CELEX: 62008CJ0265
2003/55/EK irányelv
A földgáz belső piaca
A földgáz ellátási árára vonatkozó állami beavatkozás 2007. július 1-je után
A gázágazatban működő vállalkozások közszolgáltatási kötelezettségei

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 98/30/EK irányelv hatályon
kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26‑i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 176., 57. o.; magyar nyelvű
különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 230. o.) értelmezésére vonatkozik.
A kérelmet a Federutility, az Assogas, a Libarna Gaz SpA, a Collino Commercio SpA, a Sadori Gas Srl, az Egea Commerciale Srl,
az E.On Vendita Srl, valamint a Sorgenia SpA, az olasz földgázpiacon működő vállalkozások és vállalkozások társulásai, és
az Autorità per l’energia elettrica e il gas (a továbbiakban: AEEG) közötti, azon aktusok tárgyában folyamatban lévő eljárásban
terjesztették elő, amelyekkel az AEEG meghatározta a földgázellátás azon „referenciaárait”, amelyeket a vállalkozások kötelesek
a fogyasztóik egy részének tett kereskedelmi ajánlataikban feltüntetni.

Jogi háttér

Az uniós jog
A 2003/55 irányelv második–negyedik, tizennyolcadik, huszonhatodik és huszonhetedik preambulumbekezdése a következőképpen
fogalmaz:
„(2)      A[ földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról szóló, 1998. június 22‑i 98/30/EK európai parlamenti és tanácsi] irányelv
[HL L 204., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 28. o.] végrehajtása során szerzett tapasztalatok bizonyítják
a földgáz belső piacából származó előnyöket a hatékonyság növekedése, az árak csökkenése, a magasabb szolgáltatási színvonal
és a nagyobb versenyképesség szempontjából. Mindemellett fennállnak még lényeges hiányosságok és a piac működésének fejlesztésére
vonatkozó lehetőségek, nevezetesen konkrét intézkedések szükségesek az egyenlő versenyfeltételek biztosítására; csökkenteni
kell a piaci erőfölény és az ellenséges felvásárlásra irányuló magatartás veszélyét, […] biztosítva […] a kis és védelemre
szoruló fogyasztók jogainak védelmét.
(3)      Az Európai Tanács 2000. március 23–24‑i lisszaboni ülésén a belső piac gyors befejezésére szólított fel mind a villamosenergia‑,
mind a gázágazatban, valamint kérte ezen ágazatok liberalizációjának felgyorsítását egy teljesen működőképes belső piac kialakításának
céljából. Az Európai Parlament a Bizottságnak az energiapiacok liberalizációjának helyzetéről szóló második jelentésére adott,
2000. július 6‑i állásfoglalásában felkérte a Bizottságot egy pontosan meghatározott, az energiapiac fokozatos, de teljes
liberalizációját szolgáló célok elérését kitűző, részletes ütemterv kidolgozására.
(4)      Az európai polgárok számára a Szerződésben biztosított alapvető szabadságok – az áruk szabad mozgása, a szolgáltatások nyújtásának
szabadsága és a letelepedés szabadsága – csak teljesen nyitott piacon valósulhatnak meg, amely minden fogyasztó számára lehetővé
teszi a szolgáltatók szabad megválasztását, és a szolgáltatók számára is biztosítja fogyasztóik szabad ellátásának lehetőségét.
[…]
(18)      Biztosítani kell, hogy a földgázfogyasztók szabadon választhassák meg szolgáltatójukat. A földgáz belső piaca megvalósításának
fokozatosan egy meghatározott határidőhöz kötve kell megtörténnie, hogy az ágazat képes legyen alkalmazkodni, és biztosítani
lehessen a fogyasztói érdekek védelmét szolgáló, megfelelő intézkedések és rendszerek felállítását, valamint azt, hogy a fogyasztóknak
valós és tényleges joguk legyen szolgáltatójuk megválasztására.
