CELEX: 62003CJ0356
Ligebehandling af mænd og kvinder
barselsorlov
optjening af pension

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af EF-traktatens artikel 119 (EF-traktatens artikel 117-120 er
blevet erstattet af artikel 136 EF-143 EF), af artikel 6, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 86/378/EØF af 24. juli 1986
om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger
(EFT L 225, s. 40), som ændret ved Rådets direktiv 96/97/EF af 20. december 1996 (EFT 1997 L 46, s. 20) og af artikel 11,
nr. 2, litra a), i Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden
og sundheden under arbejdet for arbejdstagere som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold
til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (EFT L 348, s. 1).
Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med en sag, der føres af Elisabeth Mayer mod Versorgungsanstalt des Bundes und
der Länder (pensionskassen for offentligt ansatte på forbunds- og delstatsniveau, herefter »VBL«), vedrørende hensyntagen
til barselsorlovsperioder ved beregningen af retten til en forsikringspension.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
Artikel 2, stk. 1 og 2, i direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97, har følgende ordlyd:
»1.

Ved »erhvervstilknyttede sikringsordninger« forstås ordninger, der ikke er omfattet af direktiv 79/7/EØF, og som har til formål
at sikre arbejdere, uanset om de er lønmodtagere eller selvstændige erhvervsdrivende, inden for en virksomhed eller en gruppe
af virksomheder, inden for en erhvervsgren eller inden for en faglig eller tværfaglig branche, ydelser, som skal supplere
ydelserne fra de lovbestemte sociale sikringsordninger eller træde i stedet for disse, uanset om medlemskab af disse ordninger
er obligatorisk.
2.

Direktivet gælder ikke for:
a)
individuelle aftaler for selvstændige erhvervsdrivende
b)
ordninger for selvstændige erhvervsdrivende, hvori kun én person deltager
c)
lønmodtageres forsikringsaftaler, hvori arbejdsgiveren ikke er part
d)
frivillige bestemmelser i erhvervstilknyttede sikringsordninger, som tilbydes deltagerne individuelt for at sikre dem:
–
supplerende ydelser eller
–
valg af den dato, fra hvilken de normale ydelser til selvstændige erhvervsdrivende skal løbe, eller valg mellem flere ydelser
e)
erhvervstilknyttede sikringsordninger, for så vidt ydelserne finansieres af frivillige lønmodtagerbidrag.«
Samme direktivs artikel 4 bestemmer:
»Dette direktiv finder anvendelse:
a)
på erhvervstilknyttede ordninger, der sikrer beskyttelse mod følgende risici:
–
sygdom
–
invaliditet
–
alderdom, også i tilfælde af førtidspensionering
–
arbejdsulykker og erhvervssygdomme
–
arbejdsløshed
b)
på erhvervstilknyttede ordninger, som vedrører andre sociale natural- eller kontantydelser, herunder ydelser til efterladte
og familieydelser, såfremt disse ydelser udbetales til lønmodtagere og derfor er ydelser, som disse modtager fra arbejdsgiveren
som følge af arbejdsforholdet.«
Artikel 6 i direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97, bestemmer:
»1.

Bestemmelser, der er i modstrid med princippet om ligebehandling, er bestemmelser, som direkte eller indirekte, navnlig ved
henvisning til ægteskabelig eller familiemæssig stilling, er baseret på kønnet for så vidt angår fastsættelse af:
[…]
g)
regler, der suspenderer rettigheder eller adgangen til erhvervelse af rettigheder under lovbestemt eller overenskomstmæssig
barselsorlov eller orlov af familiemæssige årsager, som betales af arbejdsgiveren
[…]«
I artikel 2, stk. 1, i direktiv 96/97 bestemmes:
»Enhver gennemførelsesforanstaltning til dette direktiv, for så vidt angår lønmodtagere, skal dække alle ydelser, der kan
henregnes til beskæftigelsesperioder efter den 17. maj 1990 og har tilbagevirkende kraft til denne dato […]«
Artikel 11 i direktiv 92/85 bestemmer:
»For at sikre, at en arbejdstager som defineret i artikel 2 kan udøve den ret til beskyttelse af sikkerhed og sundhed, der
er anerkendt i nærværende artikel, fastsættes følgende:
[…]
2)
I det tilfælde, der er omhandlet i artikel 8:
a)
skal de i artikel 2 definerede arbejdstageres rettigheder i forbindelse med arbejdsaftalen, bortset fra de i litra b) nedenfor
nævnte, sikres
b)
skal bevarelse af lønnen og/eller oppebærelse af en passende ydelse sikres de i artikel 2 definerede arbejdstagere
[…]«
Direktiv 92/85 skal i henhold til dets artikel 14, stk. 1, gennemføres af medlemsstaterne senest to år efter direktivets vedtagelse,
dvs. inden den 19. oktober 1994.
De nationale bestemmelser
I § 29, stk. 1 og 7, i VBL’s vedtægter er der i den affattelse, der var gældende indtil den 31. december 2000, fastsat følgende:
»1.

