CELEX: 62001CJ0283
Teisės aktų derinimas
Direktyva 89/104/EEB
2 straipsnis

2001 m. liepos 13 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismo gavo tų pačių metų liepos 18 d.,
Hoge Raad der Nederlanden
(Nyderlandai) pagal EB 234 straipsnį pateikė du prejudicinius klausimus dėl 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos
89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, 1989, p. 1; 2004 m. specialusis
leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92, toliau – direktyva) 2 straipsnio išaiškinimo.
Šie klausimai iškelti nagrinėjant ginčą tarp
Shield Mark BV
(toliau –
Shield Mark
) ir J. Kist, vykdančio savo veiklą pavadinimu „Memex“, kilusį dėl to, kad savo veikloje jis naudoja anksčiau
Shield Mark
Beniliukso prekių ženklų tarnyboje (BBM) kaip garsinius prekių ženklus įregistruotus skambesius.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Pagal direktyvos pirmą konstatuojamąją dalį šios direktyvos tikslas yra suderinti valstybių narių įstatymus dėl prekių ženklų,
siekiant pašalinti skirtumus, galinčius sudaryti kliūčių laisvam prekių judėjimui, laisvei teikti paslaugas bei iškraipyti
konkurenciją bendrojoje rinkoje. Tačiau, kaip matyti iš jos trečios konstatuojamosios dalies, direktyva nesiekiama visiškai
suderinti šiuos įstatymus .
Direktyvos septintoje konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad „šio įstatymų suderinimo tikslams pasiekti reikia, kad registruoto
prekių ženklo įgijimo bei jo išlaikymo sąlygos visose valstybėse narėse būtų vienodos“ ir kad „dėl to būtina išvardyti žymenis,
galinčius būti prekių ženklais, su sąlyga, jog tokie žymenys gali atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitos įmonės
prekių ar paslaugų“.
Direktyvos 2 straipsnyje „Žymenys, sudarantys prekių ženklą“ pateiktas septintoje konstatuojamojoje dalyje minimas pavyzdinis
sąrašas. Šiame straipsnyje numatyta:
„Prekių ženklas gali būti sudarytas iš bet kokio žymens, kurį galima pavaizduoti grafiškai, būtent iš žodžių, įskaitant asmenvardžius,
dizaino, raidžių, skaitmenų, išorinio prekių ar jų įpakavimo vaizdo su sąlyga, kad tokie žymenys leidžia atskirti vienai įmonei
priklausančias prekes arba paslaugas nuo kitai įmonei priklausančių prekių arba paslaugų.“
Direktyvos 3 straipsnio „Atsisakymo registruoti ir negaliojimo pagrindai“ 1 dalies a ir b punktuose įtvirtinta:
„Toliau išvardyti žymenys nebus registruojami arba, jeigu įregistruoti, galės būti pripažinti negaliojančiais:
a)      žymenys, negalintys sudaryti prekių ženklų;
b)      prekių ženklai, neturintys jokių skiriamųjų požymių.“

