CELEX: 62003TJ0347
Euroopan sosiaalirahasto
Rahoitustuen pienentäminen
Alihankinta
Saavutetut oikeudet
Kohtuullinen aika

Asiaa koskevat oikeussäännöt
1       EY:n perustamissopimuksen 123 artiklassa (josta on tullut EY 146 artikla) perustetaan Euroopan sosiaalirahasto (ESR) työntekijöiden
työllistymismahdollisuuksien parantamiseksi sisämarkkinoilla ja siten osaltaan elintason nostamiseksi erityisesti ammatillisen
koulutuksen avulla. EY:n perustamissopimuksen 124 artiklan ensimmäisessä kohdassa (josta on tullut EY 147 artiklan ensimmäinen
kohta) velvoitetaan komissio hoitamaan rahaston hallintoa.
2       Euroopan sosiaalirahaston tehtävistä 17 päivänä lokakuuta 1983 tehdyn neuvoston päätöksen 83/516/ETY (EYVL L 289, s. 38) 5
artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan rahaston tuki kattaa 50 prosenttia niistä menoista, joihin tukea voidaan myöntää, ilman että
tuki kuitenkaan voi ylittää asianomaisen jäsenvaltion julkisen vallan rahoitusosuuden määrää.
3       Neuvosto antoi tämän päätöksen täytäntöönpanoa varten Euroopan sosiaalirahaston tehtävistä tehdyn neuvoston päätöksen 83/516/ETY
soveltamisesta 17 päivänä lokakuuta 1983 asetuksen (ETY) N:o 2950/83 (EYVL L 289, s. 1).
4       Seuraavaksi neuvosto antoi 24.6.1988 asetuksen (ETY) N:o 2052/88 rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden
toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa (EYVL
L 185, s. 9). Tämän asetuksen nojalla neuvosto antoi 19.12.1988 asetuksen (ETY) N:o 4255/88 asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta
Euroopan sosiaalirahaston osalta (EYVL L 374, s. 21). Lisäksi se antoi 19.12.1988 neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4253/88 rakennerahastojen
päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin toiminnan
ja muiden rahoitusvälineiden kanssa annetun asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta (EYVL L 374, s. 1).
5       Asetuksen N:o 4255/88 10 artiklan 2 kohdalla on kumottu asetus N:o 2950/83, ”jollei asetuksen N:o 2052/88 15 artiklasta ja
asetuksen N:o 4253/88 33 artiklasta muuta johdu”. Näiden kahden säännöksen mukaan aikaisemman lainsäädännön mukaisessa järjestelmässä
esitetyt tukitoimia koskevat hakemukset oli tutkittava ja hyväksyttävä kyseisen lainsäädännön perusteella.
6       Asetus N:o 4255/88 on puolestaan kumottu Euroopan sosiaalirahastosta 12 päivänä heinäkuuta 1999 annetulla Euroopan parlamentin
ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1784/1999 (EYVL L 213, s. 5), jonka 9 artiklassa viitataan siirtymäsäännöksiin, joista on
säädetty rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21 päivänä kesäkuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o
1260/1999 (EYVL L 161, s. 1) 52 artiklassa. Tässä säännöksessä säädetään erityisesti, että ”tämä asetus ei estä jatkamasta
tai muuttamasta, mukaan lukien sen peruuttaminen kokonaan tai osittain, tukitoimea, jonka neuvosto tai komissio on hyväksynyt
– – muun kyseiseen tukitoimeen 31 päivänä joulukuuta 1999 sovellettavan lainsäädännön perusteella”.
7       Kaikkien näiden säännösten yhteisvaikutuksesta seuraa, että asetusta N:o 2950/83 sovelletaan edelleen kyseessä olevaan tukeen
ja että riidanalaisen päätöksen on oltava erityisesti sen mukainen.
8       Asetuksen N:o 2950/83 1 artiklassa luetellaan menot, joihin voidaan myöntää ESR:n tukea.
9       Asetuksen N:o 2950/83 5 artiklan 1 kohdan mukaan rahoitushakemusta koskevan ESR:n hyväksymispäätöksen perusteella maksetaan
ennakkona 50 prosenttia tuen määrästä sinä päivänä, jona koulutushankkeen toteuttaminen on määrä aloittaa. Saman artiklan
4 kohdan mukaisesti tuen loppuosan maksupyyntöön on liitettävä yksityiskohtainen selvitys kyseisen hankkeen sisällöstä, tuloksista
sekä rahoitusnäkökohdista. Asianomainen jäsenvaltio varmistaa maksupyyntöön sisältyvien tosiseikkoja ja kirjanpitoa koskevien
tietojen oikeellisuuden.
10     Asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdan mukaan silloin, kun ESR:n tukea ei ole käytetty hyväksymispäätöksessä vahvistettujen
ehtojen mukaisesti, komissio voi keskeyttää tuen maksamisen, pienentää sen määrää taikka peruuttaa tuen varattuaan asianomaiselle
jäsenvaltiolle tilaisuuden tulla kuulluksi. Tämän artiklan 2 kohdassa säädetään, että maksetut summat, joita ei ole käytetty
hyväksymispäätöksessä asetettujen edellytysten mukaisesti, on palautettava.
11     Asetuksen N:o 2950/83 7 artiklan 1 kohdan mukaan sekä komissio että asianomainen jäsenvaltio voivat valvoa tuen käyttöä.
12     Lopuksi Euroopan sosiaalirahaston hoidosta 22 päivänä joulukuuta 1983 tehdyn komission päätöksen 83/673/ETY (EYVL L 377, s.
1) 7 artiklan mukaan jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle viipymättä tuen käytön tutkimisesta oletettujen väärinkäytösten
vuoksi.

Asian tausta
13     Kantaja teki kaksi rahoitustukea koskevaa hakemusta, joiden määrät olivat 11 736 792 Portugalin escudoa (PTE) (hanke nro 870302
P3) ja 82 700 897 PTE (hanke nro 870301 P1) ja joista toinen koski aikuisille ja toinen nuorille tarkoitettuja koulutusohjelmia.
14     Kanne koskee näistä hankkeista ensimmäisen osalta tehtyä lopullista päätöstä.
15     Vastaaja hyväksyi 30.4.1987 tehdyllä päätöksellä ensimmäisen hakemuksen 5 809 712 PTE:n suuruisena.
16     Kantaja sai 24.7.1987 ESR:sta ennakkoa 5 809 712 PTE asetuksen N:o 2950/83 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
17     Vuoden 1988 heinäkuun alussa eli 1.1.–31.12.1987 järjestetyn koulutuksen jälkeen kantaja esitti Departamento para os Assuntos
do Fundo Social Europeulle (Euroopan sosiaalirahastoa koskevia asioita käsittelevä virasto, jäljempänä DAFSE) tuen loppuosan
maksupyynnöt.
18     DAFSE vahvisti asetuksen N:o 2950/83 5 artiklan 4 kohdan mukaisesti, että tässä maksupyynnössä olevat tosiseikkoja ja kirjanpitoa
koskevat tiedot olivat oikein, ja se esitti komissiolle maksupyynnön 17.10.1988.
