CELEX: 62006CJ0017
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Prekių ženklai
Pirmosios direktyvos 89/104/EEB 5 straipsnio 1 dalies a punktas ir 6 straipsnio 1 dalies a punktas
Registruoto prekių ženklo savininko teisė uždrausti trečiajam asmeniui naudoti prekių ženklui tapatų žymenį
Žymens naudojimas kaip firmos vardo, komercinio pavadinimo ar iškabos
Trečiojo asmens teisė naudoti savo vardą

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos 89/104/EEB direktyvos valstybių
narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, 1989, p. 1; toliau ? direktyva) 5 straipsnio 1 dalies
išaiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas sprendžiant ginčą tarp
Céline SA
ir
Céline SARL
dėl pastarosios naudojamo firmos vardo „Céline“ ir iškabos „Céline“.

Teisinis pagrindas
Direktyvos 5 straipsnio, pavadinto „Prekių ženklo suteikiamos teisės“, 1, 3 ir 5 dalyse numatoma:
„1.      Įregistruotas prekių ženklas suteikia savininkui išimtines teises į jį. Savininkas turi teisę uždrausti trečiosioms šalims
be jo sutikimo naudoti prekybos veikloje:
a)      bet kokį žymenį, tapatų prekių ženklui, kuriuo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios toms prekėms arba paslaugoms, kurioms
prekių ženklas įregistruotas;
b)      bet kokį žymenį, kai dėl savo tapatumo ar panašumo į jo prekių ženklą ir dėl šiuo ženklu ir žymeniu žymimų prekių arba paslaugų
tapatumo ar panašumo yra tikimybė, kad visuomenė gali juos supainioti dėl žymens asocijavimosi su prekių ženklu.
<…>
3. Vadovaujantis 1 ir 2 dalių nuostatomis, galima,
inter alia
, uždrausti:
a)      tokiu žymeniu ženklinti prekes arba jų įpakavimą;
b)      siūlyti prekes, išleisti jas į rinką arba tuo tikslu sandėliuoti tokiu žymeniu paženklintas prekes arba siūlyti ar teikti
juo paženklintas paslaugas;
c)      importuoti ar eksportuoti tokiu žymeniu paženklintas prekes;
d)      naudoti tokį žymenį komercinės veikos dokumentacijoje arba reklamoje.
<…>
5.      1–4 dalių nuostatos neturės įtakos jokios valstybės narės nuostatoms dėl apsaugos prieš žymens naudojimą kitais nei prekių
ar paslaugų atskyrimo tikslais, jeigu dėl tokio žymens naudojimo be tinkamos priežasties nesąžiningai pasinaudojama prekių
ženklo privalumais arba pažeidžiami prekių ženklo skiriamieji požymiai ar pakenkiama jo geram vardui.“
Direktyvos 6 straipsnio, pavadinto „Prekių ženklo suteikiamų teisių apribojimas“, 1 dalyje numatoma:
„Prekių ženklas nesuteikia jo savininkui teisės uždrausti trečiajai šaliai prekybos veikloje naudoti:
a)      savo vardą arba adresą;
<…>
su sąlyga, kad toks naudojimas neprieštarauja sąžiningai praktikai pramoninėje ir komercinėje veikloje.“ (Pataisytas vertimas)

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Bendrovės
Céline SA
, įsteigtos tokiu pavadinimu 1928 m. liepos 9 d., pagrindinė veikla yra drabužių ir mados aksesuarų gamyba bei prekyba jais.
1948 m. balandžio 19 d. ši bendrovė įregistravo žodinį prekių ženklą CÉLINE, kurio registracija paskui buvo nuolat atnaujinama
(pastarąjį kartą 1998 m. kovo 6 d.), žymėti visoms peržiūrėtoje ir pataisytoje 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartyje dėl
tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti numatytoms 1?42 klasių prekėms, įskaitant „rūbus ir avalynę“.
1950 m. rugsėjo 25 d. Nansi verslo ir įmonių registre Adrien Grynfogiel įregistravo vyrų ir moterų aprangos verslą su iškaba
„Céline“.

