CELEX: 62008FJ0099
Viešoji tarnyba
Atviras konkursas

Ieškiniu, kurio faksimilę Tarnautojų Teismo kanceliarija gavo 2008 m. gruodžio 12 d. (originalas gautas 2008 m. gruodžio 15 d.),
R. Di Prospero prašo panaikinti Europos Bendrijų personalo atrankos tarnybos (EPSO) sprendimą, kuriuo jai neleista pateikti
paraiškos dalyvauti konkurse EPSO/AD/117/08, remiantis kartu 2008 m. sausio 23 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
paskelbtu pranešimu apie konkursą (OL C 16 A, p. 1), numatančiu atvirų konkursų EPSO/AD/116/08 (AD 8 lygio administratorių
įdarbinimas kovos su sukčiavimu srityje) ir EPSO/AD/117/08 (AD 11 lygio vyriausiųjų administratorių įdarbinimas toje pačioje
srityje) organizavimą (toliau – pranešimas apie konkursą), ir EPSO 2008 m. vasario 26 d. ir 27 d. ieškovei adresuotais elektroniniais
laiškais.

Teisinis pagrindas
Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – PTN) 4 straipsnyje nurodyta:
„Pareigūnai nepaskiriami į tarnybą ir nepaaukštinami darbe jokiais tikslais, išskyrus laisvos darbo vietos užėmimą, kaip numatyta
šiuose Tarnybos nuostatuose.
Apie laisvas darbo vietas institucijoje pranešama tos institucijos personalui, jei paskyrimų tarnyba nusprendžia, kad tą laisvą
darbo vietą reikia užimti.
Jeigu laisvos darbo vietos negalima užpildyti perkeliant pareigūną, paskiriant pareigūną į pareigybę pagal 45a straipsnį ar
paaukštinant pareigūno pareigas, apie tai pranešama kitų institucijų darbuotojams ir (arba) organizuojamas vidaus konkursas.“
PTN 27 straipsnyje įtvirtinta:
„Priimant į darbą siekiama užtikrinti, kad institucijai dirbtų aukščiausio lygio sugebėjimų, darbingumo ir patikimumo pareigūnai,
parinkti iš Bendrijų valstybių narių piliečių iš kuo platesnės geografinės teritorijos.
Jokios konkrečios valstybės narės piliečiams tarnybos neskiriamos.“
Pareigūnų nuostatų 29 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Prieš užpildydama laisvą darbo vietą institucijoje, Paskyrimų tarnyba visų pirma atsižvelgia į šiuos dalykus:
a)      ar postas gali būti užimtas:
i) perkeliant pareigūną ar
ii) paskiriant pareigūną 45a straipsnyje nustatyta tvarka arba
iii) paaukštinant darbe
institucijos viduje;
b) ar buvo gauta prašymų perkelti iš to paties lygio pareigūnų kitose institucijose, ir (arba) rengti konkursą institucijos
viduje, kuriame galėtų dalyvauti tik pareigūnai ir laikini darbuotojai, kaip apibrėžta kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo
sąlygų 2 straipsnyje;
ir tada laikosi konkursų tvarkos, pagal kurią įvertinama kvalifikacija arba rengiami testai, arba ir įvertinama kvalifikacija,
ir rengiami testai. III priede nustatoma konkurso tvarka.
Tos tvarkos taip pat galima laikytis siekiant sudaryti rezervą priimant į darbą ateityje.“
Pagal PTN III priedo 1 straipsnio 1 dalį:
„1. Konkurso skelbimą parengia paskyrimų tarnyba, pasitarusi su Jungtiniu komitetu.
Jame turi būti nurodyti šie dalykai:
a) konkurso pobūdis (institucijos vidaus konkursas, institucijų vidaus konkursas, atviras konkursas, tam tikrais atvejais,
dviem ar daugiau institucijų bendri konkursai);
b) konkurso tipas (kai taikomos arba užduotys [kai atsižvelgiama į kvalifikaciją], arba testai [rengiami testai], arba ir
užduotys [atsižvelgiama į kvalifikaciją], ir testai [rengiami testai]);
c) pareigos ir užduotys, kurias toje tarnyboje reikia atlikti ir siūloma pareigų grupė bei lygis;
d) tarnybos nuostatų 5 straipsnio 3 dalyje nustatyti reikalavimai dėl diplomų ir kitų oficialias kvalifikacijas įrodančių
dokumentų arba toms pareigoms užimti reikalingos patirties;
e) jeigu konkurse taikomi testai, nurodoma, kokio jie bus pobūdžio ir kaip jie bus vertinami;
f) atitinkamais atvejais – kalbų mokėjimas, būtinas dėl tam tikro pareigų pobūdžio;
g) tam tikrais atvejais – amžiaus riba ir bet koks amžiaus ribos pratęsimas, jeigu taikoma Bendrijų tarnautojams, dirbusiems
ne mažiau kaip vienerius metus;
h) galutinė paraiškų dalyvauti konkurse pateikimo data;
i) visos išimtys pagal Tarnybos nuostatų 28 straipsnio a punktą.
<...>“
Pranešime apie konkursą numatytas atvirų konkursų EPSO/AD/116/08 ir EPSO/AD/117/08 įdarbinti atitinkamai AD 8 lygio administratoriams
ir AD 11 lygio vyriausiuosius administratoriams kovos su sukčiavimu srityje organizavimas. Kartu EPSO toje pačioje kovos su
sukčiavimu srityje organizavo konkursą EPSO/AST/45/08 įdarbinti AST 4 lygio padėjėjams, pranešimas apie kurį taip pat buvo
paskelbtas 2008 m. sausio 23 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(OL C 16 A, p. 16).
Pranešimo apie konkurso I dalies „Darbo pobūdis ir dalyvavimo konkurse sąlygos“ penkta pastraipa (toliau – ginčijama nuostata)
suformuluota taip:
„Kandidatų dėmesys atkreipiamas į tai, kad konkursų (EPSO/AD116/08, EPSO/AD/117/08 ir EPSO/AST/45/08) egzaminai gali būti
organizuojami kartu, todėl kandidatai gali užsiregistruoti tik į vieną iš trijų konkursų. Pasirinkti reikia registruojantis
elektroniniu būdu ir šio pasirinkimo negalima pakeisti pasibaigus registracijos terminui.“
Pranešimo apie konkurso I dalies B skyriaus b punkte, skirtame specialioms dalyvavimo konkurse sąlygoms, numatyta:
„<...>
2. Profesinė patirtis
EPSO/AD/116/08
Administratoriai (AD 8)
Kandidatai privalo:
–        įgiję reikalaujamą kvalifikaciją ar gavę diplomą <...>,
(arba)
–        gavę reikalaujamą diplomą ar įgiję kvalifikaciją ir profesinę patirtį <...>
turėti mažiausia 9 metų profesinę patirtį, bent pusę jų dirbus kovos su sukčiavimu srityje.