[…]
(26)      Annak érdekében, hogy a Közösségben biztosítani lehessen a közszolgáltatás magas színvonalának fenntartását, a tagállamok
által az ezen irányelv célkitűzéseinek elérése érdekében hozott minden intézkedésről rendszeresen értesíteni kell a Bizottságot.
[…]
A tagállamok biztosítják, hogy a fogyasztók a gázhálózathoz való csatlakozáskor tájékoztatást kapnak arról a jogukról, hogy
meghatározott minőségű földgázhoz méltányos áron juthatnak hozzá. A tagállamok által a végső fogyasztó védelmében hozott intézkedések
különbözhetnek attól függően, hogy háztartási fogyasztóról vagy pedig kis‑ és középvállalkozásról van szó.
(27)      A közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése ennek az irányelvnek az egyik alapvető követelménye; fontos, hogy ez az irányelv
megállapítsa azokat a minden tagállam által tiszteletben tartandó közös minimális normákat, amelyek tekintetbe veszik a fogyasztóvédelmi
célokat, az ellátás biztonságát, […] és a verseny azonos szintjét minden tagállamban. Fontos, hogy a közszolgáltatási kötelezettségeket
nemzeti szinten lehessen értelmezni az adott országokra jellemző körülmények és a közösségi jog tekintetbevételével.”
A 2003/55 irányelv 2. cikkének 7. pontja a „gázellátás” tevékenységét a következőképpen határozza meg:
„[A] földgáz […] értékesítése a fogyasztóknak, beleértve a viszonteladást is”.
A 2003/55 irányelv 2. cikkének 27. pontja a „végső fogyasztókat” a következőképpen határozza meg:
„[A]zok a fogyasztók, akik saját felhasználásra vásárolnak földgázt.”
A 2003/55 irányelv 2. cikkének 28. pontja a „feljogosított fogyasztókat” ekképp határozza meg:
„[A]zok a fogyasztók, akik szabadon, saját választásuk szerinti szolgáltatótól vásárolhatnak földgázt ezen irányelv 23. cikke
értelmében.”
A fenti irányelv 3. cikke előírja:
„(1)      A tagállamok, intézményi szervezetükre építve és a szubszidiaritás elvét figyelembe véve, gondoskodnak arról, hogy a földgázipari
vállalkozásokat ennek az irányelvnek az elvei szerint működtessék a (2) bekezdés sérelme nélkül, azzal a céllal, hogy versenyző,
biztonságos és környezeti szempontból fenntartható földgázpiac alakuljon ki, és nem alkalmaznak megkülönböztetést ezekkel
a vállalkozásokkal szemben sem a jogok, sem a kötelezettségek tekintetében.
(2)      A[z EUM‑]Szerződés vonatkozó rendelkezéseinek teljes tiszteletben tartásával – különös tekintettel annak [106.] cikkére –
a tagállamok a földgázágazatban működő vállalkozások számára általános gazdasági érdekből előírhatnak olyan közszolgáltatási
kötelezettségeket, amelyek […] az ellátás […] árára […] vonatkoznak. Ezeknek a kötelezettségeknek világosan meghatározottaknak,
átláthatóaknak, megkülönböztetéstől menteseknek és ellenőrizhetőeknek kell lenniük, és garantálniuk kell a nemzeti fogyasztókhoz
való hozzáférés egyenlőségét az Európai Unió földgázipari vállalkozásai számára. […]
(3)      A tagállamok megfelelő intézkedéseket hoznak a végső fogyasztók védelmére és a magas szintű fogyasztóvédelem érdekében, és
különösen megfelelő biztosítékokat nyújtanak a védelemre szoruló fogyasztók védelmére, többek között megfelelő intézkedésekkel
előzik meg, hogy az ilyen fogyasztókat kizárják az ellátásból. […] [A tagállamok] [m]agas szintű fogyasztóvédelmet biztosítanak,
különös tekintettel az általános szerződési feltételek átláthatóságára, az általános információkra és a vitarendezési eljárásokra.