Céline SARL
pareiškė, kad teisę naudoti pavadinimą „Céline“ ji gavo iš A. Grynfogiel per vienas paskui kitą buvusius šios įmonės valdytojus. Ši bendrovė įregistruota verslo ir įmonių
registre 1992 m. sausio 31 d., siekiant šiuo pavadinimu verstis gatavų drabužių, apatinio trikotažo, kailių, aprangos ir įvairių
aksesuarų prekybos verslu.
Sužinojusi apie tai,
Céline SA
padavė
Céline SARL
į teismą, kad būtų nutraukti prekių ženklo CÉLINE pažeidimai ir nesąžiningos konkurencijos veiksmai neteisėtai naudojant firmos vardą „Céline“ bei iškabą „Céline“ ir kad jai būtų atlyginta žala.
2005 m. birželio 27 d. Sprendimu
tribunal de grande instance de Nancy
patenkino visus
Céline SA
reikalavimus ir uždraudė
Céline SARL
atskirai ar derinyje bet kokiems tikslams naudoti žodį „Céline“, nurodė jai pakeisti savo firmos vardą ir pasirinkti tokį žodį, kuris negalėtų būti painiojamas su ankstesniu prekių ženklu
CÉLINE bei iškaba „Céline“, bei priteisė iš jos 25 000 eurų žalai
Céline SA
atlyginti.
2005 m. liepos 4 d.
Céline SARL
padavė dėl šio sprendimo apeliacinį skundą
cour d’appel de Nancy
, tvirtindama, kad ankstesniam žodiniam prekių ženklui tapataus žymens naudojimas, kaip firmos vardo ar iškabos, nėra pažeidimas,
nes nei firmos vardu, nei iškaba nesiekiama žymėti prekių ar paslaugų, ir kad bet kuriuo atveju visuomenė negali būti klaidinama
dėl atitinkamų prekių kilmės dėl
Céline SA
užimamos ypatingos padėties drabužių ir prabangos aksesuarų rinkoje.

Cour d’appel de Nancy
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar direktyvos <...> 5 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad tai, jog trečiasis asmuo be sutikimo naudoja registruotą
prekių ženklą kaip firmos vardą, komercinį pavadinimą arba iškabą prekiaudamas tapačiomis prekėmis, yra šio prekių ženklo
naudojimas komercinėje veikloje, kurį ženklo savininkas turi teisę uždrausti remdamasis savo išimtinėmis teisėmis?“

Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar tai, jog trečiasis asmuo be sutikimo
naudoja registruotą prekių ženklą kaip firmos vardą, komercinį pavadinimą arba iškabą prekiaudamas prekėmis, tapačiomis prekėms,
kurioms įregistruotas prekių ženklas, yra toks naudojimas, kurį prekių ženklo savininkas turi teisę uždrausti pagal direktyvos
5 straipsnio 1 dalį.

