CELEX: 62007TJ0074
EFRR
Zníženie finančnej pomoci
Zmeny finančného plánu bez súhlasu Komisie
Maximálne finančné sadzby stanovené pre osobitné opatrenia
Pojem podstatná zmena
Článok 24 nariadenia (EHS) č. 4253/88
Povinnosť odôvodnenia
Žaloba o neplatnosť

Právny rámec
Pravidlá týkajúce sa zavedenia hospodárskej a sociálnej súdržnosti podľa článku 158 ES boli od roku 1989 do roku 1999 definované v nariadení Rady (EHS) č. 2052/88 z 24. júna 1988 o úlohách štrukturálnych fondov a ich účinnosti a o koordinácii ich činností navzájom, ako aj s činnosťami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 185, s. 9
). Toto nariadenie bolo základným nástrojom upravujúcim štrukturálne fondy a najmä Európsky fond pre regionálny rozvoj (EFRR). Nariadenie č. 2052/88 bolo zmenené a doplnené najmä nariadením Rady (EHS) č. 2081/93 z (
Ú. v. ES L 193, s. 5
).
Článok 1 nariadenia č. 2052/88 definuje prioritné ciele, ktoré prostredníctvom pomoci zo štrukturálnych fondov sleduje činnosť Európskeho spoločenstva.
Článok 4 nariadenia č. 2052/88 upravuje komplementárnosť, partnerstvo a technickú pomoc. V odseku 1 stanovuje:
„1.   Činnosť Spoločenstva je vo vzťahu k príslušným vnútroštátnym činnostiam doplňujúcou činnosťou alebo k nim prispieva. Vykonáva sa na základe úzkej spolupráce medzi Komisiou, dotknutým členským štátom a príslušnými orgánmi, a agentúrami… poverenými členským štátom na vnútroštátnej, regionálnej, miestnej alebo inej úrovni, pričom všetky strany vystupujú v postavení partnerov sledujúcich spoločný cieľ. Táto spolupráca sa bude ďalej nazývať ‚partnerstvo‘. Toto partnerstvo sa týka oblasti prípravy, financovania, posudzovania
ex ante
, monitorovania a vyhodnotenia činností
ex post
.
Partnerstvo sa bude uskutočňovať pri plnom zachovávaní jednotlivých inštitucionálnych, právnych a finančných právomocí každého z partnerov.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 5 nariadenia č. 2052/88 s názvom „Formy pomoci“ [
neoficiálny preklad
] v odseku 2 písm. a) stanovuje, že „pokiaľ ide o štrukturálne fondy…, finančná pomoc môže byť poskytnutá [najmä] vo [forme] spolufinancovania operačných programov“ [
neoficiálny preklad
]. Odsek 5 toho istého ustanovenia definuje pojem „operačný program“ [
neoficiálny preklad
] ako „ucelený súbor viacročných opatrení, ktorý môže byť uskutočnený využitím [najmä] jedného alebo viacerých štrukturálnych fondov“ [
neoficiálny preklad
].
Článok 13 nariadenia č. 2052/88 s názvom „Úpravy sadzieb pomoci“ [
neoficiálny preklad
] v odseku 3 stanovuje:
„Účasť Spoločenstva priznaná zo štrukturálnych fondov je ohraničená takto:
—
maximálne 75% celkových nákladov a vo všeobecnosti minimálne 50% verejných výdavkov v prípade opatrení uskutočnených v regiónoch, ktoré môžu byť financované na základe cieľa č. 1,
—
maximálne 50% celkových nákladov a vo všeobecnosti minimálne 25% verejných výdavkov v prípade opatrení uskutočnených v iných regiónoch.
…“ [
neoficiálny preklad
]
Rada prijala 19. decembra 1988 nariadenie (EHS) č. 4253/88, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 2052/88, pokiaľ ide na jednej strane o koordináciu pomocí z rozličných štrukturálnych fondov a na strane druhej o koordináciu týchto pomocí s činnosťami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES. L 374, s. 1
). Nariadenie č. 4253/88 bolo zmenené a doplnené nariadením Rady (EHS) č. 2082/93 z (
Ú. v. ES L 193, s. 20
).
Článok 17 nariadenia č. 4253/88 s názvom „Finančná účasť fondov“ [
neoficiálny preklad
] stanovuje:
„…
2.   Finančná účasť fondov sa vypočíta buď vzhľadom na celkové oprávnené náklady, alebo vzhľadom na všetky oprávnené verejné, resp. im podobné oprávnené výdavky (štátne, regionálne alebo miestne a výdavky Spoločenstva) týkajúce sa každého opatrenia (operačný program, režim pomoci, globálny grant, projekt, technická pomoc alebo štúdia).
…
4.   Účasť fondov na individuálnych opatreniach v rámci operačných programov sa môže rozlišovať podľa zmlúv, ktoré sa majú uzavrieť v rámci partnerstva.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 24 nariadenia č. 4253/88 s názvom „Zníženie, pozastavenie a zrušenie pomoci“ [
neoficiálny preklad
] stanovuje:
„1.   Ak existuje podozrenie, že pomoc na vykonanie činnosti alebo opatrenia je čiastočne alebo v celom rozsahu neopodstatnená, Komisia urobí potrebné preskúmanie daného prípadu v rámci partnerstva, pričom vyzve najmä členský štát alebo orgány, ktoré členský štát poveril výkonom danej činnosti, aby v stanovenej lehote predložili svoje pripomienky.
2.   Po tomto preskúmaní môže Komisia znížiť alebo pozastaviť pomoc na činnosť alebo na predmetné opatrenie, ak preskúmanie potvrdí existenciu nezrovnalosti alebo podstatnej zmeny, ktorá ovplyvňuje povahu alebo podmienky uskutočnenia činnosti alebo opatrenia a na ktorú nebolo požiadané o schválenie Komisiou.
3.   Každá suma, ktorá zakladá nárok na vymáhanie plnenia poskytnutého bez právneho dôvodu…“ [
neoficiálny preklad
]
Nakoniec článok 25 nariadenia č. 4253/88, ktorý sa týka monitorovania vyplatenia pomoci z fondov, v odseku 5 stanovuje:
„Monitorovací výbor prispôsobí…, dodržiavajúc rozpočtové možnosti a pravidlá, zamýšľaný finančný plán vrátane prípadných presunov medzi finančnými zdrojmi Spoločenstva a zmien sadzieb pomoci, ktoré z toho vyplývajú…
Tieto zmeny sa bezodkladne oznámia Komisii a dotknutému členskému štátu. Uplatňujú sa od potvrdenia Komisiou a dotknutým členským štátom; toto potvrdenie musí byť urobené v lehote dvadsiatich pracovných dní odo dňa doručenia tohto oznámenia, ktorého dátum musí Komisia potvrdiť doručenkou.
O ostatných zmenách rozhoduje Komisia v spolupráci s dotknutým členským štátom po vydaní stanoviska monitorovacieho výboru.“ [
neoficiálny preklad
]
Okolnosti predchádzajúce sporu
Rozhodnutím K(95) 2271 z 28. septembra 1995 Komisia schválila finančnú pomoc Spoločenstva pre operačný program vyhlásený v rámci iniciatívy Spoločenstva INTERREG II, ktorá sa týka regiónov Sársko, Lotrinsko a Západné Falcko. Článok 2 rozhodnutia o poskytnutí pomoci stanovuje, že „spôsoby poskytnutia finančnej pomoci, vrátane účasti fondov na rôznych podprogramoch a opatreniach, ktoré sú súčasťou tohto programu… upresňuje finančný plán programu pripojený“ k spomínanému rozhodnutiu. Zatiaľ čo vlastný text rozhodnutia o poskytnutí pomoci takto odkazuje na tretiu úroveň programovania (ďalej len „opatrenie alebo skupina opatrení“) prostredníctvom pojmu „opatrenie“, finančný plán, ktorý tvorí jeho prílohu, odkazuje na túto úroveň prostredníctvom výrazu „skupina opatrení“. Finančný plán okrem iného uvádza v názve rubriky, ktorá obsahuje údaje o príspevkoch Spoločenstva a vnútroštátnych príspevkoch, že každý z týchto príspevkov predstavuje 50% celkových výdavkov každej prioritnej osi a každého opatrenia alebo skupiny opatrení.