A tagállamok biztosítják, hogy a feljogosított fogyasztók ténylegesen szolgáltatót válthassanak. Az említett intézkedések
– legalább a háztartási fogyasztók esetében – magukban foglalják az A. mellékletben megállapított intézkedéseket.
[…]
(6)      A tagállamok – ezen irányelv végrehajtásakor – tájékoztatják a Bizottságot minden olyan intézkedésről, amelyet a közszolgáltatási
kötelezettségek teljesítése érdekében hoztak – beleértve a fogyasztóvédelmet és a környezetvédelmet is –, valamint azok belföldi
és nemzetközi versenyre gyakorolt lehetséges hatásairól, függetlenül attól, hogy a szóban forgó intézkedések esetében szükség
van‑e az ezen irányelv rendelkezéseitől való eltérésre. A tagállamok kétévenként tájékoztatják a Bizottságot az említett intézkedések
változásairól, függetlenül attól, hogy a szóban forgó intézkedések esetében szükség van‑e az ezen irányelvtől való eltérésre.”
A 2003/55 irányelv 23. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A tagállamok biztosítják, hogy a feljogosított fogyasztók a következők:
[…]
c)      2007. július 1‑jétől minden fogyasztó.”
A 2003/55 irányelv 3. cikkének (3) bekezdése által említett A. melléklet pontosítja:
„A fogyasztóvédelemre vonatkozó közösségi jogszabályok […] sérelme nélkül a 3. cikkben említett intézkedéseknek biztosítaniuk
kell, hogy a fogyasztók[at]:
[…]
g)      amennyiben a gázhálózatra vannak kapcsolva, a vonatkozó nemzeti jogszabályok alapján tájékoztatják […] arról, hogy joguk van
a meghatározott minőségű, méltányos árú földgázzal történő ellátásra.”

A nemzeti jog
Az olasz hatóságok röviddel 2007. július 1‑je, a földgázpiacnak a végső fogyasztók számára történő teljes liberalizációjára
előírt határidő lejárta előtt fogadták el a 2007. június 18‑i 73. sz. törvényerejű rendeletet (a GURI 2007. június 18‑i 139. száma,
4. o.), amely feljogosítja az AEEG‑t, hogy „referenciaárakat” határozzon meg a gáz bizonyos fogyasztók számára történő értékesítésére
vonatkozóan. E törvényerejű rendelet, amelyet több módosítást követően a 2007. augusztus 3‑i 125. sz. törvénnyel (a GURI 2007.
augusztus 14‑i 188. száma, 6. o.) törvénnyé alakítottak, 1. cikkének (3) bekezdése a következő rendelkezéseket írja elő:
„Az egyetemes szolgáltatásra vonatkozó közösségi rendelkezések biztosítása céljából az [AEEG] megállapítja a szolgáltatás
nyújtásának állandó feltételeit, és a szolgáltatás tényleges költségei alapján átmeneti jelleggel meghatározza a referenciaárakat
[…] a belföldi fogyasztók (»domestici«) számára történő gázellátás tekintetében, amely árakat az elosztó vagy értékesítő vállalkozások
a közszolgálati kötelezettségek keretében kötelesek saját kereskedelmi ajánlataikban feltüntetni, figyelembe véve a különböző
differenciált díjszabások és időzónák közötti választás lehetőségét. A 2005. december 23‑i 266. sz. törvény 1. cikkének (375) bekezdése
a jelen rendeletet törvénnyé alakító törvény hatályba lépésétől számított hatvan napon belül […] lehetővé teszi az egészségi
állapotuk vagy pénzügyi nehézségeik miatt különleges helyzetben lévő fogyasztók védelmére irányuló intézkedések elfogadását.