Dėl direktyvos 5 straipsnio 1 dalies a punkto aiškinimo
Pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį įregistruotas prekių ženklas suteikia jo savininkui išimtines teises į
jį. Pagal šios dalies a punktą šios teisės leidžia savininkui uždrausti trečiosioms šalims be jo sutikimo naudoti prekybos
veikloje bet kokį žymenį, tapatų prekių ženklui, kuriuo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios toms prekėms arba paslaugoms,
kurioms prekių ženklas įregistruotas. Kitos direktyvos nuostatos, pavyzdžiui, 6 straipsnis nustato tam tikrus prekių ženklo
suteikiamų teisių apribojimus.
Siekiant išvengti prekių ženklo savininkui suteikiamos apsaugos skirtumų skirtingose valstybėse, Teisingumo Teismas turi pateikti
vienodą direktyvos 5 straipsnio 1 dalies, ypač joje esančios „naudojimo“ sąvokos, išaiškinimą (2002 m. lapkričio 12 d. Sprendimo
Arsenal Football Club
, C‑206/01, Rink. p. I‑10273, 45 punktas ir 2007 m. sausio 25 d. Sprendimo
Adam Opel
, C‑48/05, Rink. p. I‑0000, 17 punktas).
Kaip matyti iš Teisingumo Teismo praktikos (minėtas sprendimas
Arsenal Football Club
; 2004 m. lapkričio 16 d. Sprendimas
Anheuser-Busch
, C‑245/02, Rink. p. I‑10989 ir minėtas sprendimas
Adam Opel
), remdamasis direktyvos 5 straipsnio 1 dalies a punktu registruoto prekių ženklo savininkas gali uždrausti trečiajam asmeniui
naudoti jo prekių ženklui tapatų žymenį, tik jei tenkinamos šios keturios sąlygos:
–        žymuo turi būti naudojamas prekybos veikloje,
–        jis turi būti naudojamas be prekių ženklo savininko sutikimo,
–        žymuo turi būti naudojamas prekėms ar paslaugoms, kurios yra tapačios prekėms ar paslaugoms, kurioms prekių ženklas įregistruotas,
–        naudojimas turi kenkti ar galėtų pakenkti prekių ženklo funkcijoms ir ypač jo pagrindinei funkcijai ? užtikrinti vartotojams
prekių ar paslaugų kilmę.
Pagrindinėje byloje akivaizdu, kad tapatus prekių ženklui žymuo buvo naudojamas prekybos veikloje siekiant ekonominės naudos,
o ne asmeniniams tikslams (pagal analogiją žr. minėtų sprendimų
Arsenal Football Club
40 punktą ir
Adam Opel
18 punktą ).
Taip pat akivaizdu, kad šis žymuo buvo naudojamas be prekių ženklo savininko pagrindinėje byloje sutikimo.
Tačiau
Céline SARL
nesutinka, kad nagrinėjamam prekių ženklui tapatus žymuo naudojamas „prekėms“ direktyvos 5 straipsnio 1 dalies a punkto prasme.
Iš direktyvos 5 straipsnio struktūros matyti, kad žymens naudojimas prekėms ar paslaugoms šio straipsnio 1 ir 2 dalių prasme
reiškia naudojimą siekiant atskirti tas prekes ar paslaugas, o šio straipsnio 5 dalyje kalbama apie „žymens naudojimą kitiems
negu prekių ar paslaugų atskyrimas tikslams“ (1999 m. vasario 23 d. Sprendimo
BMW
, C‑63/97, Rink. p. I‑905, 38 punktas).
Tačiau firmos vardu, komerciniu pavadinimu ar iškaba iš esmės nesiekiama atskirti prekių ar paslaugų (šiuo klausimu žr. 2002 m.
lapkričio 21 d. Sprendimo
Robelco
, C‑23/01, Rink. p. I‑10913, 34 punktą ir minėto sprendimo
Anheuser-Busch
64 punktą). Firmos vardo tikslas yra identifikuoti bendrovę, o komercinio pavadinimo ar iškabos tikslas ? žymėti verslą.
Todėl kai firmos vardo, komercinio pavadinimo ar iškabos naudojimas tik identifikuoja bendrovę ar žymi verslą, negalima teigti,
kad jis yra skirtas „prekėms ar paslaugoms“ direktyvos 5 straipsnio 1 dalies prasme.
Tačiau kai trečiasis asmuo prekes, kuriomis jis prekiauja, ženklina žymeniu, kuris yra firmos vardas, komercinis pavadinimas
ar iškaba, toks žymuo naudojamas „prekėms“ direktyvos 5 straipsnio 1 dalies prasme (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
Arsenal Football Club
41 punktą ir
Adam Opel
20 punktą).
Be to, net ir neženklinant, kai trečiasis asmuo naudoja tokį žymenį taip, kad atsiranda ryšys tarp trečiojo asmens žymens
? firmos vardo, komercinio pavadinimo ar iškabos ? ir trečiojo asmens parduodamų prekių arba teikiamų paslaugų, toks žymuo
yra naudojamas „prekėms ar paslaugos“ šios nuostatos prasme.
Pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar
Céline SARL
žymuo „Céline“ yra naudojamas minėtoms prekėms direktyvos 5 straipsnio 1 dalies prasme.
Galiausiai
Céline SARL
teigia, kad visuomenė negali būti klaidinama dėl nagrinėjamų prekių kilmės.
Kaip priminta šio sprendimo 16 punkte, kai trečiasis asmuo be sutikimo naudoja registruotam prekių ženklui tapatų žymenį prekėms
ar paslaugoms, kurios yra tapačios prekėms ar paslaugoms, kurioms prekių ženklas įregistruotas, toks naudojimas gali būti
uždraustas pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalies a punktą, tik jeigu jis kenkia ar gali pakenkti prekių ženklo funkcijoms
ir ypač jo pagrindinei funkcijai ? užtikrinti vartotojams prekių ar paslaugų kilmę.
Taip yra, kai trečiasis asmuo naudoja žymenį savo prekėms ar paslaugoms taip, kad vartotojai gali jį suprasti kaip nurodantį
atitinkamų prekių ar paslaugų kilmę. Tokiu atveju tokio žymens naudojimas gali kelti pavojų pagrindinei prekių ženklo funkcijai,
nes prekių ženklas gali atlikti savo, kaip pagrindinio sąžiningos konkurencijos sistemos, kurią EB sutartis siekia sukurti
ir išlaikyti, elemento, vaidmenį tik tada, kai jis užtikrina, jog visos juo žymimos prekės ar paslaugos buvo pagamintos ar
suteiktos kontroliuojant vienai įmonei, kuri gali būti laikoma atsakinga už jų kokybę (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Arsenal Football Club
48 punktą ir jame nurodomą teismo praktiką bei 56?59 punktus).
Pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar
Céline SARL
žymens „Céline“ naudojimas kenkia arba gali pakenkti prekių ženklo CÉLINE funkcijoms ir ypač jo pagrindinei funkcijai.