EPSO/AD/117/08
Vyriausieji administratoriai (AD 11)
Kandidatai privalo:
–        įgiję reikalaujamą kvalifikaciją ar gavę diplomą <...>,
(arba)
–        gavę reikalaujamą diplomą ar įgiję kvalifikaciją ir profesinę patirtį <...>
turėti mažiausia 16 metų profesinę patirtį, bent pusę jų dirbus kovos su sukčiavimu srityje.
<...>“
Nustatytas terminas elektroniniu būdu užsiregistruoti į konkursus EPSO/AD/l16/08 ir EPSO/AD/117/08 pasibaigė 2008 m. vasario
26 dieną.

Faktinės bylos aplinkybės
Ieškovė, Kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) laikinoji tarnautoja, 2008 m. vasario 26 d. pateikė elektroninę paraišką dalyvauti
konkurse EPSO/AD/116/08. Vėliau ji tuo pačiu elektroniniu būdu norėjo užsiregistruoti į konkursą EPSO/AD/117/08, tačiau negalėjo
to padaryti, nes to neleido EPSO tinklalapis. Tos pačios dienos laišku ji paprašė EPSO priimti jos paraišką dalyvauti šiame
konkurse. Tą pačią dieną, t. y. vasario 26 d., EPSO pateikė jai atsakymą, jog pranešime apie konkursą nurodyta, kad kandidatai
gali pateikti paraišką dalyvauti tik viename iš trijų konkursų. Kitą dieną, 2008 m. vasario 27 d., šią informaciją EPSO patvirtino.
2008 m. gegužės 26 d. ieškovė padavė skundą dėl EPSO sprendimo neleisti pateikti paraiškos dalyvauti konkurse EPSO/AD/117/08.
2008 m. rugsėjo 2 d. raštu, praneštu 2008 m. rugsėjo 4 d., EPSO atmetė šį skundą.

Šalių reikalavimai ir procesas
Ieškovė Teismo prašo:
–        pripažinti ieškinį priimtinu,
–        panaikinti EPSO sprendimą neleisti jai pateikti paraiškos dalyvauti konkurse EPSO/AD/117/08,
–        priteisti iš Europos Bendrijų Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Taikydamas proceso organizavimo priemones, kurių buvo imtasi pagal Procedūros reglamento 56 straipsnį ir apie kurias šalims
buvo pranešta 2009 m. balandžio 6 d. laišku, Teismas paprašė Komisijos pateikti tam tikrų patikslinimų. Komisija įvykdė šį
prašymą per nustatytą terminą.

Šalių argumentai
Grįsdama savo reikalavimus dėl panaikinimo ieškovė nurodo du ieškinio pagrindus. Pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su PTN
4 ir 29 straipsnių ir III priedo 1 straipsnio pažeidimu, nes ginčijamoje nuostatoje „netiesiogiai, bet akivaizdžiai“ įtvirtinta
papildoma dalyvavimo konkurse sąlyga, kurios nėra numatyta PTN ir kurios pagal šiuos nuostatus neleidžiama taikyti. Antrasis
pagrindas susijęs su PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos ir iš jos kylančių jai įgyvendinti skirtų principų pažeidimu, nes,
ieškovės nuomone, dėl ginčijamos nuostatos, pirma, neleidžiama įdarbinti „aukščiausio lygio sugebėjimų, darbingumo ir patikimumo“
darbuotojus ir, antra, sudaroma kliūtis įdarbinti „iš kuo platesnės <...> teritorijos“.
Komisija pirmiausia nurodžiusi, kad iš tikrųjų ieškovė pareiškė prieštaravimą dėl ginčijamos nuostatos teisėtumo, o po to,
būtent per posėdį, užginčijusi ieškovės suinteresuotumą pareikšti ieškinį, reikalauja atmesti ieškinio pagrindus kaip nepagrįstus.
Ji teigia, kad ginčijama nuostata neprieštarauja PTN 27 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytam tikslui ir buvo priimta laikantis
tarnybos interesų bei proporcingumo ir gero administravimo principų.

Tarnautojų teismo vertinimas

Dėl suinteresuotumo pareikšti ieškinį
Komisija netiesiogiai rašytiniuose pareiškimuose ir tiesiogiai per posėdį iškėlė ieškovės suinteresuotumo pareikšti ieškinį
klausimą. Ji iš esmės teigė, kad ieškovė bet kuriuo atveju neatitiko specialių dalyvavimo konkurse EPSO/AD/117/08 reikalavimų,
susijusių su profesine patirtimi, neturėdama 16 metų profesinės patirties, nes jos disertacijos parengimo laikotarpis negali
būti įskaičiuotas į šią patirtį.
Šiuo klausimu ieškovės paraiškoje dalyvauti konkurse EPSO/AD/116/08 nurodyta, kad ji turi 13 metų ir 6 mėnesių profesinę patirtį,
iš kurių 9 metų ir 2 mėnesių – kovos su sukčiavimu srityje, neįskaitant 3 doktorantūros metų, iš kurių 2 metus ji dirbo asistente
universitete. Be to, iš bylos medžiagos matyti, kad 2008 m. vasario 1 d. (t. y. prieš užsiregistruodama į konkursą) ieškovė
EPSO paklausė, ar į šį doktorantūros laikotarpį gali būti atsižvelgta kaip į profesinę patirtį, ir kad EPSO atsakė jai, jog
šį klausimą nagrinės atrankos komisija.
Pagal teismo praktiką reikalaujamos profesinės patirties sąvoka turi būti aiškinama išimtinai atsižvelgiant į atitinkamo konkurso
tikslus, kurie kyla iš bendrojo darbo užduočių aprašo (žr. 2008 m. gegužės 22 d. Sprendimo
Pascual‑García prieš Komisiją
, F‑145/06, Rink. VT, I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 64 punktą).
Iš tikrųjų atsakydama į proceso organizavimo priemones, Komisija nurodė, jog vertindama, ar leisti kandidatams dalyvauti konkursuose
EPSO/AD/116/08 ir EPSO/AD/117/08, atrankos komisija nusprendė, kad reikalaujama profesine patirtimi laikytina „faktiškai įgyta
profesinė patirtis, paprastai pagrįsta darbo sutartimi“, ir kad į disertacijos rengimo laikotarpį neatsižvelgiama, išskyrus
„laiko dalį, dirbtą pagal darbo sutartį, pavyzdžiui asistentu universitete“. Vis dėlto, kadangi neleidimas ieškovei dalyvauti
konkurse EPSO/AD/117/08 pagrįstas ne atrankos komisijos sprendimu, kuriuo pripažįstama, kad ieškovės patirtis neatitinka 16 metų
profesinės patirties reikalavimo, o paprastu negalėjimu užsiregistruoti į šį konkursą dėl EPSO įdiegtos kompiuterinės registracijos
į nagrinėjamus konkursus (nurodytus šio sprendimo 6 punkte) sistemos, kuris buvo patvirtintas ir paaiškintas EPSO 2008 m.
vasario 26 d. ir 27 d. laiškuose, vien Komisijos aukščiau nurodyto argumento nepakanka tam, kad Teismas atmestų ieškinį kaip
nepriimtiną dėl to, kad nėra suinteresuotumo jį pareikšti.
