CELEX: 62004CJ0374
Sijoittautumisvapaus
Pääomien vapaa liikkuvuus
Yhtiövero
Osingonjako
Yhtiöveron hyvitys
Maassa asuvien osakkeenomistajien ja ulkomailla asuvien osakkeenomistajien erilainen kohtelu
Kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevat kahdenväliset sopimukset

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 43, EY 56, EY 57 ja EY 58 artiklan tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina on tiettyjä konserneja ja Commissioners of Inland Revenue (Yhdistyneen
kuningaskunnan veroviranomainen) ja jossa on kyse siitä, että Commissioners of Inland Revenue kieltäytyi myöntämästä mainittuihin
konserneihin kuuluville, verotuksen kannalta ulkomailla asuville yhtiöille yhtiöveron hyvitystä Yhdistyneessä kuningaskunnassa
asuvien yhtiöiden niille jakamasta osingosta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
3       Eri jäsenvaltioissa sijaitseviin emo- ja tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23.7.1990 annetun neuvoston
direktiivin 90/435/ETY (EYVL L 225, s. 6) 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos emoyhtiölle tytäryhtiönsä osakkaana jaetaan voittoa muutoin kuin tämän selvitystilaan joutumisen yhteydessä, emoyhtiön
sijaintivaltion on:
–       joko oltava verottamatta tätä voittoa,
–       tai verotettava voittoa mutta samalla valtuutettava tämä yhtiö vähentämään veronsa määrästä tytäryhtiön tästä voitosta maksamaa
veroa vastaava osuus, ja tarvittaessa määrä, jonka tytäryhtiön sijaintivaltio 5 artiklan poikkeussäännöksiä soveltaen on kantanut
[lähdeverona], vastaavan kansallisen veron määrän rajoissa.”

Kansallinen lainsäädäntö
4       Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olevan verolainsäädännön mukaan kyseisessä jäsenvaltiossa asuvan yhtiön tilikauden
aikana saamasta voitosta kannetaan yhtiövero mainitussa jäsenvaltiossa.
5       Vuodesta 1973 lähtien Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta on soveltanut osittaista yhtiöveron hyvitysjärjestelmää,
jonka mukaan silloin, kun kyseisessä valtiossa asuva yhtiö jakaa voittoja, kyseisen yhtiön osakkeenomistajille hyvitetään
osa tämän yhtiön suorittamasta yhtiöverosta taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi. Tämä järjestelmä perustui
6.4.1999 saakka yhtäältä siihen, että voittoa jakava yhtiö maksoi yhtiöveroennakkoa, ja toisaalta siihen, että osinkoa saaville
osakkeenomistajille myönnettiin yhtiöveroennakon hyvitys.
Yhtiöveroennakon maksaminen
6       Vuoden 1988 tulo- ja yhtiöverolain (Income and Corporation Taxes Act 1988, jäljempänä ICTA) 14 §:n, sellaisena kuin se oli
pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikana, mukaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuva yhtiö, joka jakaa osinkoa osakkeenomistajilleen,
on velvollinen maksamaan yhtiöveroennakkoa (advance corporation tax) jaetun voiton määrästä tai arvosta.
7       Yhtiöllä on oikeus vähentää tietyn tilikauden aikana toteutetun voitonjaon yhteydessä maksettu yhtiöveroennakko tiettyyn rajaan
asti yhtiöverosta (mainstream corporation tax), joka tämän yhtiön on maksettava kyseisen tilikauden osalta. Jos yhtiön maksettavaksi
tuleva yhtiövero ei ole riittävän suuri, jotta yhtiöveroennakko voitaisiin vähentää kokonaisuudessaan, yhtiöveroennakon ylijäämä
voidaan siirtää joko aiemmalle tai myöhemmälle tilikaudelle taikka tämän yhtiön tytäryhtiöille, jotka voivat vähentää sen
omasta yhtiöverostaan. Yhtiöveroennakon ylijäämä voidaan siirtää ainoastaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuville tytäryhtiöille.
8       Brittiläinen konserni voi valita myös konserniverotuksen, jossa tähän konserniin kuuluvilla yhtiöillä on mahdollisuus lykätä
yhtiöveroennakon maksamista siihen saakka, kun mainitun konsernin emoyhtiö jakaa osinkoa. Esillä oleva asia ei koske konserniverotusta,
josta oli kyse yhdistetyissä asioissa C-397/98 ja C-410/98, Metallgesellschaft ym., 8.3.2001 annetussa tuomiossa (Kok. 2001,
s. I-1727).
Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuville osakkeenomistajille myönnettävä yhtiöveron hyvitys
9       ICTA:n 208 §:n mukaan silloin, kun Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuva yhtiö saa osinkoa yhtiöltä, joka asuu verotuksen kannalta
niin ikään Yhdistyneessä kuningaskunnassa, siltä ei kanneta yhtiöveroa tästä osingosta.
10     Lisäksi ICTA:n 231 §:n 1 momentin mukaan siitä, että kotimainen yhtiö jakaa toiselle kotimaiselle yhtiölle osinkoa, josta
ensin mainittu maksaa yhtiöveroennakon, seuraa, että tälle jälkimäiselle yhtiölle myönnetään veronhyvitys, joka vastaa ensin
mainitun yhtiön maksaman yhtiöveroennakon osuutta. ICTA:n 238 §:n 1 momentissa säädetään, että osingon ja tämän veronhyvityksen
yhteissumma on saajayhtiölle verovapaata pääomatuloa (franked investment income).
11     Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuva yhtiö, joka on saanut toiselta siellä asuvalta yhtiöltä osinkoa, jonka jakamisesta on
seurannut oikeus veronhyvitykseen, voi vähentää tämän toisen yhtiön maksaman yhtiöveroennakon yhtiöveroennakosta, joka sen
on itse maksettava, kun se jakaa osinkoa omille osakkeenomistajilleen, joten kyseinen yhtiö maksaa yhtiöveroennakkoa ainoastaan
yli menevältä osalta.
12     ICTA:n taulukon F mukaan luonnollinen henkilö, joka asuu Yhdistyneessä kuningaskunnassa, on velvollinen maksamaan tuloveroa
osingosta, jonka se saa yhtiöltä, joka asuu kyseisessä jäsenvaltiossa. Hänellä on kuitenkin oikeus veronhyvitykseen, joka
vastaa kyseisen yhtiön maksaman yhtiöveroennakon osuutta. Tämä veronhyvitys voidaan vähentää osinkoon liittyvästä tuloverosta,
jonka kyseinen henkilö on velvollinen maksamaan, tai se voidaan maksaa käteisenä, jos hyvityksen määrä ylittää tämän henkilön
veron määrän.
13     Näiden säännösten vaikutuksesta Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvien yhtiöiden voitonjaosta kannetaan veroa kertaalleen
yhtiöiltä ja lisäksi lopulliselta osakkeenomistajalta ainoastaan siltä osin kuin kyseisen osakkeenomistajan tulovero ylittää
sen yhtiöveron hyvityksen määrän, johon tällä osakkeenomistajalla on oikeus.
Ulkomailla asuvien osakkeenomistajien tilanne
14     Yhtiö, joka ei verotuksen kannalta asu Yhdistyneessä kuningaskunnassa, on velvollinen suorittamaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa
tuloveroa lähtökohtaisesti ainoastaan tuloista, joiden lähde on kyseisessä jäsenvaltiossa ja joihin kuuluvat mainitussa jäsenvaltiossa
asuvan yhtiön sille maksamat osingot. ICTA:n 233 §:n 1 momentin mukaan kuitenkin silloin, kun ulkomailla asuva yhtiö ei saa
yhtiöveron hyvitystä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, se ei ole velvollinen suorittamaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa tuloveroa
mainituista osingoista.
15     Sitä vastoin silloin, kun Yhdistyneen kuningaskunnan tekemän kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevan sopimuksen (jäljempänä
verosopimus) mukaan ulkomailla asuvalla yhtiöllä on tässä jäsenvaltiossa oikeus täyteen tai osittaiseen yhtiöveron hyvitykseen,
se on velvollinen suorittamaan tässä samassa valtiossa tuloveroa osingosta, jonka se saa siellä asuvalta yhtiöltä.
16     Samoin luonnollinen henkilö, joka ei asu Yhdistyneessä kuningaskunnassa, on lähtökohtaisesti velvollinen suorittamaan tuloveroa
tässä jäsenvaltiossa sellaisen osingon osalta, jonka lähde on siellä, mutta siltä osin kuin kansallisen lainsäädännön tai
verosopimuksen nojalla kyseinen henkilö ei saa tässä samassa valtiossa yhtiöveron hyvitystä, hän ei ole velvollinen suorittamaan
tästä osingosta tuloveroa mainitussa valtiossa.
17     Vaikka Yhdistynyt kuningaskunta yleensä varaa itselleen muiden jäsenvaltioiden tai kolmansien maiden kanssa tekemissään verosopimuksissa
oikeuden verottaa osinkoja, joita Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvat maksavat ulkomailla asuville, näihin verosopimuksiin
sisältyy usein rajoituksia, jotka koskevat verokantaa, jota Yhdistynyt kuningaskunta voi soveltaa. Tämä enimmäisverokanta
voi vaihdella olosuhteiden mukaan ja erityisesti sen mukaan, myönnetäänkö verosopimuksessa osakkeenomistajalle täysi vai osittainen
yhtiöveron hyvitys.