19     DAFSE pyysi kuitenkin 22.8.1988 Inspecçao Geral de Finançasia (yleinen rahoituksen tarkastuselin, jäljempänä IGF) tarkastamaan
asetuksen N:o 2950/83 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti tuen loppuosan maksupyynnön.
20     IGF totesi 5.5.1989 väärinkäytöksiä tapahtuneen. Ne koskivat yhtäältä kantajan EB – Contabilidade e Estudos Económicos L
da
:lle (jäljempänä EB L
da
) antamaa alihankintaa ja toisaalta määriä, jotka liittyivät kiinteistöjen maksueriin ja leasingsopimusten vuokriin.
21     DAFSE ilmoitti vastaajalle keskeyttäneensä tukien loppuosan maksamisen päätöksen 83/673 7 artiklan perusteella.
22     IGF antoi 16.5.1989 kertomuksensa tiedoksi rikospoliisille.
23     DAFSE ilmoitti 30.7.1990 komissiolle, että se katsoi IGF:n suorittamien tarkastusten perusteella tietyt menot sellaisiksi,
joihin ei voida myöntää tukea. Arvostellut seikat koskivat yhtäältä EB L
da
:lle annettuun alihankintaan liittyviä kustannuksia ja toisaalta leasingsopimusten kustannuksia.
24     Samana päivänä päivätyillä kirjeillä DAFSE vaati kantajaa palauttamaan sille kymmenen päivän määräajassa ESR:n maksamat ennakot
ja Portugalin tasavallan kansallisena osuutena maksamat ennakot.
25     Kantaja kysyi vastaajalta 30.5.1994 päivätyllä kirjeellään, miksi vastaaja ei vielä ollut tehnyt lopullista päätöstä näiden
hankkeiden osalta.
26     Vastaaja vastasi 16.6.1994 päivätyllä kirjeellään, että Portugalin viranomaiset olivat ilmoittaneet sille, että kyseisistä
hankkeista suoritetaan tutkimus päätöksen 83/673 7 artiklan nojalla oletettujen väärinkäytösten vuoksi.
27     Kantaja vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan päätöksen, jonka se väitti vastaajan tehneen ja jolla yhtäältä
hylättiin ESR:n myöntämien rahoitustukien loppuosan maksupyyntö ja toisaalta pienennettiin näitä rahoitustukia ja velvoitettiin
kantaja palauttamaan ESR:n ja Portugalin tasavallan maksamat ennakot.
28     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti kyseisen kanteen tutkimatta asiassa T‑271/94, Branco vastaan komissio, 11.7.1996
(Kok. 1996, s. II‑749) antamallaan tuomiolla, koska komissio ei ollut ratkaissut pyyntöä loppumaksun suorittamisesta.
29     Vastaajalle ilmoitettiin 25.10.1996 tutkimusmenettelyn aloittamisesta Tribunal de Instrução Criminal da Comarca do Portossa
(Porton alueen rikostutkintatuomioistuin) ESR:n rahoittamiin koulutushankkeisiin liittyvien tukien saamista ja väärinkäyttöä
koskevan petoksen vuoksi.
30     Kantaja vaati 27.2.1997 päivätyllä kirjeellään, joka saapui komissiolle 3.3.1997, tätä tekemään päätöksen loppuosan maksupyynnön
osalta.
31     Vastaaja lähetti 17.4.1997 DAFSElle tukien maksamisen keskeyttämistä koskevan päätöksen luonnoksen.
32     Kantaja vastaanotti jäljennöksen siitä 5.5.1997 ja esitti huomautuksensa kahdessa kirjeessä, jotka oli päivätty 19. ja 21.5.1997.
33     Kantaja nosti laiminlyöntikanteen. Tämä asia rekisteröitiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamossa numerolla
T‑194/97.
34     Komissio teki 17.2.1998 päätöksen kyseessä olevan rahoitustuen maksamisen keskeyttämisestä.
35     Kantaja nosti 26.5.1998 kumoamiskanteen tätä keskeyttämispäätöstä vastaan. Tämä asia rekisteröitiin ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen kirjaamossa numerolla T‑83/98.
36     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin yhdisti nämä kaksi kannetta yhdistetyissä asioissa T‑194/97 ja T‑83/98, Branco vastaan
komissio, 27.1.2000 antamassaan tuomiossa (Kok. 2000, s. II‑69). Se jätti laiminlyöntikanteen tutkimatta ja hylkäsi kumoamiskanteen.
37     Lissabonin Tribunal da relaçáo (muutoksenhakutuomioistuin) totesi 4.5.2000, että kantajaa vastaan nostetut rikossyytteet ovat
vanhentuneet.
38     Vastaajalle ilmoitettiin tästä 11.7.2001 päivätyllä kirjeellä. Kyseisen päätöksen johdosta DAFSE myös ilmoitti vastaajalle,
ettei enää ollut aihetta olettaa, että tuen hakemisessa olisi tapahtunut väärinkäytöksiä. Se myös pyysi komissiota tekemään
lopullisen päätöksen, jossa annetaan lupa loppumaksun suorittamiseen.
39     Komissio lähetti 8.1.2002 DAFSElle luonnoksen päätöksestä, jolla pienennetään tukea kyseessä olevassa asiassa. Se aikoi vahvistaa
ESR:n tuen lopulliseksi määräksi 1 368 910 PTE.
40     DAFSE ilmoitti 24.4.2002 vastaajalle, ettei se esitä mitään väitteitä päätösluonnosta vastaan, ja se lisäsi, että kantaja
oli vastaanottanut tiedoksiannon päätösluonnoksesta eikä ollut esittänyt sen sisällöstä huomautuksia.
41     Kantaja esitti kuitenkin huomautuksia, jotka saapuivat DAFSEen 7.5.2002.
42     Komissio teki 23.10.2002 päätöksen K(2002) 3455, joka koskee kantajalle myönnetyn tuen pienentämistä. Komissio esittää siinä
seuraavaa: ”Loppumaksua koskevan pyynnön arviointi on tuonut esiin, että [EB L
da
] ‑yhtiö ei ole käyttänyt 2 012 647 PTE:n summaa hakemuksen 870302 P3 perusteella alun perin hyväksytystä 5 809 712 PTE:n
suuruisesta kokonaistukimäärästä. Sen tilintarkastuskertomuksen perusteella, joka on mainittu – – 30.7.1990 päivätyssä kirjeessä,
tukea on pienennettävä 2 428 128 PTE. Tuesta vähennetään näin ollen kyseinen määrä ja tueksi vahvistetaan 1 368 910 PTE.”
Kyseessä on riidanalainen päätös.
43     Kyseinen päätös lähetettiin Portugalin viranomaisille heti seuraavana päivänä 24.10.2002, ja niiden tehtävänä oli ilmoittaa
siitä kantajalle.
44     Tämän seurauksena Portugalin tasavalta vaati kantajaa palauttamaan ESR:n tukena 7 661,27 euron (1 535 946 PTE) suuruisen määrän.
45     Kantaja ilmoitti vastaanottaneensa riidanalaisen päätöksen ja edellä mainitun palautusvaatimuksen 31.7.2003.

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
46     Kantaja nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 9.10.2003 jättämällään
kannekirjelmällä.