Pirma, Komisija nepateikė nei raštiško atrankos komisijos patvirtinimo, kuris pagrįstų jos argumentą dėl disertacijos rengimo
laikotarpio neįskaitymo į profesinę patirtį, nei kitų įrodymų, pavyzdžiui, konkrečių į ieškovės atvejį panašių ar identiškų
atvejų pavyzdžių, t. y. atvejų, kai kandidatai buvo užsiregistravę į konkursą EPSO/AD/117/08, bet paraiškos buvo atmestos
dėl to, kad jie neatitiko profesinės patirties reikalavimo, nes į šią profesinę patirtį nebuvo įtrauktas disertacijos rengimo
laikotarpis, kuriuo nebuvo dirbta asistentu universitete pagal darbo sutartį. Atvirkščiai, per posėdį ieškovė teigė, kad tarp
konkursą EPSO/AD/117/08 laimėjusių asmenų buvo vienas kandidatas, kaip profesinę patirtį nurodęs vienerius studijų  „law school“
Anglijoje metus. Komisija to nepatvirtino, bet ir nepaneigė, o tik nurodė, kad gali šią informaciją patikrinti.
Antra, tiesa, kad konkurso atrankos komisija iš principo turi diskreciją vertindama kandidatų profesinę patirtį kaip dalyvavimo
konkurse sąlygą tiek šios patirties pobūdžio ir trukmės, tiek jos reikšmingumo užimamoms pareigoms požiūriu, o Bendrijos teismas,
vykdydamas teisėtumo kontrolę, turi apsiriboti patikrinimu, ar naudojantis šia diskrecija nebuvo padaryta akivaizdi klaida
(žr. minėto Sprendimo
Pascual-García prieš Komisiją
55 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Vis dėlto, net darant prielaidą, kad nagrinėjamu atveju atrankos komisija nusprendė,
jog daktaro disertacijos rengimui skirtas laikas neįskaitomas į profesinę patirtį, šis sprendimas buvo priimtas, ir jo buvo
laikomasi tų kandidatų, kurių paraiškos buvo priimtos, atžvilgiu (kurių profesinės patirties reikalavimų atitikmenį komisija
išnagrinėjo) ir bet kuriuo atveju neatsižvelgiant į konkretų ieškovės atvejį (ar, prireikus, į kitų asmenų, kuriems taip pat
nebuvo leista užsiregistruoti į konkursą EPSO/AD/117/08). Tikėtina, kad šių asmenų, įskaitant ieškovę, profesinė patirtis
buvo ypatinga, dėl to atrankos komisija būtų galėjusi kitaip įvertinti profesinės patirties reikalavimą. Taigi negalima atmesti
galimybės, kad jei atrankos komisija būtų išnagrinėjusi ieškovės (ar kitų asmenų, kuriems nebuvo leista užsiregistruoti) profesinę
patirtį, ji arba būtų priėmusi kitą sprendimą, pripažindama galimybę atsižvelgti į tam tikrą disertacijos rengimo neturint
atlyginamo darbo sutarties laikotarpį, kad ir su sąlyga (pavyzdžiui, kad laikas, skirtas vien disertacijos rengimui, neturi
viršyti tam tikros dalies laiko, kurį, rengdamas disertaciją, suinteresuotasis asmuo dirbo atlyginamą darbą kaip asistentas
universitete ar kitas darbuotojas), arba būtų taikiusi išimtis konkrečiais atvejais (pavyzdžiui, jei disertacijos tema buvo
labai glaudžiai susijusi su pranešime apie konkursą nurodyta sritimi).
Trečia, nors atsakydamas į panašų klausimą Teismas, prieš nuspręsdamas, ar doktorantūros studijų laikotarpis buvo teisingai
įskaičiuotas į profesinį patirtį, aiškiai atsižvelgė į tai, kad nagrinėjama mokslo tiriamoji veikla buvo ne tik faktiškai
atliekama, bet ir atlyginama, nei Teismo motyvai, nei sprendimo, priimto atsižvelgiant į konkrečias faktines aplinkybes, formuluotė
neleidžia pateikti aiškinimo, jog tam, kad darbas, susijęs su disertacijos rengimu, būtų pripažintas profesine patirtimi,
jo dalis visuomet turi būti atlyginama veikla, ir kad priešingas atrankos komisijos sprendimas būtų akivaizdi klaida (žr.
minėto Sprendimo
Pascual-García prieš Komisiją
57, 65 ir 66 punktus).
Ketvirta, atmetus ieškinį kaip nepagrįstą dėl suinteresuotumo jį pareikšti nebuvimo, iš ieškovės būtų atimta teisė, kad pati
atrankos komisija, atsižvelgdama į jos pateiktoje paraiškoje esančią informaciją, išnagrinėtų bendrą klausimą, ar į disertacijos
rengimo laikotarpį galima atsižvelgti kaip į pranešime apie konkursą reikalaujamą profesinę patirtį; juolab, kad dėl atrankos
komisijos diskrecijos vertinti profesinę patirtį šiuo klausimu nėra aiškios ir visuotinai taikomos teismų praktikos ir kad
pati EPSO gavusi ieškovės klausimą negalėjo į jį atsakyti, o tik nurodė, jog šį klausimą išnagrinės atrankos komisija (žr.
šio sprendimo 18 punktą).
Todėl daroma išvada, kad ieškinys priimtinas.

Dėl reikalavimo panaikinti

Dėl PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos ir teismų praktikos, susijusios su diskrecija ir tarnybos interesais
Neginčijama, kad PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos, pagal kurią priimant į darbą siekiama užtikrinti, kad institucijai dirbtų
aukščiausio lygio sugebėjimų, darbingumo ir patikimumo pareigūnai, nuostatos pagrįstos svarbiausiu tikslu, kad kiekvienas
Bendrijų pareigūnas turėtų aukščiausio lygio sugebėjimų.