18     Tietyissä Yhdistyneen kuningaskunnan tekemissä verosopimuksissa ei myönnetä oikeutta yhtiöveron hyvitykseen toisessa verosopimusvaltiossa
asuville yhtiöille, kun ne saavat osinkoa Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvalta yhtiöltä. Asia on näin muun muassa Saksan
liittotasavallan ja Japanin kanssa tehdyissä verosopimuksissa.
19     Toisissa verosopimuksissa määrätään tietyin edellytyksin myönnettävästä yhtiöveron hyvityksestä. Siten Alankomaiden kuningaskunnan
kanssa tehdyssä verosopimuksessa määrätty yhtiöveron hyvitys myönnetään täytenä kyseisessä jäsenvaltiossa asuville osakkeenomistajille,
jotka pitävät hallussaan alle 10:tä prosenttia voittoa jakavan yhtiön äänivallasta, ja osittaisena, kun osakkeenomistajat
pitävät hallussaan 10:tä prosenttia tai sitä suurempaa osuutta mainitusta äänivallasta.
20     Alankomaiden kuningaskunnan kanssa tehtyyn verosopimukseen sisältyy lisäksi niin sanottu etuja rajoittava lauseke (limitation
of benefits -lauseke), jonka mukaan kyseisessä verosopimuksessa määrätty oikeus yhtiöveron hyvitykseen menetetään, kun itse
osakkeenomistajana olevan toisessa sopimusvaltiossa asuvan yhtiön omistaa yhtiö, joka on sijoittautunut sellaiseen valtioon,
jonka kanssa Yhdistynyt kuningaskunta on tehnyt verosopimuksen, jossa ei myönnetä oikeutta yhtiöveron hyvitykseen yhtiöille,
jotka saavat osinkoa Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvalta yhtiöltä.
21     On täsmennettävä, että näitä Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olevan lainsäädännön säännöksiä muutettiin merkittävästi
Finance Act 1998 -nimisellä lailla (vuoden 1998 vero- ja talousarviolaki), jota sovelletaan osingonjakoihin, jotka on toteutettu
6.4.1999 alkaen. Edellä kuvatut oikeussäännöt olivat voimassa ennen kyseistä päivämäärää.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
22     Pääasiassa on kyse yhtiöveroennakkoa koskevasta ryhmäkanteesta (group litigation), jossa Commissioners of Inland Revenueta
vastaan on esitetty korvaus- ja/tai palautusvaatimuksia High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divisionissa yhteisöjen
tuomioistuimen edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Metallgesellschaft ym. antaman tuomion jälkeen.
23     Kyseisessä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin ratkaisi tämän saman kansallisen tuomioistuimen esittämät ennakkoratkaisukysymykset,
ja se totesi vastauksena ensimmäiseen kysymykseen, että jäsenvaltion sellainen verolainsäädäntö, jossa myönnetään yhtiölle,
jonka kotipaikka on tässä valtiossa, mahdollisuus hyötyä verotusjärjestelmästä, jossa se voi jakaa osinkoja emoyhtiölleen
olematta velvollinen maksamaan yhtiöveroennakkoa silloin, kun myös emoyhtiön kotipaikka on tässä valtiossa, ja evätään tämä
etu silloin, kun emoyhtiön kotipaikka on jossakin toisessa jäsenvaltiossa, on EY 43 artiklan vastainen.
24     Yhteisöjen tuomioistuin totesi tässä samassa tapauksessa esitettyyn toiseen kysymykseen antamassaan vastauksessa, että kun
tytäryhtiöllä, jonka kotipaikka on jossakin jäsenvaltiossa, on velvollisuus maksaa yhtiöveroennakkoa sellaiselle emoyhtiölle
jakamistaan osingoista, jonka kotipaikka on jossakin toisessa jäsenvaltiossa, vaikka samanlaisissa olosuhteissa sellaiset
tytäryhtiöt, joiden emoyhtiön kotipaikka on ensiksi mainitussa valtiossa, ovat voineet valita verotusjärjestelmän, jonka nojalla
ne voivat vapautua tästä velvollisuudesta, EY 43 artiklassa edellytetään, että maassa asuvilla tytäryhtiöillä ja niiden ulkomailla
asuvilla emoyhtiöillä on käytettävissään tehokas oikeussuojakeino, jotta ne voivat saada palautuksen tai vahingonkorvauksen
siitä taloudellisesta menetyksestä, jonka ne ovat kärsineet ja josta asianomaisen jäsenvaltion viranomaiset ovat hyötyneet
sen takia, että tytäryhtiöt ovat maksaneet veron ennakolta.
25     Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa nyt vireillä olevaan yhtiöveroennakkoa koskevaan ryhmäkanteeseen sisältyy neljä
luokkaa, joissa on yksilöity niitä yhdistävät tekijät. Kun ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin teki päätöksensä, mainitun
ryhmäkanteen luokan IV muodosti 28 vaatimusta, joita olivat esittäneet konsernit, joista jokaiseen kuuluu ainakin yksi ulkomainen
yhtiö; vaatimuksissa riitautetaan se, että Commissioners of Inland Revenue on evännyt tällaiselta ulkomaiselta yhtiöltä yhtiöveroennakon
hyvityksen, kun kyseinen yhtiö on saanut osinkoa brittiläiseltä yhtiöltä.
26     Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esillä olevaa ennakkoratkaisupyyntöä varten ”koetapauksiksi” valitsemat neljä tapausta
koskevat vaatimuksia, joita ovat esittäneet sekä brittiläiset yhtiöt että ulkomaiset yhtiöt, jotka kuuluvat brittiläisten
yhtiöiden kanssa samaan konserniin ja jotka ovat saaneet näiltä brittiläisiltä yhtiöiltä osinkoja (jäljempänä pääasian kantajat).
Kyse on osingoista, joita on maksettu vuosina 1974–1998 yhtiöille, joiden kotipaikka on Italiassa (Pirelli-konsernin tapaus),
Ranskassa (Essilor-konsernin tapaus) ja Alankomaissa (BMW-konsernin ja Sony-konsernin tapaukset).
27     Pirelli-konsernin tapauksessa ulkomaisella yhtiöllä on vähintään 10 prosentin vähemmistöosuus brittiläisestä yhtiöstä, kun
taas muut tapaukset koskevat ulkomaisia emoyhtiöitä, joiden brittiläiset tytäryhtiöt ovat sataprosenttisesti niiden määräysvallassa.
Alankomaissa asuvista kahdesta emoyhtiöstä ensimmäisen omistaa kokonaisuudessaan yhtiö, joka asuu Saksassa, kun taas toisen
omistaa yhtiö, joka asuu Japanissa.
28     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että nämä vaatimukset koskevat kysymyksiä, jotka esitettiin yhteisöjen tuomioistuimelle
jo tapauksessa, joka johti tuomion antamiseen edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Metallgesellschaft ym., mutta joihin
yhteisöjen tuomioistuimen ei ollut tarpeen vastata, kun otettiin huomioon sen ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen antamat
vastaukset. Kyseisissä yhdistetyissä asioissa yhtiöveroennakon hyvityksen myöntämistä pidettiin ainoastaan vaihtoehtona yhtiöveroennakon
palauttamiselle tai yhtiöveroennakon maksamisesta aiheutuneiden tappioiden korvaamiselle, kun taas ennakkoratkaisua pyytäneessä
tuomioistuimessa esitetyt vaatimukset koskevat suoraan yhtiöveron hyvityksen myöntämistä.
