CELEX: 62002TJ0144
JET-yhteisyrityksen palveluksessa oleva henkilöstö
Yhdenvertainen kohtelu
Se, että henkilöitä ei ole otettu palvelukseen väliaikaisina toimihenkilöinä
EA 152 artikla
Kohtuullinen aika
Kärsityt aineelliset vahingot

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Euratomin perustamissopimuksen 1 artiklan toisessa kohdassa määrätään seuraavaa:
”Yhteisön päämääränä on toteuttamalla ydinteollisuuden nopeaa rakentamista ja kasvua varten tarvittavat edellytykset myötävaikuttaa
elintason nousuun jäsenvaltioissa ja yhteyksien kehittämiseen muiden maiden kanssa.”
EA 2 artiklassa määrätään muun muassa, että päämääränsä toteuttamiseksi Euroopan atomienergiayhteisö (Euratom) kehittää tutkimusta
ja varmistaa teknisen tiedon levittämisen.
EA 49 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Yhteisyritys perustetaan neuvoston päätöksellä.
Jokainen yhteisyritys on oikeushenkilö.
Yhteisyrityksellä on jokaisessa jäsenvaltiossa laajin kansallisen lainsäädännön mukaan oikeushenkilöllä oleva oikeuskelpoisuus;
se voi erityisesti hankkia ja luovuttaa irtainta ja kiinteää omaisuutta sekä esiintyä kantajana tai vastaajana oikeudenkäynneissä.
Jollei tämän sopimuksen tai yhteisyrityksen perussääntöjen määräyksistä muuta johdu, jokaiseen yhteisyritykseen sovelletaan
teollisiin tai kaupallisiin yrityksiin sovellettavia sääntöjä; perussäännöissä voidaan niiden asemesta viitata jäsenvaltioiden
kansallisiin säännöksiin.
Jollei toimivaltaa ole tällä sopimuksella annettu yhteisön tuomioistuimelle, yhteisyrityksiä koskevat riidat ratkaistaan toimivaltaisissa
kansallisissa tuomioistuimissa.”
EA 51 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Komissio huolehtii yhteisyritysten perustamista koskevien neuvoston päätösten toteuttamisesta, kunnes yhteisyritysten toiminnasta
vastaavat toimielimet on perustettu.”
EA 152 artikla kuuluu seuraavasti:
”Yhteisön tuomioistuimella on toimivalta ratkaista yhteisön ja sen henkilöstön väliset riidat henkilöstösäännöissä määrätyin
tai palvelussuhteen ehdoista johtuvin rajoituksin ja edellytyksin.”
EA 151 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Yhteisön tuomioistuimella on toimivalta ratkaista [EA] 188 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua vahingonkorvausta koskevat
riidat.”
EA 188 artiklan toinen kohta kuuluu seuraavasti:
”Sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella yhteisö korvaa toimielintensä ja henkilöstönsä tehtäviään suorittaessaan
aiheuttaman vahingon jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden mukaisesti.”
Joint European Torus -yhteisyritys (JET), jonka lukuun kantajat työskentelivät, perustettiin 30.5.1978 tehdyllä neuvoston
päätöksellä 78/471/Euratom (EYVL L 151, s. 10) Euratomin fuusio-ohjelman toteuttamista varten, jolla oli tarkoitus rakentaa
ja saada toimimaan suuri toorinen tokamak-tyyppinen laitteisto ja siihen liittyvät laitokset. JET-yhteisyrityshanketta, joka
oli alun perin suunniteltu kestämään 12 vuotta, jatkettiin kolmeen otteeseen: 25.7.1988 tehdyllä neuvoston päätöksellä 88/447/Euratom
(EYVL L 222, s. 4) 31.12.1992 asti, 19.12.1991 tehdyllä neuvoston päätöksellä 91/677/Euratom (EYVL 375, s. 9) 31.12.1996 asti
ja 7.5.1996 tehdyllä neuvoston päätöksellä 96/305/Euratom (EYVL L 117, s. 9) 31.12.1999 asti. Tätä ohjelmaa on sittemmin jatkettu
eurooppalaisen fuusiokehityssopimuksen puitteissa.
Päätöksen 78/471 liitteenä olevan yhteisyrityksen perussäännön (jäljempänä perussääntö) mukaan yhteisyrityksen kotipaikka
on Yhdistyneessä kuningaskunnassa Culham, Oxfordshire, ja sen jäseniä ovat Euratomin lisäksi jäsenvaltiot taikka niiden atomienergia-alalla
toimivaltaiset elimet, erityisesti isäntäjärjestö United Kingdom Atomic Energy Authority (UKAEA) sekä päätöksen 91/677 nojalla
Sveitsin valaliitto.
Perussäännön mukaan JET:n elimiä ovat neuvosto ja hankkeen johtaja. JET:n neuvostoa avustaa täytäntöönpaneva komitea, ja se
voi pyytää tiedeneuvoston lausunnon.
Perussäännön 4.2.2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”JET:n neuvoston tehtäviin kuuluu erityisesti:
– –
d)      nimittää hankkeen johtaja ja ylimmät toimihenkilöt, jotta komissio taikka isäntäjärjestö ottaa heidät palvelukseensa, ja määrittää
heidän työkomennuksensa kesto, hyväksyä projektiryhmän perusrakenne sekä päättää työkomennuksia koskevista menettelyistä ja
henkilöstöhallinnosta;
– –
f)      hyväksyä 10 kohdan mukaisesti vuotuinen taloussuunnitelma mukaan lukien henkilöstötaulukko, hankkeen kehittämissuunnitelma
ja hankkeen kustannusarvio.”
Perussäännön 7 kohdan mukaan hankkeen johtaja on yhteisyrityksen täytäntöönpanija ja sen laillinen edustaja, joka ”vastaa
hankkeen kehittämissuunnitelman täytäntöönpanosta ja johtaa hankkeen täytäntöönpanoa JET:n neuvoston määrittämien suuntaviivojen
puitteissa”. Hän tehtävänään on ”erityisesti
a)       organisoida, johtaa ja valvoa projektiryhmää;
b)      esittää JET:n neuvostolle ehdotuksia projektiryhmän keskeisestä rakenteesta ja tehdä neuvostolle ylimpiä toimihenkilöitä koskevia
nimitysehdotuksia”.
Projektiryhmää koskeva perussäännön 8 kohta kuului 21.10.1998 asti (ks. jäljempänä 25 ja 26 kohta) sovelletussa alkuperäisessä
versiossaan seuraavasti:
”8.1 Projektiryhmä avustaa hankkeen johtajaa hänen tehtäviensä toteuttamisessa. Projektiryhmän henkilöstö määritellään vuotuisessa
talousarviossa olevassa henkilöstötaulukossa. Projektiryhmä koostuu yhteisyrityksen jäsenten 8.3 kohdan mukaisesti lähettämästä
henkilöstöstä sekä muusta henkilöstöstä. Projektiryhmän palvelukseen ottamisessa noudatetaan 8.4 ja 8.5 kohdan säännöksiä.
8.2       Projektiryhmää muodostettaessa on toteutettava kohtuullinen tasapaino niiden vaatimusten välillä, että taataan hankkeen yhteisönlaajuinen
luonne erityisesti tiettyä pätevyystasoa vaativien tehtävien täyttämisessä (fyysikot, insinöörit, vastaavantasoiset ylimmät
hallintovirkailijat) ja että hankkeen johtajalle annetaan mahdollisimmat suuret toimivaltuudet henkilöstön valinnassa tehokkaan
hallinnon vuoksi. Tämän periaatteen soveltamisessa otetaan huomioon myös yhteisyrityksen yhteisön ulkopuolisten jäsenten etu.
8.3       Yhteisyrityksen jäsenet asettavat yhteisyrityksen käyttöön pätevää tieteellisen, teknisen tai hallinnon alan henkilöstöä.
8.4       Henkilöstö, jonka isäntäjärjestö asettaa yhteisyrityksen käyttöön, jää edelleen isäntäjärjestön palvelukseen sen määrittelemien
palvelukseen ottamisehtojen mukaisesti, ja tämä järjestö määrää sen yhteisyrityksen käytettäväksi.
8.5       Mikäli joissakin erityistapauksissa ei JET:n neuvoston päättämien, henkilöstön tehtäviin määräämistä ja henkilöstöhallintoa
koskevien menettelyjen mukaisesti muuta päätetä, yhteisyrityksen muiden jäsenten kuin isäntäjärjestön sen käytettäväksi asettama
henkilöstö samoin kuin muu henkilöstö otetaan komission palvelukseen väliaikaisiin toimiin Euroopan yhteisöjen muuta henkilöstöä
koskevien palvelussuhteen ehtojen mukaisesti, ja komissio määrää tämän henkilöstön yhteisyrityksen käytettäväksi.
8.6       Projektiryhmään kuuluva koko henkilöstö kuuluu yksinomaan hankkeen johtajan hallinnollisen toimivallan alaisuuteen.
8.7       Yhteisyritys vastaa kaikista henkilöstökuluista, mukaan lukien komission ja isäntäjärjestön yhteisyrityksen käytettäväksi
asettamaa henkilöstöä koskevista kuluista.
8.8       Kaikki jäsenjärjestöt, jotka ovat tehneet assosiaatiosopimuksen [Euratomin] kanssa, sitoutuvat ottamaan takaisin palvelukseensa
hankkeeseen määrätyt ja komission väliaikaisesti palvelukseen ottamat työntekijät, sen jälkeen kun nämä henkilöt ovat suorittaneet
loppuun tehtävänsä hankkeessa.
8.9       JET:n neuvosto vahvistaa henkilöstön työkomennuksia ja hallintoa koskevat yksityiskohtaiset menettelyt.”
Asiassa, joka johti yhdistetyissä asioissa 271/83, 15/84, 36/84, 113/84, 158/84, 203/84 ja 13/85, Ainsworth ym. vastaan komissio
ja neuvosto, 15.1.1987 annettuun tuomioon (Kok. 1987, s. 167), kantajat, jotka olivat UKAEA:n palvelukseen ottamia Ison-Britannian
kansalaisia, jotka oli lähetetty tässä ominaisuudessaan yhteisyrityksen käytettäväksi työkomennukselle projektiryhmään, riitauttivat
JET:n johtajan komission nimissä tekemän päätöksen, jolla kieltäydyttiin ottamasta heitä komission palvelukseen Euratomin
puitteissa väliaikaisina toimihenkilöinä. He väittivät muun muassa yhteisyrityksen perussäännön olevan lainvastaisen perussäännön
8.4 ja 8.5 kohdassa käyttöön otetun erilaisen kohtelun vuoksi.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että näillä määräyksillä ”oli todellakin tarkoitus ottaa käyttöön erilainen kohtelu, joka
perustui siihen, mikä jäsenjärjestö asetti kyseessä olevan toimihenkilön yhteisyrityksen käyttöön” (32 kohta). Yhteisöjen
tuomioistuin katsoi kuitenkin, että ”JET on yksinomaan tutkimustoimintaa varten perustettu yritys – –, jonka olemassaolo on
ajallisesti rajoitettu” (35 kohta), ja totesi UKAEA:n erityisen tilanteen isäntäjärjestönä, jolla on omia velvoitteita (36 ja
37 kohta). Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että ”isäntäjärjestö UKAEA:n tilanne, joka on erityinen suhteessa JET:hen
ja joka ei ole verrattavissa minkään muun JET:n jäsenjärjestön tilanteeseen, objektiivisesti oikeuttaa perussäännön 8.4 ja
8.5 kohdassa käyttöön otetun erilaisen kohtelun” (38 kohta).
Euroopan parlamentti antoi 10.12.1991 lainsäädäntöpäätöslauselman, joka sisältää muun muassa lausunnon neuvoston ehdotuksesta
JET-yhteisyrityksen perussäännön muuttamista koskevaksi päätökseksi, ja se ilmaisi tässä yhteydessä pelkonsa siitä, että komission
palveluksessa olevien tutkijoiden ja kansallisten tutkijoiden väliset palkkaerot johtaisivat jännitteisiin JET:ssä (EYVL 1992,
C 13, s. 50).
Asioissa, jotka ovat johtaneet yhdistetyissä asioissa T-177/94 ja T-377/94, Altmann ym. vastaan komissio, 12.12.1996 annettuun
tuomioon (Kok. 1996, s. II‑2041), kantajat, jotka olivat JET:n käytettäväksi annettuja UKAEA:n henkilöstön jäseniä ja Ison-Britannian
kansalaisia, riitauttivat komission päätökset, joilla hylättiin heidän hakemuksensa tulla otetuiksi palvelukseen yhteisön
väliaikaisina toimihenkilöinä. He vetosivat erityisesti edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Ainsworth ym. vastaan komissio
ja neuvosto annetun tuomion jälkeen tapahtuneisiin olosuhteiden muutoksiin.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että ”kaikki projektityöryhmän työntekijät o[li]vat samanlaisessa tilanteessa
riippumatta siitä, mikä jäsenorganisaatio [oli] asettanut heidät yhteisyrityksen käytettäväksi. Kaikki työskentel[i]vät ainoastaan
hankkeen hyväksi samassa ryhmässä ja saman johdon alaisuudessa. Heidät [oli] otettu palvelukseen samojen kilpailujen kautta
ja he ylen[i]vät ainoastaan omien ansioidensa perusteella ilman, että [olisi otettu] huomioon heidän nimellinen työnantajansa”.
(81 kohta). Toisaalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että yhteisyrityksen perussäännön 8.4 ja 8.5 kohdan määräysten
vuoksi projektityöryhmän jäseniä kohdeltiin edelleen eri tavoin palkan ja uranäkymien osalta (82, 84 ja 85 kohta).
Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, ”että yhteisöjen tuomioistuimen vuonna 1987 toteamaan tilanteeseen
verrattuna [oli] ilmennyt tiettyjä uusia seikkoja tai tapahtunut tiettyjä muutoksia” ja että ”kyseessä o[li]vat erityisesti:
a) JET:n olemassaolon huomattava pidentyminen; b) UKAEA:n vähäisempi rooli yhteisyrityksen organisoinnissa ja toiminnassa;
c) UKAEA:n vastustuksen loppuminen sen osalta, että sen JET:n käytettäväksi asettama henkilöstö eroaa sen palveluksesta siirtyäkseen
komission palvelukseen; d) yhteisyrityksen toiminnan häiriintyminen työriidan vuoksi ja e) JET:n palvelukseenottamisjärjestelmän
kyvyttömyys saavuttaa ne tavoitteet, joita varten se [oli] perustettu” (96 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi myös seuraavaa:
”Ottaen huomioon nämä kaikki seikat on todettava, että niitä olosuhteita ei enää ole olemassa, joihin yhteisöjen tuomioistuin
nojautui sen päätelmänsä tueksi, jonka mukaan JET:n perussäännössä käyttöön otettu erilainen kohtelu oli objektiivisesti perusteltua.
On kuitenkin todettava, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole lausunut erilaisesta kohtelusta, joka liittyy uranäkymiin ja työpaikan
varmuuteen, joista ei ollut kysymys yhdistetyissä asioissa Ainsworth” (117 kohta).
Perussäännön alkuperäisen version 8 kohdassa olevan ”muun henkilöstön” käsitteestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi,
että ”vaikka missään perussäännön määräyksessä ei nimenomaisesti ja yksiselitteisesti kiellet[ty] ottamasta 8.5 kohdan mukaisesti
’muuna henkilöstönä’ palvelukseen henkilöitä, jotka UKAEA [oli] kantajien tavoin jo asettanut hankkeen käytettäviksi, perussäännön
yleinen rakenne ja sen määräysten sanamuoto joht[i]vat kuitenkin siihen päätelmään, että tällainen palvelukseenottaminen ei
ole mahdollinen tuottamatta vakavaa haittaa kyseisellä perussäännöllä käyttöön otetuille palvelukseenottamis- ja henkilöstöhallintojärjestelmälle”
(136 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi lisäksi seuraavaa:
”Perussäännön 8.5 kohdan ilmaisua ’muu henkilöstö’ on tulkittava viittaamalla 8.1 kohtaan, jossa määrätään, että projektiryhmä
muodostuu toisaalta 8.3 kohdan mukaisesti JET:n jäseniltä tulevista työntekijöistä ja toisaalta ’muusta henkilöstöstä’. Näissä
määräyksissä ei oteta huomioon sellaista tapausta, että UKAEA:n käytettäväksi asettama projektiryhmän jäsen eroaa siitä vain
sen vuoksi, että hänet voitaisiin ottaa komission palvelukseen ’muuna henkilöstönä’” (137 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että ”perussäännön 8.4 ja 8.5 kohtaa, sellaisina kuin niiden [alkuperäinen]
sanamuoto kuulu[i], ei voi[tu] tulkita niin, että niissä sallit[tii]n kantajien ottaminen palvelukseen näissä määräyksissä
tarkoitettuina ’muuhun henkilöstöön’ kuuluvina työntekijöinä” (139 kohta), ja se totesi, että ”perussäännön 8.4 ja 8.5 kohta,
niiden täytäntöönpanoa koskevat lisämääräykset ja niiden tehokkuuden lisäämiseksi tarkoitetut hallinnolliset säännöt o[li]vat
lainvastaisia siltä osin kuin ne aiheutt[i]vat tai lisä[si]vät toimenhaltijat yhteisyrityksen käytettäväksi asettaman jäsenjärjestön
mukaan kahteen ryhmään jaettujen JET:n toimenhaltijoiden välistä erilaista kohtelua, joka ei ol[lut] objektiivisesti perusteltua
ja joka [oli] näin ollen lainvastaista, erityisesti tapauksissa, joissa [oli] kyse mahdollisuuksista päästä yhteisön toimenhaltijoiksi”
(141 kohta).
Kantajien vaatimuksista saada korvausta kyseessä olevan syrjinnän heille aiheuttamista taloudellisista menetyksistä ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että perussäännöstä johtuva yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen ei ollut tässä
asiassa riittävän ilmeinen, jotta yhteisön vastuu syntyisi sillä perusteella, että neuvosto on toteuttanut ja komissio pannut
täytäntöön lainvastaisia toimenpiteitä (154 kohta).
Edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Altmann ym. vastaan komissio annettu tuomio, johon ei haettu muutosta, johti siihen,
että 21.10.1998 voimaan tulleella, 13.10.1998 tehdyllä neuvoston päätöksellä 98/585/Euratom (EYVL L 282, s. 65) muutettiin
yhteisyrityksen perussääntöä ja poistettiin erityisesti siinä olleet viittaukset käsitteeseen ”muu henkilöstö”.
Päätöksen 98/585 liitteessä olevan 4 kohdan mukaan 8.1, 8.3, 8.4, 8.5 ja 8.7 kohta kuuluvat seuraavasti:
”8.1      Projektiryhmä avustaa hankkeen johtajaa hänen tehtäviensä toteuttamisessa. Projektiryhmän henkilöstö määritellään vuotuisessa
talousarviossa olevassa henkilöstötaulukossa. Projektiryhmä koostuu yhteisyrityksen jäsenten 8.3 kohdan mukaisesti lähettämästä
henkilöstöstä.”
”8.3      Ne yhteisyrityksen jäsenet, joilla on assosiaatiosopimus [Euratomin] kanssa tai [Euratomin] fuusio-ohjelmaan liittyviä määräaikaisia
sopimuksia jäsenvaltioissa, jotka eivät ole assosioituneet ohjelmaan (jäljempänä lähettäjäorganisaatio), asettavat yhteisyrityksen
käyttöön pätevää tieteellisen, teknisen tai hallinnon alan henkilöstöä.”
”8.4      Henkilöstö, jonka lähettäjäorganisaatio asettaa yhteisyrityksen käyttöön, lähetetään komennukselle yhteisyritykseen ja
a)      se jää edelleen lähettäjäorganisaation palvelukseen komennuksen ajaksi kyseisen organisaation määrittelemien palvelukseen
ottamisen ehtojen mukaisesti,
b)      koko komennuksen ajan sillä on oikeus korvaukseen, joka eritellään JET:n neuvoston 8.5 artiklan nojalla hyväksymissä yhteisyrityksen
tehtäviin komennettuun lähettäjäorganisaation henkilöstöön sovellettavissa säännöissä.”
”8.5      JET:n neuvosto hyväksyy henkilöstöhallinnon yksityiskohtaiset menettelyt (mukaan lukien yhteisyrityksen tehtäviin komennettuun
lähettäjäorganisaation henkilöstöön sovellettavat säännöt). Se antaa siirtymäkauden määräykset ja toteuttaa tarvittavat toimenpiteet,
jotka koskevat komission ja isäntäjärjestön ennen 21.10.1998 yhteisyrityksen käyttöön asettamaa projektiryhmää.”
”8.7      Yhteisyritys vastaa kaikista henkilöstömenoista, mukaan lukien komennushenkilöstöön liittyvien menojen takaisinmaksu lähettäjäorganisaatioille
sekä komission ja isäntäjärjestön ennen edellä mainittujen määräysten voimaantuloa yhteisyrityksen käyttöön asettamaan henkilöstöön
liittyvät menot.”