Iš tikrųjų Paskyrimų tarnyba turi didelę diskreciją nustatyti laisvoms pareigoms keliamus tinkamumo kriterijus ir remdamasi
šiais kriterijais bei tarnybos interesais apibrėžti konkurso organizavimo sąlygas bei tvarką (žr. 2005 m. vasario 15 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo
Pyres prieš Komisiją
, T‑256/01, Rink. VT p. I‑A‑23 ir II‑99, 36 punktą ir 2006 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Blackler prieš Parlamentą
, T‑420/04, Rink. VT p. I‑A‑2‑185 ir II‑A‑2‑943, 45 punktą bei jame nurodytą teismų praktiką). Bendrijos teismo manymu, PTN
4 ir 29 straipsniai Paskyrimų tarnybai suteikia kelias galimybes įgyvendinti šią diskreciją priimant į laisvas pareigas institucijoje.
Be to, PTN III priedo 1 straipsniu Paskyrimų tarnybai suteikiama didelė diskrecija organizuojant konkursą (žr. 1990 m. lapkričio
8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Bataille ir kt. prieš Parlamentą
, T‑56/89, Rink. p. II‑597, 42 punktą).
Vis dėlto institucijų naudojimasis suteikta diskrecija konkurso organizavimo srityje, ypač nustatant paraiškų priėmimo sąlygas,
turi atitikti privalomas PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos nuostatas. Iš esmės PTN „27 straipsnio pirmoje pastraipoje imperatyviai
nustatomas įdarbinimo tikslas“ (žr. minėto Sprendimo
Bataille ir kt. prieš Parlamentą
48 punktą ir 1997 m. kovo 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
de Kerros ir Kohn-Bergé prieš Komisiją
, T‑40/96 ir T‑55/96, Rink. VT p. I‑A‑47 ir II‑135, 40 punktą; šie sprendimai taip pat susiję su PTN 29 straipsnio 1 dalimi).
Būtent dėl dalyvavimo konkurse sąlygų, nepaisant net institucijos pareigos, pirma, naudotis pasirinkimo teise, turima dėl
didelės diskrecijos, atsižvelgiant į laisvoms pareigoms keliamus reikalavimus ir apskritai į tarnybos interesą, ir, antra,
nustatyti pakankamą ryšį tarp ginčijamos nuostatos ir šių reikalavimų bei tarnybos intereso (žr. minėtų Sprendimo
Noonnan prieš Komisiją
, T‑60/92, Rink. p. II‑215, 43 punktą ir Sprendimo
de Kerros ir Kohn-Bergé prieš Komisiją
42 punktą), buvo nuspręsta, kad PTN 27 straipsnio pirma pastraipa ir toliau taikoma Paskyrimų tarnybai ir laisvoms pareigoms
keliamais reikalavimais bei tarnybos interesu galima remtis tik visiškai laikantis šios nuostatos (minėto sprendimo
de Kerros ir Kohn-Bergé prieš Komisiją
51 punktas). Taigi dalyvavimo bet kuriame konkurse sąlygos, pagrįstos nurodytais reikalavimais ir interesu, bet kuriuo atveju
turi atitikti PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos nuostatas.
Vis dėlto, nors kandidatų registraciją į konkursą ribojančios nuostatos gali apriboti institucijos galimybes įdarbinti geriausius
kandidatus PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos prasme, tai nereiškia, kad kiekviena nuostata, kurioje numatytas toks apribojimas,
prieštarauja šiam straipsniui. Iš esmės administracijos diskrecija organizuojant konkursus ir apskritai tarnybos interesas
suteikia institucijai teisę nustatyti, jos manymu, tinkamas sąlygas, kuriomis, nors ir apribojamas kandidatų dalyvavimas konkurse
ir tikriausiai užsiregistravusių kandidatų skaičius, tačiau nekeliama grėsmė tikslui užtikrinti aukščiausio lygio sugebėjimų,
darbingumo ir patikimumo kandidatų PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos prasme registraciją.
Pavyzdžiui, dėl trejų metų laikinojo tarnautojo profesinės patirties sąlygos, kurią Komisija, atsižvelgdama į tai, kad „pripažinta,
jog laikinieji tarnautojai turi aukščiausio lygio sugebėjimų, reikalaujamų pagal PTN 27 straipsnio pirmą pastraipą“, įtraukė
į pranešimą apie priėmimą į nuolatinę tarnybą, Pirmosios instancijos teismas pripažino šią sąlygą atitinkančia PTN, be kita
ko, nurodydamas, kad tarnautojai, kuriems buvo leista dalyvauti priėmimo į nuolatinę tarnybą procedūroje, „dirbdami laikinaisiais
tarnautojais įrodė <...> nusipelnę“ galimybės būti priimtais į nuolatinę tarnybą (minėto Sprendimo
de Kerros ir Kohn-Bergé prieš Komisiją
45 ir 47 punktai).
Atvirkščiai, jei dėl kandidatų dalyvavimą konkurse ribojančių sąlygų kyla šio sprendimo 30 punkte nurodyta grėsmė pažeisti
tikslą užtikrinti aukščiausio lygio sugebėjimų, darbingumo ir patikimumo kandidatų registraciją, tokios sąlygos laikomos prieštaraujančiomis
PTN 27 straipsnio pirmai pastraipai.
Pavyzdžiui, pirma ir kiek tai susiję būtent su tarnybos interesu, buvo nuspręsta, kad kiek šio sprendimo 31 punkte nurodytoje
trejų metų tarnybos stažo sąlygoje papildomai numatyta, kad tarnybos institucijoje laikotarpis turi būti nepertraukiamas,
ši papildoma sąlyga akivaizdžiai buvo pagrįsta tik praktinio pobūdžio sunkumais, su kuriais institucija susidūrė organizuodama
vidaus konkursus, dėl didelio tarnautojų, kurie atitiko įprastą trejų metų tarnybos stažo sąlygą, skaičiaus, ir todėl ji nesuderinama
su PTN 27 straipsnio pirma pastraipa ir negali būti laikoma teisėtu tarnybos interesu (minėto Sprendimo
de Kerros ir Kohn-Bergé prieš Komisiją
48–51 punktai). Iš to matyti, kad tarnybos interesu negali būti pagrįsti praktinio pobūdžio argumentai, susiję su praktiniais
konkursų organizavimo ir eigos sunkumais.
Antra, apskritai buvo nuspręsta, kad neleidimas konkurse dalyvauti institucijos laikiniesiems tarnautojams, įdarbintiems ne
iš rezervo sąrašų, kurie buvo sudaryti pasibaigus atviriems konkursams, nėra tinkamas būdas pasiekti PTN 27 straipsnio pirmoje
pastraipoje numatytą tikslą ir net galėtų sukelti priešingą šio straipsnio tikslui rezultatą, kai konkurse negalės dalyvauti
kandidatas, kuris turi tą pačią ar net aukštesnę kvalifikaciją nei kiti kandidatai, kuriems buvo leista dalyvauti konkurse
(žr. minėto Sprendimo
Bataille ir kt. prieš Parlamentą
48 punktą). Be to, tarnybos interesas negali pateisinti institucijos sprendimo suteikti galimybę dalyvauti vidaus konkurse
tik savo laikiniesiems tarnautojams, o ne pareigūnams, atsižvelgiant būtent į tai, kad bet kurios įdarbinimo procedūros pabaigoje
turi būti paskirti aukščiausio lygio sugebėjimų, darbingumo ir patikimumo pareigūnai, nes nėra informacijos, kad pareigūnų,
kuriems nebuvo leista dalyvauti konkurse, sugebėjimai nėra to paties ar aukštesnio lygio nei atitinkamų laikinųjų tarnautojų
sugebėjimai (žr. 1998 m. lapkričio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Carrasco Benítez prieš Komisiją
, T‑294/97, Rink. VT p. I‑A‑601 ir II‑1819, 51 punktą).