29     Näissä olosuhteissa High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen
tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko EY 43 artiklan tai EY 56 artiklan (tai niitä aiemmin vastanneiden määräysten) vastaista (kun otetaan huomioon EY 57 ja
EY 58 artikla), että
a) jäsenvaltio A (kuten Yhdistynyt kuningaskunta)
i)      antaa ja pitää voimassa lainsäädäntöä, jossa myönnetään oikeus täyteen yhtiöveron hyvitykseen osingoista, joita jäsenvaltiossa
A asuvat yhtiöt maksavat niiden osakkeita omistaville jäsenvaltiossa A asuville yksityishenkilöille (jäljempänä asian kannalta
merkitykselliset osingot);
ii)      soveltaa tiettyjen muiden jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden kanssa tehtyihin kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskeviin
sopimuksiin sisältyvää määräystä, jolla myönnetään oikeus täyteen yhtiöveron hyvitykseen (joka vähennetään verosta sopimusten
mukaisesti) asian kannalta merkityksellisistä osingoista osakkeita omistaville yksityishenkilöille, jotka asuvat kyseisissä
muissa jäsenvaltioissa tai kolmansissa maissa;
mutta ei myönnä oikeutta minkäänlaiseen (täyteen tai osittaiseen) yhtiöveron hyvitykseen asian kannalta merkityksellisistä
osingoista, jotka jäsenvaltiossa A (kuten Yhdistyneessä kuningaskunnassa) asuva tytäryhtiö maksaa jäsenvaltiossa B (kuten
Saksassa) asuvalle emoyhtiölleen, joko kotimaisten säännösten tai kyseisten valtioiden välillä tehdyn kaksinkertaisen verotuksen
välttämistä koskevan sopimuksen määräysten nojalla;
b) jäsenvaltio A (kuten Yhdistynyt kuningaskunta) soveltaa voimassa olevaan kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevaan
sopimukseen sisältyvää määräystä, jolla myönnetään oikeus osittaiseen yhtiöveron hyvitykseen asian kannalta merkityksellisistä
osingoista jäsenvaltiossa C (kuten Alankomaissa) asuvalle emoyhtiölle, mutta ei myönnä tällaista oikeutta jäsenvaltiossa B
(kuten Saksan liittotasavallassa) asuvalle emoyhtiölle, koska jäsenvaltion A ja jäsenvaltion B välillä tehtyyn kaksinkertaisen
verotuksen välttämistä koskevaan sopimukseen ei sisälly määräyksiä osittaisesta yhtiöveron hyvityksestä;
c)      jäsenvaltio A (kuten Yhdistynyt kuningaskunta) ei myönnä oikeutta osittaiseen yhtiöveron hyvitykseen asian kannalta merkityksellisistä
osingoista jäsenvaltiossa C (kuten Alankomaissa) asuvalle yhtiölle, jossa määräysvaltaa käyttää jäsenvaltiossa B (kuten Saksassa)
asuva yhtiö, soveltaessaan kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevien sopimusten määräyksiä, joiden nojalla tämä oikeus
myönnetään
i)      jäsenvaltiossa C asuville yhtiöille, joissa määräysvaltaa käyttävät henkilöt asuvat jäsenvaltiossa C;
ii)      jäsenvaltiossa C asuville yhtiöille, joissa määräysvaltaa käyttävät henkilöt asuvat jäsenvaltiossa D (kuten Italiassa), jos
jäsenvaltion A ja jäsenvaltion D välillä tehtyyn kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevaan sopimukseen sisältyy määräys,
jolla myönnetään oikeus osittaiseen yhtiöveron hyvitykseen asian kannalta merkityksellisistä osingoista;
iii)      jäsenvaltiossa D asuville yhtiöille riippumatta siitä, kuka niissä käyttää määräysvaltaa?
d)      Vaikuttaako ennakkoratkaisukysymykseen 1 c annettavaan vastaukseen se, että jäsenvaltiossa C asuvassa yhtiössä määräysvaltaa
käyttävä yhtiö ei asu jäsenvaltiossa B vaan kolmannessa maassa?
2)      Jos ennakkoratkaisukysymyksiin 1 a–1 c tai johonkin niistä vastataan myöntävästi, mitä periaatteita yhteisön oikeudessa on
kyseisen kaltaisissa tilanteissa käytettävissä olevista yhteisön oikeuteen perustuvista oikeuksista ja oikeussuojakeinoista?
Erityisesti kysytään seuraavaa:
a) Onko jäsenvaltiolla A velvollisuus maksaa
i)      täysi yhtiöveron hyvitys tai sitä vastaava summa; tai
ii)      osittainen yhtiöveron hyvitys tai sitä vastaava summa; tai
iii)      täysi tai osittainen yhtiöveron hyvitys tai sitä vastaava summa,
–      josta vähennetään kaikki muut tuloverot, jotka on peritty tai jotka olisi peritty, jos kyseinen kantaja olisi ollut oikeutettu
yhtiöveron hyvitykseen
–      josta nämä verot vähennetään jollakin muulla perusteella?
b) Suoritetaanko tällainen maksu
i)      kyseessä olevalle jäsenvaltiossa B tai jäsenvaltiossa C asuvalle emoyhtiölle; vai
ii)      kyseessä olevalle jäsenvaltiossa A asuvalle tytäryhtiölle?
c) Onko oikeus tällaiseen maksuun
i)      oikeus aiheettomasti perittyjen summien palautukseen, joten takaisinmaksu seuraa EY 43 ja/tai EY 56 artiklassa annetusta oikeudesta
ja täydentää sitä, ja/tai
ii)      oikeus vahingonkorvauksiin, joten yhdistetyissä asioissa C-46/93 ja C-48/93, Brasserie du Pêcheur ja Factortame, 5.3.1996
annetussa tuomiossa (Kok. 1996, s. I-1029) vahingonkorvauksille asetettujen edellytysten on täytyttävä; ja/tai
iii)      oikeus perusteettomasti evätyn edun saamiseen, ja jos on,
–      seuraako tämä oikeus EY 43 artiklassa ja/tai EY 56 artiklassa annetusta oikeudesta ja täydentääkö se sitä, ja
–      onko [edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Brasserie du Pêcheur ja Factortame] annetussa tuomiossa vahingonkorvauksille
asetettujen edellytysten täytyttävä, tai
–      onko joidenkin muiden edellytysten täytyttävä?
d) Vaikuttaako edellä mainittuun ennakkoratkaisukysymykseen 2 c annettavaan vastaukseen se, luokitellaanko vaatimukset jäsenvaltion
A kansallisen lainsäädännön nojalla palautusvaatimuksiksi vai luokitellaanko ne tai onko ne luokiteltava vahingonkorvausvaatimuksiksi?
e) Onko vaatimuksen esittävän yhtiön palautuksen saadakseen osoitettava, että se tai sen emoyhtiö olisivat vaatineet yhtiöveron
hyvitystä (joko täyttä tai osittaista), jos niiden tiedossa olisi ollut, että niillä oli tähän yhteisön oikeuden nojalla oikeus?
f) Vaikuttaako ennakkoratkaisukysymykseen 2 a annettavaan vastaukseen se, että yhteisöjen tuomioistuimen [em. yhdistetyissä
asioissa Metallgesellschaft ym.] antaman tuomion mukaan kyseessä olevalle jäsenvaltiossa A asuvalle tytäryhtiölle on saatettu
palauttaa yhtiöveroennakko, joka koskee kyseessä olevalle jäsenvaltiossa B tai jäsenvaltiossa C asuvalle emoyhtiölle maksettuja
osinkoja, tai se, että kyseinen tytäryhtiö saattaa lähtökohtaisesti olla oikeutettu kyseisen yhtiöveroennakon palautukseen?
g) Millaisia ohjeita yhteisöjen tuomioistuin katsoo tarpeelliseksi antaa käsiteltävänä olevien tapauksien yhteydessä siitä,
mitä seikkoja kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon määritellessään, onko kyse [em. yhdistetyissä asioissa Brasserie
du Pêcheur ja Factortame] annetussa tuomiossa tarkoitetusta riittävän ilmeisestä rikkomisesta, ja määrittäessään erityisesti
sitä, onko rikkominen anteeksiannettava, kun otetaan huomioon merkityksellisten yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten
tulkintaa koskeva tämänhetkinen oikeuskäytäntö?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäisen kysymyksen a kohta
30     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisen kysymyksensä a kohdassa, onko EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa
ristiriidassa pääasiassa kyseessä olevan kaltainen jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan tilanteessa, jossa tässä jäsenvaltiossa
asuva yhtiö jakaa osinkoa, mainitun osingon saajana oleville lopullisille osakkeenomistajille myönnetään täysi yhtiöveron
hyvitys, kun nämä lopulliset osakkeenomistajat asuvat tässä jäsenvaltiossa tai sellaisessa toisessa valtiossa, jonka kanssa
tämä ensimmäinen valtio on tehnyt verosopimuksen, jossa määrätään tällaisesta yhtiöveron hyvityksestä, mutta jonka mukaan
täyttä tai osittaista yhtiöveron hyvitystä ei myönnetä tällaista osinkoa saaville, tietyissä muissa jäsenvaltioissa asuville
yhtiöille.
31     Asiakirja-aineistosta ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei esitä yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavaksi
ongelmaa, jossa on kyse yhtäältä maassa asuvien tai ulkomailla asuvien lopullisten osakkeenomistajien, jotka saavat osinkoja
maassa asuvalta yhtiöltä, ja toisaalta tällaisia osinkoja saavien ulkomailla asuvien yhtiöiden erilaisesta kohtelusta, vaan
kyseinen tuomioistuin pyytää pikemminkin yhteisön oikeuden tulkintaa, jonka perusteella se voi arvioida, onko yhteisön oikeuden
kanssa sopusoinnussa se, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa kohdellaan eri tavalla yhtäältä maassa asuvaa yhtiötä, joka saa
yhtiöveron hyvityksen saadessaan osinkoa toiselta maassa asuvalta yhtiöltä ja jonka maassa asuvat lopulliset osakkeenomistajat
saavat myös yhtiöveron hyvityksen osinkoa saadessaan, ja toisaalta ulkomailla asuvaa yhtiötä, joka ei tiettyjä verosopimusten
kattamia tilanteita lukuun ottamatta saa Yhdistyneessä kuningaskunnassa yhtiöveron hyvitystä, kun se saa osinkoa maassa asuvalta
yhtiöltä, ja jonka lopullisilla osakkeenomistajilla ei myöskään ole oikeutta yhtiöveron hyvitykseen, asuivatpa he Yhdistyneessä
kuningaskunnassa tai eivät.