Beniliukse taikomi teisės aktai
Belgijos Karalystė, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė ir Nyderlandų Karalystė savo prekių ženklų teisę reglamentuoja bendru
įstatymu – Vieningu Beniliukso prekių ženklų įstatymu (
Trb.
1962, 58, ir
Trb.
1983, 187, toliau – Beniliukso prekių ženklų įstatymas), kurį įgyvendinti patikėta bendrai institucijai – BBM.
Beniliukso prekių ženklų įstatymas buvo pakeistas (pakeitimai įsigaliojo 1996 m. sausio 1 d.) 1992 m. gruodžio 2 d. Protokolu
dėl šio įstatymo pakeitimo (
Trb.
1993, 12, toliau – protokolas), siekiant perkelti direktyvą į šių trijų valstybių narių teisę.
Vis dėlto nuspręsta, jog nebuvo būtina pakeisti Beniliukso prekių ženklų įstatymo konkrečiai direktyvos 2 ir 3 straipsniams
perkelti. Protokolo motyvuojamosios dalies I.2 punkto šeštoje ir septintoje pastraipose nurodoma:
„Dėl direktyvos 2 straipsnio, susijusio su žymenimis, kuriems gali būti taikoma apsauga, Beniliukso prekių ženklų įstatymo
keisti nereikia. Šio straipsnio tekstas praktiškai atitinka Beniliukso prekių ženklų įstatymo 1 straipsnį. Nors tiesa, kad,
skirtingai nuo direktyvos 2 straipsnio, Beniliukso prekių ženklų įstatymo 1 straipsnyje nereikalaujama, kad žymenys būtų pavaizduoti
grafiškai, vis dėlto praktikoje žymenys turi tenkinti šį reikalavimą, kad jiems būtų taikoma prekių ženklo apsauga.
Direktyvos 3 straipsnis taip pat nereikalauja Beniliukso prekių ženklų įstatymo pakeitimų. Šio straipsnio 1 dalyje numatyti
absoliutūs atsisakymo registruoti ir negaliojimo pagrindai yra įtvirtinti Beniliukso prekių ženklų įstatymo 1 straipsnyje
ir 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse kartu su 14 straipsnio A dalies 1 punktu. <...>“
Beniliukso prekių ženklų įstatymo 1 straipsnio, kuris protokolu liko nepakeistas, pirmoje pastraipoje sakoma:
„Individualiais prekių ženklais laikomi pavadinimai, piešiniai, atspaudai, antspaudai, raidės, skaičiai, prekių ar pakuočių
formos ir visi kiti žymenys, leidžiantys atskirti įmonės prekes.“
Beniliukso prekių ženklų įstatymo įgyvendinimo nuostatų 1 straipsnio b punkte numatyta, kad „prekių ženklo paraiška Beniliukse
pateikiama prancūzų ar olandų kalbomis kartu su dokumentu, kuriame yra <...> prekių ženklo pavaizdavimas“.
Nors iki įsigaliojant protokolui, t. y. iki 1996 m. sausio 1 d., BBM visiškai nekontroliavo prekių ženklo registravimo iš
esmės, nes prireikus tai buvo daroma vėliau gavus ieškinį dėl negaliojimo arba priešieškinį byloje dėl prekių ženklo savininko
teisių pažeidimo, šiuo metu ji nagrinėja paraiškas remdamasi Beniliukso prekių ženklų įstatyme numatytais absoliučiais atsisakymo
registruoti pagrindais.
Kalbant apie garsinius prekių ženklus, pažymėtina, jog iš pradžių BBM laikėsi nuomonės, kad juos buvo galima registruoti.
Tačiau po 1999 m. gegužės 27 d.
Gerechtshof te ‘s Gravenhage
(Nyderlandai) sprendimo, priimto nagrinėjant ginčą tarp pagrindinės bylos šalių, BBM paprastai atsisako registruoti garsinius
prekių ženklus.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

Shield Mark
yra savininkė 14 prekių ženklų, registruotų BBM nuo 1992 m. birželio 5 d. (pirmojo prekių ženklo registracija) iki 1999 m.
vasario 2 d. (paskutiniųjų prekių ženklų registracija) prekėms ir paslaugoms, priklausančioms peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos
1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 9 klasei (kompiuterių
programinė įranga (įrašyta) ir kt.), 16 klasei (žurnalai, laikraščiai ir kt.), 35 klasei (reklama, verslo vadyba ir kt.),
41 klasei (mokymas, parengimas, seminarų rengimas reklamos, verslo vadybos, intelektinės nuosavybės ir komunikacijos komercinėje
srityje ir kt.) ir 42 klasei (teisinės paslaugos).
Keturis iš šių prekių ženklų sudaro penklinė su pirmosiomis devyniomis L. van Bethoveno (L. van Beethoven) muzikos kompozicijos
„Für Elise“ natomis. Prie dviejų iš šių prekių ženklų yra prierašas „garsinis prekių ženklas, prekių ženklą sudaro melodijos
užrašymas (grafiškai) natomis ant penklinės“. Prie vieno iš šių dviejų prekių ženklų ženklų, be kita ko, patikslinta „fortepijonui“.
Keturis kitus prekių ženklus sudaro „pirmosios devynios „Für Elise“ natos“. Prie dviejų iš šių prekių ženklų yra prierašas
„garsinis prekių ženklas, prekių ženklą sudaro užrašyta melodija“. Prie vieno iš šių dviejų prekių ženklų, be kita ko, patikslinta
„fortepijonui“.
Tris kitus prekių ženklus sudaro natų seka „mi, re diezas, mi, re diezas, mi, si, re, do, la“. Prie dviejų iš šių prekių ženklų
yra prierašas „garsinis prekių ženklas, prekių ženklą sudaro melodijos iš pirma išvardytų natų sekos atkūrimas“. Prie vieno
iš šių dviejų prekių ženklų, be kita ko, patikslinta „fortepijonui“.
Du iš
Shield Mark
įregistruotų prekių ženklų sudaro pavadinimas „Kukelekuuuuu“ (onomatopėja, olandų kalba primenanti gaidžio giedojimą). Prie
vieno iš šių dviejų prekių ženklų yra prierašas „garsinis prekių ženklas, prekių ženklas yra onomatopėja, pamėgdžiojanti gaidžio
giedojimą“.
Galiausiai vieną prekių ženklą sudaro „gaidžio giedojimas“, ir prie jo yra prierašas „garsinis prekių ženklas, prekių ženklą
sudaro aprašytasis giedojimas“.
1992 m. spalio mėn.
Shield Mark
pradėjo reklaminę kampaniją radijuje, kurios kiekvienas iš reklaminių šaukinių prasidėjo pirmosiomis devyniomis „Für Elise“
natomis. Be to, nuo 1993 m. vasario mėn. ji pradėjo leisti informacinius biuletenius apie rinkoje teikiamas savo paslaugas.
Jos biuletenius galima rasti knygynų ir spaudos kioskų lentynose, ir reklaminis šaukinys pasigirsta kaskart, kai biuletenis
pasiimamas iš lentynos. Galiausiai
Shield Mark
sudarė programinę įrangą teisininkams ir rinkodaros specialistams, ir kaskart, kai paleidžiamas diskelis, kurioje įrašyta
ši įranga, pasigirsta gaidžio giedojimas.
J. Kist, kuris verčiasi ryšių konsultanto veikla, be kita ko, reklamos teisės ir prekių ženklų teisės srityje, rengia seminarus
intelektinės nuosavybės ir rinkodaros klausimais ir leidžia žurnalą šia tema.
Per vieną reklaminę kampaniją, prasidėjusią 1995 m. sausio 1 d., J. Kist panaudojo melodiją iš pirmų devynių „Für Elise“ natų
ir pardavinėjo informatikos programą, kurią paleidžiant pasigirsta gaidžio giedojimas.