Iš to darytina išvada, kad tam, kad būtų pripažinta teisėta, kiekviena dalyvavimo konkurse sąlyga turi atitikti du reikalavimus:
pirma, ji turi atitikti laisvoms pareigoms keliamus reikalavimus ir apskritai tarnybos interesą, ir, antra, atitikti PTN 27 straipsnio
pirmos pastraipos tikslą. Nors dažniausia šie reikalavimai sutampa, vis dėlto jie susiję su skirtingomis koncepcijomis.

Dėl nagrinėjamo atvejo
Pirmiausia reikia pažymėti, kad ieškovė reikalavimams dėl EPSO sprendimo nepriimti paraiškos dalyvauti konkurse EPSO/AD/117/08
pagrįsti nurodydama ieškinio pagrindą dėl PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos pažeidimo iš tikrųjų pateikia prieštaravimą
dėl ginčijamos nuostatos teisėtumo.
Toliau būtina pateikti dvi bendras pastabas dėl atvejo, kai kartu organizuojami du ar daugiau konkursų (ar kelios to paties
konkurso dalys) užimti laisvoms pareigoms toje pačioje Bendrijos veiklos srityje, kurie skiriasi tik skirtingu šioje srityje
reikalaujamo išsilavinimo ir (arba) profesinės patirties lygiu ir atitinkamai skirtinga pareigų kategorija ir lygiu. Taip
yra nagrinėjamu atveju, kai EPSO/AD/116/08, EPSO/AD/117/08 ir EPSO/AST/45/08 konkursai buvo organizuojami kartu, kad būtų
užimtos atitinkamai laisvos padėjėjų (AST 4), administratorių (AD 8) ir vyriausiųjų administratorių (AD 11) pareigos OLAF
labai konkrečioje kovos su sukčiavimu srityje.
Pirma pastaba susijusi būtent su konkursais, organizuojamais tiksliai apibrėžtoje Bendrijos veiklos srityje, kaip nagrinėjamu
atveju. Ją sudaro du teiginiai. Pirma, nors neginčytina, kad dėl kandidatams suteiktos galimybės tuo pačiu metu dalyvauti
kartu organizuojamuose keliuose konkursuose (ar konkurso dalyse) būtų leista į kiekvieną konkursą užsiregistruoti daug didesniam
kandidatų skaičiui ir įdarbinti pareigūnus „iš kuo platesnės <...> teritorijos“, kurios būtinybė ne kartą buvo pripažinta
teismų praktikoje (1965 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Rauch prieš Komisiją
, 16/64, Rink. p. 179, 190; 2003 m. sausio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Angioli prieš Komisiją
, T‑53/00, Rink. VT p. I‑A‑13 ir II‑73, 50 punktas ir 2006 m. lapkričio 8 d. Sprendimo
Chetcuti prieš Komisiją
, T‑357/04, Rink. VT p. I‑A‑2‑255 ir II‑A‑2‑1323, 48 punktas), darant prielaidą, kad konkurso sritis yra tiksliai apibrėžta,
šis skaičius paprastai neturėtų būti itin didelis. Antra, jei poreikis surasti ir įdarbinti geriausius kandidatus, be abejo,
gali būti geriau patenkintas, kai konkurse leidžiama dalyvauti visiems dalyvavimo sąlygas atitinkantiems kandidatams, ši išvada
dar labiau pasitvirtina kalbant apie labai tiksliai apibrėžtų Bendrijos veiklos sričių konkursus, nes asmenų, kurie atitiktų
pranešime apie konkurse reikalaujamus išsilavinimą ir profesinę patirtį šiose srityse, skaičius pats savaime yra nedidelis.
Antra pastaba susijusi su galimu kandidatų elgesiu esant galimybei tuo pačiu metu užsiregistruoti į kartu organizuojamus kelis
konkursus (ar konkurso dalis). Jei abstrakčiai negalima numatyti, kaip kandidatai pasinaudos šia galimybe, reikia pripažinti,
kad tie kandidatai, kurie atitinka tik mažesnio lygio sugebėjimų reikalaujančio konkurso sąlygas, negalėtų pagrįsti jokio
suinteresuotumo užsiregistruoti į aukštesnio lygio sugebėjimų reikalaujančius konkursus, taigi neturėtų jokios priežasties
to daryti (nes galėtų tikėtis tik to, kad jų paraiška dėl reikalavimų neatitikimo bus atmesta), todėl klausimas kyla tik dėl
tų kandidatų, kurių išsilavinimas ir profesinė patirtis „beveik“ atitinka aukščiausius reikalavimus nustatančių konkursų sąlygas
(tokioje padėtyje yra ieškovė nagrinėjamoje byloje). Tačiau tokių kandidatų dalis, palyginti su visais kandidatais, paprastai
yra nedidelė. Žinoma, kalbant apie kandidatus, atitinkančius aukščiausius reikalavimus nustatančių konkursų sąlygas, taigi
ir žemesnio lygio konkurso sąlygas, galima teigti (tai per posėdį padarė Komisija), kad ypač esant ekonominei krizei ir atsižvelgiant
į karjeros institucijose privalumus, jie išsaugo suinteresuotumą dalyvauti ir žemesnio lygio konkurse, nes tai padidintų jų
galimybes būti priimtiems į darbą Bendrijos institucijose. Vis dėlto taip pat tikėtina, kad didelė dalis šių kandidatų (ypač
tų, kurių sugebėjimai ir profesinė patirtis aiškiai viršija mažesnius reikalavimus nustatančio konkurso minimalias sąlygas)
būtent dėl aukšto jų kvalifikacijos ir profesinės patirties lygio norės dalyvauti tik tuose konkursuose, dalyvavimo kuriuose
sąlygos yra sunkesnės, o pareigos, į kurias priimama, pirma, leidžia būti priskirtiems aukščiausiam lygiui ir, antra, reikalauja
aukščiausio lygio sugebėjimų, bei, galiausiai, susijusios su didesne atsakomybe. Be to, neįrodyta (atliekant tyrimus, statistiškai
ir pan.), kad daug šių kandidatų iš tikrųjų būtų dalyvavę mažesnio lygio konkurse, kuris galėtų suteikti jiems nebent galimybę
dirbti jų studijų, išsilavinimo ir profesinės patirties lygį, paprastai aukštesnį, neatitinkantį darbą.