32     Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olevasta lainsäädännöstä seuraa, että vaikka maassa asuva yhtiö, joka saa osinkoa
toiselta maassa asuvalta yhtiöltä, saa yhtiöveron hyvityksen, joka vastaa osinkoa jakavan yhtiön ennakkoon maksaman yhtiöveron
määrää, ulkomailla asuva yhtiö, joka saa osinkoa maassa asuvalta yhtiöltä, saa sitä vastoin tämän osingonjaon yhteydessä täyden
tai osittaisen yhtiöveron hyvityksen vain, jos tästä määrätään kyseisen ulkomailla asuvan yhtiön asuinvaltion ja Yhdistyneen
kuningaskunnan välisessä verosopimuksessa.
33     On totta, että pääasian kantajat vetoavat yhteisöjen tuomioistuimessa esittämissään huomautuksissa myös siihen, että lopulliset
osakkeenomistajat, jotka saavat osinkoa ulkomailla asuvalta yhtiöltä ja joilla ei ole oikeutta yhtiöveron hyvitykseen, ovat
epäedullisemmassa asemassa kuin lopulliset osakkeenomistajat, jotka saavat osinkoa maassa asuvalta yhtiöltä ja joilla on tämä
oikeus Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olevan lainsäädännön tai – ulkomailla asuvien osakkeenomistajien osalta – verosopimuksen
nojalla. On kuitenkin todettava, että pääasian kantajat vetoavat epäedullisempaan kohteluun, joka kohdistuu ulkomailla asuvien
yhtiöiden osakkeenomistajiin, ainoastaan tuodakseen ilmi sen, että itse mainittujen yhtiöiden sijoittautumisvapautta ja pääomien
vapaata liikkuvuutta on rajoitettu.
34     Pääasian kantajat nimittäin väittävät, että kyseessä oleva Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntö on ristiriidassa EY 43
ja EY 56 artiklan kanssa, koska sillä voidaan saada ulkomailla asuvat yhtiöt luopumaan tytäryhtiöiden perustamisesta tähän
jäsenvaltioon, sijoittamasta maassa asuviin yhtiöihin tai hankkimasta pääomaa mainitusta valtiosta. Kyseistä lainsäädäntöä
ei kantajien mukaan voida perustella maassa asuvalta yhtiöltä osinkoa saavien maassa asuvien yhtiöiden ja tällaista osinkoa
saavien ulkomailla asuvien yhtiöiden tilanteiden erilaisuudella, joka olisi asian kannalta merkityksellinen, eikä tavoitteella
varmistaa kansallisen verojärjestelmän johdonmukaisuus tai välttää jaetun voiton taloudellinen kaksinkertainen verotus.
35     Pääasian kantajien mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan pitäisi myöntää ulkomailla asuville yhtiöille yhtiöveron hyvitys, jotta
maassa asuvalta yhtiöltä osinkoa saavien ulkomailla asuvien yhtiöiden olisi mahdollista saattaa osakkeenomistajansa sellaiseen
tilanteeseen, joka vastaa tällaista osinkoa saavien maassa asuvien yhtiöiden osakkeenomistajien tilannetta.
36     Aluksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan välitön verotus kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan mutta
jäsenvaltioiden on tätä toimivaltaansa käyttäessään noudatettava yhteisön oikeutta (ks. mm. asia C-35/98, Verkooijen, tuomio
6.6.2000, Kok. 2000, s. I-4071, 32 kohta; em. yhdistetyt asiat Metallgesellschaft ym., tuomion 37 kohta ja asia C-471/04,
Keller Holding, tuomio 23.2.2006, Kok. 2006, s. I-2107, 28 kohta).
37     Sen osalta, kuuluuko pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö sijoittautumisoikeutta koskevan EY 43 artiklan tai
pääomien vapaata liikkuvuutta koskevan EY 56 artiklan soveltamisalaan, on korostettava, että esitetty kysymys koskee kansallisia
osinkojen verotukseen liittyviä toimenpiteitä, joiden mukaan maassa asuvalle yhtiölle, joka saa osinkoa toiselta maassa asuvalta
yhtiöltä, myönnetään yhtiöveron hyvitys tämän yhtiön omistuksen laajuudesta riippumatta, kun taas tällaista osinkoa saavan
ulkomailla asuvan yhtiön osalta yhtiöveron hyvityksen myöntäminen riippuu sellaisen verosopimuksen määräyksistä, jonka Yhdistynyt
kuningaskunta on mahdollisesti tehnyt ulkomailla asuvan yhtiön asuinvaltion kanssa. Tiettyjen verosopimusten, kuten Alankomaiden
kanssa tehty verosopimus, mukaan yhtiöveron hyvityksen laajuus vaihtelee sen mukaan, kuinka laaja omistus osinkoa saavalla
osakkeenomistajalla on osinkoa jakavassa yhtiössä.
38     Tästä seuraa, että kyseessä olevat toimenpiteet voivat kuulua sekä EY 43 artiklan että EY 56 artiklan soveltamisalaan.
39     Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa käsiteltävänä olevassa asiassa ”koetapauksiksi”
valituista tapauksista kolme liittyy yhtiöihin, jotka asuvat Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja jotka ulkomailla asuvat yhtiöt
omistavat 100-prosenttisesti. Koska kyse on osuudesta, joka antaa omistajalleen selvän vaikutusvallan yhtiön päätöksiin ja
mahdollisuuden määrätä yhtiön toiminnasta, sovelletaan sijoittautumisvapautta koskevia EY:n perustamissopimuksen määräyksiä
(asia C-251/98, Baars, tuomio 13.4.2000, Kok. 2000, s. I-2787, 21 ja 22 kohta; asia C-436/00, X ja Y, tuomio 21.11.2002, Kok.
2002, s. I-10829, 37 ja 66–68 kohta ja asia C-196/04, Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas, tuomio 12.9.2006, 31
kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
40     Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 28 ja 30 kohdassa, yhteisöjen tuomioistuimella ei sitä vastoin ole riittävästi
tietoja määrittääkseen, millaisesta omistusosuudesta neljännessä ”koetapauksessa” tai mainitun oikeusriidan muiden asianosaisten
omistusosuuksissa on kyse. On siis mahdollista, että kyseinen oikeusriita koskee myös kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön
vaikutusta osinkoihin, joita maassa asuva yhtiö maksaa ulkomailla asuville yhtiöille, jotka omistavat osuuden, joka ei anna
niille selvää vaikutusvaltaa osinkoa jakavan yhtiön päätöksiin eikä mahdollisuutta määrätä yhtiön toiminnasta. Tätä lainsäädäntöä
on näin ollen tarkasteltava myös perustamissopimuksen pääomien vapaata liikkuvuutta koskevien määräysten valossa.
41     Pääasian kantajat väittävät ennakkoratkaisukysymyksen sijoittautumisvapauteen liittyvän tarkastelun osalta ensinnäkin, että
koska tiettyjä verosopimusten kattamia tapauksia lukuun ottamatta Yhdistyneessä kuningaskunnassa voimassa olevassa lainsäädännössä
ei myönnetä yhtiöveron hyvitystä ulkomailla asuvalle yhtiölle, joka saa osinkoa maassa asuvalta yhtiöltä, eikä sen lopullisille
osakkeenomistajille, asuivatpa he maassa tai eivät, sillä rajoitetaan tällaisen ulkomailla asuvan yhtiön vapautta perustaa
tytäryhtiöitä kyseiseen jäsenvaltioon. Ulkomailla asuva yhtiö on pääasian kantajien mukaan epäedullisessa asemassa maassa
asuvalta yhtiöltä osinkoa saaviin maassa asuviin yhtiöihin nähden siltä osin kuin sen on lisättävä osinkojensa suuruutta –
koska sen osakkeenomistajat eivät saa yhtiöveron hyvitystä – jotta sen osakkeenomistajat saisivat rahamäärän, joka vastaa
rahamäärää, jonka he saisivat maassa asuvan yhtiön osakkeenomistajina.
42     Tältä osin on muistutettava, että sijoittautumisvapaus, joka EY 43 artiklassa tunnustetaan jäsenvaltioiden kansalaisille ja
joka sisältää oikeuden ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa itsenäistä ammattia sekä oikeuden perustaa ja johtaa yrityksiä niillä
edellytyksillä, jotka sijoittautumisvaltion lainsäädännön mukaan koskevat sen kansalaisia, sisältää EY 48 artiklan mukaan
niiden jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustettujen yhtiöiden, joiden sääntömääräinen kotipaikka, keskushallinto tai
päätoimipaikka on Euroopan yhteisön alueella, oikeuden harjoittaa toimintaansa kyseisessä jäsenvaltiossa tytäryhtiön, sivuliikkeen
tai kauppaedustajan liikkeen välityksellä (ks. mm. asia C‑307/97, Saint-Gobain ZN, tuomio 21.9.1999, Kok. 1999, s. I‑6161,
35 kohta; asia C-446/03, Marks & Spencer, tuomio 13.12.2005, Kok. 2005, s. I-10837, 30 kohta ja em. asia Cadbury Schweppes
ja Cadbury Schweppes Overseas, tuomion 41 kohta).