Shield Mark
pareiškė ieškinį J. Kist dėl teisių į prekių ženklą pažeidimo ir nesąžiningos konkurencijos.

Gerechtshof te ‘s Gravenhage
1999 m. gegužės 27 d. sprendimu patenkino tą
Shield Mark
prašymo dalį, kuri buvo susijusi su civiline atsakomybe, bet atmetė jo dalį, pagrįstą prekių ženklų teise, remdamasis tuo,
kad Beniliukso valstybių narių vyriausybės laikėsi pozicijos atsisakyti registruoti garsus kaip prekių ženklus.

Shield Mark
pateikus apeliacinį skundą
Hoge Raad der Nederlanden
, šis teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.      a)     Ar direktyvos 2 straipsnį reikia aiškinti taip, kad juo draudžiama garsus ar triukšmus laikyti prekių ženklais?
b)     Jeigu atsakymas į pirmojo klausimo a dalį būtų neigiamas: ar pagal direktyva nustatytą tvarką turi būti galima garsus ar triukšmus
laikyti prekių ženklais?
2.      a)     Jeigu atsakymas į pirmojo klausimo a dalį būtų neigiamas: kokiomis sąlygomis pagal direktyvą būtų laikoma, kad garsinį prekių
ženklą galima pavaizduoti grafiškai jos 2 straipsnio prasme ir kaip turi būti pateikta tokio prekių ženklo paraiška?
b)     Konkrečiai kalbant, ar būtų tenkinami a punkte nurodyti direktyvos reikalavimai, jei paraiška dėl garso ar triukšmų pateikiama
viena iš šių formų:
–        natomis,
–        aprašymu onomatopėjos forma,
–        aprašymu kita forma,
–        grafiniu pavaizdavimu, pavyzdžiui, garsograma,
–        prie paraiškos anketos pridėta garsine laikmena,
–        skaitmeniniu įrašu, kurio galima pasiklausyti internete,
–        šių būdų kombinacija,
–        kita forma ir, jeigu taip, kokia?“

Dėl pirmojo klausimo
Savo pirmojo klausimo a dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar direktyvos 2 straipsnį reikia
aiškinti taip, kad juo draudžiama garsinius žymenis laikyti prekių ženklais. Jeigu atsakymas būtų neigiamas, pirmojo klausimo
b dalyje jis klausia, ar pagal direktyva nustatytą tvarką turi būti galima garsinius žymenis laikyti prekių ženklais.