47     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (viides jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen
käsittelyn ja pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena asianosaisia
toimittamaan tiettyjä asiakirjoja ja esitti niille kirjallisia kysymyksiä. Asianosaiset toimittivat vastauksensa ja asiakirjat
asetetussa määräajassa.
48     Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin kuultiin 18.1.2005
pidetyssä istunnossa.
49     Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa 23.10.2002 tehdyn komission päätöksen K(2002) 3455, jolla pienennettiin Euroopan sosiaalirahaston rahoitustukea, jota
on haettu hakemuksella nro 870302 P3
–       velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
50     Vastaaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       hylkää kanteen
–       velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tutkittavaksi ottaminen
51     On ilmeistä, että komissio on antanut kyseessä olevan päätöksen tiedoksi DAFSElle kirjeellä, jossa sille ilmoitettiin, että
ESR:n tukea oli asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdan nojalla pienennetty alun perin hyväksyttyä alhaisempaan määrään.
52     Näin ollen riidanalainen päätös – vaikka se on osoitettu Portugalin tasavallalle – koskee suoraan ja erikseen kantajaa EY
230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska sillä estetään kantajaa saamasta osaa sille alun perin myönnetystä
tuesta ilman, että jäsenvaltiolla olisi tältä osin omaa harkintavaltaa (asia C‑291/89, Interhotel v. komissio, tuomio 7.5.1991,
Kok. 1991, s. I‑2257, 12 ja 13 kohta ja asia C‑157/90, Infortec v. komissio, tuomio 4.6.1992, Kok. 1992, s. I‑3525, 16 ja
17 kohta).
53     Vastaaja on – työjärjestyksen 114 artiklan 1 kohdan mukaista oikeudenkäyntiväitettä kuitenkaan esittämättä – lisäksi hämmästynyt
siitä, että riidanalaisen päätöksen tekemisen ja sen kantajalle tiedoksiantamisen välillä on kulunut yhdeksän kuukautta. Se
ihmettelee myös sitä, ettei kantaja ole pyytänyt selvitystä menettelyn etenemisvaiheesta, vaikka se oli ollut tietoinen päätösluonnoksesta
10.3.2002 lähtien. Vastaaja vetoaa tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑151/95, INEF vastaan komissio,
30.9.1997 antamaan määräykseen (Kok. 1997, s. II‑1541, 47 kohta).
54     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa ensinnäkin, että sen asianosaisen, joka vetoaa kanteen nostamiseen liian
myöhään, on esitettävä määräajan kulumisen aloittavan tapahtuman päivämäärää koskeva näyttö (asia T‑263/97, GAL Penisola Sorrentina
v. komissio, määräys 13.4.2000, Kok. 2000, s. II‑2041, 47 kohta). Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi
jättää kannetta tutkimatta pelkkien vastaajan hämmästelyjen perusteella. Lisäksi kantajaa ei voida arvostella viiveestä, jolla
Portugalin viranomaiset ovat antaneet riidanalaisen päätöksen sille tiedoksi.
55     Toiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on edellä 53 kohdassa mainitussa asiassa INEF vastaan komissio antamassaan
määräyksessä (45 kohta) tosiasiassa todennut, että kantajan, joka saa tiedon itseään koskevasta toimesta, on sitä koskevan
kanteen tutkimatta jättämisen uhalla pyydettävä teksti kokonaisuudessaan kohtuullisessa ajassa saadakseen täsmällisen tiedon
toimen sisällöstä ja perusteluista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin kyseisessä määräyksessä todennut, että
kantaja oli saanut tiedoksi kirjeen, jossa komission lopullinen kanta oli ilmaistu yksiselitteisesti. Nyt käsiteltävänä olevassa
asiassa kantaja ei kuitenkaan ole saanut tällaista kirjettä. Sille oli annettu tiedoksi ainoastaan päätösluonnos, josta se
on esittänyt huomautuksensa. Näin ollen kantajalla ei ollut velvollisuutta ottaa selvää riidanalaisen päätöksen mahdollisesta
tekemisestä.
56     Vastaajan kanteen tutkittavaksi ottamisen osalta esittämiä väitteitä ei näin ollen voida hyväksyä.

Aineellinen kysymys
57     Kantaja esittää neljä kanneperustetta. Ensimmäinen koskee asetuksen N:o 2950 6 artiklan 1 kohdan ja päätöksen 83/516 rikkomista.
Toinen koskee saavutettujen oikeuksien loukkaamista. Kolmas kanneperuste perustuu luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteisiin.
Neljäs kanneperuste koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista.
58     Kahta ensimmäistä kanneperustetta yhdistää aineellinen arvostelu, joka niissä kohdistetaan riidanalaisen päätöksen pohjana
oleviin perusteluihin. Näin ollen ne on tutkittava yhdessä.
A
Ensimmäinen ja toinen kanneperuste, jotka koskevat yhtäältä asetuksen N:o 2950/83 ja päätöksen 83/516 rikkomista ja toisaalta
saavutettujen oikeuksien loukkaamista
1.
Asianosaisten lausumat
59     Kantaja väittää, että riidanalainen päätös on asetuksen N:o 2950 6 artiklan 1 kohdan ja päätöksen 83/516 vastainen. Se väittää
myös, että sen tukihakemusta koskevalla hyväksymispäätöksellä on luotu sille subjektiivisia oikeuksia ja että sillä on näin
ollen oikeus vaatia tuen maksamista.
60     Kantaja korostaa ensinnäkin, että koska se on saavuttanut säästöjä verrattuna komission alun perin hyväksymään määrään, se
ei voi hyväksyä tuen lisävähennystä 2 965 124 PTE:oon.
61     Kantaja huomauttaa toiseksi, että riidanalaisessa päätöksessä arvostellaan sen turvautumista EB L
da
:lle annettuun alihankintaan. Se esittää turvautuneensa EB L
da
:n erikoispalveluihin sellaisen alihankintasopimuksen yhteydessä, joka koski opetushenkilökunnan hankkimista, tekniseen ja
pedagogiseen avustamiseen sekä ammatinvalintaan liittyvien tehtävien suorittamista ja budjetin hallinnointiin ja valvontaan
liittyviä tehtäviä. Alihankinta on sallittu sekä asetuksessa N:o 2950/83 että alkuperäisessä hyväksymispäätöksessä. Lisäksi
EB L
da
:n käyttämien oli mainittu tukihakemuksessa. Ei lisäksi pidä paikkaansa, että EB L
da
olisi laskuttanut kantajalta palveluita ”poikkeuksellisen korkeilla hinnoilla”, kuten IGF väittää 5.5.1989 päivätyssä kertomuksessaan.
EB L
da
:n laskuttamat opetushenkilökunnan kustannukset olivat Portugalin työvoimaministeriön hyväksymien kustannusten mukaisia, kun
otetaan huomioon harjoittelijoiden opintojen taso. Sen muut suoritukset eli palvelut, jotka liittyivät suunnitteluun, kurssien
valmisteluun, budjetin hallinnointiin, ammatinvalintaan sekä tekniseen ja pedagogiseen avustamiseen, vastasivat markkinahintaa.
