have vaeret opkraevet .
16 For saa vidt som faellesskabsbestemmelserne ikke har fastsat de naermere regler og betingelser for opkraevning af de i hovedsagen omtvistede landbrugsimportafgifter, tilkommer det medlemsstaterne i deres nationale retsorden at regulere forholdet med forbehold af de begraensninger, som ifoelge faellesskabsretten gaelder for en saadan anvendelse af national ret .
17 I forbindelse med de naermere regler og betingelser for opkraevningen opstaar problemet om beskyttelse af den berettigede forventning . Det bliver saaledes et spoergsmaal, om problemet er loest i faellesskabsretten, eller om denne intet indeholder herom .
18 Hertil bemaerkes, at det i faellesskabsretten forankrede princip om beskyttelse af den berettigede forventning, uanset de saerlige regler i ovennaevnte forordning nr . 1697/79, ikke finder anvendelse i efteropkraevningssager under omstaendigheder som de i hovedsagen foreliggende .
19 Det fremgaar saaledes af en sammenlignende gennemgang af de relevante nationale bestemmelser, at der faktisk ikke findes almindelige retsgrundsaetninger, der enten er faelles for medlemsstaternes retssystemer, eller som i almindelighed gaelder i national ret, af hvilke der kan udledes en almindelig faellesskabsretlig grundsaetning om, at nationale myndigheder skal afholde sig fra at berigtige en utilstraekkelig fastsaettelse af Faellesskabets importafgifter efter en vis ensartet frist eller i tilfaelde af en fejl, der kan tilregnes forvaltningen .
20 Herefter kan det ikke antages, at de begraensninger, som ved forordning nr . 1697/79 er fastsat for de nationale myndigheders muligheder for at foretage efteropkraevning af Faellesskabets tilgodehavender, kan betragtes som et udtryk for et faellesskabsretligt princip om beskyttelse af den berettigede forventning, som bestod inden forordningens ikrafttraeden .
21 Da faellesskabsretten ikke regulerer spoergsmaalet om, hvornaar de erhvervsdrivende kan paaberaabe sig, at deres berettigede forventning er beskyttet under en efteropkraevningssag, er forholdet reguleret i national ret .
22 I de tilfaelde, hvor den nationale retsorden, som regulerer opkraevningen, indeholdt et princip om beskyttelse af de erhvervsdrivendes berettigede forventning, har Domstolen antaget, at faellesskabsretten ikke var til hinder for anvendelsen af et saadant princip i national ret for at udelukke efteropkraevning af saadanne tilgodehavender hos erhvervsdrivende i god tro, dog forudsat at anvendelsen af national ret ikke griber ind i faellesskabsrettens raekkevidde og virkning og ikke medfoerer forskelsbehandling i forhold til de regler, der gaelder for rent nationale tvister af samme art ( dom af 5 . marts 1980, Ferwerda, 265/78, Sml . s . 617, og dom af 21 . september 1983, Deutsche Milchkontor, forenede sager 205-215/82, Sml . s . 2633 ).
23 I saa henseende har Domstolen udtalt, at en national saerordning om opkraevning af Faellesskabets tilgodehavender, som begraenser den nationale forvaltnings befoejelser til at sikre opkraevning af fordringer i forhold til samme forvaltningsmyndigheds befoejelser ved tilsvarende nationale afgifter eller gebyrer, er i strid med faellesskabsretten ( dom af 27 . marts 1980, naevnt ovenfor ).
24 Omvendt gaelder det, at naar de betingelser og naermere regler i intern ret, der anvendes af de nationale myndigheder ved opkraevningen af Faellesskabets tilgodehavender, er de samme som de, myndighederne anvender i lignende sager om rent nationale tilgodehavender, kan det principielt ikke antages, at disse betingelser og naermere regler strider mod de nationale myndigheders forpligtelse til paa statens territorium at sikre, at faellesskabsreglerne gennemfoeres, hvorfor de ikke kan antages at skade faellesskabsrettens virkning ( jfr . ovennaevnte dom af 21 . september 1983 ).
25 Derimod maa det i den herfra forskellige situation, hvor de nationale retsregler, der regulerer de naermere regler og betingelser for opkraevningen, ikke indeholder et princip om beskyttelse af den berettigede forventning, antages, at faellesskabsretten ikke er til hinder for anvendelse af disse nationale retsregler med deres givne indhold, dog stedse forudsat, at tilsvarende rent interne tilgodehavender ikke er undergivet en anden grundsaetning .
26 Som sagsoegerne har anfoert, kan den manglende faellesskabsregulering af de naermere regler og betingelser for opkraevningen ganske vist medfoere, at de erhvervsdrivende i de forskellige medlemsstater behandles forskelligt .
27 Som Domstolen udtalte i ovennaevnte dom af 21 . september 1983, var saadanne forskelle imidlertid uundgaaelige paa faellesskabsrettens davaerende udviklingstrin . Domstolen bemaerkede herved, at hvis det viser sig, at forskellene mellem de nationale retsregler kan medfoere hindringer for ligebehandlingen af de erhvervsdrivende i de forskellige medlemsstater eller fremkalde fordrejninger eller skade det faelles markeds funktion, tilkommer det de kompetente faellesskabsinstitutioner at vedtage de bestemmelser, der er noedvendige for at fjerne forskellene . Siden er disse bestemmelser faktisk blevet konkretiseret ved forordning nr . 1697/79, som faellesskabslovgiver imidlertid ikke fandt at burde tillaegge tilbagevirkende gyldighed .
28 Herefter maa der svares den nationale ret, at en national forvaltningsmyndighed - uanset de saerlige bestemmelser i forordning nr . 1697/79 - ikke efter faellesskabsrettens princip om beskyttelse af den berettigede forventning er forpligtet til at afholde sig fra i medfoer af national ret at efteropkraeve et tillaeg til en landbrugsimportafgift, som oprindelig ikke blev opkraevet ifoelge fast og sikker forvaltningspraksis, der senere er blevet underkendt ved en dom afsagt af Domstolen . Dette gaelder ogsaa, naar de erhvervsdrivende paa grund af denne praksis i god tro kun ansaa sig forpligtet til at erlaegge det foerst opkraevede beloeb .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
29 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har indgivet indlaeg til Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( Sjette Afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt af tribunale civile e penale di Venezia ved kendelse af 27 . maj 1987, for ret :
Uanset de saerlige bestemmelser i Raadets forordning nr . 1697/79 af 24 . juli 1979, er en national forvaltningsmyndighed ikke efter faellesskabsrettens princip om beskyttelse af den berettigede forventning forpligtet til at afholde sig fra i medfoer af national ret at efteropkraeve et tillaeg til en landbrugsimportafgift, som oprindelig ikke blev opkraevet ifoelge fast og sikker forvaltningspraksis, der senere er blevet underkendt ved en dom afsagt af Domstolen . Dette gaelder ogsaa, naar de erhvervsdrivende paa grund af denne praksis i god tro kun ansaa sig forpligtet til at erlaegge det foerst opkraevede beloeb .