Teisingumo Teismui pateiktos pastabos

Shield Mark
teigimu, iš direktyvos septintos konstatuojamosios dalies matyti, kad šios direktyvos 2 straipsnyje nepateikiamas žymenų,
kurie gali būti prekių ženklais, baigtinis sąrašas. Todėl visi žymenys, galintys leisti atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas
nuo kitos įmonės prekių ar paslaugų, iš principo gali būti prekių ženklai. Iš to, jos teigimu, darytina išvada: kadangi garsiniai
žymenys akivaizdžiai turi tokią savybę, jie gali atlikti prekių ženklo vaidmenį.
Tokį aiškinimą patvirtina generalinio advokato D. Ruiz-Jarabo Colomer išvada byloje
Sieckmann
(2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimas C‑273/00, Rink. p. I‑11737), direktyvos parengiamieji darbai ir vieši Tarybos dokumentai
tiek dėl direktyvos, tiek dėl 1993 m. gruodo 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL 1994,
L 11, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) priėmimo bei Vidaus rinkos derinimo tarybos (prekių
ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) tyrimo taisyklės.
Nyderlandų, Prancūzijos, Italijos, Austrijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės tvirtina, kad garsai gali leisti atskirti
vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitos įmonės prekių ar paslaugų. Kadangi direktyvos 2 straipsnyje pateiktas žymenų,
galinčių būti prekių ženklu, sąrašas, šių vyriausybių teigimu, yra tik pavyzdinis, darytina išvada, kad garsai gali būti prekių
ženklai.
Prancūzijos ir Austrijos vyriausybės priduria, kad dėl direktyvos tikslo, kuris yra suderinti valstybių narių teisę prekių
ženklų srityje, garsus turi būti galima laikyti prekių ženklais, nes juos įmanoma pavaizduoti grafiškai.
Komisija primena, kad direktyvos 2 straipsnis reikalauja, jog tam, kad žymuo būtų įregistruotas kaip prekių ženklas, jį turi
būti galima pavaizduoti grafiškai ir jis turi leisti atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitos įmonės prekių ar
paslaugų. Jos teigimu, iš direktyvos 2 ir 3 straipsniais įvestos sistemos matyti, kad skiriamasis požymis 2 straipsnio, skirtingai
nuo 3 straipsnio, prasme yra susijęs ne su tuo, ar žymuo gali turėti konkretų skiriamąjį požymį prekės ar paslaugos, kurioms
jį norima įregistruoti kaip prekių ženklą, atžvilgiu, bet greičiau su tuo, kad nagrinėjamas žymuo turi skiriamąjį požymį apskritai,
nepaisant atskirų prekių ar paslaugų kategorijų.
Žmogus garsus ir triukšmus gali suvokti ir juos įsiminti, ir dėl to jie leidžia atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas
nuo kitos įmonės prekių ar paslaugų. Be to, juos galima pavaizduoti grafiškai.
Kadangi direktyvos 2 straipsnyje pateiktas žymenų, galinčių būti prekių ženklu, sąrašas nėra baigtinis, Komisija iš to daro
išvadą, kad žymenys, kuriuos sudaro garsai ar triukšmai, iš principo gali būti registruojami kaip prekių ženklai su sąlyga,
kad jie gali atskirti prekes ar paslaugas be galimybės supainioti ir kad juos grafiškai galima pavaizduoti aiškiai, tiksliai,
stabiliai, tretiesiems asmenims leidžiant nesunkiai suprasti, koks prekių ženklas yra saugomas.