43     Yhtiöiden osalta on todettava, että niiden EY 48 artiklassa tarkoitettua kotipaikkaa tarvitaan määrittelemään se yhteys, joka
liittää ne tietyn valtion oikeusjärjestykseen samalla tavalla kuin kansalaisuus on osoituksena luonnollisten henkilöiden yhteydestä
valtioonsa. Sen hyväksyminen, että sijoittautumisjäsenvaltio voisi pelkästään sillä perusteella, että jonkin yhtiön kotipaikka
sijaitsee jossakin toisessa jäsenvaltiossa, vapaasti kohdella sitä eri tavalla, tekisi EY 43 artiklan sisällyksettömäksi (ks.
vastaavasti asia 270/83, komissio v. Ranska, tuomio 28.1.1986, Kok.1986, s. 273, Kok. Ep. VII, s. 407, 18 kohta; asia C-330/91,
Commerzbank, tuomio 13.7.1993, Kok. 1993, s. I-4017, Kok. Ep. XIV, s. I-309, 13 kohta; em. yhdistetyt asiat Metallgesellschaft
ym., tuomion 42 kohta ja em. asia Marks & Spencer, tuomion 37 kohta). Sijoittautumisvapauden tarkoituksena on siten varmistaa
se, että muista jäsenvaltioista tulevia kohdellaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa samalla tavalla kuin sen omia kansalaisia,
siten, että yhtiöiden kotipaikkaan perustuva syrjintä kielletään (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Ranska, tuomion 14
kohta ja em. asia Saint-Gobain ZN, tuomion 35 kohta).
44     Tässä tapauksessa ei ole riitautettu sitä, että yhtiölle, joka asuu Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja joka saa osinkoa toiselta
siellä asuvalta yhtiöltä, myönnetään kyseisessä jäsenvaltiossa yhtiöveron hyvitys, joka vastaa jälkimmäisen yhtiön maksaman
yhtiöveroennakon osuutta, kun taas ulkomailla asuva yhtiö, joka saa osinkoa maassa asuvalta yhtiöltä, ei saa siellä tällaista
etua, paitsi sellaisen verosopimuksen nojalla, jonka tämän ulkomailla asuvan yhtiön asuinvaltio ja Yhdistynyt kuningaskunta
ovat mahdollisesti tehneet.
45     Samoin silloin, kun maassa asuva yhtiö jakaa vuorostaan osinkoa lopullisille osakkeenomistajilleen ja on velvollinen maksamaan
tästä yhtiöveroennakon, kyseisillä osakkeenomistajilla on Yhdistyneessä kuningaskunnassa oikeus veronhyvitykseen – kun he
asuvat tässä valtiossa tai kun heihin sovelletaan verosopimusta, jossa määrätään tällaisesta oikeudesta – joka voidaan vähentää
tuloverosta, jonka he ovat velvollisia maksamaan, tai saada käteismaksuna, jos hyvityksen määrä ylittää tämän tuloveron määrän.
Sitä vastoin silloin, kun ulkomailla asuva yhtiö maksaa osinkoa lopullisille osakkeenomistajille, nämä eivät saa tällaista
veronhyvitystä.
46     Sen määrittämiseksi, onko erilainen kohtelu verotuksessa syrjivää, on kuitenkin tutkittava, ovatko asianomaiset yhtiöt kyseessä
olevaan kansalliseen toimenpiteeseen nähden objektiivisesti keskenään rinnastettavissa olevissa tilanteissa. Vakiintuneen
oikeuskäytännön mukaan syrjintää on nimittäin erilaisten sääntöjen soveltaminen toisiinsa rinnastettavissa tapauksissa tai
saman säännön soveltaminen erilaisissa tapauksissa (ks. asia C-279/93, Schumacker, tuomio 14.2.1995, Kok. 1995, s. I-225,
30 kohta ja asia C-311/97, Royal Bank of Scotland, tuomio 29.4.1999, Kok. 1999, s. I-2651, 26 kohta).
47     Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen, Saksan hallituksen, Irlannin, Ranskan hallituksen, Italian hallituksen ja Euroopan
yhteisöjen komission mukaan maassa asuvien ja ulkomailla asuvien osakkeenomistajayhtiöiden tilanteet eivät ole keskenään rinnastettavissa
sellaisen kansallisen toimenpiteen osalta, jolla maassa asuvalta yhtiöltä osinkoa saaville osakkeenomistajille myönnetään
yhtiöveron hyvitys, sillä ulkomailla asuva yhtiö ei ole velvollinen maksamaan tästä osingosta veroa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Mainitut hallitukset korostavat, että ulkomaisen yhtiön ei myöskään täydy maksaa yhtiöveroennakkoa, kun se jakaa voittoa omille
osakkeenomistajilleen.
48     Pääasian kantajat väittävät sitä vastoin, että osinkoa saavat maassa asuvat ja ulkomailla asuvat yhtiöt ovat keskenään rinnastettavissa
olevissa tilanteissa maassa asuvalta yhtiöltä saadun osingon verottamisen osalta. Pääasian kantajat myöntävät, että ulkomailla
asuvan osinkoa saavan yhtiön ei täydy maksaa tästä osingosta tuloveroa Yhdistyneessä kuningaskunnassa tai että kyseinen yhtiö
on siellä verovelvollinen verosopimuksen nojalla mutta saa yhtiöveron hyvityksen osinkoa jakavan yhtiön maksamasta verosta,
mutta ne korostavat samalla, että myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuva osinkoja saava yhtiö on siellä vapautettu yhtiöverosta
näiden osinkojen osalta.
49     Tältä osin on muistutettava, että yhtiön osakkeenomistajilleen jakamiin osinkoihin voidaan yhtäältä soveltaa ketjuverotusta,
kun ensin kyseisistä osingoista peritään veroa osinkoa jakavan yhtiön voittojen verotuksessa ja sitten emoyhtiöltä voitosta
kannettavana verona, ja toisaalta taloudellista kaksinkertaista verotusta, kun kyseisistä osingoista peritään veroa ensin
osinkoa jakavalta yhtiöltä ja sitten lopulliselta osakkeenomistajalta tämän tuloverotuksessa.
50     Kunkin jäsenvaltion asiana on järjestää voitonjakoa koskeva verotusjärjestelmänsä yhteisön oikeutta noudattaen ja määrittää
tässä yhteydessä veron määräytymisperuste ja verokanta, joita sovelletaan osinkoa jakavaan yhtiöön ja/tai osinkoa saavaan
osakkeenomistajaan siltä osin kuin nämä ovat verovelvollisia kyseisessä valtiossa.
51     EY 293 artiklan mukaan jäsenvaltiot ryhtyvät keskenään tarvittaessa neuvotteluihin taatakseen kansalaistensa hyväksi kaksinkertaisen
verotuksen poistamisen yhteisön alueella. Kaksinkertaisen verotuksen poistamisesta tarkistettaessa etuyhteydessä olevien yritysten
liiketuloja 23.7.1990 tehtyä sopimusta 90/436/ETY (EYVL L 225, s. 10) lukuun ottamatta yhteisön tasolla ei kuitenkaan ole
ryhdytty minkäänlaisiin yhtenäistäviin tai yhdenmukaistaviin toimenpiteisiin kaksinkertaisen verotuksen poistamiseksi, eivätkä
jäsenvaltiot ole tehneet EY 293 artiklan nojalla tätä koskevia monenvälisiä sopimuksia (ks. asia C‑336/96, Gilly, tuomio 12.5.1998,
Kok. 1998, s. I‑2793, 23 kohta; asia C-376/03, D, tuomio 5.7.2005, Kok. 2005, s. I-5821, 50 kohta ja asia C-470/04, N, tuomio
7.9.2006, 43 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
52     Tässä yhteydessä yhteisöjen tuomioistuin on jo lausunut, että yhteisön tason yhtenäistämis‑ tai yhdenmukaistamistoimien puuttuessa
jäsenvaltioilla on edelleen toimivalta sopimuksin tai yksipuolisesti päättää verotusvaltansa jakoperusteista erityisesti kaksinkertaisen
verotuksen poistamiseksi (em. asia Gilly, tuomion 24 ja 30 kohta; em. asia Saint‑Gobain ZN, tuomion 57 kohta ja em. asia N,
tuomion 44 kohta).
53     Direktiivin 90/435 4 artiklassa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin alkuperäisen 3 artiklan kanssa, jota sovellettiin pääasian
tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, säädetään pelkästään jäsenvaltioiden sellaisten yhtiöiden osalta, joilla on vähintään 25 prosentin
osuus toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan yhtiön pääomasta, että jäsenvaltioiden on joko oltava verottamatta maassa asuvan
emoyhtiön toisessa jäsenvaltiossa asuvalta tytäryhtiöltä saamaa voittoa tai verotettava voittoa mutta samalla valtuutettava
tämä emoyhtiö vähentämään veronsa määrästä tytäryhtiön tästä voitosta maksamaa veroa vastaava osuus, ja tarvittaessa määrä,
jonka tytäryhtiön asuinvaltio on perinyt lähdeverona.
