CELEX: 62007CJ0092
EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas
"Standstill" ir nediskriminavimo nuostatos
Pareiga sumokėti rinkliavą už leidimo gyventi šalyje gavimą ir jo galiojimo pratęsimą
Mokėtinos rinkliavos proporcingumas
Palyginimas su Sąjungos piliečių mokama rinkliava
Asociacijos susitarimo 9 straipsnis
Papildomo protokolo 41 straipsnio 1 dalis
Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalis ir 13 straipsnis

Sahin
, tačiau jų nuomonės skiriasi dėl išvadų, kurias reikia padaryti į jį atsižvelgus. Komisijos manymu, šį įsipareigojimų neįvykdymą
lėmė aplinkybė, kad ši valstybė narė Turkijos piliečiams taikė neproporcingą rinkliavą, palyginti su ta, kuri už panašių dokumentų
išdavimą buvo taikoma Sąjungos piliečiams. Neproporcingos rinkliavos sąvoką reikia suprasti kaip patenkančią į didesnės rinkliavos
sąvoką, pavartotą ieškinio reikalavimuose.
Nyderlandų Karalystės nuomone, iš minėto Sprendimo
Sahin
išplaukia, kad rinkliavos, kurios dydis nėra tapatus taikomos Sąjungos piliečiams rinkliavos dydžiui, taikymas Turkijos piliečiams
neprieštarauja „standstill“ nuostatoms ir kad jomis draudžiamos tik neproporcingos rinkliavos. Turkijos piliečiams taikoma
rinkliava padengiama tik dalis jų dokumentų nagrinėjimo sąnaudų, taigi ji neprieštarauja šioms nuostatoms. Be to, ši valstybė
narė mano, kad ieškinys susijęs ne su neproporcingos, o su didesnės rinkliavos nei taikoma Sąjungos piliečiams taikymu, todėl
yra nepagrįstas.
Šiuo klausimu nagrinėjant šį ieškinį iš esmės reikia remtis minėtu Sprendimu
Sahin
, kuriame Teisingumo Teismas išsakė nuomonę dėl 2002 m. Nyderlandų teisės akte įtvirtintos rinkliavos už leidimo gyventi šalyje
išdavimą ar jo galiojimo pratęsimą atitikties Sprendimo Nr. 1/80 13 straipsniui. Toje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą
pateikęs teismas nurodė, kad Turkijos darbuotojai už leidimo gyventi šalyje galiojimo pratęsimą privalėjo mokėti 169 EUR,
o Sąjungos piliečių už dokumentų gyventi šalyje išdavimą buvo reikalaujama sumokėti tik 30 EUR.
Iš minėto Sprendimo
Sahin
, būtent jo 72 ir 74 punktų, išplaukia, kad Turkijos piliečio pateiktas prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje ar prašymas
pratęsti tokio dokumento galiojimą ir Sąjungos piliečio kitoje valstybėje narėje pateiktas prašymas išduoti leidimą gyventi
šalyje yra panašūs.
Teisingumo Teismas pabrėžė, kad tokiame teisės akte, kaip antai Nyderlandų, Turkijos piliečiams neturi būti nustatytas apribojimas
Sprendimo Nr. 1/80 13 straipsnio prasme. Jis paaiškino, kad skaitant 13 straipsnį kartu su papildomo protokolo 59 straipsniu
iš jo tampa aišku, kad nors Turkijos piliečiui, kuriam taikomos šios nuostatos, neturi būti sudaromos palankesnės sąlygos
nei Sąjungos piliečiams, jam negalima nustatyti naujų neproporcingų įpareigojimų, palyginti su nustatytaisiais Sąjungos piliečiams
(minėto Sprendimo
Sahin
71 punktas).
Teisingumo Teismas nusprendė, kad 2002 m. įvesta rinkliava Turkijos piliečiams yra didelė finansinė našta, juolab kad jie
priversti dažniau nei Sąjungos piliečiai prašyti atnaujinti leidimus gyventi šalyje ir kad atmetus prašymą sumokėta suma negrąžinama.