Teisingumo Teismo atsakymas
Kalbant apie pirmojo klausimo a dalį, direktyvos 2 straipsnio tikslas yra nustatyti žymenų, galinčių būti prekių ženklais,
tipus. Šioje nuostatoje numatyta, kad prekių ženklai gali būti sudaryti „būtent iš žodžių, įskaitant asmenvardžius, dizaino,
raidžių, skaitmenų, išorinio prekių ar jų įpakavimo vaizdo <...>“. Žinoma, šioje nuostatoje minimi tik dvimačiai ar erdviniai
žymenys, kurie gali būti suvokiami vizualiai ir kurie dėl to gali būti pavaizduoti spausdintinėmis ar rašytinėmis raidėmis
arba paveikslėliais (minėto Sprendimo
Sieckmann
43 punktas).
Tačiau tiek iš minėto 2 straipsnio, tiek iš direktyvos septintos konstatuojamosios dalies, kuri numato „pavyzdinį sąrašą“
žymenų, galinčių būti prekių ženklu, formuluotės matyti, kad šis sąrašas nėra baigtinis. Todėl nors šioje nuostatoje ir neminimi
žymenys, kurių savaime negalima suvokti vizualiai, kaip antai garsai, jie aiškiai neatmetami (šiuo klausimu dėl kvapinių žymenų
žr. minėto Sprendimo
Sieckmann
44 punktą).
Beje, kaip pažymėjo
Shield Mark
, įstojusios į bylą valstybės ir Komisija, garsiniai žymenys nėra tokie, kad dėl savo pobūdžio negalėtų leisti atskirti vienos
įmonės prekių ar paslaugų nuo kitos įmonės prekių ar paslaugų.
Tokiomis sąlygomis direktyvos 2 straipsnį reikia aiškinti taip, kad garsai gali būti prekių ženklai su sąlyga, kad juos, be
kita ko, galima pavaizduoti grafiškai – šis klausimas bus nagrinėjamas atsakant į antrąjį klausimą.
Dėl pirmojo klausimo b dalies reikia pripažinti, kad pagal direktyvos 2 straipsnį garsų nedraudžiama registruoti kaip prekių
ženklų. Todėl valstybės narės negali iš principo atmesti tokio registravimo.
Iš tikrųjų, net jei direktyva nesiekiama įgyvendinti visiško valstybių narių prekių ženklų įstatymų suderinimo, iš direktyvos
septintos konstatuojamosios dalies aiškiai matyti, kad teisės į registruotą prekių ženklą įgijimo bei jos išlaikymo sąlygos
visose valstybėse narėse yra vienodos.
Šiuo klausimu, kaip pažymėjo Prancūzijos vyriausybė, valstybėse narėse žymenų, galinčių būti prekių ženklu, pobūdis negali
skirtis.
Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, jog direktyvos 2 straipsnį reikia aiškinti taip, kad turi būti galima garsinius
žymenis laikyti prekių ženklais, jeigu jie leidžia atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitos įmonės prekių ar paslaugų
ir jeigu juos galima pavaizduoti grafiškai.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo patikslinti, kokiomis sąlygomis
garsinį žymenį galima pavaizduoti grafiškai direktyvos 2 straipsnio prasme, ir, konkrečiai kalbant, ar natos, aprašymas onomatopėjos
forma, aprašymas kita forma, grafinis pavaizdavimas, pavyzdžiui, garsograma, prie paraiškos anketos pridėta garsinė laikmena,
skaitmeninis įrašas, kurio galima pasiklausyti internete, šių būdų kombinacija ar kita forma atitinka grafinio pavaizdavimo
reikalavimą.

Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
Pirmiausia
Shield Mark
, įstojusios į bylą šalys ir Komisija sutaria, jog bet koks garsinio žymens grafinis pavaizdavimas turi tenkinti įvairius
reikalavimus, kad žymuo galėtų būti prekių ženklas.

Shield Mark
nuomone, grafinis pavaizdavimas tretiesiems asmenims turi būti aiškus, tikslus ir suprantamas be pernelyg didelių pastangų.
Nyderlandų vyriausybės teigimu, jis turi būti išsamus, aiškus, tikslus, kad būtų galima suprasti, kokios yra prekių ženklo
savininko išimtinės teisės, ir suprantamas tiems, kam svarbu susipažinti su prekių ženklų registru. Prancūzijos vyriausybė
pažymi, kad grafinis pavaizdavimas turi būti aiškus ir tikslus, nors nebūtina, kad žymenį visuomenė suvoktų iš karto; be to,
saugomas žymuo turi būti suprantamas. Italijos vyriausybės manymu, tokiu pavaizdavimu turi būti galima išreikšti garsą, padaryti
jį suprantamą ir atskirti. Pasak Austrijos vyriausybės, garsinis žymuo turi būti aiškus iš grafinio pavaizdavimo arba jį turi
būti galima pakankamai aiškiai išskirti, kad galimos prekių ženklu suteikiamos apsaugos sritį būtų įmanoma gana aiškiai nustatyti.
Jungtinės Karalystės nuomone, pats grafinis pavaizdavimas turi būti pakankamai išsamus, aiškus, tikslus ir suprantamas, be
pernelyg didelių pastangų asmenims, susipažįstantiems su prekių ženklų registru. Galiausiai Komisija tvirtina, kad toks pavaizdavimas
turi būti aiškus, tikslus, stabilus ir leisti tretiesiems asmenims lengvai suprasti, koks yra saugomas prekių ženklas.
Antra, kalbant apie formas, kuriomis galima perteikti garsinių žymenų grafinį pavaizdavimą, pažymėtina, jog
Shield Mark
, Prancūzijos, Austrijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės bei Komisija mano, kad penklinė yra grafinis pavaizdavimas direktyvos
2 straipsnio tikslais.