Dėl direktyvos 6 straipsnio 1 dalies a punkto aiškinimo
Pagal nusistovėjusią praktiką Teisingumo Teismas turi pateikti nacionaliniam teismui visapusišką Bendrijos teisės aiškinimą,
kuris gali būti naudingas sprendimui šio teismo nagrinėjamoje byloje priimti, neatsižvelgiant į tai, ar nacionalinis teismas
apie tai užsimena savo pateiktuose klausimuose (minėto sprendimo
Adam Opel
31 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal direktyvos 6 straipsnio 1 dalies a punktą prekių ženklas nesuteikia jo savininkui
teisės uždrausti trečiajam asmeniui prekybos veikloje naudoti savo vardą arba adresą su sąlyga, kad toks naudojimas neprieštarauja
sąžiningai praktikai pramoninėje ir komercinėje veikloje.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad ši nuostata neapsiriboja tik fizinių asmenų vardais (minėto sprendimo
Anheuser-Busch
77?80 punktai).
Tuo atveju, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, kad
Céline SA
turi teisę pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalies a punktą
Céline SARL
uždrausti naudoti žymenį „Céline“, siekiant šiam teismui padėti išspręsti jo nagrinėjamą ginčą reikėtų išsiaiškinti, ar esant
tokiai situacijai, kokia susiklostė pagrindinėje byloje, direktyvos 6 straipsnio 1 dalies a punktas leidžia prekių ženklo
savininkui uždrausti trečiajam asmeniui naudoti jo prekių ženklui tapatų žymenį kaip firmos vardą ar komercinį pavadinimą.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad direktyvos 6 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta naudojimo „neprieštaraujant sąžiningai
praktikai pramoninėje ir komercinėje veikloje“ sąlyga iš esmės reiškia pareigą sąžiningai elgtis teisėtų prekių ženklo savininko
interesų atžvilgiu (minėto sprendimo
Anheuser-Busch
82 punktas).
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad vertinant, ar sąžiningo naudojimo sąlyga yra tenkinama, pirmiausia reikia atsižvelgti
į tai, kiek atitinkama visuomenė ar bent jau nemaža jos dalis trečiojo asmens naudojamą vardą suvokia kaip nurodantį ryšį
tarp trečiojo asmens prekių ar paslaugų ir prekių ženklo savininko arba asmens, kurį prekių ženklo savininkas įgaliojo naudoti
prekių ženklą, ir, antra, kiek apie tai turėjo būti žinoma trečiajam asmeniui. Kita aplinkybė, į kurią reikia atsižvelgti
atliekant šį vertinimą, yra tai, ar aptariamas prekių ženklas valstybėje narėje, kurioje jis įregistruotas ir kurioje prašoma
jį apsaugoti, turi tam tikrą gerą vardą, kuriuo galėtų pasinaudoti trečiasis asmuo parduodamas savo prekes ar paslaugas (minėto
sprendimo
Anheuser-Busch
83 punktas).
Kad galėtų konkrečiai nustatyti, ar
Céline SARL
gali būti pripažinta nesąžiningai konkuruojančia su
Céline SA
, nacionalinis teismas turėtų bendrai įvertinti visas svarbias pagrindinės bylos aplinkybes (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Anheuser-Busch
84 punktą).
Atsižvelgiant į visus nurodytus argumentus, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: jei trečiasis asmuo be sutikimo naudoja
ankstesniam prekių ženklui taptų firmos vardą, komercinį pavadinimą arba iškabą prekiaudamas prekėmis, tapačiomis prekėms,
kurioms įregistruotas šis prekių ženklas, jo savininkas pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalies a punktą turi teisę uždrausti
tokį naudojimą, jei tai yra naudojimas prekėms, kuris kenkia ar gali pakenkti prekių ženklo funkcijoms.
Tokiu atveju direktyvos 6 straipsnio 1 dalies a punktas gali neleisti jo uždrausti tik tada, kai trečiasis asmuo žymenį kaip
firmos vardą ar komercinį pavadinimą naudoja laikydamasis sąžiningos praktikos pramoninėje ir komercinėje veikloje.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
Jei trečiasis asmuo be sutikimo naudoja ankstesniam prekių ženklui tapatų firmos vardą, komercinį pavadinimą arba iškabą prekiaudamas
prekėmis, tapačiomis prekėms, kurioms įregistruotas šis prekių ženklas, jo savininkas pagal 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios
Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti 5 straipsnio 1 dalies
a punktą turi teisę uždrausti tokį naudojimą, jei tai yra naudojimas prekėms, kuris kenkia ar gali pakenkti prekių ženklo
funkcijoms.
Tokiu atveju direktyvos 6 straipsnio 1 dalies a punktas gali neleisti jo uždrausti tik tada, kai trečiasis asmuo žymenį kaip
firmos vardą ar komercinį pavadinimą naudoja laikydamasis sąžiningos praktikos pramoninėje ir komercinėje veikloje.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.