Kaikki nämä menot on suoritettu Portugalin ja yhteisön lainsäädäntöjen mukaisesti; niitä koskeva suunnitelma oli esitetty
tukihakemuksessa, eivätkä ne ole ylittäneet alun perin hyväksyttyjä määriä. Nämä menot ovat myös perusteltavissa laskuilla
ja muilla maksutositteilla. Lopuksi IGF ei ole ottanut huomioon veden ja sähkön kulutuksesta aiheutuneita kuluja, tiettyjen
laitteiden kustannuksia eikä myöskään hallinnoinnista tai ulkopuolisen työvoiman käyttämisestä aiheutuneita kuluja. EB L
da
on kuitenkin vastannut myös kaikista näistä kuluista.
62     Kantaja kiistää kolmanneksi käyttöomaisuuden maksueriin ja eri leasingsopimusten kustannuksiin tehdyt korjaukset. Se korostaa,
että sen hakemusasiakirjassa, jonka komissio on hyväksynyt, laiteinvestointien ainoana tarkoituksena katsottiin olevan kyseessä
oleva koulutushanke. Se on kuitenkin kirjannut maksuerät kymmenelle kuukaudelle, jotka vastaavat kurssin valmisteluajanjaksoa
ja varsinaista koulutusta. Kantaja väittää lisäksi jakaneensa leasingsopimuksella hankittujen hyödykkeiden arvon leasingsopimuksen
kattamien vuosien määrällä. Nämä toimenpiteet on suoritettu sekä sen ESR:lle tekemän hakemuksen että kyseisenä aikana voimassa
olleiden Portugalin säännösten mukaisesti. Kantaja väittää myös, että Portugalin veroviranomaiset ovat hyväksyneet kaikki
yhteen vuokrasopimukseen liittyvät leasingvuokrat, joten muidenkin leasingsopimusten kaikki vuokrat tulisi hyväksyä kokonaisuudessaan.
63     Kantaja tuo edellä esitetyn jatkona neljänneksi esiin muita ristiriitaisuuksia. Se huomauttaa, että opettajien palkat vuonna
1987 toteutetun toimenpiteen osalta on hyväksytty ”täysin mielivaltaisesti ja eri tavoin suhteessa muihin [sen] vuonna 1988 toteuttamiin
toimiin”. Lisäksi DAFSE on hyväksynyt rahoituskelpoisiksi menoiksi harjoittelijoiden läsnäolopalkkiot ja tietyt maksuerät
vuoden 1987 osalta, mutta ei vuoden 1988 osalta.
64     Kantaja korostaa viidenneksi, että se on jättänyt mainitsematta useita kustannuksia rahoitustuen loppuosan maksupyynnössä.
Se vaatii kannekirjelmässään niiden huomioon ottamista.
65     Vastaaja kiistää nämä väitteet ja väittää, ettei kanneperuste ole perusteltu.
2.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
a)     Asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdan ja päätöksen 83/516 rikkominen
66     Kantaja pyrkii osoittamaan asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdan ja päätöksen 83/516 rikkomisen nojautumalla useisiin
väitteisiin, jotka on syytä tutkia peräkkäin.
Saavutettuja säästöjä koskeva väite
67     Kantaja vetoaa ensinnäkin säästöihin, jotka se on saavuttanut alkuperäiseen tukihakemukseen verrattuna.
68     Se, ettei kantaja ole suorittanut kaikkia suunniteltuja menoja, ei kuitenkaan voi johtaa siihen, että komissio hyväksyy kyseessä
olevat kulut. Rahoitustuen loppuosan maksaminen nimittäin riippuu alkuperäisen hyväksymispäätöksen rajoissa koulutushanketta
varten suoritettujen menojen todellisuudesta (asia C‑413/98, Frota Azul‑Transportes e Turismo, tuomio 25.1.2001, Kok. 2001,
s. I‑673, 27 kohta).
Tiettyjen menojen mainitsematta jättämistä koskeva väite
69     Kantaja huomauttaa myös, että se on jättänyt loppuosan maksupyynnössä mainitsematta tietyn joukon tosiasiassa aiheutuneita
menoja.
70     Kantaja on kuitenkin täsmentänyt istunnossa, että kyseessä olevat seikat, jotka on lueteltu sen kannekirjelmässä, eivät ole
sen hakemuksen perusteena. EY 230 artiklan perusteella nostetun kumoamiskanteen yhteydessä yhteisön toimen lainmukaisuutta
on joka tapauksessa arvioitava niiden tosiseikkojen perusteella, jotka olivat toimielimen tiedossa sinä päivänä, jona kyseinen
toimi on tehty. Näin ollen komissiota ei voida arvostella sellaisten summien huomioimatta jättämisestä, joiden maksamista
kantaja ei ollut vaatinut ennen riidanalaisen toimen tekemistä.
Riidanalaisen päätöksen perusteluissa olevia virheitä koskeva väite
71     Kantaja katsoo, että riitautetut menot, jotka liittyvät alihankinnan käyttämiseen, maksueriin ja leasingsopimuksiin, olivat
perusteltuja.
72     Asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdasta käy ilmi, että komissio voi pienentää ESR:n tukea silloin, kun sitä ei ole käytetty
hyväksymispäätöksessä vahvistettujen ehtojen mukaisesti.
73     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo todennut edellä 36 kohdassa mainitussa asiassa Branco vastaan komissio 27.1.2000
antamassaan tuomiossa (74 kohta), että hyväksymispäätösten vastaanottokuiteista ilmeni, että tuensaaja on nimenomaisesti sitoutunut
käyttämään kyseisiä tukia sovellettavia kansallisia ja yhteisön säännöksiä noudattaen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
on edellä mainitun tuomion 75 kohdassa todennut tältä osin myös, että Portugalin oikeudessa ja yhteisön oikeudessa on julkisten
varojen käyttämiselle asetettu hyvää taloudenhoitoa koskeva vaatimus.
74     Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tarkistettava, onko komissio soveltanut tätä käsitettä hyväksyttävästi.
75     Lisäksi sen takia, että komissio voi asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa joutua arvioimaan monitahoisia
tosiasiallisia ja kirjanpidollisia tilanteita, sillä on asiassa laaja harkintavalta. Näin ollen näitä arviointeja koskevan
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvonnan on rajoituttava sen tarkistamiseen, ettei kyseessä olevia tietoja ole arvioitu
ilmeisen virheellisesti (asia T‑142/97, Branco v. komissio, tuomio 15.9.1998, Kok. 1998, s. II‑3567, 67 kohta; yhdistetyt
asiat T‑180/96 ja T‑181/96, Mediocurso v. komissio, tuomio 15.9.1998, Kok. 1998, s. II‑3477, 120 kohta; edellä 36 kohdassa
mainittu asia Branco v. komissio, tuomio 27.1.2000, 76 kohta; asia T‑80/00, Associação Comercial de Aveiro v. komissio, tuomio
14.5.2002, Kok. 2002, s. II‑2465, 51 kohta ja asia T‑81/00, Associação Comercial de Aveiro v. komissio, tuomio 14.5.2002,
Kok. 2002, s. II‑2509, 50 kohta).
