CELEX: 61985CJ0218
Frugt og grøntsager
udvidet anvendelse af bestemmelser fastsat af producentsammenslutninger

Ved dom af 2. juli 1985 indgået til Domstolen den 17. juli 1985, har Tribunal de grande instance de Saint-Brieuc i medfør af EØF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af traktatens regler om fri konkurrence, herunder navnlig traktatens artikel 85, stk. 1.
Spørgsmålet er blevet rejst under en tvist mellem Association comité économique agricole regional fruits et légumes de Bretagne (i det følgende benævnt »Cerafel«) og Albert Le Campion, der er landmand i Pléhédel i Bretagne, og som ikke er medlem af nævnte sammenslutning, og drejer sig om Le Campion's nægtelse af at opfylde de forpligtelser, der følger af den udvidede anvendelse af de af sammenslutningen vedtagne bestemmelser, således at disse også kommer til at gælde for landmænd, der ikke er medlemmer af sammenslutningen.
I Frankrig er det ved lov nr. 62-933 af 8. august 1982, der benævnes »lov til supplering af landbrugsreguleringsloven« QORF af 10.8.1962, s. 7962) bestemt, at producentsammenslutninger, som er anerkendt af landbrugsministeriet, kan slutte sig sammen på regionsbasis for en given produktsektor i »landbrugsøkonomiske udvalg«. Landbrugsøkonomiske udvalg, der antages at råde over tilstrækkelig erfaring med hensyn til visse produktionsforhold, kan søge landbrugsministeriets tilladelse til, at de af udvalgsmedlemmerne vedtagne regler om produktionsordning, salgsfremstød og markedsføring for de pågældende produkter, udvides til at gælde for samtlige producenter i vedkommende region. Denne udvidede anvendelse af samtlige eller en del af reglerne fastlægges ved ministeriel bekendtgørelse for tre år ad gangen. Ved en sådan bekendtgørelse kan et landbrugsøkonomisk udvalg bemyndiges til hos producenter, der ikke er medlemmer, at opkræve bidrag beregnet på grundlag af produkternes værdi, dyrkningsarealet eller en kombination af disse to størrelser.
Ved to interministerielle bekendtgørelser af 27. juli 1966 (JORF af 29.7.1966, s. 6538) udstedt i henhold til nævnte lov, er visse af Cerafel vedtagne bestemmelser blevet udvidet til at gælde for samtlige Bretagne's producenter af blomkål, artiskokker og nye kartofler. Efter disse bestemmelser er producenterne forpligtet til blandt andet hvert år at anmelde størrelsen af dyrkningsarealet for hvert produkt og sort samt til at overholde normerne om sortering, størrelsessortering, vægt og præsentation. De er endvidere forpligtet til at sælge hele produktionen på de af udvalget godkendte offentlige auktioner og til i hver periode, hvor tilbagetrækning sker, at betale det af udvalget fastsatte bidrag til markedsstøttefonden, og endelig til at betale bidrag til en særlig fond, hvis midler skal anvendes til at fremme salget af de pågældende produkter ved reklame og andre salgsfremmende foranstaltninger.
Le Campion, der er blomkålsproducent, efterkom ikke en række anmodninger fra Cerafel om anmeldelse af det af ham dyrkede areal og afslog at betale et medlemsbidrag, der skulle beregnes efter størrelsen af det anmeldte dyrkningsareal. Tvisten i hovedsagen vedrører betaling af bidrag for årene 1981 og 1982. Le Campion har gjort gældende, at det strider mod den fælles markedsordning samt mod princippet om det »åbne marked«, der er fastsat i traktatens artikler 85 ff., at de af et landbrugsøkonomisk udvalg vedtagne regler udvides til at gælde for samtlige producenter i regionen.