Nagrinėjamoje byloje, pirma, nebuvo ginčijama, kad dėl galimybės kartu užsiregistruoti į konkursus EPSO/AD/116/08, EPSO/AD/117/08
ir EPSO/AST/45/08 į kiekvieną konkursą užsiregistruotų didesnis kandidatų skaičius ir, antra, kad ginčijama nuostata ribojamas
potencialių kandidatų dalyvavimas šiuose konkursuose. Iš tiesų, nors gali būti, kad dėl ginčijamos nuostatos kandidatui iš
karto ir tiesiogiai nedraudžiama dalyvauti nagrinėjamuose konkursuose, nes, kaip nurodo Komisija, dėl šios sąlygos kandidatas
tik turi pasirinkti konkursą, vis dėlto ši nuostata trukdo kandidatui užsiregistruoti į vieną iš nurodytų konkursų, nors jis
turi tų pačių ar net didesnių gebėjimų nei kiti kandidatai, kuriems buvo leista jame dalyvauti. Tokioje situacijoje yra kandidatai,
atitinkantys dalyvavimo konkurse EPSO/AD/117/08 sąlygas, užsiregistravę į vieną iš AD lygio konkursų ir negalėję užsiregistruoti
į kitą konkursą, bei tie, kurie, kaip ieškovė, atitiko dalyvavimo konkurse EPSO/AD/116/08 sąlygas, tačiau abejodami dėl dalyvavimo
konkurse EPSO/AD/117/08 sąlygomų atitikimo, užsiregistravo tik į pirmą konkursą ir negalėjo išbandyti galimybių kitame.
Vis dėlto reikia išnagrinėti, ar šioje byloje ginčijamos nuostatos nustatytas apribojimas patenka į šio sprendimo 30 punkte
nurodytus atvejus ir apskritai atitinka dvigubą 35 punkte nurodytą sąlygą, t. y., ar apribodama kandidatų dalyvavimą konkurse
ir tikriausiai užsiregistravusių kandidatų skaičių, ji pateisinama laisvoms pareigoms keliamais reikalavimais, būtent tarnybos
interesu, ir atitinka PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos tikslą.
Komisija į šį klausimą atsako teigiamai, pateikdama kelis motyvus, kuriais siekia įrodyti, kad ginčijama nuostata pateisinama
tarnybos interesu. Komisijos nuomone, dėl ginčijamos nuostatos, pirmiausia, sutrumpėjo atrankos ir įdarbinimo procedūra, antra,
buvo sudarytos vienodos konkurencijos sąlygos į kiekvieną konkursą užsiregistravusių kandidatų grupei, trečia, buvo išvengta
situacijos, kai tie patys kandidatai laimi abu AD lygio konkursus, ketvirta, buvo išvengta rizikos, susijusios su datomis
egzaminų, kurie galėjo būti organizuoti tą pačią dieną skirtinguose konkursuose, penkta, užtikrinta kandidatų lygybė, nes
kai kurie iš jų turėjo galimybę imti atostogas ir dalyvauti visuose konkursuose, o kiti to padaryti negalėjo ir buvo priversti
pasirinkti konkursą, šešta, buvo išvengta papildomų patalpų nuomos ir įrangos pirkimo išlaidų bei klausimų parengimo išlaidų,
nes klausimus rengia ir teikia Komisijai institucijoje nedirbantys ekspertai, imdami mokestį už kiekvieną klausimą, kuris,
beje, yra labai didelis.
Pirmam motyvui negalima pritarti, nes nors greitų atrankos ir įdarbinimo procedūrų tikslas gali būti kildinamas iš tarnybos
intereso, jei jis nėra tik organizacinio pobūdžio (žr. šio sprendimo 33 punktą), nebuvo teigiama ir juolab įrodyta, kad šios
bylos aplinkybėmis šis tikslas neprieštarauja PTN 27 straipsnio pirmai pastraipai, kurios privalomas pobūdis buvo daug kartų
patvirtintas teismų praktikoje. Atvirkščiai, Komisijos argumentą galima aiškinti tik taip, kad ji greitos procedūros tikslui
suteikė pirmenybę palyginti su aukščiausio lygio sugebėjimų turinčių kandidatų įdarbinimo tikslu PTN 27 straipsnio pirmos
pastraipos prasme. Bet kuriuo atveju laiko ekonomija, atsiradusi dėl ginčijamos nuostatos, yra santykinai ribota ir neproporcinga
šios nuostatos sukeltam PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos pažeidimui ir teisės dalyvauti konkurse apribojimui. Nereikia
pamiršti, kad grįsdama savo argumentą per posėdį Komisija pastebėjo, kad dėl didesnio į kiekvieną konkursą užsiregistravusių
kandidatų skaičiaus pailgėtų dviejų konkursų, į kuriuos ieškovė norėjo užsiregistruoti, išankstinės atrankos testų tikrinimo
trukmė, ir be kita ko stadija, per kurią kandidatai gali apskųsti rezultatus, nes skundus gavusi institucija kiekvienu konkrečiu
atveju turi atlikti tinkamą patikrinimą. Tačiau, kaip, beje, per posėdį pripažino pati Komisija, išankstinės atrankos testų
tikrinimas yra automatinis ir kompiuterizuotas. Dėl teiginio, kad dėl galimų rezultatų apskundimo atvejų ir reikalingų patikrinimų,
kurių padaugėtų, pailgėtų procedūros trukmė, reikia nurodyti, jog šis teiginys pagrįstas nenustatyta ir jokiais Komisijos
įrodymais nepagrįsta prielaida, kad itin padidės kiekviename konkurse dalyvaujančių kandidatų skaičius (žr. šio sprendimo
38 punkte išdėstytą pirmą teiginį ir 39 punkte pateiktus samprotavimus). Taigi Komisija negali grįsti savo požiūrio argumentais,
susijusiais su poreikiu pagreitinti atrankos ir įdarbinimo procedūras.