Rozhodnutie o poskytnutí pomoci zmenili a doplnili dve rozhodnutia Komisie zo 7. apríla 1998 a z . V znení, ktoré vyplýva z tejto poslednej zmeny a doplnenia, rozhodnutie o poskytnutí pomoci stanovilo celkové výdavky vo výške 66898400 eur, z čoho 23726800 eur na ťarchu EFRR a 42171600 eur na ťarchu vnútroštátnych úradov. Poznámka pod čiarou vo finančnom pláne pripojenom ku každému z týchto meniacich a doplňujúcich rozhodnutí uvádzala, že je zaručené, že fondy Spoločenstva nepresiahnu 50% celkových verejných výdavkov.
Podľa spôsobu vykonania programu, ktorý stanovuje rozhodnutie o poskytnutí pomoci, vykonanie programu patrilo do právomoci monitorovacieho výboru, ktorý mal byť zriadený v rámci partnerstva. Monitorovací výbor mal najmä dohliadať na dodržiavanie právnych predpisov vrátane tých, ktoré súvisia s oprávnenosťou činností a projektov, ako aj na vypracovávanie a rozhodovanie o návrhoch prípadných zmien pomoci. O všetkých zásadných otázkach týkajúcich sa vykonávania programu sa malo rozhodovať jednomyseľne. Komisia bola zastúpená na pôde monitorovacieho výboru s hlasovacím právom.
Listom z 12. mája 1999 Komisia požiadala, aby jej boli zmeny programu predložené na schválenie pred 31. júlom 1999, pokiaľ by spôsobili zvýšenie celkovej sumy alebo presuny medzi fondmi. O tejto žiadosti sa rokovalo počas schôdzky monitorovacieho výboru . V priebehu tejto schôdzky zástupca Komisie dodal, že je potrebné s konečnou platnosťou stanoviť celkovú sumu pomoci EFRR pre operačný program.
S prihliadnutím na skutočnosť, že závierka programov financovaných zo štrukturálnych fondov, ktoré sa týkali plánovacieho obdobia 1994 — 1999, bola 31. decembra 1999, Komisia prijala usmernenia na účtovnú závierku operačnej pomoci (1994 — 1999) zo štrukturálnych fondov (ďalej len „usmernenia“) a oznámila ich členským štátom. Usmernenia v nemeckom jazyku stanovujú najmä:
„6. Finančné plány
6.1
Finančný plán nemožno zmeniť po konečnom dátume stanovenom na jeho uskutočnenie.
6.2
Účtovná závierka programov musí byť urobená na základe platného finančného plánu (vo všeobecnosti ide o finančný plán s uvoľňovaním na troch úrovniach, a to program, podprogram, opatrenie). Výdavky predložené členskými štátmi musia byť rovnako detailné ako finančný plán pripojený k rozhodnutiam o schválení operačnej pomoci, a musia teda všeobecne uvádzať výkaz skutočne vynaložených výdavkov uvoľnených na úrovni opatrení.
20%-né prekročenie príspevku z každého fondu za každé opatrenie môže byť schválené len vtedy, ak celková výška podprogramu stanovená v platnom finančnom pláne nebude zvýšená.
…
7. Konečné účtovné potvrdenie
7.1
Členské štáty zabezpečia presun celkovej získanej pomoci Spoločenstva konečným príjemcom pomoci. So zreteľom na skutočnosť, že v tomto ohľade boli v minulosti zistené určité problémy, v čase konečného stanovenia výšky záväzku, príspevok Spoločenstva vypočítaný v súlade s postupom uvedeným v bode 6.2 je ohraničený na najnižšiu z týchto dvoch súm:
a)
suma, ktorá vyplýva z použitia sadzby spolufinancovania Spoločenstva vyplývajúcej z platného finančného plánu pre opatrenie na uplatnené výdavky;
b)
suma pomoci Spoločenstva skutočne dlžná konečným príjemcom (vyplatená a ktorá má byť vyplatená v rámci opatrenia)…“ [
neoficiálny preklad
]
V priebehu písomnej časti konania, ktorá nasledovala po schôdzke monitorovacieho výboru z 10. novembra 1999, generálne riaditeľstvo „Regionálna politika a súdržnosť“ Komisie uviedlo vo svojom liste z , že nemá žiadnu námietku proti navrhnutým zmenám, ktoré sa týkajú projektov schválených na základe predmetného programu, a požiadalo, aby už viac nebolo informované o následných zmenách projektov, ibaže by existovala podstatná zmena ovplyvňujúca povahu a podmienky uskutočnenia činnosti alebo opatrenia (predmet projektov, náklady, príjemcovia atď.) v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88, a/alebo  vplyv na rozpočet Spoločenstva.
Dokumenty týkajúce sa závierky boli zaslané Komisii listom z 20. marca 2003 spolu so žiadosťou o zaplatenie zostatku. Vo svojich žiadostiach o zaplatenie nemecké úrady vyjadrili názor, že celková účasť Spoločenstva by mala byť vyčíslená ako súčet účastí Spoločenstva na každom z uskutočnených projektov, ktorá zasa mala byť vypočítaná tak, že sa na celkové náklady projektu uplatní sadzba účasti, o ktorej rozhodol monitorovací výbor a ktorá je takmer 50% pre väčšinu projektov, okrem veľmi nákladných projektov, v prípade ktorých bola stanovená nižšia sadzba účasti. Keďže však v prípade časti projektov celkové oprávnené náklady boli nižšie ako stanovené náklady, sumy uvedené v žiadosti o zaplatenie sa nezhodovali so sumami uvedenými vo finančnom pláne pripojenom k poslednému rozhodnutiu o zmene. Takto suma požadovaná ako príspevok EFRR pre operačný program bola nižšia ako suma uvedená v zmienenom finančnom pláne pre všetky prioritné osi a pre všetky opatrenia alebo skupiny opatrení s výnimkou opatrenia alebo skupiny opatrení 3.2, v prípade ktorých suma požadovaná ako príspevok EFRR bola trochu vyššia ako suma uvedená vo finančnom pláne.
Rozhodnutím K (2006) 7271 z 27. decembra 2006 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) Komisia znížila pomoc poskytnutú z EFRR pre operačný program uskutočnený v rámci iniciatívy Spoločenstva INTERREG II v regiónoch Sársko, Lotrinsko a Západné Falcko o 933691,04 eura. Komisia v tomto rozhodnutí odôvodnila predmetné zníženie pomoci Spoločenstva takto.