Den nationale ret, der er nået til det resultat, at der hermed foreligger et spørgsmål om fortolkning af fællesskabsretten, har udsat sagen og anmodet Domstolen om en præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
»Kan et landbrugsøkonomisk udvalg, der er oprettet med det formål at harmonisere reglerne for produktion, afsætning og pris, samt at anvende fælles regler for markedsføring, påberåbe sig en undtagelse fra reglerne om den frie konkurrence som fastsat i traktatens artikel 85, stk. 1, til støtte for at udvide de bestemmelser, der er vedtaget af udvalgets medlemmer, til at gælde samtlige producenter i det pågældende land eller den pågældende region?«
Efter denne formulering er der tale om at udvide anvendelsen af de af en producentorganisation vedtagne regler, således at de kommer til at gælde for samtlige producenter af visse produkter i en bestemt region uanset disses art, og uanset om der for dem gælder en fælles markedsordning. Tvisten i hovedsagen vedrører imidlertid en udvidet anvendelse af bestemmelser vedrørende produktion af blomkål, som er omfattet af den fælles markedsordning for frugt og grønsager, jfr. Rådets forordning nr. 1035/72 af 18. maj 1972 (EFT 1972 II, s. 423).
Det bemærkes, at den præjudicielle forelæggelse herefter, af hensyn til den ønskede vejledning af den nationale ret, må opfattes som et spørgsmål om, hvorvidt fællesskabsretten hvad angår den af den fælles markedsordning omfattede frugt- og grønsagssektor er til hinder for, at de af en producentorganisation vedtagne regler får en udvidet anvendelse, således at de skal gælde for samtlige producenter i en bestemt egn.
Kommissionen har anført, at en udvidet anvendelse af sådanne regler, således at de også gælder for landmænd, der ikke er medlemmer, ikke er ukendt i fællesskabsretten, og at princippet herom i sektoren for frugt og grønsager har hjemmel i Rådets forordning nr. 3284/83 af 14. november 1983 om ændring af forordning nr. 1035/72 (
EFT L 325, s. 1
); sidstnævnte forordning er grundforordningen for frugt- og grønsagssektoren. Den hermed fastlagte ordning om udvidet anvendelse kunne imidlertid i medfør af Rådets forordning nr. 1489/84 af 15. maj 1984 (
EFT L 143, s. 31
) først finde anvendelse fra den 1. april 1985. For en række produkter, blandt andet blomkål, blev denne dato ved Rådets forordning nr. 1977/85 af 16. juli 1985 (
EFT L 186, s. 2
) udsat til den 1. oktober 1985.
De faktiske omstændigheder, der har givet anledning til nærværende sag, stammer fra tiden før denne dato, og det forelagte spørgsmål skal derfor besvares på grundlag af forordning nr. 1035/72 i den formulering, forordningen havde, før den blev ændret ved forordning nr. 3284/83.
Det bemærkes indledningsvis, at Domstolen i dom af 13. december 1983 (Apple and Pear Development Council,
222/82, Sml. s. 4083
) har fastslået, at en national lovgivning, hvorefter producenter af frugt og grønsager er forpligtet til at være medlemmer af en producentorganisation, hvis formål er produktudvikling og afsætning af produkterne, kun kan anses for at være i strid med bestemmelserne i forordning nr. 1035/72, i det omfang den pågældende organisations virksomhed i sig selv er i strid med disse bestemmelser. Det anførte resultat vedrørte stillingen for en producent, der var forpligtet til at melde sig ind i en producentorganisation, men den har også gyldighed for retsstillingen i nærværende sag, hvor det offentlige har udstedt regler om, at også producenter, der ikke er medlemmer, er forpligtet til at følge vedkommende producentorganisations bestemmelser og til at yde bidrag til finansiering af organisationens virksomhed.
Det må dernæst bemærkes, at forordning nr. 1035/72 indeholder en række regler om producentorganisationerne og den virksomhed, de kan udøve i forbindelse med intervention på markedet. Medlemsstaterne har i det omfang, disse bestemmelser har til formål at regulere spørgsmålene herom på udtømmende måde, ikke længere nogen kompetence til at supplere reglerne herom, f. eks. ved at bestemme, at regler, der ifølge forordning nr. 1035/72 kun vedrører medlemmer af producentorganisationerne, også skal gælde for producenter, der ikke er medlemmer.