54     Pelkästään se seikka, että jäsenvaltioiden asiana on niiden omistusosuuksien osalta, jotka eivät kuulu direktiivin 90/435
soveltamisalaan, määrittää, onko – ja missä määrin – jaetun voiton ketjuverotusta ja taloudellista kaksinkertaista verotusta
vältettävä, ja ottaa tässä tarkoituksessa käyttöön yksipuolisesti tai muiden jäsenvaltioiden kanssa tekemiensä verosopimusten
kautta järjestelyjä tämän ketjuverotuksen tai taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tai vähentämiseksi, ei
kuitenkaan merkitse, että jäsenvaltiot voisivat soveltaa perustamissopimuksessa taattujen liikkumisvapauksien vastaisia toimenpiteitä.
55     Kun siis jäsenvaltiossa on voimassa järjestelmä ketjuverotuksen tai taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi
tai vähentämiseksi tapauksessa, jossa tässä jäsenvaltiossa asuvat yhtiöt jakavat siellä asuville henkilöille osinkoja, sen
on kohdeltava vastaavalla tavalla ulkomailla asuvien yhtiöiden tässä jäsenvaltiossa asuville henkilöille jakamia osinkoja
(ks. vastaavasti asia C-315/02, Lenz, tuomio 15.7.2004, Kok. 2004, s. I-7063, 27–49 kohta ja asia C-319/02, Manninen, tuomio
7.9.2004, Kok. 2004, s. I-7477, 29–55 kohta).
56     Tällaisissa järjestelmissä jäsenvaltiossa asuvien osakkeenomistajien, jotka saavat osinkoa tähän samaan valtioon sijoittautuneelta
yhtiöltä, tilanne on rinnastettavissa sellaisten mainitussa valtiossa asuvien osakkeenomistajien tilanteeseen, jotka saavat
osinkoa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta yhtiöltä, koska sekä kotimaiset osingot että ulkomaiset osingot voivat joutua
yhtäältä tapauksessa, jossa osakkeenomistajat ovat yhtiöitä, ketjuverotuksen kohteeksi ja toisaalta lopullisten osakkeenomistajien
tapauksessa taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen kohteeksi (ks. vastaavasti em. asia Lenz, tuomion 31 ja 32 kohta ja em.
asia Manninen, tuomion 35 ja 36 kohta).
57     Vaikka näiden osakkeenomistajien tilanteita on pidettävä keskenään rinnastettavina sen osalta, miten kyseisiin osakkeenomistajiin
sovelletaan niiden asuinjäsenvaltion verolainsäädäntöä, näin ei kuitenkaan välttämättä ole niissä tilanteissa, joissa osinkoa
jakavan yhtiön asuinjäsenvaltiossa asuvat osinkoa saavat osakkeenomistajat ja toisessa jäsenvaltiossa asuvat osinkoa saavat
osakkeenomistajat ovat osinkoa jakavan yhtiön asuinjäsenvaltion verolainsäädännön soveltamisen osalta.
58     Kun osinkoa jakava yhtiö ja osinkoa saava osakkeenomistaja eivät asu samassa jäsenvaltiossa, osinkoa jakavan yhtiön asuinjäsenvaltio
eli jäsenvaltio, jossa sijaitsee voiton lähde, ei nimittäin ole ketjuverotuksen tai taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen
välttämisen tai vähentämisen osalta samassa asemassa kuin osinkoa saavan osakkeenomistajan asuinjäsenvaltio.
59     Tältä osin on katsottava yhtäältä, että se, että osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltion edellytetään varmistavan, että ulkomailla
asuvalle osakkeenomistajalle jaettu voitto ei joudu ketjuverotuksen tai taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen kohteeksi,
siten, että se joko tekee nämä voitot osinkoa jakavalle yhtiölle verottomiksi tai myöntää mainitulle osakkeenomistajalle verotuksellisen
edun, joka vastaa osinkoa jakavan yhtiön mainituista voitoista maksamaa veroa, merkitsisi itse asiassa sitä, että kyseisen
valtion olisi luovuttava oikeudestaan kantaa veroa alueellaan harjoitetusta taloudellisesta toiminnasta saadusta tulosta.
60     Toisaalta sellaisen järjestelyn osalta, jolla pyritään välttämään tai vähentämään taloudellista kaksinkertaista verotusta
myöntämällä lopulliselle osakkeenomistajalle verotuksellinen etu, on todettava, että lopullisen osakkeenomistajan asuinjäsenvaltiolla
on lähtökohtaisesti parhaat edellytykset arvioida mainitun osakkeenomistajan henkilökohtaista veronmaksukykyä (ks. vastaavasti
em. asia Schumacker, tuomion 32 ja 33 kohta ja em. asia D, tuomion 27 kohta). Samoin direktiivin 90/435 soveltamisalaan kuuluvien
omistusosuuksien osalta kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että emoyhtiön, jolle toisessa jäsenvaltiossa
asuva tytäryhtiö jakaa voittoa, sijaintijäsenvaltion, eikä tytäryhtiön sijaintijäsenvaltion, on vältettävä ketjuverotusta
joko olemalla verottamatta tätä voittoa tai verottamalla voittoa, mutta samalla valtuuttamalla emoyhtiö vähentämään veronsa
määrästä tytäryhtiön tästä voitosta maksamaa veroa vastaava osuus ja tarvittaessa määrä, jonka tytäryhtiön sijaintivaltio
on perinyt lähdeverona.
61     Pääasiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön osalta on korostettava, että kun Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuva
yhtiö jakaa osinkoa toiselle yhtiölle, maassa asuvan yhtiön saamasta osingosta tai ulkomailla asuvan yhtiön saamasta osingosta
ei kummastakaan kanneta veroa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
62     Kohtelu ei siis ole tältä osin erilaista.
63     Maassa asuvien ja ulkomailla asuvien osinkoa saavien yhtiöiden välillä on kuitenkin ero sen osalta, onko näiden yhtiöiden
mahdollista jakaa osinkoa lopullisille osakkeenomistajilleen sellaisessa oikeudellisessa viitekehyksessä, joka mahdollistaa
sen, että lopulliset osakkeenomistajat saavat yhtiöveron hyvityksen, joka vastaa yhtiön, joka on tuottanut jaettavan voiton,
maksaman yhtiöveron osuutta. On selvää, että tämä mahdollisuus on ainoastaan maassa asuvilla yhtiöillä.
64     Kun maassa asuva yhtiö jakaa osinkoa maassa asuville lopullisille osakkeenomistajilleen, jäsenvaltio myöntää nimenomaan osakkeenomistajan
asuinvaltion ominaisuudessaan mainitun osingonjaon yhteydessä lopullisille osakkeenomistajille yhtiöveron hyvityksen, joka
vastaa yhtiön, joka on tuottanut jaettavan voiton, ennakolta maksaman yhtiöveron osuutta.
65     Ketjuverotuksen tai taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tai vähentämiseksi käyttöön otettujen järjestelyjen
soveltamisen osalta jäsenvaltion, jossa sekä osinkoa jakavat yhtiöt että lopulliset osakkeenomistajat asuvat, asema ei siten
ole rinnastettavissa sen jäsenvaltion asemaan, jossa asuu sellainen yhtiö, joka jakaa osinkoa ulkomailla asuvalle yhtiölle,
joka vuorostaan jakaa ne lopullisille osakkeenomistajilleen, sillä jälkimmäisessä tapauksessa jäsenvaltio toimii lähtökohtaisesti
ainoastaan jaettujen voittojen lähdevaltion ominaisuudessaan.
66     Tässä jälkimmäisessä tapauksessa ainoastaan silloin, kun jäsenvaltiossa asuva yhtiö jakaa osinkoa toisessa jäsenvaltiossa
asuvalle yhtiölle ja tämän viimeksi mainitun yhtiön osakkeenomistajat puolestaan asuvat ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa,
kyseisen ensimmäisen jäsenvaltion on mainittujen osakkeenomistajien asuinvaltiona varmistettava edellä mainitussa asiassa
Lenz ja edellä mainitussa asiassa Manninen esitetyn periaatteen, josta muistutettiin tämän tuomion 55 kohdassa, mukaisesti,
että näiden osakkeenomistajien ulkomailta asuvalta yhtiöltä saamia osinkoja kohdellaan verotuksessa vastaavalla tavalla kuin
maassa asuvan osakkeenomistajan maassa asuvalta yhtiöltä saamia osinkoja.
67     Kuten tämän tuomion 30 kohdasta ilmenee, lopullisen osakkeenomistajan asuinvaltion ominaisuudessa toimivalla jäsenvaltiolla
tällaisessa tapauksessa oleva velvollisuus ei ole ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymysten kohteena.
68     Kuitenkin silloin, kun jäsenvaltio yksipuolisesti tai sopimusteitse kantaa tuloveroa sekä maassa asuvilta osakkeenomistajilta
että ulkomailla asuvilta osakkeenomistajilta osingoista, joita nämä saavat maassa asuvalta yhtiöltä, mainittujen ulkomailla
asuvien osakkeenomistajien tilanne muistuttaa maassa asuvien osakkeenomistajien tilannetta.