Nem szenvednek sérelmet a Hatóságnak a fogyasztók jogai védelmére felügyelő és e tekintetben beavatkozást lehetővé tévő hatáskörei
a megállapított és indokolatlan áremelkedések, valamint a szolgáltatás feltételeinek azon fogyasztókkal szembeni megváltoztatása
esetében sem, akik a választás jogát még nem gyakorolták.”
2007. március 29‑én az AEEG meghozta a 79/07. sz. határozatát a földgázellátás gazdasági feltételeinek a 2005. január 1‑je
és 2007. március 31‑e közötti időszak tekintetében történő felülvizsgálásáról és egyes gazdasági feltételek naprakésszé tétele
kritériumainak rögzítéséről. E határozat 1.3.1 pontja szerint a nagykereskedelemre vonatkozó változó ellenérték céljából elfogadott
számítási képleteket 2008. június 30‑ig kell alkalmazni. A fenti határozat 1.3.2 pontja felhatalmazza az AEEG‑t, hogy ellenőrizze
a feltételek teljesülését e lehetőség 2009. június 30‑ig történő fenntartása céljából.

Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az alapügyek felperesei a 2007. március 29‑i határozat, valamint más, ezt követően elfogadott határozatok megsemmisítését
kérték a Tribunale amministrativo regionale per la Lombardiától.
Különösen arra hivatkoznak, hogy 2007. július 1‑jétől, a 2003/55 irányelv 23. cikke (1) bekezdésének c) pontjában a földgázpiac
teljes liberalizációjára előírt időponttól kezdődően a földgáz vételárát kizárólag a kereslet és a kínálat függvényében kell
meghatározni. Úgy ítélik meg, hogy ebből következően a földgázellátás „referenciaárainak” az AEEG általi meghatározása az
alapügyben sérti a közösségi jogot, amennyiben azt a 2007. év második negyedéve után is alkalmazni kell.
E körülményekre tekintettel a Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást,
és a következő kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
„1)      A gázpiac megnyitását szabályozó […] 2003/55[…] irányelv 23. cikkét az EK‑Szerződésből eredő elvekkel összhangban úgy kell‑e
értelmezni, hogy e rendelkezéssel és a közösségi elvekkel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás (és ennek végrehajtási rendelkezései),
amely 2007. július 1‑jét követően is fenntartja a nemzeti szabályozó hatóságnak a belföldi fogyasztók (»domestici«) (bizonytalan
és a referenciasávokban sem meghatározott kategória, amelyből önmagából nem következnek a hivatkozott referenciaárak igazolására
alkalmas hátrányos társadalmi gazdasági helyzetek) számára történő földgázellátás referenciaárának meghatározására vonatkozó
hatáskörét, amely árat az elosztó vagy értékesítő vállalkozások közszolgáltatási kötelezettségeik keretében kötelesek kereskedelmi
ajánlataikba foglalni?