Komisia uvádza, že programy podporované fondmi Spoločenstva sa musia uskutočniť v súlade s rozhodnutiami o poskytnutí pomoci a s finančnými tabuľkami, ktoré boli ňou schválené, a že nie je možné uskutočniť žiadnu zmenu po 31. decembri 1999, čo je konečný dátum na ukončenie, keďže plánovacie obdobie bolo ukončené. Uvádza tiež, že hoci v rozhodnutí o poskytnutí pomoci účasť EFRR bola stanovená na 50% verejných výdavkov pre celý program, rozhodnutie o zmene zo 7. apríla 1998 stanovilo odlišné sadzby financovania pre každé opatrenie alebo skupinu opatrení. Poznamenáva, že celkové vynaložené výdavky, ako aj sumy účasti EFRR zodpovedajúce každému opatreniu alebo skupine opatrení sa nezhodujú so sumami uvedenými v platnom finančnom pláne. Vysvetľuje však, že keďže v usmerneniach sa nezaoberala niektorými rozdielmi, ktoré sú zmenami smerom nahor alebo nadol oproti finančnému plánu, ako podstatnými zmenami, akceptuje v súlade s bodom 6.2 spomínaných usmernení rozdiely, ktoré sú vyššie, s tým, že uplatňuje určitú pružnosť na základe zápočtu v rámci tej istej prioritnej osi. Naopak, v prípade rozdielov, ktoré sú výlučne smerom nadol, uplatňuje bod 7 usmernení a obmedzuje príspevok Spoločenstva na tú sumu, ktorá je nižšia z týchto dvoch súm: sumu, ktorá vyplýva z použitia sadzby financovania pre každé opatrenie alebo skupinu opatrení na skutočne vynaložené náklady alebo sumu skutočne dlžnú príjemcom pomoci. Pokiaľ teda ide o opatrenia alebo skupinu opatrení 1.2, 2.2, 3.1, 4.1 a 4.2, Komisia odmieta zaplatiť sumu, ktorú požadujú nemecké úrady a ktorá zodpovedá sume dlžnej príjemcom pomoci, pretože jej vyplatenie by malo za následok prekročenie sadzieb financovania, ktoré stanovujú platné finančné plány pre tieto opatrenia alebo skupiny opatrení v platnom finančnom pláne, čiže zmenu finančného plánu.
Konanie a návrhy účastníkov konania
Spolková republika Nemecko návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 12. marca 2007 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
Spolková republika Nemecko navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
—
zrušil napadnuté rozhodnutie,
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
—
zamietol žalobu,
—
zaviazal Spolkovú republiku Nemecko na náhradu trov konania.
Právny stav
Spolková republika Nemecko v podstate uvádza tri žalobné dôvody založené na porušení článku 24 nariadenia č. 4253/88, na nedostatku odôvodnenia a na nedodržaní „partnerstva“, ktoré stanovuje článok 4 nariadenia č. 2052/88.
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 24 nariadenia č. 4253/88
Tvrdenia účastníkov konania
Spolková republika Nemecko tvrdí, že Komisia porušila článok 24 nariadenia č. 4253/88 tým, že znížila predmetnú finančnú pomoc, hoci neboli splnené podmienky stanovené v tomto ustanovení. Domnieva sa totiž na jednej strane, že rozdiely medzi celkovými nákladmi, ktoré stanovuje finančný plán, a konečnými celkovými nákladmi, ako ani zmeny, ktoré z toho vyplývajú vo vzťahu medzi príspevkom EFRR a celkovými nákladmi, nemožno považovať za „podstatné zmeny“ v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88 a že v každom prípade Komisia vopred udelila súhlas, a na druhej strane, že Komisia nepoužila voľnú úvahu, ktorú jej zveruje toto ustanovenie, aby rozhodla, či bola pomoc Spoločenstva oprávnená.
Pokiaľ ide po prvé o podstatnú povahu zmeny, Spolková republika Nemecko po prvé tvrdí, že keďže finančné plány sú orientačné a vo svojej podstate majú len dočasný charakter, netreba každú zmenu považovať za podstatnú zmenu. Spochybňuje tak tvrdenie Komisie uvedené v odôvodnení č. 12 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého je oprávnená „považovať za neprípustné podanie žiadosti o zaplatenie zostatku, keď jedno alebo viacero opatrení vykazuje rozdiely oproti konečnému finančnému plánu“. V tejto súvislosti tvrdí, že keďže sumy pomoci EFRR uvedené vo finančnom pláne predstavujú maximálne hodnoty, zníženie sumy nemožno považovať za rozdiel.
Spolková republika Nemecko po druhé tvrdí, že nezávisle od vymedzenia výrazu „podstatná zmena“ takéto zmeny sa pri uskutočňovaní predmetného programu nevyskytli, keďže tento program bol vykonaný v súlade s posledným znením rozhodnutia o poskytnutí pomoci a v súlade s rozhodnutiami monitorovacieho výboru. V tejto súvislosti tvrdí, že platný finančný plán stanovoval výlučne na jednej strane maximálnu sumu príspevku EFRR a na druhej strane maximálnu sadzbu účasti EFRR vo výške 50% celkových nákladov, uplatniteľnú na všetky úrovne programu a najmä na úroveň individuálnych projektov, a poznamenáva, že tieto ohraničenia boli dodržané.
Nesúhlasí s tvrdením Komisie, ktoré je uvedené v odôvodneniach č. 2 a 13 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého rozhodnutia o zmene rozhodnutia o poskytnutí pomoci zmenili finančný plán v tom zmysle, že stanovili maximálne sadzby financovania uplatniteľné na úroveň opatrení alebo skupiny opatrení nižšie ako 50%. Domnieva sa, že spomínané rozhodnutia sa zameriavajú len na zvýšenie alebo zníženie maximálnej sumy pomoci pre každé opatrenie alebo skupinu opatrení, ale že sadzba účasti stanovená na maximálne 50% celkových nákladov zostala nezmenená, ako to vyplýva z poznámok obsiahnutých vo finančných plánoch pripojených k uvedeným rozhodnutiam, podľa ktorých bolo zaručené, že fondy Spoločenstva nepresiahnu 50% celkových verejných výdavkov (pozri bod 11 vyššie). Tvrdí, že napriek skutočnosti, že uvedené plány stanovili zvýšenie vnútroštátnych výdavkov, toto zvýšenie viedlo iba k účtovnému zníženiu podielu na financovaní zo strany fondov EFRR, a nie k stanoveniu osobitných sadzieb pre každé opatrenie alebo skupinu opatrení.
Preto tvrdí, že sadzby, ktoré uviedla Komisia v odôvodneniach č. 1 a 13 napadnutého rozhodnutia, neboli stanovené rozhodnutiami o zmene a vyplývajú jednoducho zo skutočnosti, že pre niektoré projekty monitorovací výbor stanovil pomoc EFRR pod hranicou 50%, takže kumulované hodnoty uvedené vo finančných plánoch rozhodnutí o zmene pre rôzne opatrenia alebo skupiny opatrení sú nutne nižšie ako táto hraničná sadzba.
Spolková republika Nemecko po tretie tvrdí, že Komisia nemôže vychádzať, tak ako to urobila v odôvodneniach č. 17 a 21 napadnutého rozhodnutia, z bodu 7a usmernení, aby rozhodla o tom, že rozdiely medzi stanovenými nákladmi a skutočne vynaloženými nákladmi na projekty sú podstatnou zmenou v zmysle článku 24 ods. 2 nariadenia č. 4253/88, keďže usmernenia neodkazujú na toto ustanovenie, a nemôžu teda byť právnym základom na zníženie pomoci EFRR. V tejto súvislosti dodáva, že keďže usmernenia boli prijaté až v septembri 1999, nebolo možné úplne prepracovať program, ktorý prebiehal od 4. novembra 1994. Okrem toho samotná Komisia zdôrazňuje v odôvodnení č. 24 napadnutého rozhodnutia internú povahu usmernení.
V každom prípade sa domnieva, že aj keď sa akceptuje uplatnenie bodu 7a usmernení, v prejednávanej veci nie je zníženie odôvodnené. V tejto súvislosti pripomína, že výber nižšej sumy, ktorá je odporúčaná v bodoch 7a alebo 7b, je podľa bodu 7.1 usmernení nevyhnutný ako záruka toho, „že pomoc Spoločenstva je v plnej výške vyplatená konečným príjemcom“. Z toho vyplýva, že suma uvedená v bode 7a je len referenčnou hodnotou vo vzťahu k sume, ktorá je skutočne vyplatená konečnému príjemcovi, a domnieva sa, že tento bod takto neobsahuje žiadnu vlastnú úpravu týkajúcu sa zníženia pomoci. Tvrdí však, že v spornom programe referenčná hodnota zodpovedá pomoci EFRR poskytnutej za podmienky, že sadzba financovania nepresiahne 50% celkových nákladov. Za týchto okolností tvrdí, že v prejednávanej veci Komisia zohľadňuje tri rozdielne sumy preto, aby vždy akceptovala najnižšiu sumu.
