CELEX: 62002CJ0022
Traktatbrud
manglende gennemførelse af direktiv 1999/94/EF

Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 29. januar 2002 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i
medfør af artikel 226 EF anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser
i henhold artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/94/EF af 13. december 1999 om adgang til forbrugeroplysninger
om brændstoføkonomi og CO
-emissioner i forbindelse med markedsføring af nye personbiler (EFT 2000 L 12, s. 16, herefter »direktivet«), idet den ikke
har vedtaget eller i hvert fald ikke har underrettet Kommissionen om de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige
for at efterkomme direktivet.
Retsforskrifter og den administrative procedure
Direktivets artikel 12 bestemmer:
»1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest
den 18. januar 2001. De underretter straks Kommissionen herom.
[...]
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område,
der er omfattet af dette direktiv.«
Da Kommissionen var af den opfattelse, at direktivet ikke var blevet gennemført i italiensk ret inden for den fastsatte frist,
indledte Kommissionen traktatbrudsproceduren. Efter at have tilstillet Den Italienske Republik en åbningsskrivelse fremsatte
Kommissionen den 26. juli 2001 en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede Den Italienske Republik til at træffe de nødvendige
foranstaltninger for at efterkomme udtalelsen inden for en frist på to måneder fra dens meddelelse. Da Den Italienske Republik
ikke besvarede denne udtalelse, har Kommissionen anlagt denne sag.
Søgsmålet
Den Italienske Republiks argumenter
Den italienske regering har ikke bestridt, at den ikke har gennemført direktivet inden for den fastsatte frist, men har gjort
gældende, at den er i gang med gennemførelsen. Forskellige problemer af institutionel, administrativ, teknisk og finansiel
art har indtil nu forhindret afslutningen af gennemførelsesproceduren, der imidlertid er påbegyndt og stadig pågår.
Direktivet vedrører flere områder, der henhører under forskellige ministeriers kompetenceområder, hvilket kræver koordinering
og nødvendiggør, at der indhentes oplysninger fra forskellige tjenestegrene. Desuden kræver den nylige reform af forfatningens
afsnit V, der indebærer en ny fordeling af de administrative og lovgivningsmæssige kompetencer mellem staten og regionerne,
at den nye rolle, som disse lokale myndigheder har i lovgivnings-, gennemførelses- og kontrolfasen, efterprøves.
Ifølge den italienske regering kræver gennemførelsen af direktivet, at der forinden løses talrige tekniske og finansielle
problemer. Regeringen har anført, at fællesskabslovgivningen på en detaljeret og bindende måde fastsætter et meget detaljeret
forbrugeroplysningssystem ved hjælp af forskellige instrumenter, såsom mærkning, plakater og vejledninger, der skal udarbejdes
fra bunden, og som ligeledes kræver, at der på statens budget findes midler, som gør det muligt at bidrage til udgifterne
til dette nye informationssystem.
Domstolens bemærkninger
Det følger af fast retspraksis, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, skal vurderes på baggrund af forholdene
i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse (jf. bl.a. dom af 11.9.2001, sag C-71/99, Kommissionen
mod Tyskland, Sml. I, s. 5811, præmis 29, og af 11.10.2001, sag C-110/00, Kommissionen mod Østrig, Sml. I, s. 7545, præmis
13).
I det foreliggende tilfælde er direktivet ikke blevet gennemført inden for den frist, som er fastsat i den begrundede udtalelse.
Desuden har Domstolen gentagne gange fastslået, at en medlemsstat ikke kan påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller
forhold i sin nationale retsorden til støtte for, at et direktiv ikke er blevet gennemført inden for den fastsatte frist (jf.
bl.a. dom af 7.11.2002, sag C-352/01, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 10263, præmis 8).
Kommissionens påstand bør derfor tages til følge.
Som følge heraf skal det fastslås, Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til nævnte direktiv,
idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Sagens omkostninger
I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der
er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger,
og Den Italienske Republik har tabt sagen, bør det pålægges den at betale sagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
1)
Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/94/EF af 13.
december 1999 om adgang til forbrugeroplysninger om brændstoføkonomi og CO
-emissioner i forbindelse med markedsføring af nye personbiler, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser,
der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
2)
Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger
Schintgen
Skouris
Colneric
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 11. september 2003.
R. Grass
R. Schintgen
Justitssekretær
Formand for Anden Afdeling
–
Processprog: italiensk.