Shield Mark
ir Prancūzijos vyriausybė mano, kad nuoroda į žinomą kūrinį, pavyzdžiui, „į pirmąsias devynias „Für Elise“ natas“, yra grafinis
pavaizdavimas. Jungtinės Karalystės vyriausybė ir Komisija tvirtina priešingai.
Priešingai nei Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės,
Shield Mark
ir Komisija mano, kad atitinkamos melodijos užrašymas natomis, kaip antai „mi, re diezas, mi, re diezas, mi, si, re, do, la“,
turi būti laikomas kaip jos grafinis pavaizdavimas.

Shield Mark
ir Prancūzijos bei Austrijos vyriausybės iš esmės sutinka, kad garsograma yra grafinis atkūrimas, o Austrijos vyriausybė
priduria, jog šitaip pateikti paraišką galima su sąlyga, kad prie jos pridedamas akustinis atkūrimas duomenų laikmenoje, o
Prancūzijos vyriausybė – kad prie tokio pavaizdavimo būdo gali būti pridėta garsinė laikmena ar skaitmeninis įrašas. Tačiau
Jungtinės Karalystės vyriausybė tvirtina, kad tokios grafinio pavaizdavimo formos priimti negalima, o Komisija nesutinka,
kad esant dabartiniam technikos lygiui garsograma galėtų būti priimtina grafinio pavaizdavimo forma pateikiant paraišką įregistruoti
žymenį kaip prekių ženklą.
Priešingai Prancūzijos ir Austrijos vyriausybių tvirtinimams,
Shield Mark
ir tam tikromis aplinkybėmis (aiškus ir nedviprasmiškas aprašymas) – Jungtinė Karalystė bei Komisija laikosi nuomonės, kad
galima registruoti ir onomatopėją.
Prie paraiškos anketos esanti garsinė laikmena, Prancūzijos vyriausybės nuomone, galėtų būti pridėta prie garsogramos ar spektrogramos,
o Austrijos vyriausybė reikalauja, kad ji būtų pridėta prie garsogramos. Tačiau tokią tariamą „grafinio pavaizdavimo“ formą
kaip būdą pateikti paraišką įregistruoti žymenį kaip prekių ženklą ginčija
Shield Mark
, Jungtinės Karalystės vyriausybė ir Komisija.