Riita-asiaa ja oikeudenkäyntiä edeltäneet seikat
13 kantajaa, jotka ovat Ison-Britannian kansalaisia, ovat työskennelleet JET‑hankkeessa, kahdeksan heistä kymmenen vuotta
tai kauemmin, ja suurin osa heistä on työskennellyt insinööreinä, teknikkoina tai suunnittelijoina. Asianosaisilla, jotka
kaikki on otettu palvelukseen ensimmäisen yksivuotisen sopimuksen nojalla ennen lokakuussa 1998 tapahtunutta perussäännön
muutosta, ei ole ollut mitään sopimukseen perustuvaa suhdetta UKAEA:han tai komissioon, vaan he olivat sellaisten kolmansien
yhtiöiden palkkaamia työntekijöitä, jotka ovat sopimussuhteessa JET-yhteisyrityksen kanssa. Heidän sopimuksensa, joiden tarkoituksena
oli asettaa heidät JET-yhteisyrityksen käyttöön, ovat joka tapauksessa päättyneet hankkeen lopettamispäivänä eli 31.12.1999.
JET-yhteisyritys teki sopimuksia työvoimaa tarjoavien yhtiöiden kanssa sellaisten henkilöiden tai henkilöryhmien palveluksista,
joilla oli erityistä teknistä tietämystä tai ammattitaitoa. Ryhmäsopimusten avulla JET-yhteisyrityksen käyttöön voitiin asettaa
työntekijäryhmiä, jotka esimerkiksi siirrettiin MAC:n (”main assembly contract”, suurelementtejä koskeva sopimus), MEC:n (”main
electrical contract”, sähköalan pääsopimus), suunnittelutoimiston tai tietojenkäsittelyohjelmointipalvelujen yhteyteen sekä
työskentelemään postituspalveluihin, puhelinkeskuksiin taikka verstaisiin. JET-yhteisyritys teki lisäksi muiden yritysten
kanssa sopimuksia palvelujen suorittamisesta, kuten rakennusten kunnossapidosta ja siivoamisesta.
Suurin osa JET-yhteisyrityksen työvoimaa tarjoavien yhtiöiden kanssa tekemistä sopimuksista tehtiin yhteisyrityksen avaamien,
yleensä joka kolmas vuosi julkaistujen tarjouskilpailujen perusteella. JET:n johto kuuli tarjoajien ehdottamia ehdokkaita
ennen kuin se hyväksyi tarjouskilpailun voittaneen yhtiön tekemän valinnan henkilöistä, jotka se ottaisi palvelukseensa asettaakseen
heidät yhteisyrityksen käytettäviksi. JET-yhteisyritys teki kaikki henkilöstön hankintasopimukset vuodeksi, ja niitä voitiin
jatkaa aina yhdellä vuodella kerrallaan. Ne voitiin myös purkaa milloin tahansa.
Kukin kantajista on lähettänyt komissiolle pääasiallisesti Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen
(jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklaan perustuvan kirjeen 14.11.2000 ja 3.5.2001 välisenä aikana. Kantajat mainitsevat
EA 188 artiklan vaihtoehtoisena perustana menettelylleen. He vaativat komissiota tekemään päätöksen heidän vahingonkorvausvaatimuksistaan,
joissa vaaditaan korvausta JET-yhteisyrityksen laiminlyönnistä, joka muodostuu siitä, että se perussääntönsä vastaisesti ei
ole ottanut heitä palvelukseensa yhteisön väliaikaisina toimihenkilöinä.
Koska kantajien vaatimukseen ei ole vastattu neljän kuukauden määräajassa, jokainen kantaja on tehnyt komissiolle 4.9.–27.9.2001
henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla valituksen implisiittisestä päätöksestä hylätä heidän vaatimuksensa.
Komissio hylkäsi nämä kantajien valitukset 22.1.2002 tekemällään päätöksellä.
Kantajat nostivat 7.5.2002 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämällään kannekirjelmällä nyt käsiteltävänä olevan
kanteen.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin 10.9.2002 antamalla määräyksellä neuvosto hyväksyttiin väliintulijaksi
tukemaan komission vaatimuksia.
Asianosaisia on kuultu, ja he ovat antaneet vastauksensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin 8.5.2003
pidetyssä istunnossa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ensimmäisen jaoston puheenjohtaja aloitti 21.7.2003 antamallaan määräyksellä suullisen
käsittelyn uudestaan, jotta asianosaiset voivat täsmentää kantansa nyt esillä olevaan asiaan sovellettavasta säännöstöstä
ja siitä tehtävistä päätelmistä. Asianosaiset ovat esittäneet tätä koskevat näkemyksensä 23.9.2003 pidetyssä uudessa istunnossa.

Asianosaisten vaatimukset
Kantajat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–        toteaa, että komissio on rikkonut JET:n perussäännön 8.1 ja 8.5 kohtaa, kun se on jättänyt nimittämättä kantajat yhteisön
toimiin
–        toteaa, että kun komissio on jättänyt nimittämättä kantajat yhteisön toimiin, se on toiminut lainvastaisesti, sillä tällainen
menettely on syrjivää eikä sille ole objektiivisia perusteita
–        toteaa tarvittaessa, että kaikki JET:n perussäännön muutokset, joilla oli tarkoitus tehdä lainvastaisesta menettelystä laillista,
olivat itsessään lainvastaisia
–        kumoaa 22.1.2001 tehdyn komission päätöksen
–        velvoittaa komission korvaamaan kantajille edellä mainituista rikkomisista johtuvat työtulojen ja muiden etuuksien menetykset
–        määrää kaikista muista perustelluiksi ja kohtuullisiksi katsomistaan toimenpiteistä
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii neuvoston tukemana, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–        hylkää kanteen
–        määrää oikeudenkäyntikuluista säännösten mukaan.