Jis nusprendė, kad Nyderlandų vyriausybė nepateikė jokio svaraus argumento, pagrindžiančio tokį didelį Turkijos piliečiams
nustatytos rinkliavos dydžio, palyginti su nustatytąja Sąjungos piliečiams, skirtumą, ir nesutiko su šios vyriausybės teiginiu,
jog tikrinimai ir kontrolė prieš išduodant leidimą gyventi šalyje Turkijos piliečiui yra sudėtingesni ir brangesni nei tikrinimai
ir kontrolė, kuriuos būtina atlikti prieš išduodant leidimą gyventi šalyje Sąjungos piliečiui.
Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad toks teisės aktas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, yra apribojimas, draudžiamas
pagal Sprendimo Nr. 1/80 13 straipsnį, nes už prašymo išduoti leidimą gyventi šalyje arba pratęsti jo galiojimą nagrinėjimą
jame reikalaujama, kad Turkijos piliečiai, kuriems taikytinas šis 13 straipsnis, sumokėtų neproporcingo dydžio rinkliavą,
palyginti su rinkliava, panašiais atvejais renkama iš Sąjungos piliečių (žr. minėto Sprendimo
Sahin
72–74 punktus).
Į šiuos argumentus reikia atsižvelgti nagrinėjamoje byloje, susijusioje su rinkliava, taikoma Turkijos piliečiams pagal Nyderlandų
teisės aktus nuo 1994 m. už leidimų gyventi šalyje išdavimą ir jų galiojimo pratęsimą, kurios dydžiai buvo keičiami 2002,
2003 ir 2005 m. ir nurodyti šio sprendimo 13 punkte esančioje lentelėje.
Palyginti su 2002 m. Turkijos piliečiams ir Sąjungos piliečiams taikytos rinkliavos skirtumu, nustatytu byloje, kurioje buvo
priimtas minėtas Sprendimas
Sahin
, šis skirtumas dar labiau padidėjo 2003 ir 2005 metais. Be to, šiame ieškinyje nurodyti Turkijos piliečiai yra ne tik darbuotojai,
kaip anoje byloje, bet ir asmenys, ketinantys pasinaudoti įsisteigimo laisve ar laisve teikti paslaugas pagal Asociacijos
susitarimą.
Todėl įsipareigojimų pagal „standstill“ nuostatas neįvykdymą reikia nagrinėti atsižvelgiant į „standstill“ nuostatas, įtvirtintas
Sprendimo Nr. 1/80 13 straipsnyje ir papildomo protokolo 41 straipsnio 1 dalyje.
Šiuo klausimu akivaizdu, kad ginčijama rinkliava yra nauja priemonė, nes buvo įvesta po Sprendimo Nr. 1/80 įsigaliojimo, kiek
ji turi įtakos Turkijos darbuotojų padėčiai, ir po papildomo protokolo įsigaliojimo, kiek ja paveikiama Turkijos piliečių,
ketinančių pasinaudoti įsisteigimo laisve ar laisve teikti paslaugas pagal Asociacijos susitarimą, padėtis.
Vis dėlto ne visos naujos priemonės yra draudžiamos. Iš tikrųjų priemonių, vienodai taikomų Turkijos ir Sąjungos piliečiams,
priėmimas neprieštarauja „standstill“ nuostatoms. Jei tokios priemonės būtų taikomos valstybių narių piliečiams ir nebūtų
taikomos Turkijos piliečiams, pastarieji atsidurtų palankesnėje padėtyje, palyginti su Sąjungos piliečiais, o tai aiškiai
prieštarautų papildomo protokolo 59 straipsnyje, pagal kurį Turkijos Respublikai negali būti sudaromos palankesnės sąlygos
nei tos, kurias valstybės narės pagal EB steigimo sutartį sudaro viena kitai, įtvirtintam reikalavimui (šiuo klausimu žr.
minėtų Sprendimų
Soysal ir Savatli
61 punktą bei
Sahin
67 punktą).
Todėl reikia patikrinti, ar ginčijama rinkliava Turkijos piliečiams nustatomi nauji neproporcingi įsipareigojimai, palyginti
su nustatytaisiais Sąjungos piliečiams.
Pripažindama, kad anksčiau taikyta rinkliava buvo per didelė, Nyderlandų Karalystė teigia, kad Turkijos piliečiams taikytos
rinkliavos dydis grindžiamas didesnėmis jų dokumentų nagrinėjimo sąnaudomis. Šiuo klausimu reikia priminti, jog minėto Sprendimo
Sahin
73 punkte Teisingumo Teismas nepripažino, kad šiuo santykiu būtų galima pateisinti Turkijos piliečiams ir Sąjungos piliečiams
už panašių dokumentų išdavimą dideliu pripažintą nustatytos rinkliavos dydžių skirtumą.