Arbejdsgiveren skal indbetale et månedligt pensionsbidrag beregnet efter den i § 76 fastsatte sats af den forsikredes tillægsforsikringspligtige
vederlag (stk. 7), herunder et bidrag, der opkræves hos den pligtforsikrede i henhold til § 76, stk. 1, litra a).
[…]
7.

Det tillægsforsikringspligtige vederlag svarer − såfremt ikke andet er bestemt nedenfor − til det tidsmæssigt tilsvarende
skattepligtige vederlag i henhold til bestemmelserne om bidragsbetaling inden for rammerne af den lovbestemte pensionsforsikring
[…]«
Nævnte vedtægters § 44, stk. 1, litra a), var affattet som følger:
»I månedlig pension udbetales […] 0,03125% af summen af det tillægsforsikringspligtige vederlag, hvoraf der er indbetalt pensionsbidrag
efter den 31. december 1977 og indtil det tidspunkt, hvor pensionsudbetalingerne påbegyndes (§ 62).«
§ 13, stk. 2, i Gesetz zum Schutz der erwerbstätigen Mutter (lov om beskyttelse mødre, der udøver erhvervsvirksomhed, herefter
»Mutterschutzgesetz«) bestemmer:
»§ 13 − Tildeling af barselsydelse
[…]
2)

Kvinder, der ikke er medlem af en lovhjemlet sygekasse, modtager, såfremt de ved barselsorlovens begyndelse, jf. § 3, stk. 2,
står i et arbejdsforhold, eller er beskæftiget med arbejde i hjemmet, en statslig barselsydelse i barselsorlovsperioden, som
omhandlet i § 3, stk. 2, og i § 6, stk. 1, samt for den dag, hvor barnet fødes, idet Reichsversicherungsordnungs bestemmelser
om barselsydelser finder tilsvarende anvendelse, dog med et loft på maksimalt 210 EUR. Bundesversicherungsamt (Forbundssikringskontoret)
udbetaler barselsydelsen til kvinderne efter deres anmodning herom. […]«
Mutterschutzgesetz’ § 14 bestemmer:
»§ 14 – Supplement til barselsydelsen
1)

De kvinder, der er berettigede til en barselsydelse i henhold til […] modtager i barselsorlovsperioden som omhandlet i § 3,
stk. 2, og i § 6, stk. 1, samt for den dag, hvor barnet fødes, et supplerende beløb fra deres arbejdsgiver − under arbejdsforholdets
beståen − idet beløbet udgør forskellen mellem 13 EUR og den gennemsnitlige løn for en kalenderdag efter fradrag af lovbestemte
bidrag. […]«
§ 3, nr. 1, litra d), i Einkommensteuergesetz (lov om indkomstskat) har følgende ordlyd:
»§ 3.

Fritaget for beskatning er […]
1.