–       Alihankinnan käyttämistä koskevat väitteet
76     On selvää, että kantaja on antanut EB L
da
:lle alihankintana koulutushankkeet, joita varten se oli saanut ESR:n tukea.
77     Mikään ESR:oon liittyvän lainsäädännön tai hyväksymispäätöksen säännös ei ole ristiriidassa alihankinnan käyttämisen kanssa.
Tällaisen toimintatavan syynä ei kuitenkaan saa olla koulutushankkeen kustannusten keinotekoinen lisääminen siten, että hyvän
taloudenhoidon vaatimus laiminlyödään (edellä 75 kohdassa mainittu asia Branco v. komissio, tuomio 15.9.1998, 77 ja 78 kohta).
Alihankinnan käyttämistä on näin ollen voitava perustella sillä, että alihankkija kykenee suorittamaan tiettyjä selvästi yksilöityjä
ja sen tavanomaiseen toimintaan kuuluvia erityistehtäviä. Kantaja ei kiistä tätä, ja se on päinvastoin kirjelmissään luokitellut
EB L
da
:n ”asiaan erikoistuneeksi yritykseksi”.
78     Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa IGF on todennut 5.5.1989 päivätyssä kertomuksessaan, että EB L
da
oli kantajan ”suurin palvelujen tarjoaja”, koska sen lasku oli 39 239 750 PTE kahdesta aikuisille ja nuorille suunnatusta
koulutuksesta.
79     IGF on myös havainnut, että EB L
da
oli soveltuvan rakenteen puuttuessa puolestaan käyttänyt alihankintaa kurssien valmisteluun liittyvissä palveluissa ja itse
koulutuksessa. IGF on erityisesti todennut tältä osin, että kurssien valmistelu oli annettu 1 000 000 PTE:n summalla alihankintana
Cooperativa de Serviçio na Àréa Administrativa de Empresas, CRL ‑nimiselle osuuskunnalle (jäljempänä osuuskunta) ja että koulutuksesta
aiheutuneesta 16 000 000 PTE:n suuruisesta summasta 7 500 000 PTE oli laskutettu tämän saman osuuskunnan nimissä.
80     IGF on kuitenkin huomauttanut, että osuuskunnan johtokunnan muodostivat kantajan kolme tärkeintä työntekijää, ja kantajalla
oli täsmälleen samat osakkaat kuin EB L
da
‑yhtiöllä.
81     EB L
da
:n osallistumisen hyödyllisyyttä koskevan selvityksen puuttumisen ja kolmen yhtiön osallistumisesta aiheutuneiden kustannusten
kasvun johdosta IGF on ehdottanut EB L
da
:n osallistumisesta syntyneiden kustannusten huomioimatta jättämistä ja ainoastaan niiden määrien huomioon ottamista, jotka
on tosiasiassa maksettu koulutuksista.
82     IGF on tutkinut erilaiset aiheutuneet kulut tästä näkökulmasta. Se on vähentänyt kouluttajien palkkaukseen liittyvät kustannukset
siltä osin kuin sovellettu tuntiveloitus oli korkeampi kuin Portugalin päätöksessä vahvistetut rajat. Kantaja sitä vastoin
väittää, että opetushenkilökunnan kustannukset oli laskettu kyseisen päätöksen mukaisesti, mutta se ei esitä näyttöä tämän
väitteen tueksi.
83     Osuuskunnan EB L
da
:lta kurssien valmistelusta laskuttaman määrän osalta IGF on todennut, että näitä palveluita koskeva ainoa tosite ei mahdollista
yhteyden osoittamista kantajalle myönnetyn rahoitustuen kattamiin koulutushankkeisiin.
84     Lisäksi ja vastoin sitä, mitä kantaja väittää, vastaaja ei ole jättänyt ottamatta huomioon muita kuluja, kuten sähkö, vesi,
puhelin, lämmitys ja toimistotarvikkeet. IGF:n kertomuksesta, johon komissio viittaa, käy nimittäin ilmi, että kyseessä olevat
kulut on otettu huomioon siltä osin kuin ne olivat suorassa yhteydessä kyseiseen toimeen. Muita kuluja on painotettu tuetun
toiminnan suhteellisen merkityksen perusteella.
85     Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen IGF ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä katsoessaan, ettei EB L
da
:n ja osuuskunnan osallistumista voida selittää taloudelliselta kannalta. Erityisesti EB L
da
:ta on nimittäin voitu pitää keinotekoisena rakenteena, jota ei missään tapauksessa voitu katsoa tosiasiassa ”erikoistuneeksi”
tehtäviin, jotka kantaja oli sille antanut. Se on nimittäin toiminut ainoastaan välittäjänä, joka on saanut siinä yhteydessä
voittoa tai välityspalkkion. Lisäksi IGF ja komissio sen jälkeen ovat omaksuneet hyvän taloudenhoidon tavoitetta vastaavan
menettelytavan, joka ei vaikuta tuensaajaan enempää kuin on tätä tarkoitusta varten tarpeellista. Komissio on siten hylännyt
ainoastaan kulut, jotka eivät olleet yhteydessä hyväksyttyihin toimiin ja jotka ylittivät tosiasiassa aiheutuneet kustannukset.
Se on lisäksi hylännyt ainoastaan vaaditun toimijoiden määrän keinotekoisesta järjestelystä aiheutuneet kulut, koska toteutetut
erilaiset tasot näyttäisivät kantajan esittämien selvitysten puuttuessa olevan vailla todellista lisäarvoa. Komissio ei sitä
vastoin ole tarkoittanut – muutoin kuin käsiteltävänä olevan asian erityisissä olosuhteissa – sulkea pois rahoitustuen saajan
mahdollisuutta käyttää alihankintaa.
–       Maksueriin ja leasingsopimuksiin liittyvät väitteet
86     Kantaja yhdistää kanteessaan maksueriä koskevan kysymyksen siihen, joka koskee leasingsopimuksia. Se riitauttaa tavan, jolla
IGF ja komissio sen jälkeen ovat ymmärtäneet vuokrakulujen ”maksuerät”.
87     IGF on todennut käytettyjen ”laitteiden vuokran” osalta, että huolimatta siitä, että kyseessä olivat laitteet, jotka olivat
kantajalla leasingsopimusten nojalla, kantajan niistä veloitetuiksi kirjaamat määrät eivät vastanneet tosiasiassa vuokrausyhtiölle
maksettuja vuokria, vaan hyödykkeistä tehtyjä 33,33 prosentin suuruisia vuosipoistoja. IGF on katsonut kyseisen poistoprosentin
liian korkeaksi ja soveltanut 20 prosentin poistoa. Kantaja väittää kuitenkin noudattaneensa kyseisenä aikana Portugalissa
voimassa olleita kirjanpitosääntöjä, mutta se ei esitä tältä osin täsmennyksiä eikä tukea näkökannalleen.