Riita-asian luonteesta
Kantajat vaativat korvausta aineellisesta vahingosta, joka heille on aiheutunut siitä, että komissio ei ole ottanut heitä
palvelukseensa väliaikaisina toimihenkilöinä. Heidän edellä 37 kohdassa mainitut vaatimuksensa, joilla he pyrkivät erityisesti
saamaan kumotuksi 22.1.2002 tehdyn komission päätöksen, jolla hylättiin heidän kaikkien komissiolle osoittamansa valitukset
heidän vahingonkorvausvaatimustensa tultua implisiittisesti hylätyiksi, kuten edellä 30 ja 31 kohdassa on kuvailtu, merkitsevät,
että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetaan kantajille vastainen toimenpide, josta oli tehty valitus
(asia 346/87, Bossi v. komissio, tuomio 14.2.1989, Kok. 1989, s. 303, 10 kohta), eli nyt esillä olevassa asiassa heidän vahingonkorvausvaatimuksensa
implisiittinen hylkääminen. Näitä vaatimuksia on pidettävä erottamattomana osana siitä tosiasiallisesti yhdestä ainoasta ja
yksinomaan vahingonkorvausta koskevasta vaatimuksesta, joka on kanteen kohteena ja joka perustuu komission syyksi luettavaan
lainvastaisuuteen, joka muodostuu siitä, että se ei ole ottanut kantajia palvelukseensa tällaisten sopimusten puitteissa ja
että se on rikkonut JET:n perussäännön määräyksiä. Koska kantajien ja komission välillä ei ole minkäänlaista sopimukseen perustuvaa
suhdetta, kanne koskee yhteisön sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta.
Nyt esillä olevaan asiaan liittyvien erityisten olosuhteiden vuoksi on ordre public ‑tyyppisen kysymyksen ollessa kyseessä
määritettävä viran puolesta, onko riita-asia katsottava EA 151 artiklassa ja EA 188 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetuksi
sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevaksi riita-asiaksi, vaiko EA 152 artiklassa tarkoitetuksi yhteisön ja sen henkilöstön
väliseksi riidaksi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi kuullut asianosaisia tästä kysymyksestä tätä varten 23.9.2003
pidetyssä istunnossa.
Kannetta on pidettävä yhteisön ja sen henkilöstön välistä riitaa koskevana kanteena kolmesta syystä.
Ensinnäkin sen arviointi, onko kanne perusteltu, riippuu JET:n perussäännön tulkinnasta; kantajat väittävät, että heillä on
perussäännön nojalla oikeus tulla otetuiksi palvelukseen väliaikaisina toimihenkilöinä. Lisäksi kunkin kantajan esittämä vahingonkorvausvaatimus
vastaa sen summan, jonka he olisivat saaneet, jos he olisivat työskennelleet yhteisyrityksessä väliaikaisina toimihenkilöinä,
ja sen summan, jonka he ovat saaneet työnantajalta, joka on asettanut heidät JET:n käytettäväksi, välistä eroa. Nyt esillä
olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa kyseessä olevat oikeudet ovat henkilöstösäännöissä säädettyjä oikeuksia, ratkaistavana
olevat oikeudelliset ongelmat ovat samanlaisia kuin jotka syntyvät tapauksessa, jossa kantajat vetoavat virkamiehen tai toimihenkilön
asemaan ja jossa yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkivat riitaa henkilöstöasiana (asia 65/74,
Porrini ym. v. Euratom ym., tuomio 11.3.1975, Kok. 1975, s. 319, 3–13 kohta ja asia T-184/94, O’Casey v. komissio, tuomio
12.5.1998, Kok. H. 1998, s. I-A-183 ja II-565, 56–62 kohta).
Toiseksi oikeuskäytännössä yhteisön ja sen henkilöstön välisten riitojen käsitettä on tulkittu laajasti, mikä johtaa siihen,
että sellaisina tutkitaan riitoja, jotka koskevat henkilöitä, joilla ei ole virkamiehen eikä toimihenkilön asemaa, mutta jotka
vaativat sitä (asia 116/78, Bellintani ym. v. komissio, tuomio 5.4.1979, Kok. 1979, s. 1585, 6 kohta; yhdistetyt asiat 87/77,
130/77, 22/83, 9/84 ja 10/84, Salerno ym. v. komissio ja neuvosto, tuomio 11.7.1985, Kok. 1985, s. 2523, 24 ja 25 kohta ja
asia 286/83, Alexis ym. v. komissio, tuomio 13.7.1989, Kok. 1989, s. 2445, 9 kohta). Tämä koskee erityisesti kilpailuihin
osallistuneita hakijoita (asia 23/64, Vandevyvere v. parlamentti, tuomio 31.3.1965, Kok. 1965, s. 205, 214). Komissio väittää
perustellusti, että yhteisön ja sen henkilöstön välisen riidan käsitteen liian suppea tulkinta johtaisi oikeudelliseen epävarmuuteen,
kun mahdolliset kantajat olisivat epävarmoja käytettävissä olevasta oikeussuojakeinosta taikka kun heillä olisi keinotekoinen
valintamahdollisuus.
Edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Ainsworth ym. vastaan komissio ja neuvosto (10–13 kohta) ja Altmann ym. vastaan
komissio (44 ja 45 kohta) annettuihin tuomioihin johtaneet asiat, jotka koskivat JET:n henkilöstöä, jolla ei ollut yhteisön
virkamiesten eikä toimihenkilöiden asemaa, tutkittiin myös tällaisissa henkilöstösääntöjen puitteissa.
Nyt esillä olevassa asiassa kantajat vetoavat tosin ainoastaan jälkikäteen niihin taloudellisiin etuihin, jotka perustuvat
henkilöstösääntöihin, joita heidän mukaansa olisi pitänyt soveltaa heihin jo menneisyydessä ja jotka eivät enää ole voimassa.
Lisäksi on niin, että vaikka kantajat väittävätkin, että osa heille aiheutuneista vahingoista muodostuu niistä taloudellisista
menetyksistä, jotka liittyvät myöhempään palvelukseen ottamiseen väliaikaisena toimihenkilönä JET‑hankkeen päättymisen jälkeen,
näihin vaatimuksiin ei liity tämänhetkistä tai tulevaisuudessa esitettävää vaatimusta tulla otetuksi palvelukseen yhteisön
väliaikaisena toimihenkilönä.
On kuitenkin todettava, että riita-asialla ei olisi kohdetta eikä sitä olisi syntynyt ilman viittausta yhteisön palvelukseen
otettaviin väliaikaisiin toimihenkilöihin sovellettavaan järjestelmään, jota sovellettiin yhteisyrityksen jäsenten sen käyttöön
asettaman projektiryhmän henkilöstöön. Olisi siis keinotekoista katsoa, että henkilöstöasioiden alaan ei kuulu kysymys siitä,
olisiko projektiryhmän perussäännön mukaista käsitettä pitänyt soveltaa kantajiin silloin, kun he työskentelivät JET-yhteisyritykselle.
Kolmanneksi asianosaiset itse ovat katsoneet, että asia kuuluu henkilöstöasioihin, vaikka asian tutkiminen myös sopimussuhteen
ulkopuolista vastuuta koskevana kysymyksenä tuli esille silloin, kun kantajat esittivät vahingonkorvausvaatimuksensa, kuten
edellä 30 kohdassa on todettu. Kantajat totesivat 23.9.2003 pidetyssä istunnossa, että koska he olivat tietoisia siitä, että
komissio oli tarkastellut asian T-45/01 kantajien vaatimuksia henkilöstösääntöjen puitteissa, he olivat esittäneet vahingonkorvausvaatimuksensa
näissä samoissa puitteissa. He ovat vahvistaneet, että riita-asia kuuluu heidän näkökulmastaan EA 152 artiklan soveltamisalaan.
Komissio ja neuvosto ovat korostaneet, että riita-asian ja väitetyn virheen perusta on henkilöstösäännön säännöksissä.
Edellä mainituista syistä on perusteltua analysoida kannetta yhteisön ja sen henkilöstön välisenä riitana. Tähän päätelmään
eivät vaikuta nyt esillä olevan asian olosuhteet, jotka tietysti ovat monelta kannalta luonteeltaan ennennäkemättömiä, mistä
asianosaiset ovat yhtä mieltä.
Kantajat eivät ensinnäkään ole UKAEA:n henkilöstöä, joka olisi asetettu yhteisyrityksen käyttöön ja jota näin ollen tarkoitettaisiin
JET:n perussäännön 8 kohdassa, kuten edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Ainsworth ym. vastaan komissio ja neuvosto
ja Altmann ym. vastaan komissio oli asian laita.
Toiseksi he eivät vaadi eivätkä ole koskaan vaatineet väliaikaisen toimihenkilön asemaa. Toisin kuin edellä mainituissa yhdistetyissä
asioissa Ainsworth ym. vastaan komissio ja neuvosto sekä Altmann ym. vastaan komissio taikka vastaajan mainitsemassa asiassa
T-177/97, Simon vastaan komissio, 10.5.2000 annetussa tuomiossa (Kok. H. 2000, s. I-A-75 ja II-319), joka pysytettiin muutoksenhaun
johdosta asiassa C-274/00 P, Simon vastaan komissio, 27.6.2002 annetulla tuomiolla (Kok. 2002, s. I-5999), kantajat eivät
ole koskaan vaatineet komissiota taikka JET:n johtoa ottamaan heitä palvelukseensa väliaikaisina toimihenkilöinä heidän työskennellessään
yhteisyrityksessä.
Kolmanneksi nyt esillä olevassa kanteessa kyse on pelkästään vahingonkorvausvaatimuksesta, kuten edellä 39 kohdassa on todettu,
ja se on esitetty JET-hankkeen päättyessä taikka vähän sen jälkeen.
Näistä erityisistä olosuhteista huolimatta asia on tutkittava EA 152 artiklassa tarkoitettuna yhteisön ja sen henkilöstön
välisenä riitana ja näin ollen ottaen huomioon vastaavat säännökset erityisesti menettelyn ja määräaikojen osalta.