d)	barselsydelse i henhold til Mutterschutzgesetz […], den supplerende barselsydelse i henhold til Mutterschutzgesetz, […]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Elisabeth Mayer, der i dag driver selvstændig advokatvirksomhed, var fra den 1. januar 1990 til den 30. september 1999 beskæftiget
som offentligt ansat ved delstaten Rheinland-Pfalz (Tyskland) og var lovpligtigt forsikret i VBL. Hun var på lovbestemt barselsorlov
fra den 16. december 1992 til den 5. april 1993 og fra den 17. januar til den 22. april 1994.
Størrelsen af den pensionsforsikring, som forsikrede, der befinder sig i en situation svarende til Elisabeth Mayers, er berettigede
til, udgør i henhold til § 44, stk. 1, første punktum, litra a), i VBL’s vedtægter en procentdel af summen af det tillægsforsikringspligtige
vederlag, hvoraf der er indbetalt pensionsbidrag. I henhold til nævnte vedtægters § 29, stk. 1, er arbejdsgiveren forpligtet
til at indbetale et månedligt pensionsbidrag beregnet som en bestemt sats af den forsikredes tillægsforsikringspligtige vederlag.
Dette vederlag er i nævnte § 29, stk. 7, defineret som skattepligtigt vederlag.
Elisabeth Mayer, der var medlem af en privat sygekasse, modtog under sin barselsorlov en statslig barselsydelse i medfør af
Mutterschutzgesetz’ § 13, stk. 2, og det arbejdsgiverbetalte supplement til barselsydelsen, der udgør forskellen mellem den
statslige ydelse og den sidst udbetalte nettoløn i henhold til samme lovs § 14, stk. 1. Denne arbejdsgiverydelse er fritaget
for beskatning i henhold til Einkommensteuergesetz’ § 3, nr. 1, litra d). Elisabeth Mayer har således ikke i barselsperioden
modtaget tillægsforsikringspligtigt vederlag i henhold til § 29, stk. 7, i VBL’s vedtægter, for hvilket der af hendes arbejdsgiver
i medfør af § 29, stk. 1, i VBL’s vedtægter skulle indbetales et månedligt pensionsbidrag til VBL. Ved beregningen af størrelsen
af Elisabeth Mayers forsikringspension har VBL følgelig ikke medregnet de ydelser, som hun under barselsorloven modtog fra
sin arbejdsgiver.
Elisabeth Mayer har anmodet om, at hendes barselsorlovsperioder blev medregnet ved beregningen af retten til den forsikringspension,
som hun havde optjent under VBL’s tillægspensionsordning.
De retter, for hvilke sagen har været indbragt, har frifundet VBL for det af Elisabeth Mayer anlagte søgsmål. Elisabeth Mayer
har derfor iværksat en »revisionsanke« for Bundesgerichtshof og har foreslået, at sagen blev forelagt Domstolen til præjudiciel
afgørelse.
Bundesgerichtshof har anført, at artikel 11, nr. 2, litra a), i direktiv 92/85 ikke finder anvendelse i den foreliggende sag,
idet Elisabeth Mayers sidste barselsorlov blev afsluttet inden udløbet af den frist, der var fastsat for medlemsstaternes
gennemførelse af direktivet. Denne ret er imidlertid af den opfattelse, at det er i strid med princippet om ligebehandling,
der er defineret i direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97, især i direktivets artikel 6, stk. 1, litra g), at Elisabeth
Mayers barselsorlovsperioder ikke er blevet medregnet. Den forelæggende ret finder endelig, at der muligvis foreligger en
tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 119, som fastsætter princippet om lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde.
Bundesgerichtshof er af den opfattelse, at de relevante nationale bestemmelser muligvis er uforenelige med fællesskabsretten,
og har derfor besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er EF-traktatens artikel 119 (efter ændring nu artikel 141 EF) og/eller artikel 11, nr. 2, litra a), i direktiv 92/85 og artikel
6, stk. 1, litra g), i direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97, til hinder for vedtægtsbestemmelser inden for rammerne
af en tillægsforsikringsordning af den her omhandlede karakter, hvorefter en kvindelig arbejdstager under sin lovbestemte
barselsorlov (i det konkrete tilfælde fra 16.12.1992 – 5.4.1993 og fra 17.1.1994 – 22.4.1994) i tilfælde af førtidig udtræden
af den tvungne forsikringsordning ikke optjener ret til månedlig forsikringspension, når forsikringsbegivenheden indtræder
(opnåelse af pensionsalderen, indtræden af erhvervsudygtighed eller uarbejdsdygtighed), idet optjeningen af sådanne pensionsrettigheder
er betinget af, at arbejdstageren i den pågældende periode modtager skattepligtig løn, hvilket de ydelser, som den kvindelige