Teisingumo Teismo atsakymas
Pirmiausia reikia priminti, kad vykstant EB 234 straipsnyje numatytai Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo
procedūrai tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, kuris atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios
bylos aplinkybes, turi įvertinti tiek reikalingumą pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kad galėtų priimti savo
sprendimą, tiek Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą
tuo atveju, kai pateikiami klausimai yra susiję su Bendrijos teisės išaiškinimu (žr., be kita ko, 1995 m. gruodžio 15 d. Sprendimo
Bosman
, C‑415/93, Rink. p. I‑4921, 59 punktą).
Tačiau Teisingumo Teismas nusprendė, kad siekdamas patikrinti, ar yra kompetentingas, jis turi įvertinti sąlygas, kuriomis
nacionalinis teismas jam pateikė bylą. Iš tikrųjų bendradarbiavimo principas, kuriuo reikia vadovautis procese dėl prašymo
priimti prejudicinį sprendimą, reikalauja, kad nacionalinis teismas savo ruožtu atsižvelgtų į Teisingumo Teismui patikėtą
uždavinį prisidėti prie gero teisingumo vykdymo valstybėse narėse, o ne pateikti konsultacines nuomones apie bendrus ar hipotetinius
klausimus (žr., be kita ko, minėto Sprendimo
Bosman
60 punktą).
Vadinasi, galima atsisakyti priimti prejudicinį sprendimą dėl nacionalinio teismo užduoto prejudicinio klausimo, be kita ko,
jei problema yra hipotetinė (žr. 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo
Gantner Electronic
, C‑111/01, Rink. p. I‑4207, 36 punktą).
Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad
Shield Mark
pateikė registracijos paraišką ne garsogramos, garsinės laikmenos, skaitmeninio įrašo ar šių būdų kombinacijos forma, todėl
į užduotą klausimą, kiek jis susijęs su šiais pateikimo būdais, nebus atsakyta, nes jis nėra reikšmingas.
Pirmiausia dėl reikalavimų, kuriuos turi tenkinti visi grafiniai pavaizdavimai, Teisingumo Teismas minėtame Sprendime
Sieckmann
, kuris buvo susijęs su kvapiniais prekių ženklais, yra nusprendęs, jog direktyvos 2 straipsnis turi būti aiškinamas taip,
kad žymuo, kurio paties negalima suvokti vizualiai, gali būti prekių ženklas su sąlyga, kad jį įmanoma pavaizduoti grafiškai,
būtent figūromis, linijomis ar simboliais, ir šis vaizdas yra aiškus, tikslus, išsamus, lengvai prieinamas, suprantamas, pastovus
ir objektyvus“.
Šios sąlygos taip pat taikomos garsiniams žymenims, kurių, kaip ir kvapinių, negalima pamatyti.
Antra, kalbant apie formas, kuriomis galima perteikti garsinių žymenų grafinį pavaizdavimą, pažymėtina, kad net jei būtent
prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kiekvienu konkrečiu jam pateiktu nagrinėti atveju turi nustatyti, ar
žymuo gali būti prekių ženklas ir todėl jį galima teisėtai registruoti, vis dėlto Teisingumo Teismas yra kompetentingas pateikti
nuorodas dėl to, ar žymėjimas natomis arba aprašymas yra garsinio žymens grafinis pavaizdavimas direktyvos 2 straipsnio prasme.
Visų pirma reikia pažymėti, kad žymuo neregistruojamas kaip prekių ženklas, kai pareiškėjas savo registracijos paraiškoje
nepatikslino, kad žymuo turi būti suprantamas kaip garsinis. Iš tiesų tokiu atveju kompetentinga prekių ženklus registruojanti
institucija ir visuomenė, pirmiausia – ūkio subjektai, gali pagrįstai manyti, kad tai yra toks žodinis ar vaizdinis prekių
ženklas, koks grafiškai pavaizduotas registracijos paraiškoje.
Pirmiausia, kalbant apie garsinio žymens pavaizdavimą aprašant, negalima
a priori
atmesti, kad toks grafinio pavaizdavimo būdas atitinka šio sprendimo 55 punkte išvardytus reikalavimus. Tačiau dėl tokių,
kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, žymenų toks grafinis pavaizdavimas, koks yra „pirmosios devynios „Für Elise“ natos“
ar „gaidžio giedojimas“, mažų mažiausiai netikslus ir neaiškus ir todėl negalima nustatyti prašomos apsaugos apimties. Taigi
jis negali būti laikomas grafiniu pavaizdavimu direktyvos 2 straipsnio prasme.
Dėl onomatopėjų reikia pripažinti, kad yra neatitiktis tarp pačios ištariamos onomatopėjos ir fonetiškai imituojamo realaus
garso ar triukšmų arba tokių garsų ar triukšmų sekos. Vadinasi, kai garsinis žymuo grafiškai pavaizduojamas kaip paprasčiausia
onomatopėja, kompetentingos institucijos ir visuomenė, pirmiausia – ūkio subjektai, negali nustatyti, ar žymuo, kuriam prašoma
apsaugos, yra pati ištariama onomatopėja, ar realus garsas ar triukšmai. Be to, onomatopėjų suvokimas gali skirtis, nelygu
asmenys ar valstybės narės. Tai pasakytina ir apie onomatopėją olandų kalba „Kukelekuuuuu“, kuria bandoma užrašyti gaidžio