69     Pääasiassa kyseessä olevien kansallisten toimenpiteiden osalta asia on näin, kuten tämän tuomion 15 kohdassa todettiin, kun
Yhdistyneen kuningaskunnan tekemässä verosopimuksessa määrätään, että osakkeenomistajana oleva toisessa verosopimusvaltiossa
asuva yhtiö saa täyden tai osittaisen yhtiöveron hyvityksen osingoista, joita se saa Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvalta
yhtiöltä.
70     Jos yhtiön, joka on tuottanut jaettavan voiton, asuinjäsenvaltio päättää käyttää verotusvaltaansa sekä tässä valtiossa tuotetun
voiton että ulkomailla asuvien yhtiöiden mainitusta valtiosta saaman osinkotulon osalta, pelkästään siitä, että tämä sama
valtio käyttää verotusvaltaansa, aiheutuu – toisessa jäsenvaltiossa tapahtuvasta verottamisesta riippumatta – ketjuverotuksen
vaara. Tällaisessa tapauksessa osinkoa jakavan yhtiön asuinvaltion on varmistettava, että ulkomailla asuvia osakkeenomistajina
olevia yhtiöitä kohdellaan vastaavalla tavalla kuin maassa asuvia osakkeenomistajina olevia yhtiöitä suhteessa kyseisen valtion
kansallisessa oikeudessa säädettyyn järjestelyyn ketjuverotuksen välttämiseksi tai vähentämiseksi, jotta ulkomailla asuviin
osinkoa saaviin yhtiöihin ei kohdistu sijoittautumisvapauden rajoitusta, joka on EY 43 artiklan mukaan lähtökohtaisesti kielletty.
71     Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on kussakin tapauksessa tutkia, onko tätä velvollisuutta noudatettu, ja sen on tarvittaessa
otettava huomioon sen verosopimuksen määräykset, jonka mainittu jäsenvaltio on tehnyt osakkeenomistajana olevan yhtiön asuinvaltion
kanssa (ks. vastaavasti asia C-265/04, Bouanich, tuomio 19.1.2006, Kok. 2006, s. I-923, 51–55 kohta).
72     Edellä esitetystä seuraa, että jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa silloin, kun maassa asuva yhtiö jakaa osinkoa eikä verosopimusta
ole, myönnetään ainoastaan maassa asuville osinkoa saaville yhtiöille yhtiöveron hyvitys, joka vastaa yhtiön, joka on tuottanut
jaetut voitot, ennakkoon maksaman yhtiöveron osuutta, ja jossa ulotetaan tämä yhtiöveron hyvitys ainoastaan maassa asuviin
lopullisiin osakkeenomistajiin, ei ole kyse EY 43 artiklassa kielletystä syrjinnästä.
73     Koska edeltävissä kohdissa esitettyjä toteamuksia sovelletaan samalla tavalla ulkomailla asuviin osakkeenomistajina oleviin
yhtiöihin, jotka ovat saaneet osinkoa sellaisen omistusosuuden perusteella, joka ei anna niille selvää vaikutusvaltaa maassa
asuvan osinkoa jakavan yhtiön päätöksiin eikä mahdollisuutta määrätä sen toiminnasta, tällaisella lainsäädännöllä ei rajoiteta
myöskään pääomien vapaata liikkuvuutta EY 56 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
74     Ensimmäisen kysymyksen a kohtaan on siis vastattava, että EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa se, että kun
jäsenvaltiossa asuva yhtiö jakaa osinkoa, mainittu valtio myöntää osinkoa saaville yhtiöille, jotka myös asuvat tässä valtiossa,
yhtiöveron hyvityksen, joka vastaa osinkoa jakavan yhtiön jaetusta voitosta maksaman veron osuutta, mutta ei myönnä kyseistä
yhtiöveron hyvitystä toisessa jäsenvaltiossa asuville osinkoa saaville yhtiöille, jotka eivät ole velvollisia maksamaan veroa
kyseisestä osingosta tässä ensimmäisessä valtiossa.
Ensimmäisen kysymyksen b–d kohta
75     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisen kysymyksensä b–d kohdassa, onko EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa
ristiriidassa se, että jäsenvaltio soveltaa muiden jäsenvaltioiden kanssa tekemiään verosopimuksia, joiden nojalla silloin,
kun maassa asuva yhtiö jakaa osinkoa, tietyissä jäsenvaltioissa asuvat saajayhtiöt eivät saa yhtiöveron hyvitystä, kun taas
tietyissä toisissa jäsenvaltioissa asuville osinkoa saaville yhtiöille myönnetään osittainen yhtiöveron hyvitys.
76     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tässä yhteydessä myös, saako jäsenvaltio soveltaa verosopimuksen niin sanottua
etuja rajoittavaa määräystä, jonka nojalla kyseinen jäsenvaltio ei myönnä yhtiöveron hyvitystä toisena sopimuspuolena olevassa
jäsenvaltiossa asuvalle yhtiölle, jossa määräysvaltaa käyttää yhtiö, joka asuu jossain muussa valtiossa, jonka kanssa ensimmäinen
jäsenvaltio on tehnyt verosopimuksen, jossa ei määrätä, että tässä muussa valtiossa asuva saajayhtiö saa osingonjaon yhteydessä
yhtiöveron hyvityksen, ja onko tältä osin merkitystä sillä, käyttääkö toisessa verosopimusvaltiossa asuvassa osinkoa saavassa
yhtiössä määräysvaltaa jäsenvaltiossa asuva vai kolmannessa maassa asuva yhtiö.
77     Tämän tuomion 37–40 kohdassa esitetyistä syistä pääasiassa kyseessä olevia kansallisia toimenpiteitä on tarkasteltava sekä
sijoittautumisvapauden että pääomien vapaan liikkuvuuden kannalta.
78     Pääasian kantajien mukaan liikkumisvapauksien kanssa on ristiriidassa se, että jäsenvaltio myöntää verotuksellisen edun yhden
jäsenvaltion kansalaisille samalla, kun se epää tämän edun toisen jäsenvaltion kansalaisilta. Pääasian kantajat viittaavat
edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska annetun tuomion 26 kohtaan ja väittävät, ettei tällaisen edun myöntäminen
voi riippua toisen sopimusvaltion myöntämien vastavuoroisten etujen olemassaolosta.
79     Pääasian kantajat korostavat, että tietyn jäsenvaltion kanssa tehdyssä verosopimuksessa myönnettyjen etujen ulottaminen luonnollisiin
henkilöihin tai oikeushenkilöihin, joiden osalta sovelletaan toista verosopimusta, ei vaikuttaisi kahdenvälisten verosopimusten
järjestelmään. On nimittäin erotettava toisistaan yhtäältä jäsenvaltioiden oikeus jakaa verotustoimivaltansa, jotta vältetään
saman tulon kaksinkertainen verotus useissa jäsenvaltioissa, ja toisaalta jäsenvaltioiden täten jaetun verotustoimivallan
käyttäminen. Vaikka erilainen kohtelu on perusteltua, jos se on seurausta verosopimuksissa verotustoimivallan osalta olevista
eroista, joilla muun muassa heijastetaan asianomaisten jäsenvaltioiden verojärjestelmien eroja, jäsenvaltio ei voi pääasian
kantajien mukaan käyttää toimivaltaansa valikoivasti ja mielivaltaisesti taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi
tai vähentämiseksi.
80     Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, Saksan hallitus, Ranskan hallitus, Irlanti, Italian hallitus, Alankomaiden hallitus ja
komissio sitä vastoin riitauttavat väitteen, jonka mukaan jäsenvaltio voi myöntää toisessa jäsenvaltiossa asuville suojaa
taloudellista kaksinkertaista verotusta vastaan ainoastaan, jos se myöntää samaa suojaa myös muissa jäsenvaltioissa asuville.
Jos tämä väite hyväksyttäisiin, olemassa olevien verosopimusten taustalla oleva tasapaino ja vastavuoroisuus kärsisivät, verovelvolliset
voisivat välttyä helpommin verosopimusten niiden määräysten soveltamiselta, joilla pyritään veron kiertämisen ehkäisemiseen,
ja tällä olisi vaikutuksia verovelvollisten oikeusvarmuuteen.
81     Tältä osin on muistutettava, että koska yhteisössä ei ole toteutettu yhtenäistämis- eikä yhdenmukaistamistoimenpiteitä kaksinkertaisen
verotuksen poistamiseksi, jäsenvaltiot ovat edelleen toimivaltaisia määrittämään tulojen verotusperusteet välttääkseen tarvittaessa
sopimusteitse kaksinkertaisen verotuksen. Tässä yhteydessä jäsenvaltiot voivat tekemissään kahdenvälisissä sopimuksissa vahvistaa
liittymätekijät, joiden perusteella verotustoimivalta jakaantuu (ks. em. asia Gilly, tuomion 24 ja 30 kohta; em. asia Saint-Gobain
ZN, tuomion 57 kohta; em. asia D, tuomion 52 kohta ja em. asia Bouanich, tuomion 49 kohta).