Po štvrté tvrdí, že samotná Komisia sa v priebehu uskutočňovania programu nedomnievala, že nákladové rozdiely na úrovni projektov sú podstatné, pretože vo svojom liste z 12. mája 1999 (pozri bod 13 vyššie) uviedla, že jej majú byť predkladané výlučne len tie zmeny, ktoré spôsobujú zvýšenie celkovej sumy účasti fondov alebo presuny medzi nimi. Okrem toho vo svojom liste z (pozri bod 15 vyššie) Komisia tvrdila, že zvyčajné zmeny projektov nie sú podstatnými zmenami v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88.
Pokiaľ ide po druhé o údajný súhlas Komisie, Spolková republika Nemecko tvrdí, že aj za predpokladu, že predmetné zmeny sú podstatnými zmenami, ktoré si vyžadujú schválenie Komisiou, mali by byť považované za ňou schválené, keďže vyplývajú z dohody monitorovacieho výboru, v rámci ktorého má Komisia svojho zástupcu konajúceho v rámci výkonu jej právomocí. V tejto súvislosti tvrdí, že článok 17 ods. 4 nariadenia č. 4253/88, ktorý povoľuje uzavretie dohôd týkajúcich sa individuálnych projektov, nezakazuje monitorovaciemu výboru stanoviť pomoc EFRR v spolupráci s Komisiou.
Pokiaľ ide po tretie a na záver o to, že Komisia nepoužila voľnú úvahu, Spolková republika Nemecko tvrdí, že aj keby sa mali rozdiely medzi finančným plánom a žiadosťou o zaplatenie považovať za podstatné zmeny, ktoré Komisia neschválila, skutočnosť, že ju nepožiadala o ich schválenie, zakladá len porušenie procesných pravidiel a nemôže v súlade so zásadou proporcionality odôvodniť zníženie finančnej pomoci EFRR a odmietnutie vyplatenia zostatku. Takto sa domnieva, že Komisia mala zohľadniť dopad svojho rozhodnutia na podporené projekty, ktoré prebehli v súlade s tým, čo bolo stanovené. Dodáva, že Komisia nevysvetlila, prečo pomoc EFRR, ktorú poskytol monitorovací výbor a ktorá sa spomína v žiadosti o zaplatenie, už nebola oprávnená, či už na úrovni opatrení alebo skupiny opatrení, alebo na úrovni projektov.
Komisia namieta všetky tieto tvrdenia.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
So zreteľom na tvrdenia Spolkovej republiky Nemecko treba postupne skúmať, či neexistencia zhody medzi sumami, ktoré stanovuje finančný plán, a sumami uvedenými v žiadosti o zaplatenie je podstatnou zmenou v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88, či Komisia udelila svoj predchádzajúci súhlas na túto zmenu v prejednávanej veci a nakoniec či Komisia nepoužila voľnú úvahu, ktorú jej zveruje toto ustanovenie preto, aby rozhodla, či bola pomoc Spoločenstva oprávnená.
Pokiaľ ide po prvé o existenciu podstatných zmien v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88, Spolková republika Nemecko v podstate tvrdí, že rozdiely medzi nákladmi stanovenými vo finančnom pláne a skutočne vynaloženými nákladmi nie sú podstatnými zmenami, pretože po prvé finančný plán pripojený k rozhodnutiu o poskytnutí pomoci má len orientačnú povahu, po druhé tieto rozdiely neporušujú podmienky, ktoré stanovilo rozhodnutie o poskytnutí pomoci vo svojom poslednom znení a monitorovací výbor, po tretie bod 7a usmernení neumožňuje chápať sporné rozdiely ako podstatné zmeny a nakoniec preto, lebo Komisia uznala, že rozdiely na úrovni projektov nie sú podstatnými zmenami.
Po prvé, pokiaľ ide o údajnú orientačnú a dočasnú povahu finančného plánu pripojeného k rozhodnutiu o poskytnutí pomoci, treba odkázať na body 60 až 64 rozsudku Súdu prvého stupňa z 9. septembra 2008, Nemecko/Komisia (
T-349/06, T-371/06, T-14/07, T-15/07 a T-332/07, Zb. s. II-2181
), v ktorých argumentácia v podstate zhodná s argumentáciou Spolkovej republiky Nemecko v tejto právnej veci bola odmietnutá (pozri v tomto zmysle, pokiaľ ide o možnosť súdu Spoločenstva odôvodniť rozhodnutie odkazom na skoršie rozhodnutie, ktorým sa rozhodlo v podstate o zhodných otázkach, rozsudok Súdneho dvora z , Crailsheimer Volksbank,
C-229/04, Zb. s. I-9273
, body 47 až 49, a rozsudok Súdu prvého stupňa z , Sison/Rada, T-47/03, neuverejnený v Zbierke, bod 102). V tomto rozsudku Súd prvého stupňa dospel k názoru, že z uplatňovanej právnej úpravy, ako ju vykladá judikatúra, vyplýva, že každá finančná pomoc udelená štrukturálnymi fondmi má byť použitá v súlade s rozhodnutím, ktorým bola schválená, a najmä s finančnou tabuľkou pripojenou k tomuto rozhodnutiu, a že preto uskutočnenie zmien finančného plánu schváleného Komisiou bez jej súhlasu má v zásade za následok zníženie pomoci určenej dotknutému programu.
Z tohto hľadiska treba odmietnuť tvrdenie Spolkovej republiky Nemecko, že monitorovací výbor môže zmeniť finančný plán bez toho, aby predložil tieto zmeny Komisii, keď si zmeny nevyžadujú poskytnutie dodatočných zdrojov na program. Treba totiž konštatovať, že z článku 25 ods. 5 nariadenia č. 4253/88 jednoznačne vyplýva, že každá zmena finančného plánu je hneď po jej prijatí monitorovacím výborom buď oznámená s cieľom jej potvrdenia Komisii a dotknutému členskému štátu, alebo priamo schválená Komisiou v spolupráci s dotknutým členským štátom po vydaní stanoviska monitorovacieho výboru. Z toho vyplýva, že žiadna zmena finančného plánu nemôže nastať bez predbežného alebo následného schválenia Komisiou.
Pokiaľ ide po druhé o tvrdenie Spolkovej republiky Nemecko, podľa ktorého rozdiely medzi sumami uvedenými vo finančnom pláne a konečnými sumami neporušujú podmienky, ktoré stanovuje rozhodnutie o poskytnutí pomoci vo svojom poslednom znení, keďže najmä použitá sadzba účasti nepresahuje hraničnú sadzbu 50% celkových nákladov, treba konštatovať, že týmto tvrdením sa Spolková republika Nemecko snaží poprieť tvrdenie uvedené v napadnutom rozhodnutí, podľa ktorého rozhodnutie o poskytnutí pomoci vo svojom poslednom znení stanovuje osobitné sadzby účasti pre každé opatrenie alebo skupinu opatrení, ktoré sú vo väčšine prípadov nižšie ako 50%.
Z tohto z hľadiska je potrebné zdôrazniť, že sadzby účasti, na ktoré sa odvoláva Komisia v napadnutom rozhodnutí, vyplývajú zo vzťahu medzi sumami pomoci EFRR a celkovými nákladmi stanovenými pre každé opatrenie alebo skupinu opatrení finančným plánom. Treba konštatovať, že výpočtom sadzieb účasti EFRR na základe súm, ktoré stanovuje finančný plán, sa Komisia obmedzila na uplatnenie článku 17 ods. 2 nariadenia č. 4253/88, na základe ktorého sa finančná účasť EFRR stanoví percentuálnym podielom a vypočíta sa buď vzhľadom na celkové náklady, alebo vzhľadom na všetky oprávnené verejné výdavky, ako sú uvedené vo finančnom pláne (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. júna 2007, Nuova Gela Sviluppo/Komisia, T-65/04, neuverejnený v Zbierke, bod 82).