Med henblik på besvarelsen af det forelagte spørgsmål er det derfor nødvendigt at undersøge, om — og i bekræftende fald i hvilket omfang — forordning nr. 1035/72 er til hinder for, at de forskellige af producentorganisationerne indførte ordninger udvides til at gælde for landmænd, der ikke er medlemmer, enten fordi disse ordningers udvidede anvendelse vedrører et område, som den fælles markedsordning har reguleret udtømmende, eller fordi de regler, hvis anvendelse er udvidet, strider mod de EF-retlige bestemmelser eller hindrer, at den fælles markedsordning kan fungere på rette måde.
I den forbindelse bemærkes, at der ved forordning nr. 1035/72 er indført en fællesskabsordning om kvalitetsnormer for de af forordningen omfattede produkter. Forordningens regler herom har, som det fremgår af betragtningerne til forordningen, til formål ved fastsættelsen af fælles kvalitetsnormer at holde produkter af utilstrækkelig kvalitet borte fra markedet og at tilpasse produktionen, så forbrugernes behov opfyldes.
Som fastslået af Domstolen i førnævnte dom af 13. december 1983 har reglerne om fælles kvalitetsnormer udtømmende karakter. Der er således indført fællesskabsprocedurer med henblik på fastsættelse af de omhandlede normer, og når det er sket, må de produkter, som er undergivet disse, kun udstilles med henblik på salg, udbydes til salg, sælges, leveres eller i øvrigt bringes i handelen i Fællesskabet, såfremt de opfylder de nævnte normer, medmindre andet er bestemt i forordning nr. 1035/72.
Det strider mod den fællesskabsretlige ordning om kvalitetsnormers udtømmende karakter, at producentorganisationernes forskrifter om sortering, størrelsessortering, vejning og præsentation for produkter, der er omfattet af forordning nr. 1035/72, tillægges bindende virkning for producenter, som ikke er medlemmer af organisationen, idet en sådan udvidelse af reglernes anvendelse ikke har hjemmel i de fællesskabsretlige bestemmelser, der regulerer området.
De i forelæggelsesdommen omhandlede interministerielle bekendtgørelser indeholder også regler om, at producenter, der ikke er medlemmer, er forpligtet til at sælge hele deres produktion udelukkende på de af Cerafel godkendte offentlige auktioner samt til at indbetale bidrag til finansiering af tilbagekøbsprisordningen.
I denne sektor karakteriseres den fælles markedsordning af et dobbelt interventionsniveau. Dels kan producentsammenslutningerne i medfør af artikel 15 i forordning nr. 1035/72 for et bestemt produkt fastsætte en tilbagekøbspris, under hvilken de ikke udbyder de af medlemmerne leverede produkter til salg. Ved hjælp af denne tilbagetrækning kan producentorganisationerne stabilisere priserne. Der kan på visse betingelser ydes en godtgørelse for at dække omkostningerne ved tilbagetrækningen. Dels fastsættes der i forordningens artikel 19 forskellige interventionsforanstaltninger for visse produkter, herunder blomkål, der omfatter alle producenter. Intervention af den art kan imidlertid først ske, efter at Kommissionen har konstateret, at markedet for det pågældende produkt er i en alvorlig krisesituation. Straks efter denne konstatering sikrer medlemsstaterne gennem de af dem oprettede interventionsorganer opkøbet af de produkter, der opfylder EF-kvalitetsnormernes krav, og som endnu ikke i medfør af artikel 15 af producentsammenslutningerne er blevet trukket ud af handelen til priser, der er fastlagt i fællesskabsbestemmelser.
På grundlag af denne kortfattede gennemgang kan det fastslås, at forordning nr. 1035/72 på udtømmende måde afgør spørgsmålet, idet der i forordningen meget klart sondres mellem de interventionsforanstaltninger, producentorganisationerne kan iværksætte, og dem, der finder anvendelse på samtlige producenter. Under disse omstændigheder har en medlemsstat ikke kompetence til at udvide anvendelsen af de af producentorganisationerne vedtagne interventionsbestemmelser, således at de kommer til at omfatte samtlige producenter.