88     Lisäksi IGF on oikaissut myös kantajan tilejä sen takia, että tiettyjen määrien veloitukset on kirjattu kirjanpitoon kahteen
kertaan. Se on korjannut niitä myös sellaisten kirjausten johdosta, jotka on tehty ennen toimien aloittamista, mikä on tapahtunut
kesäkuussa eikä huhtikuussa 1987, joten huomioon otettavat kulut voivat yhdeksän kuukauden ajanjakson sijaan koskea ainoastaan
seitsemän kuukauden ajanjaksoa. Kantaja väittää tältä osin, että kyseessä olevia laitteita on käytetty koulutuksen valmistelun
aikana. Kantaja ei ole kuitenkaan kehitellyt väitettään, jonka tueksi se ei ole myöskään esittänyt näyttöä.
–       Komission toiminnan ristiriitaisuuksia koskeva väite
89     Kantaja pyrkii lopuksi osoittamaan vastaajan toiminnan ristiriitaisuuden. Se väittää, että opettajien palkat vuonna 1987 toteutetun
toimenpiteen osalta on hyväksytty ”täysin mielivaltaisesti ja eri tavoin suhteessa muihin kantajan vuonna 1988 toteuttamiin
toimiin”. Tämä väite on jätettävä tutkimatta sen epätäsmällisyyden johdosta. Sen tueksi ei sitä paitsi ole esitetty näyttöä.
Kantaja korostaa myös, että DAFSE on vuoden 1987 osalta hyväksynyt tukikelpoisiksi menoiksi harjoittelijoiden läsnäolopalkkiot
ja maksuerät vastoin asennetta, joka on omaksuttu vuonna 1988 toteutetun toimen osalta. Tämänkään väitteen tueksi ei kuitenkaan
ole esitetty näyttöä, eikä kantaja täsmennä, mitkä maksuerät ovat kysymyksessä.
Asetuksen N:o 2950/83 rikkomista koskeva johtopäätös
90     Kantaja ei ole yleisesti ottaen esittänyt arvostelunsa tueksi lainkaan täsmällisiä todisteita, jotka voisivat kyseenalaistaa
riidanalaisen päätöksen tueksi esitetyt tosiseikkoja koskevat arvioinnit. Näin ollen tämä arvostelu on selvästi riittämätön
osoittamaan, että komissio olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen (asia T‑380/94, AIUFASS ja AKT v. komissio, tuomio 12.12.1996,
Kok. 1996, s. II‑2169, 59 kohta) yhtyessään IGF:n mielipiteeseen, jonka mukaan kyseessä oleva koulutus ei ollut noudattanut
hyvän taloudenhoidon vaatimuksia, jotka kuuluivat alkuperäisiin hyväksymisedellytyksiin.
91     Tästä seuraa, ettei komissio ole rikkonut asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohtaa.
b)     Saavutettujen oikeuksien loukkaaminen
92     Vaikka hyväksymispäätös antaa ESR:sta maksettavan tuen saajalle oikeuden vaatia tuen maksamista, tilanne voi olla tällainen
vain siinä tapauksessa, että tuki on käytetty kyseisessä päätöksessä vahvistettuja edellytyksiä noudattaen (edellä 75 kohdassa
mainittu asia Branco v. komissio, tuomio 15.9.1998, 105 kohta ja edellä 36 kohdassa mainittu asia Branco v. komissio, tuomio
27.1.2000, 94 kohta).
93     Edellä olevasta 71 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista käy kuitenkin ilmi, ettei vastaaja ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä
katsoessaan, ettei tuettua koulutusta ollut toteutettu alkuperäisen hyväksymispäätöksen edellytyksiä noudattaen.
94     Kantajalla ei siten ole mitään oikeutta kyseessä olevan tuen loppuosan maksuun.
95     Kaksi ensimmäistä kanneperustetta eivät näin ollen ole perusteltuja.
B
Kolmas kanneperuste, joka koskee luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden loukkaamista
96     Tässä kanneperusteessa on kaksi osaa.
1.
Ensimmäinen osa (maksupyynnön kirjanpitotietojen oikeellisuuden varmistamisen luoma luottamuksensuoja)
a)     Asianosaisten lausumat
97     Kantaja väittää, että DAFSEn vuonna 1988 suorittama loppuosan maksupyyntöön sisältyvien tosiseikkoja ja kirjanpitoa koskevien
tietojen oikeellisuuden varmistaminen on synnyttänyt sille oikeuden tuen saamiseen.
98     Riidanalainen toimi kyseenalaistaa tämän päätöksen, vaikka tosiseikat ovat pysyneet muuttumattomina. Portugalin tuomioistuimet
olivat erityisesti lopettaneet kantajaa vastaan suunnattujen rikossyytteiden käsittelyn ja päättäneet siten siihen kohdistuneen
oletuksen väärinkäytöksistä.
99     Kantaja huomauttaa, että lisäksi oikeellisuuden varmistamista koskeva toimivalta kuuluu Portugalissa yksinomaan DAFSElle.
100   Vuonna 1988 tapahtunut oikeellisuuden varmistaminen on kantajan mukaan luonut sille maksua koskevan perustellun odotuksen,
jonka komissio voi kyseenalaistaa ainoastaan silloin, kun alkuperäisessä hyväksymispäätöksessä vahvistettuja edellytyksiä
ei ollut noudatettu, mutta ei silloin, kun muut arvioinnit ovat myöhemmin ristiriidassa oikeiksi varmistettujen kustannusten
ja menojen kanssa.
101   Vastaaja kiistää nämä väitteet ja väittää, ettei kanneperuste ole perusteltu.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
102   Oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen edellyttää kolmen edellytyksen toteutumista. Yhteisön hallintoelimen on ensiksikin
täytynyt toimittaa asianomaiselle täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät takeet, jotka on antanut valtuudet omaava ja luotettava
taho. Näiden takeiden on toiseksi oltava sellaisia, että ne saavat aikaan perustellun odotuksen sen henkilön mielessä, jolle
ne on osoitettu. Annettujen takeiden täytyy kolmanneksi olla sovellettavien normien mukaisia. (asia T‑203/97, Forvass v. komissio,
tuomio 6.7.1999, Kok. H. 1999, s. I‑A‑129 ja II‑705, 70 kohta ja asia T‑199/01, G v. komissio, tuomio 7.11.2002, Kok. H. 2002,
s. I‑A‑207 ja II‑1085, 38 kohta).
103   Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa se, että kansallinen viranomainen on aluksi varmistanut loppuosan maksupyyntöön sisältyvien
tosiseikkoja ja kirjanpitoa koskevien tietojen oikeellisuuden, ei voinut luoda peruteltua luottamusta tuensaajalle kyseisen
loppuosan maksamisen osalta.