Ak je aj pravda, že článok 17 ods. 2 nariadenia č. 4253/88 vychádza zo zásady jednotnej sadzby účasti pre všetky činnosti (operačný program, režim pomoci atď.), článok 17 ods. 4 uvedeného nariadenia výslovne povoľuje stanovenie sadzby účasti v prípade individuálnych alebo osobitných opatrení, keďže je nesporné, že „individuálne opatrenia“ v zmysle tohto ustanovenia musia nevyhnutne zodpovedať úrovni programovania, ktorá je uvedená vo finančnom pláne. Z judikatúry totiž vyplýva, že sadzba účasti Spoločenstva je jedným zo spôsobov určenia pomoci spresnených v čase jej poskytnutia, ktorého následná zmena podlieha konaniam, ktoré upravuje článok 25 ods. 5 nariadenia č. 4253/88 (rozsudok Nuova Gela Sviluppo/Komisia, už citovaný v bode 39 vyššie, bod 92). Tento výklad je okrem toho jediný zlučiteľný s článkom 25 ods. 5 nariadenia č. 4253/88, ktorý stanovuje, že úpravy finančných plánov pripojených k rozhodnutiam o poskytnutí pomoci spôsobujú zmenu sadzieb pomoci, čo jasne ozrejmuje, že takéto pomoci skutočne stanovuje každý finančný plán a že ich zmena automaticky vyplýva z iných zmien plánu. Okrem toho je nutné konštatovať, že v takom prípade, o aký ide v prejednávanej veci, t. j. keď konečné náklady sú nižšie ako náklady, ktoré stanovuje finančný plán, je toto jediný spôsob, ako môže byť takéto zníženie nákladov rozdelené medzi Spoločenstvo a členské štáty v rovnakej miere, v akej by sa podieľali na nákladoch, ak by náklady dosiahli výšku, ktorú stanovil finančný plán vypracovaný v rámci partnerstva.
Z toho vyplýva, že Spolková republika Nemecko nemôže tvrdiť, že zmena vnútroštátneho príspevku a príspevku Spoločenstva na rôzne opatrenia alebo skupiny opatrení, o ktorej sa rozhodlo v rozhodnutiach o zmene a doplnení, nemala za následok zmenu sadzby účasti EFRR na každom opatrení alebo skupine opatrení, čím takto vytvorila rôzne sadzby a vo väčšine prípadov nižšie ako 50%. Vyhovieť jej tvrdeniu, podľa ktorého bola stanovená iba jednotná a maximálna sadzba 50%, by znamenalo domnievať sa, že konečná sadzba účasti EFRR môže byť určená len v čase ukončenia programu, čo je však v rozpore s tým, čo stanovujú právne predpisy, ako ich vykladá judikatúra (pozri bod 39 vyššie).
Za týchto okolností skutočnosť, že odôvodnenie rozhodnutí o zmene a doplnení výslovne neuvádza, že nový vzťah medzi stanovenými celkovými nákladmi a príspevkom Spoločenstva má za následok, že osobitné sadzby pre každé opatrenie alebo skupinu opatrení sú nahradené jednotnou sadzbou 50%, nie je relevantná, keďže toto nahradenie vyplýva priamo z právnych predpisov. Ďalej je nutné konštatovať, ako poznamenáva Komisia, že odôvodnenia predmetných rozhodnutí odkazovali na článok 25 ods. 5 nariadenia č. 4253/88.
Nakoniec treba poznamenať, že stanovenie osobitnej sadzby účasti pre každé opatrenie alebo skupinu opatrení neznamená, že rozhodnutia o zmene a doplnení mali za následok zníženie pomoci EFRR, keďže, ako zdôrazňuje Komisia, táto pomoc by bola vyplatená v celom rozsahu, pokiaľ by konečné náklady programu dosiahli výšku, ktorú stanovil finančný plán vyplývajúci z týchto rozhodnutí.
Tento záver nemôžu vyvrátiť tvrdenia Spolkovej republiky Nemecko založené najmä na skutočnosti, že v prejednávanej veci na jednej strane finančné plány pripojené k meniacim a doplňujúcim rozhodnutiam uvádzali, že je zaručené, že fondy Spoločenstva by nemali presiahnuť 50% celkových verejných výdavkov, a že na druhej strane operačný program bol uskutočnený v súlade s rozhodnutiami monitorovacieho výboru.
Pokiaľ ide o tvrdenie založené na poznámke uvedenej vo finančných plánoch pripojených k meniacim a doplňujúcim rozhodnutiam, v zmysle ktorej bolo zaručené, že fondy Spoločenstva by nemali presiahnuť 50% celkových verejných výdavkov, treba zdôrazniť, ako poznamenáva Komisia, že tento údaj nebráni tomu, aby sa bolo možné domnievať, že rozhodnutie o poskytnutí pomoci, ako ho menia a dopĺňajú uvedené rozhodnutia, stanovilo sadzby účasti nižšie ako 50% pre niektoré oparenia alebo skupiny opatrení, keďže táto hraničná sadzba 50% mala byť dodržiavaná na úrovni individuálnych projektov. Takto nebolo možné financovať projekt v rozsahu sadzby podstatne vyššej ako 50% a stanoviť podstatne nižšie sadzby pre ďalšie projekty, ktoré patria do toho istého opatrenia alebo skupiny opatrení, aj keď celková sadzba stanovená pre opatrenie alebo skupiny opatrení bola dodržaná.
Pokiaľ ide o tvrdenie, že operačný program bol uskutočnený v súlade s rozhodnutiami monitorovacieho výboru, stačí uviesť, že z napadnutého rozhodnutia, ako aj z pripojenej tabuľky jasne vyplýva, že sporný operačný program nebol uskutočnený v súlade s týmito rozhodnutiami, keďže časť fondov určených na tento program sa nakoniec nepoužila. Ako poznamenáva Komisia, práve skutočnosť, že program nebol úplne vykonaný tak, ako bolo vopred stanovené, je príčinou tohto sporu, keďže účastníci konania sa sporia o to, akým spôsobom sa má vypočítať účasť Spoločenstva, ak sú celkové náklady na program nižšie ako predpokladané náklady. Skutočnosť, že uskutočnené projekty boli vykonané správne, je bezpochyby dôležitá, ale nestačí na to, aby sa plán považoval za správne vykonaný, lebo na tento účel je tiež nevyhnutné dodržanie všetkých podmienok, ktoré stanovuje rozhodnutie o poskytnutí vrátane sadzieb účasti.
Pokiaľ ide po tretie o tvrdenie, podľa ktorého bod 7a usmernení neumožňuje vymedziť sporné rozdiely ako podstatné zmeny, treba najprv uviesť, ako to vyplýva z druhého úvodného ustanovenia a z odôvodnenia č. 28 napadnutého rozhodnutia, že Komisia nezaložila svoje rozhodnutie o znížení na usmerneniach, ale na článku 24 nariadenia č. 4253/88. V usmerneniach Komisia členským štátom iba pripomenula svoj výklad uplatniteľných ustanovení a informovala ich, že v súlade s mierou voľnej úvahy, ktorú jej priznáva článok 24 nariadenia č. 4253/88, rozhodla — ako uvádza v odôvodnení č. 15 svojho rozhodnutia — uznať rozdiely, ktoré spĺňajú určité podmienky. Bezpochyby, keďže Komisia sa prostredníctvom oznámenia členským štátom zaviazala, že pri uplatňovaní článku 24 nariadenia č. 4253/88 použije mieru voľnej úvahy v súlade s kritériami upravenými v usmerneniach, odôvodnila napadnuté rozhodnutie odkazom na tieto usmernenia, ale z toho nevyplýva, že právny základ napadnutého rozhodnutia tvoria tieto usmernenia. Ďalej zo skutočnosti, že usmernenia boli prijaté až v septembri 1999, nevyplýva, na rozdiel od toho, čo tvrdí Spolková republika Nemecko, že ich prijatie vyžadovalo úpravu prebiehajúcich programov. V súlade s tým, čo je uvedené vyššie v bodoch 36 až 46, záväzná povaha finančného plánu a existencia pevnej sadzby účasti pre opatrenie alebo skupinu opatrení totiž vyplývajú z uplatniteľných ustanovení právnych predpisov, takže bod 7 usmernení, ktorého obsah sa vôbec nezdá byť v rozpore s týmito ustanoveniami, nevyžadoval žiadnu zmenu programov.