Asian tutkittavaksi ottaminen

Asianosaisten lausumat
Komissio väittää neuvoston tukemana ja varsinaista tutkimatta jättämistä koskevaa väitettä esittämättä, että vahingonkorvausvaatimuksen
tutkittavaksi ottaminen on kiistanalaista, koska asianosaiset ovat aloittaneet menettelyn myöhässä. Se huomauttaa toisaalta,
että kantajat olisivat voineet jo JET‑yhteisyrityksen toiminnan alusta vuonna 1978 ottaa esille ne palvelukseen ottamista
koskevat edellytykset, jotka he nyt ovat riitauttaneet, ja että he ovat toimineet vapaaehtoisesti ja tilanteesta tietoisina
allekirjoittaneet sopimuksen työnantajansa kanssa. Toisaalta komissio katsoo, että koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
on todennut edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Altmann ym. vastaan komissio antamassaan tuomiossa, että olosuhteet
ovat muuttuneet JET-hankkeen kehittyessä, kantajien olisi pitänyt toimia tämän tuomion julistamisesta laskettavassa kohtuullisessa
määräajassa. Komissio katsoo, ettei tällainen määräaika voi olla kahta vuotta pidempi nyt esillä olevan asian erityisten olosuhteiden
vuoksi ja sen vuoksi, ettei henkilöstösääntöjen 90 artiklassa vahvisteta määräaikaa vaatimuksen esittämiselle.
Kantajat väittävät, että koska henkilöstösääntöjen 90 artiklassa ei vahvisteta mitään määräaikaa vaatimuksen esittämiselle,
heitä vastaan ei voida esittää vanhentumisväitettä sen ajan suhteen, jolloin he ovat esittäneet vahingonkorvausvaatimuksensa
komissiolle. He väittävät, että vaatimus siitä, että on toimittava kohtuullisessa ajassa, mistä ei ole säädetty teksteissä,
merkitsee oikeusvarmuuden ja taannehtivuuskiellon periaatteen noudattamatta jättämistä, ja että tällaiseen aikaan vetoaminen
silloin, kun kanne on nostettu, merkitsee sitä, että loukataan ihmisoikeuksista ja perusvapauksista tehdyn Euroopan yleissopimuksen
6 artiklassa vahvistettua oikeutta puolueettomaan oikeudenkäyntiin.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Koska riita-asiassa on kyse EA 152 artiklassa tarkoitetusta riidasta, kuten edellä 52 kohdassa on todettu, nyt esillä olevan
kanteen tutkittavaksi ottamista koskevat säännöt ovat yksinomaan ne, jotka on vahvistettu henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa,
eivätkä EA 151 ja EA 188 artiklassa (EY 235 ja EY 288 artikla) ja yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 43 artiklassa (josta
on tullut perussäännön 46 artikla) vahvistetut säännöt (asia 9/75, Meyer-Burkhardt v. komissio, tuomio 22.10.1975, Kok. 1975,
s. 1171, 7, 10 ja 11 kohta).
On selvää, että kantajat ovat noudattaneet edellä mainituissa henkilöstösääntöjen säännöksissä säädettyä menettelyä. Henkilöstösääntöjen
90 artiklan 1 kohdassa ei vahvisteta mitään määräaikaa vaatimuksen esittämiselle (asia 29/80, Reinarz v. komissio, tuomio
21.5.1981, Kok. 1981, s. 1311, 12 kohta), minkä vastaajakin myöntää.
Velvollisuus toimia kohtuullisessa ajassa
Kohtuullisessa ajassa toimimista vaaditaan kaikissa niissä tapauksissa, joissa asiaa koskevien säännösten puuttuessa oikeusvarmuuden
periaate tai luottamuksensuojan periaate estävät yhteisön toimielimiä ja luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä toimimasta
ilman mitään ajallista rajoitusta ja vaarantamasta näin ollen erityisesti vallalla olevan oikeudellisen tilanteen vakautta.
Vastuuta koskevissa kanteissa, jotka voivat johtaa yhteisön maksuvelvoitteeseen, sen taustalla, että vahingonkorvausvaatimus
on esitettävä kohtuullisessa ajassa, on myös huoli julkisten varojen suojasta, joka on erityisellä tavalla ilmaistu sopimussuhteen
ulkopuolista vastuuta koskevien asioiden osalta yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa vahvistetulla viiden
vuoden vanhenemisajalla.
Yhteisöjen toimielinten osalta toimiminen kohtuullisessa ajassa muodostaa osan hyvän hallinnon periaatetta (asia C-282/95
P, Guérin automobiles v. komissio, tuomio 18.3.1997, Kok. 1997, s. I-1503) ja johtuu oikeusvarmuuden perusedellytyksestä (asia
52/69, Geigy v. komissio, tuomio 14.7.1972, Kok. 1972, s. 787, 20 ja 21 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on todennut luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden osalta, että vahingonkorvauskanteen yhteydessä
vahinkoa kärsineen on sillä uhalla, että hän joutuu itse vastaamaan vahingosta, noudatettava kohtuullista huolellisuutta vahingon
rajoittamiseksi (yhdistetyt asiat C-104/89 ja C-37/90, Mulder ym. v. neuvosto ja komissio, tuomio 19.5.1992, Kok. 1992, s. I‑3061,
Kok. Ep. XII, s. I-99, 33 kohta).
Virkamiehen tai toimihenkilön on esitettävä vaatimuksensa yhteisön toimielimelle kohtuullisessa ajassa, joka lasketaan siitä
hetkestä, jolloin hän on saanut tiedon toimenpiteestä taikka uudesta olennaisesta tosiseikasta (ks. palvelukseen ottamisen
edellytysten riitauttamisesta asia 190/82, Blomefield v. komissio, tuomio 1.12.1983, Kok. 1983, s. 3981, 10 ja 11 kohta; asia
T-202/97, Koopman v. komissio, määräys 25.3.1998, Kok. H. 1998, s. I-A-163 ja II-511, 24 kohta ja asia T-68/98, Jung v. komissio,
tuomio 29.4.2002, Kok. H. 2002, s. I-A-55 ja II-251, 41 kohta).
Tätä edellytystä on analogisesti sovellettava myös päätöksen tekoa koskevaan vaatimukseen, jonka esittävät sellaiset henkilöt,
jotka eivät ole virkamiehiä eivätkä toimihenkilöitä, mutta jotka kääntyvät toimielimen puoleen ja vaativat sen kannanottoa.
Yksityisille oikeussubjekteille asetettu vaatimus toimia kohtuullisessa ajassa heidän esittäessään vahingonkorvausvaatimuksen
vahingosta, jonka yhteisö on aiheuttanut suhteissaan henkilöstöönsä, palvelee näissä puitteissa erityisesti sitä oikeusvarmuuteen
liittyvää tavoitetta, että vältetään rasittamasta yhteisöjen talousarviota kuluilla, jotka johtuvat ajallisesti liian kaukaisesta
tekijästä.
Näin on joka tapauksessa nyt esillä olevan asian kaltaisessa tilanteessa, jolloin nostetulla kanteella vaaditaan yksinomaan
rahaa eikä sen seurauksena voi olla kyseessä olevan yhteisön toimielimen ja kantajien välisten taikka tämän toimielimen ja
sen henkilöstön välisten oikeudellisten suhteiden muuttaminen.
Lisäksi, toisin kuin kantajat väittävät, vaatimus toimia kohtuullisessa ajassa on omiaan takaamaan oikeudellisten suhteiden
varmuuden, eikä se suinkaan loukkaa oikeusvarmuuden periaatetta. Se ei vaikuta myöskään taannehtivuuskiellon periaatteeseen,
koska taannehtivuus on sallittua muissa kuin rikosoikeudellisissa asioissa (asia C-331/88, Fedesa ym., tuomio 13.11.1990,
Kok. 1990, s. I-4023, 45 kohta). Oikeussubjektien oikeus puolueettomaan oikeudenkäyntiin, sellaisena kuin se tunnustetaan
ihmisoikeuksista ja perusvapauksista tehdyn Euroopan yleissopimuksen 6 artiklassa, ei myöskään estä sitä, että asiaa käsittelevä
tuomioistuin tekee johtopäätöksensä siitä, että kanne on nostettu ilmeisen kohtuuttomalla viiveellä, vaikka nimenomaiset vanhentumissäännökset
puuttuisivatkin.
Edellä todetuista seikoista johtuu, että nyt esillä olevassa asiassa kantajien on toimittava kohtuullisessa ajassa, mikä perustuu
yhteisön oikeuden perusperiaatteisiin ja erityisesti oikeusvarmuuden periaatteeseen, kun he vaativat komissiolta korvausta
vahingosta, joka on luettava sen syyksi.
Kohtuullisen ajan kesto
Sitä aikaa, jonka kuluessa asianosaisten olisi pitänyt esittää yhteisön toimielimelle vahingonkorvausvaatimuksensa, jotta
niiden voitaisiin katsoa olleen esitetty kohtuullisessa ajassa siitä hetkestä lukien, jolloin he ovat saaneen tietoonsa seikat,
joista he valittavat, on arvioitava tälle tilanteelle ominaisten oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen valossa. Kuluneen
ajan kohtuullisuutta on arvioitava kunkin asian ominaispiirteiden perusteella ja erityisesti sen perusteella, mikä merkitys
oikeusriidalla on asianosaiselle, asian monitahoisuuden perusteella sekä vastapuolina olevien asianosaisten käyttäytymisen
perusteella (yhdistetyt asiat C‑238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P–C-252/99 P ja C‑254/99 P, Limburgse
Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 15.10.2002, Kok. 2002, s. I-8375, 187 kohta).
On todettava, että niiden eri tilanteiden joukossa, joissa oikeuskäytännössä edellytetään kohtuullisessa ajassa toimimista,
ei ole yhtään, joka olisi verrattavissa nyt esillä olevan riita-asian olosuhteisiin ja joka voisi toimia analogisena arviointiperusteena
ajan pituuden osalta.
Sitä vastoin vertailukohta voidaan saada edellä 57 kohdassa mainitusta yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa
säädetystä viiden vuoden vanhentumisajasta sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevissa asioissa, vaikkei tätä määräaikaa
sovelletakaan yhteisön ja sen henkilöstön välisissä riidoissa (em. asia Meyer-Burckardt v. komissio, tuomion 7, 10 ja 11 kohta).
Tämän säännöksen nojalla kaikilta henkilöiltä, jotka vaativat yhteisöltä vahingonkorvausta, voidaan vaatia sellaisen määräajan
noudattamista, jolla taataan oikeusvarmuus ja joka on määritelty kaikkien edun mukaisesti. Tämä säännös mahdollistaa samalla
sekä sen, että sillä, jota asia koskee, on riittävän pitkä aika vahingon aiheuttaneen tapahtuman ilmenemisestä lähtien esittää
vaatimuksensa yhteisön toimielimelle, että sen, että yhteisö voi suojella yhteisön varoja vaatimuksilta, joiden esittäjät
eivät ole menetelleet ripeästi.
Tämä viittaus on merkityksellinen nyt esillä olevassa asiassa, koska jos riita ratkaistaan kantajien hyväksi niin, että katsotaan
yhteisön olevan vastuussa ja se velvoitetaan maksamaan kantajille korvausta, tuomion vaikutukset kohdistuvat pääasiallisesti
taikka yksinomaan yhteisön varoihin.
Kantajilla ei ole koskaan ollut välitöntä oikeussuhdetta JET-yhteisyritykseen tai komissioon, ja yhteisyritys on joka tapauksessa
lakannut olemasta 31.12.1999. Aika, jonka kantajat ovat käyttäneet puhtaasti vahingonkorvausluonteisen kanteensa nostamiseen,
ei siis voi esimerkiksi aiheuttaa haittaa kolmansien saavutetuille oikeuksille eikä vaarantaa yhteisön toimielinten toiminnan
oikeudellisten edellytysten vakautta. Oikeusvarmuus, jota kohtuullisessa ajassa toimimista koskevalla vaatimuksella on tarkoitus
nyt esillä olevassa asiassa suojella, koskee näin ollen olennaisin osin yhteisön varoja.
Näin ollen ja kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa sopimussuhteen ulkopuolista korvausvastuuta
koskevan kanteen nostamiselle säädetyn viiden vuoden vanhentumisajan vertailukohta ja se, ettei ole muita vertailukohtia eikä
mitään pätevää syytä poiketa tästä vertailukohdasta, on analogisesti todettava, että niiden, joita asia koskee, olisi katsottuaan
olevansa lainvastaisen syrjinnän kohteena ollut esitettävä yhteisön toimielimelle vaatimus tämän tilanteen korjaamisesta ja
syrjinnän lopettamisesta kohtuullisessa ajassa, joka ei saa ylittää viittä vuotta siitä hetkestä lukien, jona he ovat tulleet
tietoisiksi kyseisestä tilanteesta.
Kohtuullisen ajan alkamisajankohta
Koska ei ole olemassa yksipuolista eikä sopimukseen perustuvaa toimenpidettä, jolla säännellään yhteisön toimielimen ja kunkin
kantajan välistä suhdetta, on tutkittava, mikä seikka on tuonut esiin sen syrjivän tilanteen, jossa kukin heistä väittää olevansa
suhteessa JET-projektiryhmässä työskentelevään muuhun henkilöstöön. Tämä seikka voidaan sitten katsoa uudeksi olennaiseksi
tosiseikaksi, jonka tiedoksi saamisesta lähtien sillä, jota asia koskee, on ollut velvollisuus toimia kohtuullisessa ajassa
vaatimuksen esittämiseksi komissiolle.
Asiakirja-aineistosta ja edellä 28 ja 29 kohdassa olevasta selvityksestä, joka koskee kantajien kaltaisen JET:n sopimussuhteisen
henkilöstön palvelukseen ottamisen edellytyksiä, ilmenee, että JET:n johdon ja työvoimaa tarjoavien kolmansien yritysten välillä
tehtiin uudistettavissa olevia vuosittaisia sopimuksia yhden tai useamman työntekijän käytettäväksi asettamisesta. Kantajat
eivät tietenkään olleet näin tehtyjen yksittäisten tai kollektiivisten sopimusten sopimuspuolia, vaan näissä sopimuksissa
todettiin, että heidän työantajansa oli JET:n kanssa sopimuksen tehnyt yritys (yksilöllisten vakiosopimusten 3 ja 4 artikla,
kollektiivisten vakiosopimusten 5 ja 8 artikla). Kukin työntekijä kuitenkin allekirjoitti sopimuksen liitteen, jossa mainittiin
heidän velvoitteensa ja vastuualueensa JET:n käytettäväksi asettamisen yhteydessä ja erityisesti se, että he olivat tietoisia
niistä sopimuslausekkeista, jotka liittivät heidän työnantajansa JET:hen, ja siitä, että näitä sopimuslausekkeita sovellettiin
heihin.
Näin ollen edellä mainituissa yksittäisissä ja kollektiivisissa sopimuksissa määriteltiin täsmällisesti ja yksiselitteisesti
kantajien asema suhteessa JET:hen siten, että kantajat olivat JET:n kanssa sopimussuhteessa olevien kolmansien yritysten palkattuja
työntekijöitä, jotka heidän työnantajansa on asettanut yhteisyrityksen käytettäviksi; toisin sanoen kyseessä ovat eri työehdot
kuin ne, joita sovelletaan UKAEA:n tai muiden yhteisyrityksen jäsenten yhteisyrityksen käytettäväksi asettamaan henkilöstöön,
jonka kanssa he työskentelivät.
JET:n ja kolmansien yritysten välillä tehdyistä ja asiakirja-aineistoon liitetyistä yksittäisistä tai kollektiivisista vakiosopimuksista
ilmenee, että ne oli tehty enintään vuodeksi ja että ne voitiin uudistaa mutta myös purkaa milloin tahansa yhden kuukauden
varoitusajalla (yksittäisten vakiosopimusten 2 artikla, kollektiivisten vakiosopimusten 4 ja 5.7 artikla). Komissio on selittänyt,
että tämä ajallinen rajoitus liittyi JET:hen sovellettavaan talousarvion vuotuisuusperiaatteeseen, ja se on lisännyt, että
”kun kyseessä olevien henkilöiden palveluksia tarvittiin kauemmin kuin yhden vuoden, yritysten kanssa tehdyt sopimukset uudistettiin
kulloinkin vuodeksi kerrallaan”. Lisäksi vakiosopimuslausekkeiden mukaan sopimukset voitiin uudistaa vain yhteisyrityksen
aloitteesta, eikä siis kolmansien yritysten taikka vielä vähemmän niiden työntekijöiden aloitteesta. Yksittäisten vakiosopimusten
2 artiklassa ja kollektiivisten vakiosopimusten 4 artiklassa määrätään kummassakin seuraavaa: ”Yhteisyritys varaa oikeuden
tarpeen mukaan jatkaa sopimuksen voimassaoloa 12 kuukauden ajan.” Mahdollisuudesta jatkaa sopimusten voimassaoloa hiljaisesti
ei ole määrätty.
Kantajat, jotka saivat tuntipalkkaa, ovat korostaneet työehtojensa epävarmuutta. Komissio on täsmentänyt, että kunkin viikon
lopussa kyseessä olevan työntekijän ja JET:n ”responsible officerin” (asiasta vastaava virkailija) oli allekirjoitettava tuntilaskelma,
joka lähetettiin sitten työvoiman tarjonneelle yritykselle kyseisen työntekijän palkan laskemiseksi.
Asiakirja-aineistoon liitetyistä JET:n toimintakertomusten otteista ilmenee lisäksi, että kantajien kaltaisen sopimussuhteisen
henkilöstön palvelukseen ottaminen vuosittain uudestaan tarkistetulla perustalla oli ominaista yhteisyrityksen valitsemalle
ja toteuttamalle henkilöstöhallintopolitiikalle.
Komissio väittää, että kantajien asema ei ollut niin heikko kuin he väittävät ja että he saattoivat olla varmoja työskentelystään
JET:ssä ohjelman päättymiseen asti, minkä vahvistaa heidän 10.3.1997 JET:n neuvostolle osoittamansa vetoomus hankkeen päättyessä
maksettavien erityispalkkioiden saamiseksi.
Se seikka, että yhteisyrityksen johdon tekemät yksivuotiset sopimukset yleensä uudistettiin ja että 119:stä vetoomuksen allekirjoittajasta
62 oli ollut JET:n palveluksessa yli kymmenestä vuodesta 20:een vuoteen, ei kuitenkaan vaikuta oikeudellisesti kantajien työtilanteen
epävarmuuteen; heidän sopimuksensa jatkaminen, jota tarkasteltiin uudelleen vuosittain ja joka oli tehtävä nimenomaisesti,
pysyi JET:n harkinnassa.
Näin ollen kantajien palvelukseenottamis- ja työehtojen epävarmuus, joka johtui yksivuotisista sopimuksista, jotka voitiin
purkaa koska tahansa ja joiden epävarma uudistaminen riippui ainoastaan yhteisyrityksen nimenomaisesta päätöksestä, ei anna
aihetta katsoa, että ne, joita asia koskee, olisivat olleet pysyvästi ja jatkuvasti tietoisia tilanteestaan siitä lähtien,
kun heidät ensimmäisen kerran asetettiin JET:n käyttöön vuoden ajaksi.
Tämä kantajien erityinen tilanne, joka on erilainen kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen edellä mainituissa yhdistetyissä
asioissa Altmann ym. vastaan komissio antamassa tuomiossa tarkoittama tilanne, estää sen, että kyseisen tuomion julistamispäivää
pidettäisiin tekijänä, josta lähtien asianosaisia voitiin pitää riittävästi informoituina tilanteesta, kuten komissio väittää.
Nyt esillä olevassa asiassa kunkin yksivuotisen alkuperäisen tai uudistetun sopimuksen tekeminen on lähtökohta, jona asianomaisen
katsotaan saaneen tiedon tilanteesta, jota on arvosteltu, ja se merkitsee uutta ja olennaista tosiseikkaa, jonka esilletulosta
lähtien kantajat ovat olleet tietoisia mahdollisesti lainvastaisesta tilanteesta, johon heidät on saatettu, koska komissio
ei ole ehdottanut heille väliaikaisen toimihenkilön sopimusta.
Edellä todetuista seikoista johtuu, että henkilöstösääntöjen 90 artiklan nojalla 14.11.2000 ja 5.5.2001 välillä edellä 30
kohdassa esitetyn mukaisesti tehdyt vahingonkorvausvaatimukset on esitetty kohtuullisessa ajassa, kun otetaan huomioon sopimukset,
jotka on tehty tai uudistettu enintään viisi vuotta ennen näiden vaatimusten esittämistä, eli tapauskohtaisesti 14.11.1995
ja 5.5.1996 välisen ajan jälkeen.
Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti nostettu kanne on siis otettava tutkittavaksi vain
siltä osin kuin siinä esitetyt vahingonkorvausvaatimukset koskevat aikaa, joka alkaa päivänä, jolloin on tehty taikka uudistettu
vanhin sopimus, joka koskee asianosaisen työtä ja joka on tehty tai uudistettu enintään viisi vuotta aikaisemmin kuin kukin
kantajista on esittänyt vahingonkorvausvaatimuksensa.