104   Päätöksen 83/516 2 artiklan 2 kohdasta käy ensinnäkin ilmi, että asianomaisten jäsenvaltioiden on taattava ESR:n rahoittamien
toimenpiteiden moitteeton toteuttaminen. Lisäksi asetuksen N:o 2950/83 7 artiklan 1 kohdan mukaan komissio voi tarkistaa loppuosan
maksupyynnöt ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden suorittamia tarkastuksia”. Näitä jäsenvaltion velvollisuuksia
ja toimivaltuuksia ei ole mitenkään rajoitettu ajallisesti. Tästä seuraa, että asetuksen N:o 2950/83 5 artiklan 4 kohdan toisessa
virkkeessä tarkoitettu koulutushanketta koskevan tuen loppuosan maksupyynnössä olevien tosiseikkoja ja kirjanpitoa koskevien
tietojen oikeellisuuden varmistaminen ei estä jäsenvaltiota tutkimasta myöhemmin uudelleen tuen loppuosan maksupyyntöä (asia
C‑453/98 P, Branco v. komissio, määräys 12.11.1999, Kok. 1999, s. I‑8037, 77 kohta ja edellä 68 kohdassa mainittu asia Frota
Azul‑Transportes e Turismo, tuomion 62 kohta). Mikään ei myöskään estä sitä, että DAFSE tällaisen uuden tutkimuksen suorittamiseksi
turvautuu ammattimaiseen tilintarkastajaan, kuten IGF:ään (em. asia Branco v. komissio, määräyksen 78 kohta ja edellä 36 kohdassa
mainittu asia Branco v. komissio, tuomio 27.1.2000, 68 kohta).
105   Toiseksi asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdassa varataan komissiolle toimivalta tehdä loppuosan maksamista koskeva lopullinen
päätös. Näin ollen komissiota ei sitonut DAFSEn suorittama oikeellisuuden varmistaminen. Sitä ei näin ollen voitu pitää loppuosan
maksamista koskevana takeena, jonka on antanut tätä varten tarvittavan toimivallan omaava elin.
106   Kolmanneksi edellä mainitun säännöksen mukaan lopullinen päätös edellyttää sitä, että tuensaaja noudattaa rahoitustuen myöntämiselle
asetettuja edellytyksiä (edellä 104 kohdassa mainittu asia Branco v. komissio, määräyksen 87–89 kohta). Kahden ensimmäisen
kanneperusteen tutkinta on kuitenkin osoittanut, ettei komissio ollut tehnyt ilmeistä arviointivirhettä katsoessaan, ettei
kantaja ollut noudattanut niitä hyvän taloudenhoidon vaatimuksia, jotka sisältyvät kyseessä olevalle tuelle asetettuihin edellytyksiin.
107   Neljänneksi menettelyn kulku ei ole voinut synnyttää kantajalle minkäänlaista perusteltua luottamusta. DAFSE on nimittäin
30.7.1990 päivätyllä kirjeellä määrännyt kantajan palauttamaan sille ESR:n ja Portugalin tasavallan suorittamat ennakot. Seuraavaksi
kantajalle on ilmoitettu päätöksen 83/673 7 artiklassa tarkoitetusta oletetusta väärinkäytöksestä ja tämän jälkeen tutkimusmenettelyn
aloittamisesta Tribunal de Instrução Criminal da Comarca do Portossa ESR:n rahoittamiin koulutushankkeisiin liittyvien tukien
saamista ja väärinkäyttöä koskevan petoksen vuoksi. Kantaja on vielä vastaanottanut tiedoksiannon kyseessä olevan rahoitustuen
keskeyttämistä koskevasta päätöksestä, jota vastaan se on nostanut kumoamiskanteen, joka on hylätty. Lopuksi kantaja on –
sen jälkeen, kun syytteiden käsittely oli lopetettu vanhenemisen takia – vastaanottanut rahoitustuen pienentämistä koskevan
päätösluonnoksen huomautusten esittämistä varten.
108   Se seikka, että kantajaa vastaan nostetuista rikossyytteistä on luovuttu, ei voi olla perustana sen väitetylle perustellulle
luottamukselle, joka koskee tuen maksamista. Asetuksen N:o 2950/83 6 artiklasta käy nimittäin ilmi, että ESR:n myöntämän tuen
väärinkäyttöä ei ole yhteisön oikeudessa luonnehdittu rikosoikeudellisesti rangaistavaksi teoksi (asia C‑186/98, Nunes ja
de Matos, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I‑4883, 7 ja 8 kohta). Vaikka hyvän hallinnon periaate, joka velvoittaa yhteisön
toimielimen tekemään päätöksen asian kannalta merkityksellisistä seikoista täysin tietoisena, on perusteena sille, että komissio
lykkää asian ratkaisua, kun kansallinen tuomioistuin joutuu ottamaan kantaa petoksen tapahtumiseen, se ei näin ollen kuitenkaan
estänyt sitä, että komissio jatkoi tukensa mahdollisen pienentämisen tutkimista IGF:n hallinnollisen tutkimuksen perusteella
sen jälkeen kun syytteiden käsittely oli lopetettu vanhenemisen johdosta.
109   Tästä seuraa, ettei kolmannen kanneperusteen ensimmäinen osa ole perusteltu.
2.
Toinen osa (kohtuuttoman ajan kestänyt oikeudellinen epävarmuus ja perustellun luottamuksen loukkaaminen)
a)     Asianosaisten lausumat
110   Kantaja väittää, että luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteita on loukattu, koska siitä huolimatta, ettei komissio
ole sidottu tiettyyn määräaikaan, sen on kuitenkin tehtävä päätöksensä kohtuullisessa ajassa.
111   Riidanalaisen toimen tekemistä edeltänyt viidentoista vuoden aika on kuitenkin liian pitkä. Kantaja katsoo erityisesti, että
sitä vastaan nostetuista syytteistä luopuminen on poistanut kaikki perusteet olla hyväksymättä sen maksupyyntöä.
112   Kantaja korostaa myös, että sitä mukaa kuin kyseinen aika kului, kulunut aika synnytti kantajalle perustellun luottamuksen
sen seikan osalta, että komissio tekee päätöksen, joka vastaa loppuosan maksupyynnön vuonna 1988 hyväksyneen DAFSEn suorittamaa
oikeellisuuden varmistamista.
113   Vastaaja kiistää nämä väitteet ja väittää, ettei kanneperuste ole perusteltu.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kyseessä olevan ajan kohtuullisuus ja oikeusvarmuus
114   Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on tältä osin katsottu, että hallinnollisen menettelyn keston kohtuullisuutta on arvioitava
tapauskohtaisesti ja että arvioinnissa on otettava huomioon muun muassa asiayhteys, eri menettelyvaiheet, asian vaikeusaste
sekä asian merkitys eri osapuolille (asia T‑73/95, Oliveira v. komissio, tuomio 19.3.1997, Kok. 1997, s. II‑381, 4 kohta;
yhdistetyt asiat T‑213/95 ja T‑18/96, SCK ja FNK v. komissio, tuomio 22.10.1997, Kok. 1997, s. II‑1739, 57 kohta; yhdistetyt
asiat T‑180/96 ja T‑181/96, Mediocurso v. komissio, tuomio 15.9.1998, Kok. 1998, s. II‑3477, 61 kohta ja asia T‑182/96, Partex
v. komissio, tuomio 16.9.1999, Kok. 1999, s. II‑2673, 177 kohta).
115   Juuri tältä kannalta onkin arvioitava sen ajan kohtuullisuutta, joka on kulunut sillä välin, kun kantaja esitti tuen loppuosan
maksupyynnön heinäkuussa 1988 ja riidanalainen päätös tehtiin 23.10.2002.