Af en undersøgelse af forordning nr. 1035/72 fremgår desuden, at den fælles markedsordning for frugt og grønsager først og fremmest har til formål at normalisere produktionen ved anvendelsen af fælles kvalitetsnormer, og at den, uanset mulighederne for ifølge forordningen at iværksætte forskellige interventioner af begrænset rækkevidde, hviler på princippet om et åbent marked, dvs. et marked, som enhver producent frit kan få adgang til, og hvis funktion udelukkende reguleres af de ved den fælles markedsordning fastlagte midler. Følgelig kan forpligtelsen til at udbyde hele produktionen udelukkende på de af en producentorganisation som Cerafel godkendte markeder ikke udvides, således at den også påhviler producenter, der ikke er medlemmer af denne organisation.
Hertil må føjes, at den udvidede anvendelse af bestemmelser om en anmeldelse hvert år af dyrkningsareal, som den nationale ret også skal tage stilling til, som Cerafel korrekt har bemærket, vedrører indsamlingen af oplysninger, ved hjælp af hvilke der kan foretages undersøgelser med henblik på at forbedre kvaliteten og afsætningen af frugt og grønsager. En sådan bestemmelse strider ikke mod den fælles markedsordning, som ikke indeholder regler herom. Anvendelsen af den på producenter, der ikke er medlemmer, kan være til fordel for samtlige producenter i regionen.
For så vidt angår forpligtelsen for producenter, som ikke er medlemmer, til at betale bidrag til de kasser og fonde, der er oprettet af en producentorganisation, er det endelig i Domstolens praksis tidligere fastslået, at en sådan forpligtelse er retsstridig i det omfang, den tjener til at finansiere former for virksomhed, der antages at stride mod fællesskabsretten. Det tilkommer derfor den nationale ret at afgøre, i hvilket omfang det bidrag, som opkræves af producenter, der ikke er medlemmer, tjener til at finansiere sådanne former for virksomhed.
Af det anførte følger, at det af Tribunal de grande instance de Saint-Briuc forelagte spørgsmål skal besvares med, at forordning nr. 1035/72 skal fortolkes således, at medlemsstaterne ikke er kompetente til at lade bestemmelser, der er fastsat af en producentorganisation, være gældende for samtlige producenter i et bestemt område, såfremt disse bestemmelser vedrører sortering, vejning, størrelsessortering og præsentation eller pålægger en pligt til at sælge den samlede produktion på offentlige, af producentorganisationen godkendte auktioner og til at medvirke ved gennemførelsen af den af sammenslutningen indførte tilbagetrækningsordning.
Efter denne besvarelse er det ufornødent at tage stilling til, om den udvidede anvendelse af visse bestemmelser til også at omfatte producenter, der ikke er medlemmer, er forenelig med traktatens artikel 85.
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af Den franske Republiks regering og af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (sjette afdeling),
vedrørende det spørgsmål, som er forelagt af Tribunal de grande instance de Saint-Brieuc ved dom af 2. juli 1985, for ret:

Forordning nr. 1035/72 skal fortolkes således, at medlemsstaterne ikke er kompetente til at lade bestemmelser, der er fastsat af en producentorganisation, være gældende for samtlige producenter i et bestemt område, såfremt disse bestemmelser vedrører sortering, vejning, størrelsessortering og præsentation eller pålægger en pligt til at sælge den samlede produktion på offentlige, af producentorganisationen godkendte auktioner og til at medvirke ved gennemførelsen af den af organisationen indførte tilbagetrækningsordning.

Kakouris
O'Higgins
Koopmans
Bahlmann
Rodríguez Iglesias
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 25. november 1986.
P. Heim
Justitssekretær
C. Kakouris
Formand for sjette afdeling
(
*1
) – Processprog: Fransk.