Vastuukysymys

Väitetty lainvastaisuus
Asianosaisten lausumat
Kantajat väittävät ensisijaisesti, että se, että heitä ei ole otettu väliaikaisten toimihenkilöiden toimiin komissioon, oli
lainvastaista kahdesta syystä. Toisaalta tämä tilanne oli ristiriidassa JET:n perussäännön kanssa, koska kantajat olivat kuuluneet
JET:n perussäännön 8.1 ja 8.5 kohdassa mainittuun ”muuhun henkilöstöön” ja koska heille olisi pitänyt tarjota väliaikaisten
toimihenkilöiden sopimuksia, kuten kyseisen perussäännön 8.5 kohdassa määrättiin. Toisaalta kantajia oli kohdeltu syrjivästi
suhteessa komission palvelukseensa ottamiin henkilöihin, jotka suorittivat projektiryhmässä samanlaisia tehtäviä kuin kantajat.
Tosiseikkojen osalta kantajat väittävät, että he kuuluivat projektiryhmään, koska heidän toimensa ja niihin liittyvät tehtävät,
heidän soveltuvuutensa, pätevyytensä ja ammattitaitonsa olivat verrattavissa projektiryhmän jäsenten vastaavien toimien, tehtävien,
soveltuvuuden, pätevyyden ja ammattitaidon kanssa. Kantajat työskentelivät samanlaisissa oloissa kuin projektiryhmän jäsenet
komission työntekijöiden ja JET:n johdon alaisuudessa. He hoitivat tehtäviä, joiden nimikkeet, vastuualueet ja velvollisuudet
olivat samanlaisia kuin projektiryhmän rakenteeseen kuuluvissa toimissa. Kantajat katsovat, että heidän erityisiä valinta-
ja palvelukseenottamisehtojaan, jotka liittyivät heihin kohdistuvaan syrjivään kohteluun, ei voida soveltaa heitä vastaan,
koska heillä ei ollut käytännössä mahdollisuutta päästä Euratomin toimiin.
Henkilöstösääntöjen osalta kantajat katsovat, että vaikkei heillä ollutkaan oikeudellista liittymää JET-yhteisyritykseen,
koska he olivat ainoastaan kolmansien yritysten sen käytettäväksi asettamia, he kuuluivat projektiryhmään ja heidät olisi
pitänyt ottaa projektiryhmän palvelukseen JET:n perussäännössä tarkoitettuna ”muuna henkilöstönä”. He vetoavat siihen, että
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Altmann ym. vastaan komissio antamassaan
tuomiossa, että ”hankkeen henkilöstöön kuulu[i] myös ulkopuolisten yhtiöiden sopimuksilla työskenteleviä henkilöitä” (24 kohta).
Komissio ei voi kantajien mielestä vedota (ulkopuolista sopimussuhteista henkilöstöä koskevaan) säännöstöön, jonka suunnittelija
se on ollut, sivuuttamatta vilpittömän mielen ja oikeusvarmuuden periaatetta sekä ns. estoppel-oppia. Se ei myöskään voi vedota
kantajia vastaan olosuhteisiin, jotka liittyivät edellä mainitussa asiassa Simon vastaan komissio 27.6.2002 annettuun tuomioon,
koska kantajat eivät väitä, että komissio olisi ollut heidän tosiasiallinen työnantajansa eivätkä he myöskään vaadi, että
heille myönnettäisiin jälkikäteen väliaikaisten toimihenkilöiden asema.
Toissijaisesti kantajat väittävät, että päätöksellä 98/585 tehty JET:n perussäännön muuttaminen on lainvastainen siltä osin
kuin sen kohteena oli ollut poistaa mahdollisuus ottaa palvelukseen ”muuta henkilöstöä” komission väliaikaisina toimihenkilöinä.
Komissio väittää, että kantajat, joilla ei ollut mitään oikeudellista yhteyttä JET‑yhteisyritykseen, koska he eivät olleet
UKAEA:n eivätkä komission palveluksessa, eivät voi väittää jälkikäteen, että heillä oli oikeus tulla kohdelluiksi niin kuin
he olisivat olleet yhteisön toimielimen palveluksessa, eivätkä he voi oikeudellisesti vaatia nimittämistä Euratomin väliaikaisiksi
toimihenkilöiksi jälkikäteen (em. asia Simon v. komissio, 10.5.2000 annettu tuomio, joka muutoksenhaun johdosta 27.6.2002
annetulla edellä mainitulla tuomiolla Simon v. komissio pysytettiin voimassa). Komissio korostaa, että tämä suuri oikeudellinen
ero on esteenä kantajien vaatimuksille ja väitteille. Se väittää, että alkuperäisen perussäännön 8 kohdan käsite ”muu henkilöstö”,
johon kuuluvat ovat projektiryhmän jäseniä, ei koske kantajia. Perussäännön 8.1 ja 8.5 kohdassa tarkoitettu ”muu henkilöstö”
eroaa sellaisista henkilöstöluokista, jotka eivät kuulu projektiryhmään ja jotka sisältävät erityisesti kantajien kaltaiset
henkilöt, jotka työskentelivät yhteisyrityksessä sopimuksen perusteella.
Komissio väittää, että kantajat kuuluivat sopimussuhteiseen henkilöstöön, johon JET-yhteisyritys muiden merkittävien ja monimutkaisten
yritysten tavoin on aina turvautunut sitäkin suuremmalla syyllä, koska sen perussäännön mukaan se ei voi itse palkata omaa
henkilöstöään. Komissio lisää, että kyseessä on normaali ja tällaisissa yrityksissä yleinen menettely. Sen mukaan se, että
JET:n perussäännössä ei määrätä tästä, ei estä yhteisyritystä käyttämästä tällaisia rekrytointitapoja. Yhteisöjen tuomioistuin
on jo myöntänyt yhteisön toimielinten toimivallan tehdä tällaisia sopimuksia (asia C-249/87, Mulfinger ym. v. komissio, tuomio
6.12.1989, Kok. 1989, s. 4127). Näin ollen komissio päättelee, että siitä riippumatta, kuuluvatko kantajat ryhmiin vai onko
heidät otettu erikseen palvelukseen, he ovat joka tapauksessa JET-yhteisyritykselle palveluja tarjoavien kolmansien yritysten
taikka näille yrityksille palveluja tarjoavien sopimuskumppaneiden palkattuja työntekijöitä; he kuuluvat näin ollen komission
mukaan Englannin ja Walesin lainsäädännön soveltamisalaan.
Komissio väittää, että kantajat eivät ole koskaan kuuluneet projektiryhmään eikä heitä ole koskaan pidetty sen osana. Se,
että tietyt kantajat olisivat voineet omata ammattitaitoa, jonka vuoksi he olisivat voineet olla osa tätä ryhmää, ei vaikuta
heidän oikeudelliseen asemaansa. Se lisää, että kantajat, joista kuusi työskenteli suunnittelutoimistossa, eivät ole esittäneet
mitään todistetta siitä, että he olisivat suorittaneet projektiryhmän jäsenten tehtäviin verrattavissa olevia tehtäviä. JET‑yhteisyrityksestä
peräisin oleviin eri asiakirjoihin sisältyvillä tiedoilla tai maininnoilla ei ole merkitystä asianosaisten oikeudellisen tilanteen
kannalta, eikä myöskään tiettyjen kantajien asema JET-yhteisyrityksen vastuullisena virkailijana merkinnyt komission mukaan
sitä, että heillä olisi ollut projektiryhmän jäsenen asema.
Komissio väittää lisäksi, että kantajat eivät koskaan ole hakeneet projektiryhmän jäseniksi eivätkä osallistuneet vastaavaan
valintamenettelyyn eivätkä he myöskään ole ilmoittautuneet hakijoiksi, kun toimia on julistettu avoimiksi projektiryhmässä.
Se korostaa tältä osin, että JET:n johto ei ole koskaan estänyt tällaista ammatillista kehitystä; se on päinvastoin onnitellut
sopimussuhteisia henkilöitä, jotka ovat onnistuneet valintakokeissa ja liittyneet projektiryhmään.
Komissio lisää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Altmann ym. vastaan
komissio antamassaan tuomiossa myös tehnyt eron perussäännössä tarkoitetun ”muun henkilöstön” ja JET‑yhteisyrityksen toimitiloissa
työskennelleiden muihin henkilöstöluokkiin kuuluneiden henkilöiden välillä. Sillä, että edellä mainitussa yhdistetyissä asioissa
Altmann ym. vastaan komissio annetun tuomion seurauksena poistettiin perussäännön 8 kohdasta ilmaisu ”muu henkilöstö”, oli
tarkoitus korjata sitä epäyhdenvertaista kohtelua projektiryhmässä, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli arvostellut.
Tämä muutos ei näin ollen koskenut sopimussuhteista henkilöstöä, joka pysyi tämän ryhmän ulkopuolella. Komissio täsmentää,
että mahdollisuutta ottaa palvelukseen ”muuta henkilöstöä” ei ole koskaan käytetty. Se lisää, että kantajat eivät ole koskaan
ottaneet esiin kysymystä oletetusta oikeudestaan tulla pidetyiksi projektiryhmän jäseninä ”muuna henkilöstönä”.
Komissio väittää, että se ei ole tehnyt virhettä, josta se voisi olla vastuussa, ja että kantajat eivät ole joutuneet oikeudellisesti
eivätkä tosiasiallisesti syrjinnän kohteiksi, koska he eivät oikeudellisesti olleet projektiryhmän jäseniä eivätkä he osoita,
että he olisivat projektiryhmän jäsenten tilanteeseen verrattavassa tilanteessa.
Neuvosto puolestaan toteaa epäilevänsä, että sen päätöstä 98/585, jolla se on muuttanut yhteisyrityksen perussääntöä ja jonka
väitetään olevan lainvastainen, voitaisiin soveltaa nyt esillä olevassa asiassa. Se väittää, että perussäännön muutokset olivat
lainmukaisia ja päteviä eikä niillä missään tapauksessa ollut yhteyttä nyt esillä olevan asian tosiseikkoihin, koska kaikki
kantajat ovat aloittaneet työskentelynsä JET-hankkeessa ennen päätöksen 98/585 voimaantuloa.
Neuvosto väittää, että sen tehtävänä on harkintavaltansa rajoissa päättää JET‑projektiryhmän henkilöstön palvelukseen ottamista
koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja ettei sillä ollut mitään lakiin perustuvaa velvoitetta säilyttää käsite ”muu
henkilöstö”. Se toteaa, että sillä ei ollut velvollisuutta säätää, että muut kuin lähettäjäorganisaatioista tulevat henkilöt
otettaisiin palvelukseen ”muuna henkilöstönä”, eikä kohdella erityisellä tavalla henkilöstöä, joka otetaan palvelukseen palvelusopimusten
perusteella.
Neuvosto korostaa, että kantajat, joita UKAEA eivätkä muut yhteisyrityksen jäsenet ole antaneet JET-yhteisyrityksen käytettäviksi
vaan jotka työskentelivät siellä kolmansien kanssa tehtyjen palvelusopimusten perusteella, eivät kuulu siihen henkilöstöluokkaan,
joka olisi edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Altmann ym. vastaan komissio annetun tuomion mukaan joutunut syrjinnän
kohteeksi. Se lisää, että tämän maininnan poistaminen ei ole aiheuttanut syrjintää ja että perussäännön muuttamisen jälkeen
ei ole suoritettu rekrytointeja.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Sopimussuhteen ulkopuolista yhteisön vastuuta ja erityisesti nyt esillä olevan kaltaisissa yhteisön ja sen henkilöstön välisiä
suhteita koskevissa riidoissa yhteisön oikeudessa myönnetään oikeus saada korvausta vahingosta ainoastaan, jos seuraavat kolme
edellytystä täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt sekä toiminnan ja
väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys (ks. esim. asia C-259/96 P, neuvosto v. Nil ja Impens, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998,
s. I-2915, 23 kohta).
Kantajien nostaman vahingonkorvauskanteen paikkansapitävyyden arviointi edellyttää ensinnäkin JET:n perussäännön alkuperäisen
version mukaisen ”projektiryhmän” käsitteen määrittelyä, toisin sanoen sitä, että määritellään sen jäsenten erityiset tehtävät,
toimintatavat ja vastuualueet. Toiseksi on tutkittava, olivatko kantajien tehtävät, toimintatavat ja vastuualueet samanlaisia
kuin projektiryhmän jäsenten ja kuuluivatko he tosiasiallisesti, niin kuin he väittävät, ”muuhun henkilöstöön”, jonka jäsenet
komission oli perussäännön 8.5 kohdan mukaan otettava palvelukseen väliaikaisina toimihenkilöinä Euroopan yhteisöjen muuhun
henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen mukaan (jäljempänä palvelussuhde-ehdot).
On selvää, että ”muu henkilöstö” oli otettava palvelukseen väliaikaisten toimihenkilöiden sopimuksilla, kuten perussäännössä
nimenomaisesti määrättiin. Asianosaisten välinen kiista koskee sitä kysymystä, kuuluivatko kantajat tosiasiallisesti tähän
erityiseen henkilöluokkaan ja olisiko komission näin ollen pitänyt ehdottaa heille tällaisia sopimuksia.

Käsitteet ”projektiryhmä” ja ”muu henkilöstö”
JET:n perussääntö, erityisesti sen edellä 13 kohdassa siteerattu alkuperäisversion 8 kohta, ei sisällä käsitteen ”projektiryhmä”
osalta sen jäsenien tehtävien toiminnallista määritelmää. Projektiryhmän kokoonpanoa koskevassa 8.2 kohdassa todetaan, että
sillä on taattava hankkeen yhteisönlaajuinen luonne, ja siinä mainitaan tältä osin toimet, jotka edellyttävät tiettyä pätevyystasoa,
kuten fyysikkojen, insinöörien ja vastaavantasoisten ylimpien hallintovirkailijoiden toimet. Perussäännön 8.3 kohdassa täsmennetään,
että yhteisyrityksen jäsenet antavat sen käytettäväksi tällaista pätevää henkilöstöä. Perussäännön 8.2 kohdassa annetaan lisäksi
hankkeen johtajalle laajat toimivaltuudet henkilöstön valinnassa.
Komissio ei ole määritellyt sitä, mikä pätevyyden, ammattitaidon, tehtävien ja vastuualueiden osalta olisi ollut ominaista
niille toimille, jotka sen mukaan kuuluivat projektiryhmään, ja mikä erotti ne kantajien toimista, vaan se on pääasiallisesti
keskittynyt väittämään, että kantajat eivät olleet osa projektiryhmää. Vastaaja on ainoastaan todennut, että JET:n neuvosto
oli alun perin päättänyt, että teollinen henkilöstö ei kuulu projektiryhmään.
Näin ollen tätä poissulkemista lukuun ottamatta ei vaikuta siltä, että projektiryhmä määräytyi rajatun hierarkkisen tason
taikka ammatillisen pätevyyden mukaan.
Toisaalta projektiryhmän kokoonpanoa koskeva 8.2 kohta, jossa suositellaan fyysikoiden, insinöörien ja ”vastaavantasoisten”
ylimpien hallintovirkailijoiden toimien osalta valvomaan hankkeen yhteisönlaajuisen luonteen takaamista, mahdollistaa päinvastaisen
päätelmän siitä, että projektiryhmä sisältäisi muita, eritasoisia toimia. Sitä paitsi komissio on myöntänyt, että projektiryhmä
sisälsi hallintohenkilöstöä, rajoittamatta tätä johtotehtäviin.
Toisaalta vaikka JET:n vuosikertomuksissa, joiden otteita on sisällytetty asiakirja-aineistoon, tehdään kappaleessa ”Henkilöstö”
ero projektiryhmään kuuluvan henkilöstön (”team posts”), joka muodostui Euratomin puitteissa palvelukseen otetuista väliaikaisista
toimihenkilöistä (perussäännön 8.5 kohdan mukaisesti yhteisyrityksen muiden jäsenten kuin UKAEA:n sen käytettäväksi antama
henkilöstö), UKAEA:n henkilöstön ja komission henkilöstön (tiede-, tutkimus- ja kehitysasioista vastaavaan komission pääosastoon
kuuluvaa henkilöstöä) ja sopimuksen perusteella palvelukseen otetun (”contract posts”) projektiryhmään kuulumattoman henkilöstön
(”non team posts”) välillä, ei vaikuta siltä, että tämä talousarvioon perustuva jako olisi tehty kahden erityyppisen vastuualueen
toiminnallisen erottelun perusteella. Näistä kertomuksista ilmenee myös, että erityisesti edellä mainitussa 8.2 kohdassa nimenomaisesti
mainittuihin insinööritehtäviin on otettu sopimussuhteista henkilöstöä projektiryhmään kuuluviin toimiin, ja että esimerkiksi
tällaisiin piirtäjän tai tietokone-ekspertin toimiin voitiin sijoittaa projektiryhmään kuuluvaa tai kuulumatonta henkilöstöä.
Kun lisäksi otetaan huomioon ohjelman tieteellinen ja teknologinen monimutkaisuus, jota korostetaan edellä 8 kohdassa mainitun
päätöksen 78/471 johdanto-osassa, projektiryhmä, joka avustaa hankkeen johtajaa suorittamaan tehtäviään (8.1 kohta), jotka
liittyvät erityisesti hankkeen kehittämissuunnitelman täytäntöönpanoon (7.2 kohta), näyttää olevan yhteisyrityksen suurin
osatekijä, joka sisältää ohjelman toteuttamiseksi välttämättömät henkilöstöresurssit.
Ei siis vaikuta siltä, että projektiryhmä oli ollut tiukasti ennalta määritelty luokka, josta kantajien toimet ja pätevyydet
olisivat olleet ilmeisesti poissuljettuja, ja että yhteisyrityksessä olisi vallinnut tiukka ja pysyvä tehtävien luonteeseen
perustuva erottelu, jossa tehtiin ero niiden tehtävien, joita projektiryhmä hoiti ja joita siis ainoastaan projektiryhmän
varsinaiset jäsenet saattoivat hoitaa, ja muiden sen ulkopuolella hoidettavien tehtävien välillä. Sitä vastoin on todettava,
että siihen kuului tieteellistä, teknistä ja hallinnollista henkilöstöä, jonka jäsenillä oli erilaista pätevyyttä ja jotka
olivat hierarkkisesti eri tasoilla.
Päätöksessä 78/471 tarkoitetun ”projektiryhmän” käsitteen on näin ollen ymmärrettävä kattavan kaikki Euratomin fuusio-ohjelman
toteuttamiseen liittyvät tehtävät.
”Muun henkilöstön” käsitteen osalta JET:n perussäännön alkuperäisessä versiossa mainitaan kaksi henkilöstöluokkaa, jotka muodostavat
projektiryhmän: yhteisyrityksen jäsenten käytettäväksi antama henkilöstö ja ”muu henkilöstö” (8.1 kohta). Siinä määrätään
myös (8.5 kohta), että lukuun ottamatta UKAEA:n henkilöstöä, joka säilytti asemansa ja jonka todettiin edellä mainituissa
yhdistetyissä asioissa Altmann ym. vastaan komissio annetulla tuomiolla olleen syrjityssä asemassa 19.12.1991 lähtien, yhteisyrityksen
jäsenten sen käytettäväksi antama projektiryhmän henkilöstö ja ne, jotka kuuluvat kyseisessä kohdassa mainittuun ”muuhun henkilöstöön”,
otettiin palvelukseen väliaikaisina toimihenkilöinä palvelussuhde-ehtojen mukaisesti.
Luokka ”muu henkilöstö” on määritelty ainoastaan JET:n perussäännössä määrätyn palvelukseenottamistavan avulla. Kuten edellä
100 kohdassa on todettu, riidan kohteena tässä asiassa ei myöskään ole kyseisen perussäännön mukainen velvollisuus ottaa palvelukseen
”muu henkilöstö” väliaikaisia toimihenkilöitä koskevien sopimusten puitteissa, vaan kysymys siitä, olisiko kantajat pitänyt
ottaa palvelukseen projektiryhmään pääsemistä koskevin edellytyksin, koska he tosiasiallisesti olivat kuuluneet siihen.
Komissio ja neuvosto väittävät, että tätä JET:n perussäännössä määrättyä mahdollisuutta ottaa palvelukseen ”muuta henkilöstöä”
väliaikaisia toimihenkilöitä koskevien sopimusten puitteissa ei ole koskaan käytetty ja että yhteisön toimielimet, jotka voivat
aina tehdä sopimuksia tavaroiden ja palvelujen ostamiseksi, ovat vapaita päättämään projektiryhmän palvelukseen ottamista
koskevista yksityiskohdista. Niillä ei olisi siis ollut mitään oikeudellista velvoitetta ottaa palvelukseen ”muuta henkilöstöä”
väliaikaisia toimihenkilöitä koskevilla sopimuksilla.
Yhteisön toimielimillä on tietysti laaja harkintavalta, kun ne valitsevat henkilöstötarpeidensa täyttämiseksi soveltuvimpia
keinoja (yhdistetyt asiat 341/85, 251/86, 258/86, 259/86, 262/86, 266/86, 222/87 ja 232/87, Van der Stijl ym. v. komissio,
tuomio 28.2.1989, Kok. 1989, s. 511, 11 kohta), erityisesti silloin, kun kyseessä on väliaikaisten toimihenkilöiden palvelukseen
ottaminen (asia T-217/96, Fabert-Goossens v. komissio, tuomio 17.11.1998, Kok. H. 1998, s. I-A-607 ja II-1841, 29 kohta).
Näin on erityisesti yhteisyritysten organisointia ja toimintaa koskevalla alalla (em. yhdistetyt asiat Altmann ym. v. komissio,
tuomion 154 kohta).
Se seikka, että JET:n perussäännössä määrätään, että projektiryhmän ”muu henkilöstö” otetaan palvelukseen väliaikaisina toimihenkilöinä,
ei velvoita komissiota ryhtymään tällaiseen rekrytointiin, jos se ei vastaa mitään projektiryhmän tarpeita. Yhteisyrityksen
johdolla oli siis vapaus arvioida, mikä osuus projektiryhmän kokoonpanossa oli annettava kummallekin perussäännön 8.1 kohdassa
mainitulle henkilöstöryhmälle (yhteisyritysten jäseniltä tuleva henkilöstö ja muu henkilöstö), ja sen valinta ilmeni vuotuisessa
talousarviossa olevasta työvoimataulukosta. Se saattoi samoin kääntyä työvoimaa tai palveluja tarjoavien yritysten puoleen
hoitaakseen erilaisia yhteisyrityksen toiminnalle tarpeellisia tehtäviä, jotka eivät kuuluneet perustamissopimuksissa yhteisyritykselle
määrättyihin tehtäviin (em. asia Mulfinger ym. v. komissio, tuomion 14 kohta), eli tehtäviin, jotka projektiryhmän oli suoritettava
hankkeen johtajan alaisuudessa.
JET:n johto ei sitä vastoin olisi saanut tehdä tällaisia sopimuksia työvoimaa tai palveluja tarjoavien yritysten kanssa välttääkseen
perussäännön määräysten soveltamista (asia 123/84, Klein v. komissio, tuomio 20.6.1985, Kok. 1985, s. 1907, 24 kohta ja em.
asia Mulfinger ym. v. komissio, tuomion 11 kohta). Perustamissopimuksella yhteisön toimielimien hoidettavaksi määrättyjä tehtäviä
ei saa antaa ulkopuolisille yrityksille, vaan henkilöstön, johon sovelletaan henkilöstösääntöjä, on suoritettava ne (em. asia
Mulfinger ym. v. komissio, tuomion 13 ja 14 kohta).
Edellä 8, 106 ja 108 kohdassa mainitusta päätöksestä 78/471 ilmenee, että JET‑hanke oli merkittävä välivaihe Euratomin fuusio-ohjelmassa,
joka oikeutti tieteellisen ja teknologisen monimutkaisuutensa, sen merkityksen, joka sillä on yhteisön hankintavarmuudelle,
ja sen toteuttamiseksi vaadittavien taloudellisten ja henkilöllisten resurssien vuoksi yhteisyrityksen perustamisen. Tällainen
hanke, jonka toteuttamisesta vastasi perussäännössä määrätty JET-projektiryhmä, kuten edellä 107 kohdassa todettiin, kuului
edellä 1 ja 2 kohdassa mainittuihin Euratomin perustamissopimuksella yhteisölle uskottuihin tehtäviin.
Näin ollen siltä osin kuin kyseessä olivat JET-yhteisyrityksessä toteutettavat, perustamissopimuksissa yhteisöjen toimielimille
uskotut tehtävät, sellaisina kuin ne on määritelty edellä mainitussa asiassa Mulfinger ym. vastaan komissio annetussa tuomiossa,
ne saattoi suorittaa ainoastaan palvelussuhde-ehtojen mukaisesti väliaikaiseksi toimihenkilöksi palvelukseen otettu ”muu henkilöstö”,
kuten JET:n alkuperäinen perussääntö edellytti, jos yhteisyrityksen jäsenten yhteisyrityksen käyttöön asettama henkilöstö
ei suorittanut niitä.
Näin ollen on ratkaistava, olisiko kantajia heidän oikeudellisesta ja talousarvion mukaisesta asemastaan huolimatta pitänyt
pitää perussäännön 8 kohdassa tarkoitetun projektiryhmän osana, kun otetaan huomioon heille uskotut tehtävät.
Tältä osin komission esittämä ja neuvoston tukema väite siitä, että kantajilla ei ollut mitään oikeudellista yhteyttä JET-yhteisyritykseen
eikä heitä ollut koskaan pidetty osana projektiryhmää, jonka palvelukseen ei ollut otettu muuta henkilöstöä, ei ole asiassa
merkityksellinen, koska tässä on kyseessä juuri sen määrittäminen, onko kantajien jättäminen liittämättä juridisesti projektiryhmään
siitä aiheutuvine henkilöstösääntöön liittyvine seurauksineen lainmukaista vai ei.