giedojimą atitinkančius garsus ir kuri visiškai skiriasi nuo atitinkamų onopetopėjų kitomis Beniliukso valstybėse narėse vartojamomis
kalbomis. Todėl paprasčiausia onomatopėja be papildomų paaiškinimų negali būti grafinis garso ar triukšmų, kurie ja tariamai
fonetiškai užrašomi, pavaizdavimas.
Galiausiai, kalbant apie natas, kurios yra įprastas garsų žymėjimas, pati natų seka be papildomo paaiškinimo, kaip antai „mi,
re diezas, mi, re diezas, mi, si, re, do, la“, taip pat nėra grafinis pavaizdavimas direktyvos 2 straipsnio prasme. Iš tikrųjų
toks užrašymas, kuris savaime nėra nei aiškus, nei tikslus, nei išsamus, neleidžia nustatyti prašomos įregistruoti melodijos
garsų – kurie yra esminiai požymiai šiai melodijai, dėl to ir pačiam prekių ženklui atpažinti – aukščio ir ilgumo.
Tačiau į taktus suskirstyta penklinė, ant kurios, be kita ko, užrašytas raktas (raktai „sol“, „fa“ arba „do“), natos ir pauzės,
kurių forma (natoms: sveikoji, pusinė, ketvirtinė, aštuntinė, šešioliktinė ir t. t.; pauzėms: sveikoji, pusinė, ketvirtinė,
aštuntinė ir t. t.) nurodo jų ilgumą ir prireikus alteraciją (diezas, bemolis, bekaras) – šių notacijų visuma, lemianti garsų
aukštį ir ilgumą, – gali būti tikslus prašomos įregistruoti melodijos garsų sekos žymėjimas. Toks garsų grafinio žymėjimo
būdas atitinka reikalavimus, įtvirtintus Teisingumo Teismo praktikoje, pagal kurią toks pavaizdavimas turi būti aiškus, tikslus,
išsamus, lengvai prieinamas, suprantamas, pastovus ir objektyvus.
Net jeigu tokio pavaizdavimo iš karto negalima suvokti, vis dėlto jis gali būti suvokiamas nesunkiai, šitaip leidžiant kompetentingoms
valdžios institucijoms ir visuomenei, pirmiausia – ūkio subjektams, tiksliai žinoti, kokį žymenį prašoma įregistruoti kaip
prekių ženklą.
Į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip:
–        direktyvos 2 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad žymuo, kurio savaime negalima suvokti vizualiai, gali būti prekių ženklas
su sąlyga, kad jį įmanoma pavaizduoti grafiškai, būtent figūromis, linijomis ar simboliais, ir šis vaizdas yra aiškus, tikslus,
išsamus, lengvai prieinamas, suprantamas, pastovus ir objektyvus,
–        garsinis žymuo neatitinka šių reikalavimų, kai jis grafiškai pavaizduojamas aprašant, kaip nuoroda, kad žymenį sudaro žinomo
muzikos kūrinio natos, ar nuoroda, kad tai yra gyvūno leidžiamas garsas, ar pavartojant paprasčiausią onomatopėją be papildomų
paaiškinimų, ar užrašant natų seką be papildomų paaiškinimų. Tačiau šiuos reikalavimus žymuo atitinka, kai jis pavaizduojamas
į taktus suskirstytoje penklinėje, ant kurios, be kita ko, užrašytas raktas, natos ir pauzės, kurių forma nurodo jų ilgumą
ir prireikus alteraciją.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Nyderlandų, Prancūzijos, Italijos, Austrijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybių ir Komisijos, kurios pateikė Teisingumo Teismui
savo pastabas, išlaidos nėra atlygintinos. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti
prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
atsakydamas į
Hoge Raad der Nederlanden
2001 m. liepos 13 d. sprendimu pateiktus klausimus, nusprendžia:
1.
1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais,
suderinti 2 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad turi būti galima garsinius žymenis laikyti prekių ženklais, jeigu jie
leidžia atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitos įmonės prekių ar paslaugų ir jeigu juos galima pavaizduoti grafiškai.
2.
Direktyvos 89/104 2 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad žymuo, kurio savaime negalima suvokti vizualiai, gali būti prekių
ženklas su sąlyga, kad jį įmanoma pavaizduoti grafiškai, būtent figūromis, linijomis ar simboliais, ir šis vaizdas yra aiškus,
tikslus, išsamus, lengvai prieinamas, suprantamas, pastovus ir objektyvus.
Garsinis žymuo neatitinka šių reikalavimų, kai jis grafiškai pavaizduojamas aprašant, kaip nuoroda, kad žymenį sudaro žinomo
muzikos kūrinio natos, ar nuoroda, kad tai yra gyvūno leidžiamas garsas, ar pavartojant paprasčiausią onomatopėją be papildomų
paaiškinimų, ar užrašant natų seką be papildomų paaiškinimų. Tačiau šiuos reikalavimus žymuo atitinka, kai jis pavaizduojamas
į taktus suskirstytoje penklinėje, ant kurios, be kita ko, užrašytas raktas, natos ir pauzės, kurių forma nurodo jų ilgumą
ir prireikus alteraciją.
Skouris
Cunha Rodrigues
Puissochet
Schintgen

Macken
Paskelbta 2003 m. lapkričio 27 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
R. Grass

V. Skouris
*
Proceso kalba: olandų.