Kaip antrą motyvą, pagrįstą tarnybos interesu, Komisija nurodo tai, kad ginčijama nuostata padėjo sudaryti vienodas konkurencijos
sąlygas į kiekvieną konkursą užsiregistravusių kandidatų grupei, nes dėl jos kandidatai turėjo pasirinkti vieną konkursą,
dėl ko buvo įmanoma organizuoti du glaudžiai susijusius konkursus užtikrinant teisingesnę konkurenciją, kad būtų gauti geriau
laisvų pareigų reikalavimus atitinkantys rezultatai. Toks motyvas galėtų atitikti PTN 27 straipsnio pirmą pastraipą tiek,
kiek aukščiausio lygio sugebėjimų, darbingumo ir patikimumo kandidatų paieška negali vykti abstrakčiai, o dėl laisvų pareigų,
kurias reikia užimti. Taigi naudodamasi jai konkurso srityje suteikta diskrecija administracija galėtų, be kita ko, manyti,
kad kandidatai, kurių kvalifikacija yra aukštesnė nei reikalauja jų užimamos pareigos, negali institucijos naudai panaudoti
savo „aukščiausio lygio sugebėjimų“ ar apskritai, kad konkurso procedūra dėl savo lyginamojo pobūdžio gali vykti tik tarp
panašių sugebėjimų turinčių kandidatų. Vis dėlto šiuo klausimu ir dėl pranešimo apie konkursą į C kategorijos pareigas (atitinkančias
vykdomąsias funkcijas, reikalaujančias vidurinio išsilavinimo ar atitinkamo lygio profesinės patirties), kuriuo konkurse nebuvo
leista dalyvauti universiteto diplomą turintiems kandidatams, atsižvelgiant į PTN 27 straipsnio pirmoje pastraipoje įtvirtintą
imperatyvųjį tikslą buvo nuspręsta, kad universiteto diplomo turėjimas nesutrukdytų šiems kandidatams atlikti su laisvomis
pareigomis susijusių užduočių ar neturėtų neigiamo poveikio suinteresuotųjų darbo kokybei ar jų darbingumui (žr. minėto sprendimo
Noonan prieš Komisiją
34 ir 38–42 punktus). Nagrinėdamas institucijos argumentą, kad, leidus dalyvauti universiteto diplomą turintiems kandidatams,
laimėjusių konkursą kitų kandidatų galėtų būti mažai ar iš viso nebūti, Bendrijos teismas nusprendė, kad jam negalima pritarti,
nes universiteto diplomą turintys kandidatai neabejotinai galėtų vykdyti konkursų laimėtojų būsimas užduotis taip pat kaip
ir kiti kandidatai ir atitikti PTN 27 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytą kriterijų (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Noonan prieš Komisiją
36 punktą). Bendrijos teismas taip pat pastebėjo, kad nors kiekvienoje vidaus konkurso procedūroje Paskyrimų tarnyba turi
nustatyti tarnybos interesą atitinkančius atrankos kriterijus, Komisija negali neleisti dalyvauti konkurse kandidatams, kuriems
taikoma ginčijama nuostata, dėl to, kad jie turi didesnių galimybių jį laimėti nei kiti kandidatai (žr. minėto sprendimo
Noonan prieš Komisiją
36 ir 37 punktus). Bendrijos teismas bet kuriuo atveju vadovavosi prielaida, kad jei kandidatai atitinka dalyvavimo konkurse
sąlygas, tai, kad jų sugebėjimai nėra vienodi ar panašūs, nėra aplinkybė, kuria užkertamas kelias šiam konkursui vykti laikantis
tikslo ir paskirties.
Šioje byloje atsižvelgiant pirmiausia į nurodytą teismo praktiką, jokia informacija neleidžia padaryti išvados, kad atitinkantys
dalyvavimo konkurse EPSO/AD/117/08 sąlygas kandidatai neturėjo sugebėjimų, kurie taip pat tiktų atlikti pareigas, į kurias
priimama organizuojant konkursą EPSO/AD/116/08, kaip ir niekas neleidžia teigti, kad tik kandidatai, atitinkantys vien dalyvavimo
konkurse EPSO/AD/116/08 sąlygas, o ne tie, kurie kartu atitiko konkurso EPSO/AD/117/08 sąlygas, turėjo geriausių sugebėjimų
atlikti pareigas, į kurias priimama organizuojant pirmą konkursą. Be to, reikia pripažinti, kad Sprendime
Noonan prieš Komisiją
naudota prielaida, priminta ir išdėstyta ankstesniame punkte, dar labiau tinka šioje byloje, nes kandidatai, atitinkantys
dalyvavimo konkursuose EPSO/AD/117/08 ir EPSO/AD/116/08 sąlygas, turi daugiau panašių nei skirtingų sugebėjimų. Palyginti
su minėtame Pirmosios instancijos teismo sprendime nagrinėjamame pranešime apie konkursą nurodytu universiteto diplomo reikalavimu,
kandidatus, atitinkančius dalyvavimo abiejuose konkursuose, nagrinėjamuose šioje byloje, sąlygas, nuo kandidatų, atitinkančių
tik konkurso EPSO/AD/116/08 sąlygas, skiria tik reikalaujama profesinės patirties trukmė. Todėl negalima teigti, kad visų
potencialių kandidatų dalyvavimas abiejuose konkursuose (ir pirmiausia konkurse EPSO/AD/116/08) sutrukdytų tam, kad konkursas
vyktų laikantis užsibrėžto tikslo, pirmiausia, objektyvios ir lyginamosios atrankos procedūros pabaigoje įdarbinti aukščiausio
lygio sugebėjimų kandidatus PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos prasme.
Trečiame nurodytame motyve Komisija teigia, kad ginčijama nuostata skirta išvengti situacijos, kuomet tie patys kandidatai
laimi abu konkursus. Nors tiesa, kad toks „sutapimo“ pavojus egzistuoja, būtent dėl to, jei tie patys asmenys būtų įrašyti
tiek į konkurso EPSO/AD/117/08, tiek į konkurso EPSO/AD/116/08 rezervo sąrašą, ir kad šiems asmenims priėmus pasiūlymą užimti
AD 11 lygio pareigas iš pirmojo sąrašo, antras AD 8 lygio pareigų sąrašas būtų baigtas administracijai neturint galimybės
patenkinti savo AD 8 lygio pareigūnų įdarbinimo poreikių, reikia pastebėti, kad tokia grėsmė egzistuoja bet kuriame EPSO organizuojamame
konkurse, nes situacija, kai vienas kandidatas įrašomas į kelių konkursų rezervo sąrašus, pasitaiko dažnai. Esant tokiai situacijai
bei siekiant išvengti galimo kandidatų trūkumo, šią grėsmę būtų galima lengvai panaikinti į rezervo sąrašą įtraukiant daugiau
kandidatų. Bet kuriuo atveju šis Komisijos nurodytas motyvas, kuriuo siekiama pagrįsti ginčijamą nuostatą, neatitinka PTN 27 straipsnio
pirmoje pastraipoje įtvirtintų tikslų ir nėra pakankamai proporcingas, kad pateisintų ginčijamos nuostatos sukeltas pasekmes,
nes galima rasti kitą mažiau dalyvavimą konkurse siekiant įsidarbinti Bendrijos institucijose ribojančią sąlygą.