Kantajien JET:ssä suorittamat tehtävät
Asianosaiset ovat eri mieltä niiden tehtävien luonteesta, joita kantajat suorittivat JET-yhteisyrityksessä. Ne, joita asia
koskee, väittävät tosiasiallisesti olleensa projektiryhmän jäseniä, kun otetaan huomioon heidän pätevyytensä, tehtävänsä ja
vastuualueensa. Komissio sitä vastoin katsoo, että kantajat muodostivat heterogeenisen ryhmän, joka koostui työntekijöiden
ryhmiä muodostavista keskenään vaihdettavissa olevista työntekijöistä, joiden tehtävät, jotka kantajat yliarvioivat, olivat
useimpien heidän osalta sellaisia, että ne eivät vastanneet projektiryhmän jäsenten tehtäviä.
Asiakirja-aineistosta ja erityisesti kantajien toimiin ja pätevyyteen liittyvistä seikoista ilmenee, että asianosaisista kuusi
oli piirtäjiä, kolme insinööriä, kaksi fyysikkoa, yksi kunnossapitopalveluista vastaava henkilö ja yksi teknikko; komissio
ei ole vakavasti kiistänyt näitä seikkoja, vaan sen esittämä kritiikki koskee kantajien vastuun tasoa. Kantajien toimet ja
pätevyys, sellaisina kuin komissio ne on luetellut, vaikuttavat kuitenkin luonteeltaan ja tasoltaan vastaavilta kuin projektiryhmän
varsinaisten jäsenten toimet ja pätevyydet. Komissio on lisäksi myöntänyt 8.5.2003 pidetyssä istunnossa, että projektiryhmän
varsinaisten jäsenten ja kantajien välillä ei ollut perustavanlaatuisia eroja, koska molempien pätevyys ja ammatillinen kokemus
oli samanlainen, mutta että kantajien kaltaisten työntekijöiden rekrytointitapa ”aukkojen tukkimiseksi” johtui hallinnollisista
syistä.
JET:n organisaatiokaavio vahvistaa tämän tehtävien samankaltaisuuden. Esimerkkinä esitetty JET:n toimintakertomus vuodelta
1997 osoittaa, että sopimussuhteinen henkilöstö on edustettuna lähes kaikissa JET:n yksiköissä ilman, että olisi tehty eroa
heidän projektiryhmän varsinaisina jäseninä työskentelevien kollegoidensa kanssa, ja että tämä henkilöstö on hoitanut tehtäviä,
joiden nimike on toisinaan aivan sama kuin niiden, joita nämä kollegat hoitavat. Lisäksi tästä organisaatiokaaviosta ilmenee,
että neljässä tapauksessa ryhmissä ”Finance service” (rahoituspalvelut), ”Quality Assurance Group” (laaturyhmä), ”Remote Handling
Group” (telemanipulaatioryhmä ja ”Magnet Systems Group” (magneettijärjestelmäryhmä) yksikön tai ryhmän vastuuhenkilö kuului
sopimussuhteiseen henkilöstöön.
Lisäksi on selvää, että jotkut kantajista ovat olleet vastuuasemassa projektiryhmässä. Se, että jotkut heistä mainitaan JET:n
organisaatiokaaviossa taikka muissa yhteisyrityksen asiakirjoissa, on lisäseikka, joka vahvistaa heidän tosiasiallisen kuulumisensa
tähän ryhmään. Komissio on myös vastaavasti myöntänyt, että tietyt kantajat ovat antaneet tieteellisen panoksen tiettyihin
JET:n edistymistä koskeviin vuosikertomuksiin.
Tiettyjen sellaisten kantajien erityistapauksilla, jotka ovat hoitaneet teknisiä täytäntöönpanotehtäviä, ei voi olla vaikutusta
edellä tehtyihin päätelmiin, koska projektiryhmä ei vaikuta olleen ennalta määritelty, pysyvä ja rajattu ryhmä, kuten edellä
on todettu, ja koska kantajien hoitamia tehtäviä vastaavia tehtäviä oli projektiryhmässä JET-hankkeen jossain vaiheessa.
JET-yhteisyrityksen ja kolmansien yhtiöiden välillä tehtyjen yksittäisten sopimusten tai ryhmäsopimusten määräyksistä ilmenee
myös, että JET:n johto vahvisti kantajien työehdot, että he olivat johdon alaisuudessa ja että heihin sovellettiin yhteisyritykseen
sovellettavia säännöksiä (yksittäisen vakiosopimuksen 3 artikla ja kollektiivisen vakiosopimuksen 5 artikla). Kantajat väittävät,
että JET-yhteisyrityksen johto määritteli heidän työehtonsa sekä organisaatiosuunnitelman tasolla että sisällöllisesti ja
menettelyllisesti; tätä väitettä ei ole kiistetty.
JET:n toimintakertomukset tukevat näkemystä projektiryhmän sopimussuhteisen henkilöstön tiiviistä yhteistyöstä, ja ne vahvistavat
sen, että projektiryhmän tehtävät voitiin erotuksetta uskoa tämän ryhmän varsinaisille jäsenille taikka sopimussuhteiselle
henkilöstölle. Vuoden 1981 kertomuksessa mainitaan ensin, että projektiryhmän jäsenten lukumäärä on kasvanut, ja sen jälkeen
siinä todetaan (s. 14), että ”tietyn henkilöstöjoukon, erityisesti insinöörien ja teknikoiden, palvelukseen ottaminen on edelleenkin
ollut vaikeaa, vaikka tiettyä parannusta onkin tapahtunut vuoden jälkimmäisellä puoliskolla rekrytoitaessa brittiläistä henkilöstöä
insinöörien ja teknikoiden tehtäviin. On kuitenkin edelleen välttämätöntä käyttää merkittävä määrä sopimussuhteista henkilöstöä.”
Asiakirja-aineistosta ilmenee, että sopimussuhteinen henkilöstö on täyttänyt JET‑hankkeen määrällisesti erittäin huomattavia
ja koko yhteisyrityksen keston ajan pysyviä henkilöstötarpeita.