Taigi Nyderlandų Karalystės argumentas, kad ginčijama rinkliava padengiama tik 70 % dokumentų nagrinėjimo sąnaudų, neleidžia
pateisinti tokios rinkliavos taikymo ir šios valstybės narės teiginiui, kad rinkliavos negalima laikyti neproporcinga, negalima
pritarti.
Nyderlandų Karalystė taip pat tvirtina, kad ginčijama rinkliava nėra diskriminuojanti dėl, jos manymu, esminių Turkijos piliečių
ir Sąjungos piliečių padėties skirtumų. Šios valstybės narės manymu, pagrindinis Europos Sąjungos tikslas įkurti vidaus rinką,
įvesti Europos Sąjungos pilietybę ir užtikrinti laisvą piliečių judėjimą Sąjungoje negali būti taikomas „be jokių apribojimų“
Turkijos piliečiams.
Vis dėlto reikia pabrėžti, kad, kaip išplaukia iš Asociacijos susitarimo 2 straipsnio 1 dalies, šiuo susitarimu siekiama suvienodinti
Turkijos piliečių padėtį su Sąjungos piliečių padėtimi, laipsniškai tarpusavyje įgyvendinant laisvą darbuotojų judėjimą bei
panaikinant įsisteigimo laisvės ir paslaugų teikimo laisvės apribojimus.
Šiuo klausimu bendras nediskriminavimo dėl pilietybės principas, nustatytas Asociacijos susitarimo 9 straipsnyje, ir jo taikymas
būtent darbuotojams pagal Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnį padeda Turkijos darbuotojams migrantams ir Turkijos piliečiams,
migruojantiems, kad įsisteigtų ar teiktų paslaugas valstybėje narėje, laipsniškai integruotis (šiuo klausimu dėl darbuotojų
žr. minėto Sprendimo
Wählergruppe Gemeinsam
78 punktą).
Taigi Nyderlandų Karalystė negali pateisinti skirtumo tarp ginčijamos rinkliavos ir rinkliavos, kurią moka Sąjungos piliečiai,
remdamasi aplinkybe, kad laisvas darbuotojų judėjimas, įsisteigimo laisvė arba laisvė teikti paslaugas Sąjungoje Turkijos
piliečiams netaikomi tiek, kiek Sąjungos piliečiams. Komisija teisingai rėmėsi nediskrimimavimo nuostatomis ir papildomo protokolo
59 straipsniu tikrindama, ar ginčijama rinkliava neapsunkinama Turkijos piliečių padėtis, palyginti su Sąjungos piliečių padėtimi,
taip, kad tai prieštarautų „standstill“ nuostatoms.
Nyderlandų Karalystė taip pat teigia, kad Komisijos ieškinyje nurodyta didesnės rinkliavos sąvoka skiriasi nuo minėtame Sprendime
Sahin
vartotos neproporcingos rinkliavos sąvokos.
Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad pirmoji sąvoka apima antrąją ir kad kiekviena didesnė rinkliava nebūtinai yra neproporcinga.
Atsakydama į per teismo posėdį pateiktą klausimą dėl šio skirtumo įtakos nagrinėjamai bylai Nyderlandų Karalystė nurodė, kad
Turkijos piliečiams taikyta rinkliava galėjo šiek tiek viršyti Sąjungos piliečiams taikytą rinkliavą, jei faktinės pirmųjų
dokumentų nagrinėjimo sąnaudos viršijo antrųjų dokumentų nagrinėjimo sąnaudas. Be to, ji pabrėžė, kad Turkijos piliečiams
nuo 2009 m. rugsėjo 17 d. taikyta rinkliava visiškai atitinka proporcingumo reikalavimą.
Dėl rinkliavos, taikytos po nurodytos datos, reikia pripažinti, kad ji buvo įvesta pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam
terminui. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką įsipareigojimų neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į situaciją valstybėje
narėje pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje ir į vėlesnius pakeitimus Teisingumo Teismas neatsižvelgia (žr., be
kita ko, 2004 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑168/03, Rink. p. I‑8227, 24 punktą ir 2008 m. birželio 3 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑507/07, 7 punktą). Todėl į šią rinkliavą Teisingumo Teismas negali atsižvelgti nagrinėdamas šį ieškinį dėl įsipareigojimų
neįvykdymo.