Dėl ketvirto nurodyto motyvo, susijusio su egzaminų datomis, t. y., kad skirtingų konkursų egzaminai galėtų vykti tuo pačiu
metu ir kad kandidatas būtų šaukiamas tą pačią dieną atvykti į skirtingų konkursų egzaminus, iš bylos medžiagos matyti, jog
kandidatai galėjo pasirinkti išankstinės atrankos testų laikymo datą iš nurodyto 2008 m. kovo 26 d.–balandžio 9 d. laikotarpio.
Kalbant apie egzaminus raštu, kurie įvyko tą pačią dieną, t. y. 2008 m. spalio 21 d., ir egzaminus žodžiu bei atsižvelgiant
į tai, kad kandidatų, kuriems buvo leista dalyvauti šiuose egzaminuose, skaičius buvo daug mažesnis, nei dalyvavusių išankstinės
atrankos testuose kandidatų skaičius, sunku įsivaizduoti, jog šios kliūties panaikinimas taptų Komisijai sunkia ir neproporcinga
administracine našta. Iš esmės niekas Komisijai netrukdė numatyti artimas, bet skirtingas egzaminų laikymo datas. Bet kuriuo
atveju šis motyvas teisiškai nepagrįstas, nes dėl savo organizacinio pobūdžio akivaizdžiai neatitinka tarnybos intereso (žr.
šios sprendimo 33 punktą) ir prieštarauja PTN 27 straipsnio pirmai pastraipai.
Dėl tų pačių priežasčių, kurios nurodytos pirmo punkto pabaigoje, teisiškai nepagrįsti penktas ir šeštas nurodyti motyvai.
Be to, pirmasis iš jų yra vien hipotetinis, atsižvelgiant į faktinę situaciją, nes Komisija nepateikė jokio įrodymo, grįsdama
teiginį, kad kai kurie kandidatai negalėjo gauti papildomų atostogų, kad galėtų dalyvauti abiejų konkursų, į kuriuos norėjo
užsiregistruoti ieškovė, egzaminuose. Į motyvą, susijusį su papildomomis patalpų nuomos ir įrangos pirkimo išlaidomis, galima
atsakyti, kad, jei, kaip posėdyje nurodė ieškovė, o Komisija to neginčijo, 1 974 kandidatams buvo leista dalyvauti konkurse
EPSO/AD/116/08 ir 427 kandidatams – konkurse EPSO/AD/117/08, šie skaičiai parodo ir patvirtina, kad net darant prielaidą,
priešingą pirmam šio sprendimo 38 punkte išdėstytam teiginiui ir 39 punkte pateiktiems samprotavimams, jog visi kandidatai,
kuriems buvo leista dalyvauti konkurse EPSO/AD/117/08, būtų užsiregistravę į konkursą EPSO/AD/116/08 ir kad į pastarąjį užsiregistravusių
kandidatų dalis (manant, kad, kaip ir ieškovės, jų profesinė patirtis galėtų būti pripažinta pakankama, tam kad jiems būtų
leista dalyvauti priėmimo į AD 11 pareigas konkurse) taip pat užsiregistravo į konkursą EPSO/AD/117/08, papildomos patalpų
nuomos ir įrangos pirkimo bei papildomų klausimų išlaidos būtų santykinai nedidelės. Taigi galima padaryti tą pačią išvadą
kaip ir dėl pirmo motyvo, kad laiko ekonomija neproporcinga ginčijamos nuostatos sukeltiems PTN 27 straipsnio pirmos pastraipos
pažeidimui ir teisės dalyvauti konkurse apribojimui.
Samprotavimai dėl pirmo ir šešto motyvų atrodo dar labiau pagrįsti, jei, kaip buvo nurodyta per posėdį (nors, tiesa, Komisija
negalėjo to oficialiai patvirtinti), priėmimo į AD 8 lygio pareigas ir į AD 11 lygio pareigas konkursų išankstinės atrankos
testų sudėtingumo lygis buvo vienodas, o tai reiškia, kad norintis dalyvauti abiejuose konkursuose asmuo galėjo laikyti tik
vieną testą, kurio rezultatai galiotų abiem konkursams.
Be to, atsižvelgiant į Teismo argumentus, išdėstytus šio sprendimo 42‑47 punktuose, kuriais buvo atmestas kiekvienas iš Komisijos
nurodytų motyvų, aiškiai matyti, jog, net laikant šiuos motyvus vienu argumentu, jie negalėtų (būtent dėl imperatyvaus PTN
27 straipsnio pirmos pastraipos pobūdžio ir atitinkamų konkursų tiksliai apibrėžtos srities (žr., visų pirma, šio sprendimo
28 punktą ir 38 punkte pateiktą antrą teiginį) pateisinti ginčijamos nuostatos.
Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad ieškovės ieškinyje nurodytas pagrindas dėl nuostatos, pagal kurią neleidžiama
kartu užsiregistruoti į atvirus EPSO/AD/116/08 ir EPSO/AD/117/08 konkursus, skirtus įdarbinti atitinkamai AD 8 lygio administratoriams
ir AD 11 lygio vyriausiesiems administratoriams kovos su sukčiavimu srityje, prieštaravimo PTN 27 straipsnio pirmai pastraipai
yra pagrįstas.
Todėl nesant reikalo priimti sprendimą dėl antro ieškovės nurodyto ieškinio pagrindo, reikia panaikinti EPSO sprendimą, kuriuo
taikant ginčijamą nuostatą jai neleista pateikti paraiškos dalyvauti konkurse EPSO/AD/117/08.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 1 dalį, nepažeidžiant šio reglamento II dalies 8 skyriaus kitų nuostatų, pralaimėjusiai
šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal to paties straipsnio 2 dalį, kai
to reikalauja teisingumas, Teismas gali nuspręsti iš pralaimėjusios šalies priteisti tik dalį bylinėjimosi išlaidų arba nuspręsti,
kad pralaimėjusi šalis visai jų neturi padengti.
Šiuo atveju Komisija pralaimėjo bylą. Be to, ieškovė reikalavimuose aiškiai prašė priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Kadangi bylos aplinkybėmis negalima pateisinti Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalies nuostatų taikymo, iš Komisijos
reikia priteisti visas bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
TARNAUTOJŲ TEISMAS (pirmoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti Europos Bendrijų personalo atrankos tarnybos (EPSO) sprendimą, kuriuo R. Di Prospero neleista pateikti paraiškos
dalyvauti konkurse EPSO/AD/117/08.
2.
Europos Bendrijų Komisija padengia visas bylinėjimosi išlaidas.
Gervasoni
Kreppel
Tagaras
Paskelbta 2009 m. lapkričio 17 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kanclerė

Pirmininkas
W. Hakenberg

S. Gervasoni
Šį sprendimą ir jame cituojamus Bendrijos teismų sprendimus, kurie nėra paskelbti Rinkinyje, galima rasti Teisingumo Teismo
interneto svetainėje www.curia.europa.eu
*
Proceso kalba: prancūzų.