Projektiryhmän henkilöstötarpeet
On selvää, että JET:n neuvosto, joka alun perin oli päättänyt turvautua sopimussuhteiseen henkilöstöön teollista ja teknistä
ammattitaitoa vaativien toimien täyttämiseksi, kuten edellä 102 kohdassa on todettu, on myöhemmin kehittänyt tätä menetelmää
erityisesti ryhmäsopimusten osalta. Komissio onkin täsmentänyt vastauksessaan, että yhteisyrityksen oli täytynyt tehdä sopimuksia
saadakseen sopimussuhteista henkilöstöä silloin, kun JET:n jäsenillä oli vaikeuksia luovuttaa välttämätöntä tieteellistä,
teknistä ja hallinnollista henkilöstöä projektiryhmään perussäännön nojalla. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on puolestaan
todennut edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Altamann ym. vastaan komissio antamansa tuomion 100 kohdassa, että ”isäntäjärjestöltä
saatavaan tukeen liittyvän, vuonna 1987 neuvotellun ja JET:n neuvoston vuonna 1988 ratifioiman sopimuksen selventämisen seurauksena
lukuisat isäntäjärjestön kyseisen tukisopimuksen perusteella aikaisemmin tarjoamat palvelut o[li] siitä lähtien suoritettu
tarjouskilpailumenettelyssä tehtyjen kaupallisten sopimusten perusteella”.
Sopimussuhteinen henkilöstö oli otettu palvelukseen joko yksittäisillä sopimuksilla taikka ryhmäsopimuksilla (työntekijäryhmä)
edellä 28 ja 29 kohdassa kuvailtujen sääntöjen mukaisesti. Näin palvelukseen otettuja henkilöitä vastaavat budjettitoimet
oli kirjattu henkilöstökuluihin ja yksilöity projektiryhmään kuulumattomiksi.
Asiakirja-aineistoon liitetyt vuosien 1981, 1986, 1989, 1990 ja 1998 vuosikertomusten otteet sekä tilintarkastustuomioistuimen
JET:tä koskeva kertomus vuodelta 1987 osoittavat sopimussuhteisen henkilöstön määrällisen merkittävyyden; he olivat työntekijöitä
kolmansissa yrityksissä, jotka olivat JET:n sopimuskumppaneita ja jotka tarjosivat työvoimaa yhteisyrityksen käyttöön koko
sen olemassaolon ajan.
Näiden kertomusten luvusta ”Henkilöstö” ilmenee, että projektiryhmään kuulumaton sopimusperusteisesti palvelukseen otettu
henkilöstö, joka oli erillinen projektiryhmän henkilöstöstä, edusti merkittävää osuutta hankkeessa työskentelevän henkilöstön
kokonaismäärästä, eli esimerkiksi 37 prosenttia vuonna 1986 ja 48 prosenttia vuonna 1998.
Vuotta 1986 koskevassa kertomuksessa todetaan ”sopimussuhteisen henkilöstön lisääntynyt tarve työvoimatarpeiden tyydyttämiseksi”
ja tämän toteamuksen johdosta siinä mainitaan, että ”projektiryhmän hyväksyttynä kokoonpanona on edelleen 165 [Euratomin perustamissopimuksen
mukaista] tointa, UKAEA:sta siirretyt 260 tointa ja [tieteestä, tutkimuksesta ja kehityksestä vastaavan komission pääosaston]
fuusio-ohjelmasta siirretyt 19 tointa, joiden lisäksi JET:n neuvosto on hyväksynyt uuden 210 sopimussuhteisen toimen enimmäismäärän
eli yhteensä 44 toimen lisäyksen edelliseen vuoteen verrattuna”. Kertomuksessa todetaan lisäksi seuraavaa:
”Sopimussuhteiset toimet täytetään yhtiöiden ja muiden järjestöjen palveluksessa olevalla henkilöstöllä, jota nämä asettavat
käyttöön JET:n näiden yhtiöiden kanssa tekemien sopimusten puitteissa.”
Tilintarkastustuomioistuimen vuoden 1987 vuosikertomuksessa ilmoitettiin hyväksyttynä henkilöstönä 449 tointa projektiryhmälle
ja 231 sopimussuhteista tointa, sekä täytettyinä toimina 372 tointa projektiryhmälle ja 259 sopimussuhteista tointa. Tässä
samassa kertomuksessa todetaan, että sopimussuhteinen henkilöstö ei ollut suoraan suhteessa JET-yhteisyritykseen, vaan yhteisyrityksen
kanssa tarjouskilpailumenettelyssä sopimuksen tehneiden yhtiöiden palveluksessa. Yhteisyrityksen johto kirjasi jatkossa tilintarkastustuomioistuimen
pyynnöstä sopimussuhteisen henkilöstön palvelukseen ottamista vastaavat määrärahat henkilöstökuluihin.
Asiakirja-aineistoon sisältyvissä JET:n kertomusten otteissa olleet tilastotiedot, jotka koskevat projektiryhmässä ja sen
ulkopuolella olleita eli sopimussuhteisia talousarvioon otettuja ja tosiasiallisesti täytettyjä toimia, osoittavat vuosien
1986, 1989 ja 1998 osalta viimeksi mainittujen tointen huomattavan osuuden.
Vuosi
Ennusteet/toteutukset
budjetti
täytetyt
budjetti
täytetyt
budjetti
täytetyt
Toimet ryhmässä
ei ilmoitettu
242,5
Sopimussuhteiset toimet
ei ilmoitettu
Siten vaikuttaa siltä, että JET:n johdon laajamittaisella turvautumisella kantajien kaltaiseen sopimussuhteiseen henkilöstöön
sellaisten henkilöstötarpeiden kattamiseksi, joita yhteisyrityksen jäsenet eivät pystyneet tyydyttämään asettamalla työvoimaa
käyttöön, kuten edellä 128 kohdassa on todettu, pyrittiin projektiryhmälle kuuluvien tehtävien suorittamiseen. JET:n vuosikertomuksista,
kuten esimerkiksi vuoden 1981 vuosikertomuksesta, joka mainitaan edellä 126 kohdassa ja jossa erityisesti mainitaan insinöörit
ja teknikot, ilmenevät yhteisyrityksen tällaiset vaikeudet. Nämä kertomukset osoittavat, miten JET:n koko keston ajan nämä
vaikeudet voitettiin sopimussuhteisen henkilöstön laajamittaisella ja toistuvalla rekrytoinnilla. Edellä 134 kohdassa esitetystä
taulukosta ilmenee lisäksi, että talousarviossa projektiryhmälle varattuja toimia ei aina voitu täyttää, vaan niihin otettiin
sopimussuhteista henkilöstöä.
Lisäksi monet kantajista ovat osallistuneet JET-hankkeeseen pitkän ajan. 13:sta kantajasta 11 on työskennellyt yli viisi vuotta
yhteisyrityksessä, heistä kahdeksan yli 10 vuotta, viisi yli 15 vuotta ja kolme yli 20 vuotta. Kaksi muuta kantajaa on työskennellyt
JET:ssä neljä vuotta. Kuten edellä on todettu, kantajien yksivuotiset sopimukset olivat uudistettavissa ja ne uudistettiin.
Kantajat toteavat, että JET:n johto esitti usein tiettyjen henkilöiden palvelukseen ottamista ja sitten heidän sopimuksensa
uudistamista; tätä toteamusta ei ole kiistetty. Tämä henkilöstön jatkuva osallistuminen erityistä pätevyyttä vaativiin tehtäviin
tukee myös sitä tosiasiaa, että heidän työpanokseensa oli jatkuva tarve ja että heidän tehtävänsä olivat tärkeitä JET-hankkeelle.
Edellä todetuista seikoista voidaan päätellä, että kantajat suorittivat samankaltaisia tehtäviä kuin projektiryhmän varsinaiset
jäsenet saattoivat suorittaa, ja että heidän palvelukseen ottamisensa tavoitteena oli korvata yhteisyrityksen jäsenten yhteisyrityksen
käyttöön asettaman henkilöstön puuttuminen, joka oli jatkunut koko JET-ohjelman keston ajan.
Komissio on myöntänyt 8.5.2003 pidetyssä istunnossa, että kantajat suorittivat JET-hankkeen kannalta olennaisia tehtäviä;
kyseinen hanke oli Euratomin perustamissopimuksen puitteissa toteutettava merkittävä tutkimusprojekti. Vastaaja väittää kuitenkin,
että jotta edellä mainitussa asiassa Mulfinger ym. vastaan komissio annetulla tuomiolla aloitettua oikeuskäytäntöä voitaisiin
soveltaa nyt esillä olevaan asiaan, se edellyttää, että kyseessä olevat tehtävät ovat kiinteä osa yhteisön henkilöstön toimintaa
ja että kyseessä ovat sille luonteenomaiset tehtävät, joita vain yhteisön toimihenkilöt voivat suorittaa. Komission tällainen
tulkinta poikkeaa yhteisöjen tuomioistuimen esittämistä arviointiperusteista. Näin ollen nyt esillä olevassa asiassa ja edellä
mainitussa asiassa Mulfinger ym. vastaan komissio annetulla tuomiolla aloitetun oikeuskäytännön mukaisesti projektiryhmän
jäsenet, jotka osallistuivat välittömästi eivätkä liitännäisesti yhteisön edun mukaisen sellaisen ohjelman toteuttamiseen,
jota varten yhteisyritys oli perustettu Euratomin perustamissopimuksen mukaisesti, suorittivat tehtäviä, joita voidaan pitää
Euratomille uskottuun tutkimustehtävään kuuluvina ja jotka näin ollen oli suoritettava henkilöstösääntöjen puitteissa, kuten
JET:n perussäännön 8 kohdassa määrättiin.
Siten voidaan kohtuullisesti arvioida, että kun otetaan huomioon sopimussuhteisen henkilöstön suorittamat tehtävät ja kyseisten
toimien suuri osuus koko yhteisyrityksen olemassaolon ajan, JET-hanketta ei olisi voitu toteuttaa ilman sopimussuhteista henkilöstöä.
Projektiryhmään kuuluvan henkilöstön ja siihen kuulumattoman henkilöstön välinen erottelu ei siis vastaa näiden kahden henkilöstöryhmän
välillä todettua toiminnallista eroa. Näin ollen on todettava, että tämä erottelu on tehty ottamatta huomioon JET:n perussääntöä
ja erottelun tavoitteena ja vaikutuksena oli se, että kantajia ei otettu palvelukseen palvelussuhde-ehtojen mukaisilla väliaikaisia
toimihenkilöitä koskevilla sopimuksilla, kuten kyseisessä perussäännössä määrättiin.

Syyksiluettava lainvastaisuus
Edellä todetuista seikoista ilmenee, että kantajat suorittivat JET-yhteisyrityksen toiminnan kannalta olennaisia tehtäviä,
jotka olivat rinnastettavissa niihin tehtäviin, joita suorittivat muut projektiryhmän jäsenet, joiden kanssa nämä työskentelivät
erotuksetta. He kuuluivat siis tosiasiallisesti projektiryhmään. Kantajat olisi näin ollen pitänyt ottaa JET:n perussäännön
mukaisesti palvelukseen projektiryhmän muodostavana ”muuna henkilöstönä”, kuten edellä 100 kohdassa on todettu. Se, että heidät
on otettu kolmansien yritysten välityksellä sopimussuhteisiin toimiin, merkitsee siten menettelymääräysten kiertämistä. Se
merkitsee myös kantajien jatkuvaa syrjivää kohtelua, jonka osalta komissio ja neuvosto eivät ole esittäneet mitään asiassa
sovellettavan lainsäädännön kanssa yhteensoveltuvaa perustelua.
Kun komissio ei JET:n perussäännön vastaisesti ole ehdottanut kantajille väliaikaisten toimihenkilöiden sopimuksia, se on
hallinnollista toimivaltaansa käyttäessään jättänyt ottamatta huomioon kantajille kyseisen perussäännön nojalla kuuluvan oikeuden.
Tästä menettelystä on ollut seurauksena kyseisen henkilöstön pitäminen oikeudellisesti syrjivässä asemassa projektiryhmän
muihin varsinaisiin jäseniin verrattuna koko JET-yhteisyrityksen olemassaolon ajan, ja se merkitsee kyseessä olevan yhteisön
toimielimen tekemää vakavaa virhettä. Tällainen syyksiluettava lainvastaisuus saa siten aikaan yhteisön vastuun.

JET:n perussäännön muuttaminen vuonna 1998
Lokakuussa 1998 toteutettu perussäännön muuttaminen, jolla poistettiin 8 kohdasta maininta ”muu henkilöstö” (ks. edellä 26
kohta), ei muuta edellä tehtyjä päätelmiä. Se ei ole voinut vaikuttaa kantajiin, jotka kaikki on otettu palvelukseen ensimmäisen
kerran tätä ennen, kuten edellä 27 kohdassa on todettu. Useat kantajista ovat siis jatkaneet työskentelyä hankkeen päättymiseen
asti JET‑yhteisyrityksen palveluksessa ilman, että se olisi millään tavoin yrittänyt päättää näitä sitoumuksia.
Ei ole tarpeen lausua kantajien edellä 89 kohdassa esittämästä lainvastaisuusväitteestä, ja riittää, kun todetaan, että yhteisön
toimielimillä on aina mahdollisuus talousarvionsa rajoissa ottaa palvelukseen väliaikaisia toimihenkilöitä palvelussuhde-ehtojen
mukaisesti ja uudistaa aikaisempia sopimuksia. Koska kyseessä olevat toimet vastasivat JET-hankkeen kannalta olennaisia toimia
ja koska ne kuuluivat yhteisyrityksen tehtävään ja ne oli laskettu mukaan henkilöstötaulukkoon, kuten edellä on todettu, ei
ollut mahdollista turvautua laillisesti ulkopuolisten yritysten palveluksiin (em. asia Mulfinger ym. v. komissio, tuomion
11 ja 14 kohta).
Vaikka edellä 26 kohdassa mainitussa JET:n muutetussa perussäännössä, joka tuli voimaan 21.10.1998, ei enää alkuperäisen perussäännön
tavoin mainitakaan nimenomaisesti ”muuta henkilöstöä” ja siihen kuuluvien henkilöiden palvelukseen ottamista väliaikaisiin
toimiin, hankkeen kannalta olennaisten tehtävien suorittamisen olisi siten pitänyt kuulua, kuten aikaisemminkin, palvelussuhde-ehtojen
soveltamisalaan, kun muutetun perussäännön 8.3 kohdassa mainittujen yhteisyrityksen jäsenten käyttöön asettama henkilöstö
ei pystynyt suorittamaan niitä; muutetussa perussäännössä sitä paitsi viitataan näihin palvelussuhde-ehtoihin käyttöön asetetun
henkilöstön osalta.
JET:n perussääntöön tehdyt muutokset eivät siis estäneet sitä, että kantajien kanssa olisi voitu tehdä palvelussuhde-ehtojen
mukaiset väliaikaisia toimihenkilöitä koskevat sopimukset, kuten olisi pitänyt tehdä heidän tehtävänsä huomioon ottaen. Koska
tällaisia sopimuksia ei ollut tehty muutetun perussäännön voimassa ollessa, on todettava, että edellä 140 kohdassa todettu
kantajiin kohdistuva syyksiluettava lainvastaisuus on jatkunut JET-hankkeen päättymiseen asti.