82     Pääasian kantajat tuovat ilmi erilaisen kohtelun, joka kohdistuu yhtiöihin, jotka eivät asu Yhdistyneessä kuningaskunnassa,
sen vuoksi, että kyseisen jäsenvaltion tiettyjen muiden jäsenvaltioiden kanssa tekemissä verosopimuksissa määrätään yhtiöveron
hyvityksestä yhtiöille, jotka asuvat mainituissa jäsenvaltioissa, kun taas Yhdistyneen kuningaskunnan muiden jäsenvaltioiden
kanssa tekemissä verosopimuksissa ei määrätä tästä.
83     Sen määrittämiseksi, onko tällainen erilainen kohtelu syrjivää, on tutkittava, ovatko asianomaiset ulkomailla asuvat yhtiöt
kyseessä oleviin toimenpiteisiin nähden objektiivisesti keskenään rinnastettavissa olevissa tilanteissa.
84     Kuten yhteisöjen tuomioistuin muistutti edellä mainitussa asiassa D antamansa tuomion 54 kohdassa, kahdenvälisen verosopimuksen
soveltamisala rajoittuu siinä mainittuihin luonnollisiin henkilöihin ja oikeushenkilöihin.
85     Sen välttämiseksi, että jaettua voittoa verotetaan sekä osinkoa jakavan yhtiön asuinjäsenvaltiossa että osinkoa saavan yhtiön
asuinjäsenvaltiossa, kussakin Yhdistyneen kuningaskunnan tekemässä verosopimuksessa määrätään verotustoimivallan jakamisesta
kyseisen jäsenvaltion ja toisen verosopimusvaltion välillä. Tietyissä näistä verosopimuksista ei määrätä, että osingosta,
jonka ulkomailla asuva yhtiö saa tässä jäsenvaltiossa asuvalta yhtiöltä, kannetaan veroa, kun taas toisissa verosopimuksissa
määrätään tällaisesta veron kantamisesta. Tässä viimeksi mainitussa tapauksessa verosopimuksissa määrätään kunkin verosopimuksen
omien edellytysten mukaisesti yhtiöveron hyvityksestä ulkomailla asuvalle osinkoa saavalle yhtiölle.
86     Kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, jota valtaosa muista yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksia esittäneistä hallituksista
tukee tältä osin, huomauttaa, edellytykset, joilla näissä verosopimuksissa myönnetään yhtiöveron hyvitys maassa asuvalta yhtiöltä
osinkoa saaville toisessa verosopimusvaltiossa asuville yhtiöille, vaihtelevat sekä kyseessä olevien kansallisten verojärjestelmien
erityispiirteiden mukaan että sen mukaan, milloin verosopimukset on neuvoteltu ja miten laajasti kyseessä olevat jäsenvaltiot
ovat asioista sopineet.
87     Tilanteet, joissa Yhdistynyt kuningaskunta myöntää yhtiöveron hyvityksen toisessa verosopimusvaltiossa asuville yhtiöille,
jotka saavat osinkoa Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvalta yhtiöltä, ovat niitä, joissa Yhdistynyt kuningaskunta on myös
varannut itselleen oikeuden kantaa näiltä yhtiöiltä mainituista osingoista veroa. Verokanta, jota Yhdistynyt kuningaskunta
voi tällaisessa tapauksessa soveltaa, vaihtelee olosuhteiden mukaan, muun muassa sen mukaan, määrätäänkö verosopimuksessa
täydestä vai osittaisesta yhtiöveron hyvityksestä. Tällaisessa verosopimuksessa määrätty oikeus yhtiöveron hyvitykseen on
siis suoraan yhteydessä kyseisessä verosopimuksessa määrättyyn verokantaan (ks. vastaavasti asia C-58/01, Océ Van der Grinten,
tuomio 25.9.2003, Kok. 2003, s. I-9809, 87 kohta).
88     Siten tietyissä Yhdistyneen kuningaskunnan tekemissä verosopimuksissa määrätyn kaltaista yhtiöveron hyvityksen myöntämistä
toisessa verosopimusvaltiossa asuvalle yhtiölle, joka saa osinkoa maassa asuvalta yhtiöltä, ei voida arvioida mainittujen
verosopimusten muista osista irrallaan olevana etuna, vaan se on erottamaton osa kyseisiä sopimuksia ja vaikuttaa osaltaan
niiden yleiseen tasapainoon (ks. vastaavasti em. asia D, tuomion 62 kohta).
89     Tämä pätee myös verosopimusten määräyksiin, joiden mukaan tällaisen yhtiöveron hyvityksen myöntämisen edellytyksenä on se,
ettei toisessa verosopimusvaltiossa asuvaa yhtiötä omista suoraan tai välillisesti yhtiö, joka asuu sellaisessa jäsenvaltiossa
tai kolmannessa maassa, jonka kanssa Yhdistynyt kuningaskunta on tehnyt sellaisen verosopimuksen, jossa ei määrätä yhtiöveron
hyvityksestä.
90     Vaikka tällaisissa määräyksissä viitataan sellaisen yhtiön tilanteeseen, joka ei asu sopimuspuolena olevassa jäsenvaltiossa,
niitä sovelletaan ainoastaan henkilöihin, jotka asuvat toisessa näistä jäsenvaltioista, ja ne ovat erottamaton osa kyseessä
olevia verosopimuksia, koska ne vaikuttavat näiden verosopimusten yleiseen tasapainoon.
91     Se, että vastavuoroiset oikeudet ja velvollisuudet koskevat ainoastaan jommassakummassa sopimuspuolena olevassa jäsenvaltiossa
asuvia henkilöitä, on kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehtyjen kahdenvälisten sopimusten luonnollinen seuraus. Tästä
johtuu, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvan yhtiön jakaman osingon verottamisen osalta yhtiö, joka asuu jäsenvaltiossa,
joka on tehnyt Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa verosopimuksen, jossa ei määrätä yhtiöveron hyvityksestä, ei ole samassa
tilanteessa kuin yhtiö, joka asuu jäsenvaltiossa, joka on tehnyt verosopimuksen, jossa tästä määrätään (ks. vastaavasti em.
asia D, tuomion 61 kohta).
92     Tästä seuraa, että sijoittautumisvapautta koskevat perustamissopimuksen määräykset eivät ole esteenä sille, että jäsenvaltion
toisen jäsenvaltion kanssa tekemässä verosopimuksessa määrättyä sellaista oikeutta yhtiöveron hyvitykseen, joka on jälkimmäisessä
valtiossa asuvilla yhtiöillä, jotka saavat osinkoa ensimmäisessä valtiossa asuvalta yhtiöltä, ei uloteta yhtiöihin, jotka
asuvat jossain muussa jäsenvaltiossa, jonka kanssa ensimmäinen valtio on tehnyt verosopimuksen, jossa ei määrätä tällaisesta
oikeudesta.
93     Koska tällaisessa tilanteessa ei ole kyse maassa asuvalta yhtiöltä osinkoa saaviin ulkomailla asuviin yhtiöihin kohdistuvasta
syrjinnästä, edellisessä kohdassa oleva päätelmä pätee myös perustamissopimuksen pääomien vapaata liikkuvuutta koskevien määräysten
osalta.
94     Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen kysymyksen b–d kohtaan on vastattava, että EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa
se, että jäsenvaltio ei ulota sellaista oikeutta yhtiöveron hyvitykseen, josta määrätään toisen jäsenvaltion kanssa tehdyssä
verosopimuksessa ja joka on tässä toisessa valtiossa asuvilla yhtiöillä, jotka saavat osinkoa ensimmäisessä valtiossa asuvalta
yhtiöltä, yhtiöihin, jotka asuvat jossain muussa jäsenvaltiossa, jonka kanssa se on tehnyt verosopimuksen, jossa ei määrätä
tällaisesta kyseisessä muussa valtiossa asuvilla yhtiöillä olevasta oikeudesta.

Toinen kysymys
95     Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

Oikeudenkäyntikulut
96     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa se, että kun jäsenvaltiossa asuva yhtiö jakaa osinkoa, mainittu valtio
myöntää osinkoa saaville yhtiöille, jotka myös asuvat tässä valtiossa, yhtiöveron hyvityksen, joka vastaa osinkoa jakavan
yhtiön jaetusta voitosta maksaman veron osuutta, mutta ei myönnä kyseistä yhtiöveron hyvitystä toisessa jäsenvaltiossa asuville
saajayhtiöille, jotka eivät ole velvollisia maksamaan veroa kyseisestä osingosta tässä ensimmäisessä valtiossa.
2)
EY 43 ja EY 56 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa se, että jäsenvaltio ei ulota sellaista oikeutta yhtiöveron hyvitykseen,
josta määrätään toisen jäsenvaltion kanssa tehdyssä kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevassa sopimuksessa ja joka
on tässä toisessa valtiossa asuvilla yhtiöillä, jotka saavat osinkoa ensimmäisessä valtiossa asuvalta yhtiöltä, yhtiöihin,
jotka asuvat jossain muussa jäsenvaltiossa, jonka kanssa se on tehnyt kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskevan sopimuksen,
jossa ei määrätä tällaisesta kyseisessä muussa valtiossa asuvilla yhtiöillä olevasta oikeudesta.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.