V každom prípade je nutné uviesť, že Komisia v prejednávanej veci neuplatnila bod 7 usmernení nesprávne, keďže ako vyplýva z bodov 39 až 46 vyššie, „sadzbu spolufinancovania, ktorá vyplýva z platného finančného plánu“, na ktorú odkazuje bod 7a usmernení, možno chápať iba tak, že odkazuje na sumy financovania vypočítané v závislosti od vzťahu medzi príspevkom Spoločenstva a celkovými nákladmi stanovenými vo finančnom pláne pre každé opatrenie alebo skupinu opatrení a uvedené Komisiou v odôvodnení č. 1 napadnutého rozhodnutia, a nie tak, že odkazujú na maximálnu a jedinú sadzbu 50%.
Na záver, pokiaľ ide o tvrdenie, že Komisia uznala, že rozdiely na úrovni projektov nie sú podstatnými zmenami, treba uviesť, že zo skutočnosti, že Komisia vo svojom liste z 12. mája 1999 (pozri bod 13 vyššie) požiadala, aby jej boli predložené na schválenie pred určitým dátumom zmeny, ktoré spôsobujú zvýšenie celkovej sumy alebo presuny medzi fondmi, nevyplýva, že sa domnievala, že iné zmeny ako tieto mohli byť voľne zavedené do programu vnútroštátnymi orgánmi, napriek povinnosti monitorovacieho výboru, ktorú stanovuje článok 25 ods. 5 nariadenia č. 4253/88 oznámiť každú zmenu Komisii a počkať na jej potvrdenie. Rovnako z listu z (pozri bod 15 vyššie) nevyplýva, že zmeny projektov nikdy nepatria do pôsobnosti článku 24 nariadenia č. 4253/88. Naopak, v tomto liste Komisia jasne uvádza, že iba vtedy, ak neexistuje podstatná zmena a ak neexistuje vplyv na rozpočet Spoločenstva, nemusia jej byť zmeny projektov oznámené. Ako teda zdôrazňuje Komisia, rozdiely na úrovni projektov budú patriť do pôsobnosti článku 24 ods. 2 nariadenia č. 4253/88 iba vtedy, ak spôsobujú rozdiely vo vzťahu k sumám uvedeným vo finančnom pláne.
Pokiaľ ide po druhé o skutočnosť, že Komisia údajne schválila predmetné zmeny, treba odmietnuť tvrdenie Spolkovej republiky Nemecko, že prítomnosť zástupcu Komisie v monitorovacom výbore operačného programu a jeho aktívna účasť na uskutočňovaní uvedeného programu sa rovná schváleniu uskutočnených zmien Komisiou. Z článku 25 ods. 5 nariadenia č. 4253/88 totiž jasne vyplýva, že hoci monitorovací výbor v zásade má právomoc upraviť finančný plán, keď to nemá za následok zvýšenie celkových nákladov programu, akákoľvek zmena, ktorú uskutoční, musí byť okamžite oznámená Komisii a dotknutému členskému štátu a je uplatniteľná až vtedy, keď je nimi potvrdená. Treba konštatovať, že toto ustanovenie možno vykladať len v tom zmysle, že zástupca Komisie na pôde monitorovacieho výboru nie je „Komisia“ v zmysle spomínaného ustanovenia, keďže vzhľadom na to, že je súčasťou monitorovacieho výboru, povinnosť oznámiť zmenu po tom, ako monitorovací výbor prijme rozhodnutie, a povinnosť počkať na potvrdenie Komisiou by nemali nijaký zmysel.
Ďalej je nespochybniteľné, že dve rozhodnutia o zmene a doplnení rozhodnutia o poskytnutí pomoci prijaté na základe tretieho pododseku článku 25 ods. 5 nariadenia č. 4253/88, keďže nepatria do pôsobnosti monitorovacieho výboru, prijala Komisia ako kolektívny orgán a nie jej zástupca na pôde monitorovacieho výboru. Odkaz na „Komisiu“ uvedený v článku 25 ods. 5 nariadenia č. 4253/88 pritom nemožno vykladať tak, že alternatívne označuje kolektívny orgán alebo jeho zástupcu na pôde monitorovacieho výboru podľa toho, o aký pododsek tohto ustanovenia ide.
Za týchto okolností sa treba domnievať, že možno tvrdiť, že Komisia schválila zmenu, o ktorej rozhodol monitorovací výbor, len vtedy, ak jej zmena bola formálne oznámená na tento účel (pozri v tomto zmysle rozsudok Nuova Gela Sviluppo/Komisia, už citovaný v bode 39 vyššie, body 64 a 66; pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa z 22. novembra 2006, Taliansko/Komisia, T-282/04, neuverejnený v Zbierke, body 72 a 78). Keďže Spolková republika Nemecko neoznámila Komisii predmetné zmeny, v prejednávanej veci nemôže tvrdiť, že boli schválené.
Pokiaľ ide po tretie a na záver o tvrdenie Spolkovej republiky Nemecko, že Komisia nepoužila voľnú úvahu, ktorú jej zveruje článok 24 nariadenia č. 4253/88, a obzvlášť jej tvrdenie, že to, že nepožiadala, aby zistené zmeny schválila Komisia, zakladá len porušenie procesných pravidiel a neodôvodňuje to, aby Komisia znížila výšku finančnej pomoci a ohrozila financovanie riadne uskutočnených projektov, treba pripomenúť, že v súlade s ustálenou judikatúrou porušenie vnútroštátnych ustanovení alebo ustanovení Spoločenstva, ktoré upravujú pomoc fondov Spoločenstva vrátane tých ustanovení, ktoré majú finančnú povahu, odôvodňuje zníženie alebo zrušenie poskytnutej pomoci (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 15. septembra 2005, Írsko/Komisia,
C-199/03, Zb. s. I-8027
, body 29 až 34, a z , Comunità montana della Valnerina/Komisia,
C-240/03 P, Zb. s. I-731
, body 76 a 97). Takto treba poznamenať, že vo svojom rozsudku Taliansko/Komisia, už citovanom v bode 52 vyššie (body 72 a 78), ktorý sa týka plánov rozvoja vidieka financovaných Európskym poľnohospodárskym usmerňovacím a záručným fondom (EPUZF), Súd prvého stupňa dospel k názoru, že nedodržanie ustanovenia, ktorého obsah je veľmi podobný obsahu článku 25 ods. 5 nariadenia č. 4253/88, zo strany Talianskej republiky spôsobilo zníženie pomoci určenej na operačný program.
Treba poznamenať, že ak by sme, tak ako to žiada Spolková republika Nemecko, pripustili, že vzhľadom na to, že porušila len procesné pravidlá, Komisia nemôže znížiť pomoc, pretože by to ovplyvnilo správne uskutočnené projekty, znamenalo by to, že porušenie povinnosti uskutočniť operačný program v súlade s finančným plánom schváleným Komisiou zo strany Spolkovej republiky Nemecko by zostalo bez následkov. Toto riešenie by tak zbavilo túto povinnosť obsahu, keďže by stačilo, aby vnútroštátne úrady preukázali riadne uskutočnenie určitých projektov, a dosiahli by financovanie v celom rozsahu nezávisle od toho, či sa dodržali finančné ustanovenia, na ktorých sa dohodli s Komisiou.