arbejdstager modtager under barselsorloven i henhold til de nationale bestemmelser, ikke anses for at være?
2)
Gælder dette navnlig, når det tages i betragtning, at forsikringspensionen ikke – som den sociale pension, der udbetales,
når forsikringsbegivenheden indtræder, hvis den pågældende forbliver under pligtforsikringsordningen – skal sikre den pågældendes
alderdom eller kompensere for den pågældendes uarbejdsdygtighed, men har til formål at tildele den forsikrede modværdien af
de bidrag, der er indbetalt for hende i løbet af den periode, hvor hun har været omfattet af ordningen?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Parternes indlæg
Elisabeth Mayer har blot henvist til forelæggelsesafgørelsen, hvis indhold er gengivet i denne doms præmis 19.
VBL har gjort gældende, at bestemmelserne i tillægspensionsordningen, hvorefter en kvinde ikke optjener ret til forsikringspension
under sin lovbestemte barselsorlov, ikke er strid med fællesskabsretten. Pensionen har nemlig ikke til formål at tillægge
den forsikrede en ydelse, der skal sikre den pågældendes alderdom eller kompensere for dennes uarbejdsdygtighed. Formålet
med pensionen er derimod snarere at tildele ansatte, der udtræder af tjenesten, en aktuarmæssig modværdi af de indbetalte
bidrag. Retten til en forsikringspension henhører ikke under anvendelsesområdet for direktiv 86/378, som ændret ved direktiv
96/97, der skal gennemføre princippet om ligebehandling inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger. Det følger
af direktiv 92/85, at det ikke finder anvendelse, idet den frist, der er fastsat for medlemsstaternes gennemførelse af direktivet,
ikke var udløbet på tidspunktet for de omstændigheder, der gav anledning til tvisten i hovedsagen. Det følger heraf, at VBL
med rette burde kunne gå ud fra, at sygekassen ikke var forpligtet til at udbetale tillægsydelser for lønmodtagernes barselsorlovsperioder.
VBL har endelig anført, at den fastsatte ordning ligeledes er forenelig med EF-traktatens artikel 119, da der er tale om regler
for finansieringen af en erhvervstilknyttet pensionsordning med faste ydelser, som ikke henhører under bestemmelsens anvendelsesområde.
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har, i modsætning til VBL, anført, at den i hovedsagen omhandlede tillægspensionsordning
ikke er forenelig med fællesskabsretten. Artikel 11, nr. 2, litra a), i direktiv 92/85 er til hinder for nationale bestemmelser
som dem, der er fastsat i § 29, stk. 7, i VBL’s vedtægter, hvorefter optjeningen af en erhvervstilknyttet pensionsret, som
den i hovedsagen omhandlede forsikringspension, under den lovbestemte barselsorlov er betinget af, hvorvidt der modtages et
tillægsforsikringspligtigt vederlag i løbet af denne periode og i givet fald størrelsen heraf. Kommissionen har anført, at
den omstændighed, at fristen for gennemførelsen af direktiv 92/85 ikke var udløbet på det tidspunkt, hvor den i hovedsagen
omhandlede barselsorlov blev afholdt, er uden betydning, da også de barselsorlovsperioder, der lå forud for udløbet af denne
frist, skal medregnes uden hensyn til, hvornår barselsorloven blev afholdt. I tilfælde af, at Domstolen ikke kan tilslutte
sig denne fortolkning af artikel 11, nr. 2, litra a), i direktiv 92/85, er Kommissionen af den opfattelse, at artikel 6, stk. 1,
litra g), i direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97, i så fald vil være til hinder for de omhandlede nationale bestemmelser,
for så vidt angår den barselsorlov, der blev afholdt inden udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 92/85. Kommissionen
finder, at det er ufornødent at undersøge problemet i forhold til bestemmelserne i EF-traktatens artikel 119.
Domstolens bemærkninger
De to præjudicielle spørgsmål bør behandles under ét.
I henhold til artikel 2, stk. 1, i direktiv 96/97 skal enhver gennemførelsesforanstaltning til dette direktiv, for så vidt
angår lønmodtagere, dække alle ydelser, der kan henregnes til beskæftigelsesperioder efter den 17. maj 1990.
De barselsorlovsperioder, der er omhandlet i hovedsagen, er afholdt efter dette tidspunkt, nemlig i 1992, 1993 og 1994. Det
følger heraf, at direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97, finder anvendelse på disse perioder, for så vidt angår deres
medregning med henblik på beregningen af de hertil knyttede ydelser.