116   DAFSE on heinäkuun 1988 ja toukokuun 1989 välillä tarkastanut kantajan tilit, ja IGF on suorittanut asetuksen N:o 2950/83
7 artiklan 1 kohdan nojalla perusteellisen rahoitustarkastuksen, jonka tarkoituksena oli varmistaa, että EB L
da
:lle aiheutuneet menot olivat paikkansapitäviä ja perustuivat tositteisiin.
117   Väärinkäytöksiä koskevat viitteet huomioon ottaen DAFSE ja komissio ovat tämän jälkeen odottaneet, että Portugalin tuomioistuimet
ratkaisevat kantajaa vastaan nostetut rikossyytteet. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on edellä 36 kohdassa mainitussa
asiassa Branco vastaan komissio 27.1.2000 antamassaan tuomiossa (51 kohta) todennut, että ”koska nyt esillä olevassa tapauksessa
komissio epäili vakavasti tukien väärinkäyttöä IGF:n kertomuksen perusteella ja koska portugalilaisessa rikostuomioistuimessa
oli vireillä tiettyihin rahoitettuihin hankkeisiin liittyvä oikeudenkäynti tuensaajaa vastaan sillä hetkellä, kun komissiota
vaadittiin tekemään päätös, komissiolla ei ollut velvollisuutta tehdä lopullista päätöstä loppuosan maksamisesta”.
118   Näin ollen komissio on vasta silloin, kun Portugalin viranomaiset ovat ilmoittaneet sille syytteiden raukeamisesta heinäkuussa
2001, saanut varmuuden, ettei asian rikosoikeudellinen käsittely enää etene. Näin ollen komission oli aloitettava asian hallinnollinen
tutkinta uudelleen entistä huolellisemmin ja varovaisemmin, koska missään tuomiossa ei ollut otettu kantaa kantajan menettelyihin
ja koska rikosoikeudenkäynti oli valituksen jälkeen päättynyt pelkästään vanhenemisen johdosta.
119   Kyseisestä päivästä lähtien komissio on valmistellut rahoitustuen pienentämistä koskevaa päätösluonnosta IGF:n kertomuksen
havaintojen perusteella ja edellisessä kohdassa kuvatun asiayhteyden edellyttämällä varovaisuudella. Komissio on tämän jälkeen
antanut 8.1.2002 tämän luonnoksen asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti tiedoksi Portugalin viranomaisille
huomautusten esittämistä varten. Menettely on ollut keskeytettynä, kun jäsenvaltio on puolestaan ilmoittanut tästä luonnoksesta
kantajalle antaakseen myös sille mahdollisuuden esittää huomautuksensa. Kantaja ei ole esittänyt huomautuksia sille asetetussa
määräajassa. DAFSE oli ilmoittanut vastaajalle 24.4.2002, ettei sillä ollut mitään vastaväitteitä päätösluonnokseen. Komission
yksiköt ovat tämän jälkeen saaneet päätösluonnokselle hyväksynnän budjettipääosastosta, oikeudellisesta yksiköstä ja varainhoidon
valvonnan pääosastosta. Riidanalainen päätös tehtiin 23.10.2002.
120   Tästä tapahtumien sarjasta, kansallisen ja yhteisön tason oikeudellisten ja hallinnollisten menettelyjen monimutkaisuudesta
sekä siitä, että komission oli lopulta mahdotonta nojautua rikosoikeudelliseen tuomioon, seuraa, että kaikki riidanalaisen
päätöksen tekemistä edeltäneet menettelyn vaiheet on saatettu päätökseen kohtuullisessa ajassa.
121   Kantaja väittää kuitenkin, että huomioon on otettava se aika, joka on kulunut siihen asti, kun kansallisille viranomaisille
kuuluva riidanalaisen päätöksen tiedoksiantaminen tapahtui 31.7.2003.
122   Nyt käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa on kuitenkin todettava, että komissio on antanut riidanalaisen päätöksen hyvissä
ajoin tiedoksi sen adressaatille eli Portugalin tasavallalle ja velvoittanut tämän ilmoittamaan päätöksestä kantajalle. Portugalin
tasavalta on tosin antanut mainitun päätöksen tiedoksi myöhässä, mutta siitä ei voida arvostella komissiota. Toteamukseen
kohtuullisen ajan noudattamatta jättämisestä voivat kuitenkin johtaa ainoastaan komission vastuulla olevat hitaat toimenpiteet.
Näin ollen väitetty oikeudellinen epävarmuus, jonka kantaja yhdistää kyseisen aikaan, ei voi johtaa riidanalaisen päätöksen
kumoamiseen.
Perusteltu luottamus, jonka komission ratkaisun tekemiseen käyttämä aika oli synnyttänyt
123   Kantaja väittää, että kohtuuton aika, jonka komissio oli käyttänyt tuen loppuosan maksupyyntöä koskevan ratkaisun tekemiseen,
oli synnyttänyt sille perustellun luottamuksen mainitun loppuosan maksamisen osalta.
124   Edellä 120 ja 122 kohdassa esitetyt toteamukset huomioon ottaen tämä väite perustuu kuitenkin virheelliseen oletukseen ja
on hylättävä. Lisäksi perusteltu luottamus edellyttää erityisesti, että yhteisön hallintoelin on toimittanut asianomaiselle
täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät takeet, jotka on antanut valtuudet omaava ja luotettava taho. Kuten on jo todettu (ks.
edellä 102–109 kohta), näin ei kuitenkaan ole tapahtunut nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.
125   Lisäksi kanneperusteen ensimmäisen osan tutkinta on osoittanut, että DAFSEn alun perin suorittama oikeellisuuden varmistaminen
ja menettelyn jatko eivät voineet olla perusteena tätä maksua koskevalle perustellulle luottamukselle.
126   Näin ollen kolmannen kanneperusteen kummatkin osat on hylättävä.
C
Neljäs kanneperuste, joka koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista
1.
Asianosaisten lausumat
127   Kantajan mukaan vastaaja on loukannut suhteellisuusperiaatetta, kun se ei ole noudattanut hyväksymispäätöksen mukaista sitoumustaan
korvata kantajalle sen toteuttamisesta koulutushankkeiden yhteydessä laillisesti aiheutuneita menoja.
128   Vastaaja kiistää tämän.
2.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
129   Komission nyt käsiteltävässä asiassa tekemät tuen määrän pienennykset liittyvät suoraan väärinkäytöksiin, joista Portugalin
viranomaiset ovat ilmoittaneet sille, ja niiden tarkoituksena on estää ainoastaan lainvastaisten tai tarpeettomien kulujen
korvaaminen.
130   Nämä tuen määrän pienennykset ovat siis suhteellisuusperiaatteen mukaisia.
131   Tästä seuraa, että neljäs kanneperuste on hylättävä.
132   Tämän vuoksi kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.

Oikeudenkäyntikulut
133   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan
oikeudenkäyntikulut vastaajan vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Vilaras
Dehousse
Šváby
Julistettiin Luxemburgissa 30 päivänä kesäkuuta 2005.
H. Jung

M. Vilaras
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: portugali.