V každom prípade je nutné konštatovať, že napadnuté rozhodnutie nemôže ohroziť financovanie uskutočnených projektov. Keďže sú totiž náklady predmetného operačného programu nižšie ako náklady, ktoré boli stanovené, vnútroštátne úrady môžu použiť časť takto ušetrených vnútroštátnych fondov, aby doplnili financovanie riadne uskutočnených projektov.
Z tohto hľadiska okolnosť, na ktorú poukázala Spolková republika Nemecko počas pojednávania v rámci odpovede na otázku Súdu prvého stupňa, že vzhľadom na to, že v prejednávanej veci ide o program vypracovaný v rámci iniciatívy Spoločenstva INTERREG II, vnútroštátny príspevok patrí do rozpočtu troch rôznych vnútroštátnych úradov, je irelevantná. Skutočnosť, že v rámci vzťahov medzi rôznymi vnútroštátnymi úradmi neuskutočnené projekty musia byť financované jedným z vnútroštátnych úradov a projekty uskutočnené iným úradom nebránia tomu, aby bolo možné sa domnievať, že časť vnútroštátnych fondov ušetrených v dôsledku neuskutočnenia niektorých projektov, môže byť použitá na účely doplnenia financovania uskutočnených projektov.
Ak predmetné projekty totiž majú skutočný cezhraničný význam, ako by to malo byť v prípade každého projektu, ktorý má byť financovaný v rámci operačného programu patriaceho do iniciatívy Spoločenstva INTERREG II, potom vnútroštátny úrad, ktorého projekty neboli uskutočnené alebo sa ukázali ako menej nákladné, môže prevziať na seba časť vnútroštátneho príspevku na projekty, ktoré boli uskutočnené v súlade s tým, čo bolo vopred stanovené. V každom prípade treba poznamenať, že žiadosti o subvencie pre operačný program podávajú spoločne všetky príslušné vnútroštátne úrady na územiach dotknutých uvedeným programom a že rozhodnutia o poskytnutí pomoci rozlišujú len medzi príspevkom Spoločenstva a vnútroštátnym príspevkom bez toho, aby rozlišovali medzi príspevkom každého z vnútroštátnych úradov.
Na základe vyššie uvedeného sa prvý žalobný dôvod Spolkovej republiky Nemecko zamieta.
O druhom žalobnom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia
Tvrdenia účastníkov konania
Spolková republika Nemecko tvrdí, pokiaľ ide o odkaz Komisie v odôvodnení č. 16 napadnutého rozhodnutia na bod 6.2 usmernení, že Komisia nevysvetľuje, prečo rozdiel „smerom nahor“ oproti výdavkom, ktoré stanovuje finančný plán, patrí do pôsobnosti usmernení, zatiaľ čo rozdiel „smerom nadol“ je podstatnou zmenou v zmysle článku 24 ods. 2 nariadenia č. 4253/88. Domnieva sa, že ak by Komisia použila 20%-nú pružnosť, ktorú stanovujú usmernenia v prejednávanej veci, žiadne zníženie by nebolo vykonané. V tejto súvislosti dodáva, že neuplatnenie tejto pružnosti Komisiou je obzvlášť nepochopiteľné, keďže podľa názoru Komisie celá pomoc EFRR mohla byť vyplatená dokonca aj bez toho, aby sa použilo toto pravidlo, ak by o to bolo riadne požiadané (odôvodnenie č. 20 napadnutého rozhodnutia). Tvrdí, že nechápe, prečo Komisia, ktorá kládla v napadnutom rozhodnutí zásadný dôraz na sadzby financovania, ktoré stanovuje finančný plán pre každé opatrenie alebo skupinu opatrení, nesúhlasí s uplatnením usmernení s cieľom umožniť namiesto prekročenia 20%-nej pomoci, ktorú stanovuje plán, rovnako veľké prekročenie sadzby financovania, a to aj napriek tomu, požadovaná suma zostáva nižšia ako pomoc, ktorú stanovuje plán.
Pokiaľ ide o tabuľku uvedenú v prílohe napadnutého rozhodnutia, Spolková republika Nemecko tvrdí, že je nezrozumiteľná, a domnieva sa, že by to mohlo byť spôsobené skutočnosťou, že ani vysvetlenia, ani názvy stĺpcov nie sú spísané v nemčine, t. j. v jazyku konania. Tvrdí teda, že porušenie článku 3 nariadenia č. 1 Rady z 15. apríla 1958 o používaní jazykov v Európskom hospodárskom spoločenstve (
Ú. v. ES 1958, 17, s. 385
; Mim. vyd. 01/001, s. 3), je príčinou ďalšieho nesprávneho odôvodnenia. Spochybňuje tvrdenie Komisie, že matematické vzorce, ktoré obsahuje tabuľka, sú zrozumiteľné.
Komisia nesúhlasí s tým, že napadnuté rozhodnutie obsahuje nedostatok odôvodnenia.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
Pokiaľ ide o odôvodnenie č. 16 napadnutého rozhodnutia, Spolková republika Nemecko po prvé tvrdí, že Komisia nevysvetľuje, prečo rozdiel „smerom nahor“ oproti výdavkom, ktoré stanovuje finančný plán, by mohol byť prípustný, zatiaľ čo rozdiel „smerom nadol“ je podstatnou zmenou v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88. Treba však poznamenať, že Komisia v odôvodneniach č. 12 a 15 napadnutého rozhodnutia uvádza, že akýkoľvek rozdiel, či už smerom nahor alebo smerom nadol, je podstatnou zmenou. Ďalej v odôvodnení č. 16 spomínaného rozhodnutia uvádza, že rozdiely smerom nahor môžu byť prípustné, avšak iba za podmienky, že ich veľkosť je ohraničená (do 20% sumy predmetného opatrenia) a že sú kompenzované vnútri podprogramu/prioritnej osi zodpovedajúcim rozdielom smerom nadol tak, že „suma pre podprogram… sa nezvýši“. Za týchto okolností je nutné konštatovať, že Komisia sa nedomnievala, že rozdiely „smerom nahor“ sú vždy prípustné, zatiaľ čo rozdiely „smerom nadol“ prípustné nie sú, a preto napadnuté rozhodnutie nemohlo obsahovať odôvodnenie v tejto súvislosti.
Spolková republika Nemecko po druhé tvrdí, že Komisia nevysvetľuje, prečo v prejednávanej veci neuplatnila maržu pružnosti 20%, ktorú stanovuje bod 6 usmernení. Z tohto hľadiska treba konštatovať, že z bodu 6.2 usmernení, ako aj z odôvodnenia č. 19 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že pružnosť 20% bola v protiklade s tým, čo tvrdí Spolková republika Nemecko, uplatnená, ale že to bolo možné len v rámci prioritnej osi 3, lebo len v tejto osi sa nachádza opatrenie alebo skupina opatrení, pri ktorých bola prekročená suma stanovená finančným plánom. Z tohto odôvodnenia jasne vyplýva, že bod 6.2 usmernení nemohol byť použitý pre iné osi, keďže jedna z podmienok jeho uplatnenia, to znamená presiahnutie sumy stanovenej aspoň pre jedno z opatrení alebo zo skupiny opatrení, nebola splnená.