Bestemmelser, der er i modstrid med princippet om ligebehandling, er ifølge ordlyden af artikel 6, stk. 1, litra g), i direktiv
86/378, som ændret ved direktiv 96/97, bestemmelser, som direkte eller indirekte, er baseret på kønnet for så vidt angår fastsættelse
af regler, der suspenderer rettigheder eller adgangen til erhvervelse af rettigheder under lovbestemt eller overenskomstmæssig
barselorlov eller orlov af familiemæssige årsager, som betales af arbejdsgiveren.
De rettigheder, der er omhandlet i nævnte direktivs artikel 6, stk. 1, litra g), omfatter også fremtidige pensionsrettigheder,
hvis erhvervelse kan suspenderes i henhold til nationale bestemmelser om barselsorlov.
VBL’s argument om, at den i hovedsagen omhandlede pension ikke henhører under direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97,
fordi dens formål er at tildele en aktuarmæssig modværdi af de indbetalte bidrag og ikke at sikre mod alderdom eller uarbejdsdygtighed,
kan ikke tiltrædes. Det fremgår nemlig af alle de oplysninger, der er indeholdt i forelæggelsesafgørelsen vedrørende den i
hovedsagen omhandlede forsikringspension, at denne indgår i tillægspensionsordningen og tilsigter at sikre de berørte arbejdstagere
en betaling, når forsikringsbegivenheden alderdom eller uarbejdsdygtighed indtræder. En sådan pension er således en supplerende
ydelse, der henhører under anvendelsesområdet for nævnte direktiv, som defineret i dets artikel 2 og 4, og som ikke er omhandlet
i nogen af de undtagelser, der er fastsat i direktivet.
Artikel 6, stk. 1, litra g), i direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97, omhandler barselsorlov, der er fastsat ved
lov eller overenskomst, og som betales af arbejdsgiveren.
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at Elisabeth Mayer under sine barselsorlovsperioder, ud over den statslige barselsydelse
i henhold til Mutterschutzgesetz’ § 13, stk. 2, modtog et supplement fra sin arbejdsgiver i henhold til samme lovs § 14, stk. 1,
der udgjorde forskellen mellem nævnte ydelse og dennes seneste nettoløn. Elisabeth Mayer har således i barselsorlovsperioderne
været delvist aflønnet af sin arbejdsgiver. En sådan omstændighed er tilstrækkelig til, at det kan fastslås, at hun under
orlovsperioderne var aflønnet af sin arbejdsgiver i henhold til nævnte direktivs artikel 6, stk. 1, litra g).
Det følger heraf, at artikel 6, stk. 1, litra g), i direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97, er til hinder for nationale
bestemmelser som § 29, stk. 7, i VBL’s vedtægter, hvorefter optjeningen af ret til en forsikringspension afbrydes under en
lovbestemt barselsorlov som følge af betingelsen om, at kvinden skal modtage et skattepligtigt vederlag under en sådan orlov.
Det er ufornødent at undersøge direktiv 92/85, idet de barselsorlovsperioder, der er omhandlet i hovedsagen, blev afviklet
inden udløbet af fristen for direktivets gennemførelse, dvs. inden den 19. oktober 1994.
Da besvarelsen af de præjudicielle spørgsmål er baseret på direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97, er det ufornødent
at fortolke EF-traktatens artikel 119.
De forelagte spørgsmål skal herefter besvares med, at artikel 6, stk. 1, litra g), i direktiv 86/378, som ændret ved direktiv
96/97, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en kvindelig arbejdstager
under en lovbestemt barselsorlov, hvor hun er delvist aflønnet af arbejdsgiveren, ikke optjener ret til en forsikringspension,
der indgår i en tillægspensionsordning, som følge af den omstændighed, at optjeningen af denne ret er betinget af, at kvinden
modtager et skattepligtigt vederlag under barselsorloven.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
Artikel 6, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 86/378/EØF af 24. juli 1986 om gennemførelse af princippet om ligebehandling
af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger, som ændret ved Rådets direktiv 96/97/EF af
20. december 1996, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en kvindelig
arbejdstager under en lovbestemt barselsorlov, hvor hun er delvist aflønnet af arbejdsgiveren, ikke optjener ret til en forsikringspension,
der indgår i en tillægspensionsordning, som følge af den omstændighed, at optjeningen af denne ret er betinget af, at kvinden
modtager et skattepligtigt vederlag under barselsorloven.
Underskrifter
–
Processprog: tysk.