Kalbant apie ginčijamą rinkliavą, reikia nurodyti, jog negalima atmesti, kad Turkijos piliečiams taikyta rinkliava, šiek tiek
viršijanti taikytą Sąjungos piliečiams už panašių dokumentų išdavimą, atskirais atvejais gali būti laikoma proporcinga. Vis
dėlto reikia pripažinti, kad ginčijamos rinkliavos dydžiai svyruoja taip, kad minimalus dydis dviem trečdaliais viršija rinkliavos,
taikytos Sąjungos piliečiams už panašių dokumentų išdavimą, dydį. Tokio skirtumo negalima laikyti minimaliu, todėl reikia
konstatuoti, kad ginčijama rinkliava yra neproporcinga.
Komisija taip pat mano, kad ginčijama rinkliava prieštarauja Asociacijos susitarimo 9 straipsnyje ir Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio
1 dalyje įtvirtintoms nediskriminavimo nuostatoms. Šiuo klausimu reikia pripažinti, kad taikydama Turkijos piliečiams neproporcingo
dydžio rinkliavą už leidimų gyventi šalyje gavimą ar jų galiojimo pratęsimą, palyginti su taikyta Sąjungos piliečiams už panašius
dokumentus, Nyderlandų Karalystė tuo pačiu taikė diskriminuojančią rinkliavą. Kiek ši rinkliava taikoma Turkijos darbuotojams
ar jų šeimos nariams, ja įvedama diskriminuojanti darbo sąlyga, prieštaraujanti Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsniui. Kiek ji
taikoma Turkijos piliečiams, ketinantiems pasinaudoti įsisteigimo laisve ar laisve teikti paslaugas pagal Asociacijos susitarimą,
ar jų šeimos nariams, ji prieštarauja bendram nediskriminavimo principui, įtvirtintam Asociacijos susitarimo 9 straipsnyje.
Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad priėmusi ir palikusi galioti teisės aktą, kuriame už leidimo gyventi šalyje
išdavimą numatyta neproporcinga rinkliava, palyginti su taikyta valstybių narių piliečiams už panašių dokumentų išdavimą,
ir taikydama šį aktą Turkijos piliečiams, turintiems teisę gyventi Nyderlanduose pagal Asociacijos susitarimą, papildomą protokolą
ar Sprendimą Nr. 1/80, Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Asociacijos susitarimo 9 straipsnį, papildomo protokolo
41 straipsnio 1 dalį ir Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalį bei 13 straipsnį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas,
jei laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal to paties straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą į bylą įstojusios valstybės narės pačios
padengia savo išlaidas.
Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Nyderlandų Karalystės ir ši pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.
Į bylą įstojusi Vokietijos Federacinė Respublika pati padengia savo išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
Priėmusi ir palikusi galioti teisės aktą, kuriame už leidimo gyventi šalyje išdavimą numatyta neproporcinga rinkliava, palyginti
su taikoma valstybių narių piliečiams už panašių dokumentų išdavimą, ir taikydama šį teisės aktą Turkijos piliečiams, turintiems
teisę gyventi Nyderlanduose pagal:
–
Susitarimą, įsteigiantį Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociaciją, kurį 1963 m. rugsėjo 12 d. Ankaroje pasirašė
Turkijos Respublika bei EEB valstybės narės ir Bendrija ir kuris pastarosios vardu sudarytas, aprobuotas bei patvirtintas
1963 m. gruodžio 23 d. Tarybos sprendimu 64/732/EEB,
–
papildomą protokolą, 1970 m. lapkričio 23 d. pasirašytą Briuselyje ir Bendrijos vardu sudarytą, aprobuotą bei patvirtintą
1972 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2760/72,
–
Sprendimą Nr. 1/80, 1980 m. rugsėjo 19 d. priimtą Asociacijos tarybos, įsteigtos Asociacijos susitarimu ir sudarytos iš valstybių
narių vyriausybių, Europos Sąjungos Tarybos bei Europos Bendrijų Komisijos atstovų ir Turkijos vyriausybės atstovų,
Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Asociacijos susitarimo 9 straipsnį, papildomo protokolo 41 straipsnį ir
Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalį bei 13 straipsnį.
2.
Priteisti iš Nyderlandų Karalystės bylinėjimosi išlaidas. Vokietijos Federacinė Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: olandų.