Spolková republika Nemecko po tretie tvrdí, že nerozumie, prečo Komisia neuplatňuje usmernenia v tom zmysle, že presiahnutie o 20% sadzby účasti stanovenej pre opatrenie alebo skupinu opatrení môže byť prijaté, ak nespôsobuje presiahnutie pomoci stanovenej pre prioritnú os, rovnako ako presiahnutie sumy pomoci stanovenej pre opatrenie alebo skupinu opatrení je prípustné na základe bodu 6.2 spomínaných usmernení, ak nespôsobuje presiahnutie sumy pomoci stanovenej pre prioritnú os. V tejto súvislosti treba poznamenať, že Spolková republika Nemecko sa určitým spôsobom domáha analogického uplatnenia usmernení. Komisia však v odôvodnení č. 24 napadnutého rozhodnutia uviedla, že usmernenia, ako pokyny určené jej službám, musia byť vykonávané v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania, takže ich nemohla na programy Spolkovej republiky Nemecko uplatniť odlišne od spôsobu, akým ich uplatňuje na programy iných členských štátov. Z toho vyplýva, že napadnuté rozhodnutie je z tohto hľadiska dostatočne odôvodnené.
Ďalej, pokiaľ ide o tabuľku pripojenú k napadnutému rozhodnutiu, Spolková republika Nemecko sa domnieva, že je nezrozumiteľná, pretože ani vysvetlenia, ani názvy stĺpcov nie sú napísané v nemčine, a nesúhlasí s tvrdením Komisie, že matematické vzorce, ktoré obsahuje, sa dajú ľahko pochopiť. Stačí však konštatovať, že tak ako zdôrazňuje Komisia, z odkazov na obsah tabuľky, ktoré Spolková republika Nemecko uvádza v žalobe, vyplýva, že tabuľku pochopila správne. Okrem toho treba poznamenať, že odôvodnenie uvedené v samotnom texte napadnutého rozhodnutia umožňuje pochopiť výpočet urobený pre každé opatrenie alebo skupinu opatrení a dôvody, pre ktoré suma, ktorej zaplatenia sa domáha Spolková republika Nemecko, bola alebo nebola prijatá.
Za týchto okolností musí byť druhý žalobný dôvod Spolkovej republiky Nemecko zamietnutý.
O treťom žalobnom dôvode založenom na nedodržaní „partnerstva“
Tvrdenia účastníkov konania
Spolková republika Nemecko tvrdí, že hoci sporný program bol vypracovaný spoločne a sumy financovania pre projekty boli stanovené v súlade s programom, Komisia tým, že sa odchýlila od podmienok, ktoré sú v ňom stanovené, jednostranne zmenila pomoc EFRR a nedodržiava „partnerstvo“.
Tvrdí, že metóda výpočtu, ktorú uplatnila Komisia, má za následok, že už neexistuje globálne financovanie zaručené pre každý z týchto projektov, keďže príslušné služby a osoby zodpovedné za projekty nemôžu určiť sumu pomoci z EFRR pred uplynutím lehoty na začlenenie výdavkov k 31. decembru 2001 a pred podaním žiadosti o zaplatenie.
Okrem toho tvrdí, že Komisia nedodržiava „partnerstvo“ aj tým, že jej správanie je v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery, keďže jej zástupca na pôde monitorovacieho výboru nevysvetlil svojim partnerom význam súm uvedených vo finančných tabuľkách pred uplynutím lehoty na ich záväzné vyčlenenie ani to, že financovania projektov, o ktorých rozhodol monitorovací výbor, sú ohrozené. Vo svojej replike tvrdí, že Komisia sa snaží minimalizovať svoju účasť na pôde monitorovacieho výboru. Tvrdí, že táto účasť napriek tomu poznačila uskutočňovanie programu a že spolupráca Komisie pri určení účastí EFRR na projektoch v súlade s vnútornou právnou úpravou monitorovacieho výboru bola rozvíjaná pri dodržaní stanoveného právneho rámca. Naopak, domnieva sa, že metóda výpočtu Komisie je nezlučiteľná s rozhodnutiami monitorovacieho výboru a neplatí prinajmenšom v prípadoch, keď sa Komisia vopred zúčastňovala na prijímaní protichodných rozhodnutí monitorovacieho výboru.
Dodáva, že „partnerstvo“ si v prípade existencie zásadnej nezhody názorov na uskutočnenie programu vyžadovalo, aby jej Komisia povolila opravu žiadosti o zaplatenie.
Komisia s týmito tvrdeniami nesúhlasí.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
Najskôr treba pripomenúť, že podľa článku 4 ods. 1 nariadenia č. 2052/88 (pozri bod 3 vyššie) sa pojem „partnerstvo“ používa na zdôraznenie toho, že „[činnosť Spoločenstva] sa vykonáva na základe úzkej spolupráce medzi Komisiou, dotknutým členským štátom a príslušnými orgánmi, a agentúrami… poverenými členským štátom“. Predmetom partnerstva je najmä príprava, financovanie, monitorovanie a vyhodnocovanie činností a musí byť uskutočňované za úplného dodržiavania inštitucionálnych, právnych a finančných právomocí každého z partnerov.
Ďalej, pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého Komisia nedodržala „partnerstvo“, pretože jednostranne zmenila podmienky pomoci EFRR, treba konštatovať, že zo skúmania prvého žalobného dôvodu vyplýva, že v protiklade s tvrdením Spolkovej republiky Nemecko sa Komisia neodchýlila od podmienok, ktoré stanovuje rozhodnutie o poskytnutí pomoci vo svojom poslednom znení, a teda jednostranne nezmenila pomoc EFRR. Okrem toho, keďže sadzby financovania sú stanovené rozhodnutím o poskytnutí pomoci, nemožno tiež tvrdiť, že metóda výpočtu uplatnená Komisiou v súlade s uplatniteľnými ustanoveniami a s rozhodnutím o poskytnutí pomoci má za následok, že nie je možné vopred určiť sumu pomoci Spoločenstva.
Pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého správanie Komisie je v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery z dôvodu postoja jej zástupcu na pôde monitorovacieho výboru, stačí pripomenúť, že v súlade s ustálenou judikatúrou vznik legitímnej dôvery predpokladá, že záruky, ktoré sú konkrétne a v súlade s uplatniteľnými ustanoveniami, dala osoba, ktorá bola na to oprávnená (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. júla 1999, Forvass/Komisia,
T-203/97, Zb. VS s. I-A-129 a II-705
, bod 70, a z , Branco/Komisia,
T-347/03, Zb. s. II-2555
, bod 102). V prejednávanej veci však okrem toho, že skutočnosť, že zástupca Komisie na pôde monitorovacieho výboru neupozornil na existenciu sadzieb financovania na úrovni opatrení alebo skupiny opatrení, nemožno považovať za konkrétne uistenia, a to o to viac, že zo spisového materiálu vyplýva, že tento zástupca tvrdil, že sa počas prijímania rozhodnutí o projektoch zdržal hlasovania, aby neprejudikoval závery o výsledkoch vnútornej finančnej kontroly Komisie, tieto „záruky“ v každom prípade nie sú v súlade s uplatniteľným právom, ako vyplýva z vyššie uvedeného skúmania.
Nakoniec, pokiaľ ide o tvrdenie Spolkovej republiky Nemecko, že Komisia by mala povoliť opravu jej žiadosti o zaplatenie, treba konštatovať, že Spolková republika Nemecko sa ani trochu nestotožnila s výkladom Komisie a nepožiadala o povolenie podania novej žiadosti o zaplatenie vyššej sumy pre opatrenia alebo skupinu opatrení, v prípade ktorých pôvodná žiadosť stanovovala nižšiu sumu, ako je suma, ktorá vyplýva z použitia sadzby financovania stanovenej finančným plánom, ale podala túto žalobu, aby uvedený výklad napadla. Za týchto okolností Komisia, za predpokladu, že by to pripúšťala uplatniteľná právna úprava, nemohla z vlastnej iniciatívy povoliť opravu žiadosti.
Za týchto okolností je potrebné zamietnuť tento žalobný dôvod, a teda aj žalobu v celom jej rozsahu.
O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Spolková republika Nemecko nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhmi Komisie.

Z týchto dôvodov
SÚD PRVÉHO STUPŇA (štvrtá komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Spolková republika Nemecko je povinná nahradiť trovy konania.

Czúcz
Labucka
Frimodt Nielsen
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 28. januára 2009.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.