Syy-yhteyssuhde
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että vaikka ”muun henkilöstön” palvelukseen ottaminen väliaikaisina toimihenkilöinä olisi pitänytkin järjestää,
kantajien tällainen palvelukseen ottaminen ei olisi ollut mitenkään varmaa, koska heidän olisi pitänyt täyttää vastaavat palvelukseen
ottamista koskevat ehdot, ja koska vastaavassa valintamenettelyssä onnistumismahdollisuus on 25 prosentin luokkaa. Vastaaja
lisää, että kantajat, jotka eivät ole joutuneet projektiryhmän jäseniin sovellettuihin valintamenettelyihin, eivät myöskään
koskaan ole hakeneet toimia, kun niitä on julistettu vapaiksi projektiryhmässä, mikä antaa aiheen ajatella, että he eivät
olleet riittävän ammattitaitoisia. Komissio päättelee tästä, että lainvastaisuudella ja väitetyllä vahingolla ei ole syy-yhteyttä.
Kantajat vetoavat tältä osin siihen, että heidän tosiasiallinen tilanteensa oli samankaltainen projektiryhmän jäsenten tilanteen
kanssa. He toteavat, että he suorittivat samoja tehtäviä kuin projektiryhmän jäsenet, heillä oli vastaava ammattitaito, he
ovat työskennelleet JET-yhteisyrityksen palveluksessa pitkiä aikoja ja osalla heistä on ollut vastuullisia tehtäviä projektiryhmässä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Jotta syy-yhteyden olemassaolo voitaisiin todeta, on lähtökohtaisesti näytettävä toteen, että kyseessä olevan yhteisön toimielimen
tekemän virheen ja väitetyn vahingon välillä on välitön ja varma syyn ja seurauksen välinen suhde (asia T‑140/97, Hautem v.
EIP, tuomio 28.9.1999, Kok. H. 1999, s. I-A-171 ja II-897, 85 kohta).
Henkilöstöä koskevissa riita-asioissa oikeuskäytännössä vaadittu syy-yhteyden varmuusaste saavutetaan kuitenkin, kun yhteisön
toimielimen toimen lainvastaisuus on varmalla tavalla vienyt henkilöltä – ei välttämättä palvelukseen ottamisen, jonka osalta
asianomainen henkilö ei koskaan pystyisi näyttämään toteen oikeuttaan siihen, vaan – vakavasti otettavan mahdollisuuden tulla
otetuksi palvelukseen virkamiehenä tai toimihenkilönä, mistä on seurauksena kyseiselle henkilölle tulojen menetyksen muodossa
aiheutunut vahinko. Koska kyseessä olevan asian olosuhteissa näyttää erittäin todennäköiseltä, että lainmukainen toiminta
olisi johtanut siihen, että kyseessä oleva toimielin olisi ottanut henkilön palvelukseensa, teoreettinen epävarmuus säännönmukaisen
menettelyn lopputuloksesta ei voi olla esteenä sellaisen tosiasiallisen aineellisen vahingon korvaamiselle, joka on syntynyt
sille, jota asia koskee, kun häneltä on evätty oikeus hakea henkilöstösääntöjen mukaista tointa, johon pääsyyn hänellä olisi
ollut kaikki mahdollisuudet.
Nyt esillä olevassa asiassa voidaan todeta oikeus vahingonkorvaukseen siltä osin kuin kantajat näyttävät toteen, että he ovat
joka tapauksessa menettäneet vakavasti otettavan mahdollisuuden työskennellä JET-hankkeessa henkilöstösäännöissä säädetyissä
puitteissa, mistä on aiheutunut niille, jota asia koskee, aineellista vahinkoa (em. asia neuvosto v. de Nil ja Impens, tuomion
28 ja 29 kohta).
Koska näin ollen henkilöstösääntöjen mukaiseen palvelukseen ottamiseen ei ole ryhdytty ja koska päinvastoin on otettu käyttöön
rinnakkaisjärjestelmä väliaikaisten toimihenkilöiden palvelukseen ottamisen välttämiseksi, lainvastaisen toiminnan ja aineellisen
vahingon välinen syy-yhteys on näytetty toteen siltä osin kuin osoittautuu, että ne, joita asia koskee, ovat menettäneet vakavasti
otettavan mahdollisuuden tulla otetuiksi palvelukseen.
Näin menetellään henkilöstöasioissa erityisesti silloin, kun on arvioitava huonon palkkaluokkaan luokittelun vaikutuksia kyseisen
virkamiehen myöhemmälle urakehitykselle (em. asia neuvosto v. de Nil ja Impens, tuomion 28 ja 29 kohta).
On siis arvioitava, olisiko kantajilla heidän pätevyytensä, heidän tehtävänsä JET:ssä ja heidän uudistetut sopimuksensa huomioon
ottaen ollut vakavasti otettavia mahdollisuuksia tulla otetuiksi palvelukseen väliaikaisina toimihenkilöinä, jos JET:n perussäännön
mukaisia menettelyjä olisi noudatettu.
Edellä on jo todettu, että kantajien tehtävät, heidän pätevyytensä ja heidän palvelukseen ottamisen ehtonsa ja työehtonsa
olivat samanlaiset kuin JET:n johdon projektiryhmän jäseninä pitämien projektiryhmän jäsenten vastaavat ehdot, että projektiryhmä
ei olisi voinut saattaa työtään päätökseen ilman sopimussuhteista henkilöstöä, joka on muodostanut huomattavan osuuden hankkeeseen
koko sen keston aikana kiinnitetystä henkilöstöstä, ja että kantajien yksivuotisten sopimusten lähes systemaattisen uudistamisen
vuoksi suurin osa heistä on loppujen lopuksi työskennellyt yhteisyrityksessä erittäin pitkiä aikoja.
Nämä seikat osoittavat, että sopimussuhteinen henkilöstö oli välttämätön JET‑hankkeen toteuttamiseksi, että kantajilla oli
niihin tehtäviin, joiden suorittamiseksi heidät oli otettu palvelukseen, vaadittava pätevyys ja että heidän työnsä tyydytti
JET:n johtoa, joka pyysi heidän yksivuotisten sopimustensa uudistamista ja hyväksyi niiden uudistamiset. Komissio ei ole myöskään
osoittanut, että jos JET:n henkilöstötarpeet olisivat täyttyneet JET:n perussäännössä määrätyillä väliaikaisilla sopimuksilla,
kantajia ei olisi otettu palvelukseen (em. asia neuvosto v. de Nil ja Impens, tuomion 28 ja 29 kohta). Näin ollen kantajat
näyttävät riittävällä oikeudellisella varmuudella toteen sen, että heidän osaltaan tapahtunut lainvastaisuus on johtanut siihen,
että he ovat menettäneet mahdollisuutensa tulla otetuiksi palvelukseen väliaikaisina toimihenkilöinä.
Vaikka komissio väittää, että kantajat eivät koskaan ole hakeneet projektiryhmässä vapautuneita toimia, se ei näytä toteen
esimerkiksi avointa tointa koskevan ilmoituksen esittämällä, että tällaiset toimet olisivat olleet ulkopuolisen henkilöstön
haettavissa, eikä se mainitse myöskään, kuinka usein tällaisia toimia on ollut haettavissa. Vastaaja viittaa vain siihen,
että vuonna 1989 projektiryhmän palvelukseen otettiin 13 sopimuksen perusteella työskentelevää henkilöä. On ilmeistä, että
kantajien täyttämiä toimia ei ole koskaan tarjottu väliaikaisten toimihenkilöiden sopimuksilla täytettäviksi. Sitä vastoin
näyttää siltä, että niin sanotut projektiryhmätoimet oli ”varattu” yhteisyrityksen jäsenten henkilöstölle, joka oli otettu
palvelukseen Euratomin perustamissopimuksen mukaisina väliaikaisina toimihenkilöinä, komission virkamiehille ja UKAEA:n henkilöstölle,
ja että tietty sopimussuhteinen henkilöstö on voinut päästä niihin vain erittäin marginaalisessa määrin.
Lainvastaisen toiminnan ja aiheutuneen vahingon välinen syy-yhteys on näin ollen näytetty riittävällä oikeudellisella varmuudella
toteen, jotta on perusteltua korvata se vahinko, joka on aiheutunut kantajille siitä, että he ovat menettäneet vakavasti otettavan
mahdollisuuden siihen, että heille tarjottaisiin Euroopan yhteisöjen väliaikaisen toimihenkilön sopimuksia.

Vahinko
Asianosaisten lausumat
Kantajat väittävät, että heille on aiheutunut taloudellista vahinkoa, joka muodostuu kolmesta tekijästä eli työtulojen nettomääräisestä
menetyksestä ajalta, jolloin kukin heistä on työskennellyt JET-hankkeessa, työtuloihin liittyviä etuuksia koskevasta taloudellisesta
menetyksestä mukaan lukien eläkemaksut, sekä tulonmenetykset, jotka johtuvat siitä, että heiltä evättiin takuu saada toinen
toimi komissiosta viiden vuoden ajaksi hankkeen loppumisesta eli 31.12.1999 lukien.
Kantajat esittävät kunkin yksilöllisten vaatimusten osalta numeroina ilmaistun arvion vahingoista ja siinä noudatetun laskentatavan.
He täsmentävät, että heidän arviossaan ei oteta huomioon erilaisten verokantojen vaikutusta eikä vahingonkorvauksena saataviin
summiin sovellettavaa brittiläistä verotusjärjestelmää. Vuonna 1999 väliaikaisena toimihenkilönä palvelukseen otetun Waltonin
erityistapauksesta täsmennetään, että häntä ei ole otettu palvelukseen työpaikan takaamiseksi, kuten projektiryhmän entiset
jäsenet.
Komissio kiistää kantajien kaiken oikeuden vahingonkorvaukseen ja viittaa edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Altmann
ym. vastaan komissio annettuun tuomioon, jota olisi sovellettava sitä suuremmalla syyllä projektiryhmän ulkopuoliseen henkilöstöön.
Se väittää, että vaikka sen katsottaisiinkin olevan tietyssä määrin vastuussa, tämän vastuun pitäisi perustua viranomaisen
virheeseen, ja se voisi syntyä vasta edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Altmann ym. vastaan komissio annetun tuomion
jälkeen. Väliaikaisena toimihenkilönä vuonna 1999 palvelukseen otetun Waltonin vaatimus olisi otettava tutkittavaksi vain
ajalta, joka koskee hänen palvelukseen ottamistaan edeltänyttä aikaa.
Komissio kieltäytyy kaikesta JET-hankkeen päättymisen eli 31.12.1999 jälkeistä aikaa koskevista korvauksista. Se lisää veroa
koskevan seikan osalta, että se johtuu niistä väistämättömistä eroista, joita on kansallisen lainsäädännön ja yhteisön järjestelmän
alaisuuteen kuuluvien tointen välillä, ja ettei ole varmaa, että viranomaisen virheestä johtuva vahingonkorvaus katsottaisiin
Yhdistyneen kuningaskunnan verohallinnossa veronalaiseksi.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantajien esittämä taloudellinen vahinko muodostuu pääasiallisesti heidän JET:ssä työskentelyaikanaan tai sen perusteella
hankkimia palkkoja, niihin liittyviä etuuksia ja eläkeoikeuksia koskevista menetyksistä sekä niistä menetyksistä, jotka liittyvät
mahdollisuuksiin saada myöhemmin toimi, jota komissio olisi voinut heille tarjota vuoden 1999 jälkeen.
Tämä vahinko voidaan päätellä, kun vertaillaan niitä taloudellisia työehtoja, joista kantajat olisivat hyötyneet, jos heidät
olisi otettu palvelukseen väliaikaisiin toimiin, ja niitä, joita heihin tosiasiallisesti on sovellettu kolmansien yritysten
palkattuina työntekijöinä. On selvää, että sopimussuhteisen henkilöstön taloudellinen tilanne oli heikompi kuin väliaikaisten
toimihenkilöiden.
JET-yhteisyrityksessä työskentelyn aikana kantajille aiheutunut vahinko johtuu eroista, jotka olivat niiden palkkojen, niihin
liittyvien etuuksien ja eläkeoikeuksien, jotka kantajat olisivat saaneet tai hankkineet, jos he olisivat työskennelleet JET-hankkeessa
väliaikaisina toimihenkilöinä, ja niiden palkkojen, niihin liittyvien etuuksien ja eläkeoikeuksien, jotka he ovat saaneet
tai hankkineet sopimussuhteisena henkilöstönä, välillä.
Myöhempien mahdollisten toimien saamisen osalta väitetty vahinko liittyy kantajien mahdollisuuteen saada väliaikaisen toimihenkilön
tointa koskeva tarjous JET-hankkeen päätyttyä. Tällainen palvelukseen ottamisen näkymä vaikuttaa erittäin hypoteettiselta,
koska ei ole mitään viitettä siitä, tarvitseeko Euratom kantajien hoitamien tointen kaltaisia toimia JET-yhteisyrityksen päättymisen
jälkeen, eikä erityisesti mitään tietoa, jonka perusteella voitaisiin todeta elimellinen jatkuvuus JET-yhteisyrityksen ja
edellä 8 kohdassa mainittuun eurooppalaiseen fuusiokehityssopimukseen kuuluvien sellaisten yksiköiden välillä, jotka ovat
jatkaneet yhteisyrityksen aikaisemmin tekemiä tutkimuksia. Koska ei ole ilmennyt vahinkoa, joka koskee toimensaantimahdollisuuksia
31.12.1999 jälkeen, kantajien tätä koskeva vaatimus on hylättävä.
Maksettava vahingonkorvaus on laskettava kunkin kantajan osalta siitä päivästä lähtien, jona tuli voimaan tai uudistettiin
kyseistä kantajaa koskeva vanhin sopimus, ja tämä päivämäärä saa olla enintään viisi vuotta komissiolle esitettyä vahingonkorvausvaatimusta
aikaisempi.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi määritellä kullekin kantajalle kuuluvaa korvausta. Asianosaisia kehotetaan näin
ollen pyrkimään sopimukseen jäljempänä esitettyjen periaatteiden ja arviointiperusteiden mukaisesti.
Asianosaisten on ensinnäkin yritettävä päästä sopimukseen siitä toimesta ja palkkaluokasta, joka olisi vastannut kunkin kantajan
suorittamia tehtäviä, jos hänelle olisi tarjottu väliaikaisen toimihenkilön sopimusta edellä 166 kohdassa mainittuna päivänä.
Tämän jälkeen on sovittava kunkin kantajan osalta uran asianmukaisesta rekonstruoinnista hänen palvelukseen ottamisestaan
lähtien aina edellä 166 kohdassa tarkoitettujen enintään viiden viimeisen vuoden ajanjaksoon asti, ja näin meneteltäessä on
otettava huomioon palkkojen keskimääräinen kehitys mahdollisesti JET:n palveluksessa työskennelleen Euratomin toimihenkilön
vastaavan toimen ja palkkaluokan osalta sekä ne mahdolliset ylennykset, jotka jokainen olisi voinut saada oletetussa palkkaluokassaan
ja toimessaan Euratomin väliaikaisille toimihenkilöille vastaavassa tilanteessa myönnettyjen ylennysten keskimäärää soveltamalla.
Yhteisön väliaikaisen toimihenkilön ja kantajien kaltaisten sopimussuhteisten toimihenkilöiden tilannetta on verrattava nettosummien
perusteella eli sellaisten summien perusteella, joista on vähennetty sovellettavan lainsäädännön mukaisesti vakuutusmaksut,
verot ja muut maksut. Tältä osin yhteisön tai Britannian verotusjärjestelmät, joita sovelletaan kyseessä oleviin summiin,
eivät voi vaikuttaa vertailuun, joka on tehtävä sellaisten nettosummien välillä, joista verot on vähennetty, ottaen huomioon,
että yhteisön virkamiehiin ja toimihenkilöihin sovelletaan yhteisölle suoritettavan veron järjestelmää (Euroopan yhteisöille
suoritettavaan veroon sovellettavien edellytysten ja menettelyn vahvistamisesta 29 päivänä helmikuuta 1968 annettu neuvoston
asetus (ETY, Euratom, EHTY) N:o 260/68 (EYVL L 56, s. 8), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 30.9.2002 annetulla neuvoston
asetuksella (EY, Euratom) N:o 1750/2002 (EYVL L 264, s. 15)).
Korvaus on laskettava ajalta, joka alkaa edellä 166 kohdassa mainittuna päivänä ja joka päättyy joko päivänä, jona kyseessä
oleva kantaja on lopettanut työskentelynsä JET-hankkeessa, jos tämä päivä edeltää hankkeen päättymispäivää eli 31.12.1999,
taikka viimeksi mainittuna päivänä, jos hän on työskennellyt JET‑hankkeessa sen päättymiseen asti. Waltonin erityistapauksessa,
jossa ei ole kiistetty sitä, että hänet otettiin vuonna 1999 palvelukseen väliaikaisena toimihenkilönä, vahingonkorvaukseen
oikeuttava aika hänen osaltaan päättyy päivänä, jolloin hänet on otettu palvelussuhde-ehtojen mukaisesti palvelukseen.
Kantajat ovat esittäneet huomautuksia siitä verosta, jonka Britannian verohallinto kantaa nyt kyseessä olevan kaltaisesta
vahingonkorvauksesta, jolla korvataan yhteisön aiheuttama vahinko.
Kullekin kantajalle maksettavaan korvaukseen, jolla on tarkoitus kompensoida palkan ja siihen liittyvien etuuksien nettomääräisiä
menetyksiä, kuten edellä 170 kohdassa on todettu, ja joka lasketaan samojen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaan ottamalla
huomioon yhteisön vero, on sovellettava yhteisön toimihenkilöilleen maksamiin summiin sovellettavaa verotusjärjestelmää Euroopan
yhteisöjen virkamiesten ja toimihenkilöiden erivapauksista ja oikeuksista tehdyn pöytäkirjan 16 artiklan mukaisesti. Kyseessä
olevasta vahingonkorvauksesta, joka ymmärretään näin ollen summaksi, josta kaikki verot on jo vähennetty, ei saada näin ollen
kantaa kansallisia veronluonteisia maksuja. Ei siis ole maksettava mitään täydentävää korvausta tällaisten verojen kompensoimiseksi.
Asianosaisten on pyrittävä sopimukseen edellä mainittujen periaatteiden ja arviointiperusteiden mukaisesti kuuden kuukauden
määräajassa tämän tuomion tiedoksiantamisesta lukien. Jos sopimukseen ei päästä, asianosaiset esittävät ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimelle samassa määräajassa lukuina esitetyt vaatimuksensa (ks. esim. vastaavasti asia 180/87, Hamill v. komissio,
tuomio 5.10.1988, Kok. 1988, s. 6141).

Oikeudenkäyntikulut
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on ennen asian lopullista ratkaisemista määrännyt seuraavaa:
1)
Komissio velvoitetaan korvaamaan kullekin kantajalle siitä aiheutunut taloudellinen vahinko, ettei tätä ole otettu palvelukseen
komission väliaikaisena toimihenkilönä tekemään työtään Joint European Torus (JET) -yhteisyrityksessä.
2)
Asianosaiset esittävät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle tämän tuomion tiedoksiantamisesta lähtien luettavassa kuuden
kuukauden määräajassa yhteisellä sopimuksella vahvistamansa summan, joka maksetaan korvauksena tästä vahingosta.
3)
Jos sopimukseen ei päästä, asianosaiset esittävät numeroina ilmaistut vaatimuksensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle
samassa määräajassa.
4)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Vesterdorf
Jaeger
Legal
Julistettiin Luxemburgissa 5 päivänä lokakuuta 2004.
H. Jung

B. Vesterdorf
kirjaaja

presidentti
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.