Illetve
2)      e rendelkezést (a hivatkozott 23. cikket) a 2003/55 irányelv 3. cikkével összefüggésben (amelynek (2) bekezdése értelmében
a tagállamok a földgázágazatban működő vállalkozások számára általános gazdasági érdekből előírhatnak olyan közszolgáltatási
kötelezettségeket, amelyek – többek között, és a jelen ügy tekintetében – az ellátás árára vonatkoznak) úgy kell‑e értelmezni,
hogy a hivatkozott közösségi rendelkezésekkel nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely – a legalábbis a nagykereskedelem
szegmensét illetően a »tényleges verseny« feltételeinek hiánya által jellemzett piac sajátos helyzetére figyelemmel – lehetővé
teszi a földgáz olyan referenciaárának közigazgatási úton történő meghatározását, amely referenciaárat valamennyi értékesítő
köteles belefoglalni a belföldi fogyasztóinak (»domestici«) címzett és az egyetemes szolgáltatás keretében tett kereskedelmi
ajánlataiba, jóllehet valamennyi fogyasztó »jogosultnak« minősül?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Előzetesen meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből, valamint az ügy irataiból és az azokban
szereplő tényekből kiderül, hogy a szóban forgó alapeljárások az AEEG azon lehetőségére vonatkoznak, hogy a földgázellátásra
vonatkozó referenciaár meghatározása útján előírja, hogy a földgázellátás árának meghatározásakor milyen mértékben kell figyelembe
venni a földgáz nagykereskedelmi forgalmazásával kapcsolatos költségeket, amely referenciaárat a vállalkozások kötelesek egyes
fogyasztóik számára felajánlani. A Bírósághoz benyújtott észrevételekből és válaszokból az is kiderül, hogy amennyiben ezek
a vállalkozások ezeket az árakat egyszerűen javasolni kötelesek kereskedelmi ajánlataikban, a gyakorlatban ez utóbbiak alacsonyabbak,
mint amelyek a kereslet és a kínálat függvényéből erednének. A fenti referenciaárakat ezért főszabály szerint elfogadják azok
a fogyasztók, akiknek ezeket ajánlották, és ezek a szerződéses kapcsolatban a gyakorlatban kötelezőek. Ebből következik, hogy
a referenciaárak alapügybeli meghatározásával az AEEG a fogyasztók egy része tekintetében meghatározza a földgázellátás árszínvonalát.
Két kérdésével, amelyeket célszerű együtt vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy
a 2003/55 irányelv 3. cikkének (2) és (3) bekezdésével, valamint 23. cikkével ellentétes‑e az olyan szabályozás, mint amely
az alapügyben szerepel, amely az előző pontban ismertetett feltételek mellett 2007. július 1‑je után lehetővé teszi a földgázellátás
árszínvonalának meghatározását az olyan referenciaárak meghatározása útján, mint amelyek az alapügyben szerepelnek.

A tagállami beavatkozás elvéről
A 2003/55 irányelv 23. cikke (1) bekezdésének c) pontja előírja, hogy a tagállamok biztosítják, hogy 2007. július 1‑jétől
minden fogyasztó szabadon, saját választása szerinti szolgáltatótól vásárolhasson földgázt.
Habár sem az előbbi szövegből, és ezen irányelv más rendelkezéséből sem következik kifejezetten, hogy a földgázellátás árát
2007. július 1‑jétől kizárólag a kereslet és a kínálat függvénye alapján kellene meghatározni, ez a követelmény a fenti irányelv
céljából és általános rendszeréből ered, amelynek célja – ahogyan azt a harmadik, a negyedik és a tizennyolcadik preambulumbekezdés
pontosítja – a földgázpiac teljes liberalizációjának fokozatos megvalósítása, ami elsősorban a szolgáltatók számára minden
fogyasztó szabad ellátásának lehetőségét biztosítja.
A 2003/55 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése következésképpen előírja a tagállamok számára, hogy intézményi szervezetükre
építve és a szubszidiaritás elvét figyelembe véve gondoskodjanak arról, hogy a földgázipari vállalkozásokat ennek az irányelvnek
az elvei szerint működtessék azzal a céllal, hogy többek között „versenyző földgázpiac” alakuljon ki.
Azonban – és amint azt a huszonhatodik és huszonhetedik preambulumbekezdés előírja – a 2003/55 irányelv célja egyben az is,
hogy e liberalizáció során biztosítsa a közszolgáltatás „magas színvonalának” fenntartását, és védje a végső fogyasztót.
Ezen célkitűzéseknek való megfelelés érdekében a 2003/55 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése írja elő, hogy ugyanezen cikk
(2) bekezdésének „sérelme nélkül” alkalmazandó, amely bekezdés kifejezetten lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a földgázágazatban
működő vállalkozások számára olyan közszolgáltatási kötelezettségeket írjanak elő, amelyek többek között az „ellátás árára”
vonatkoznak.
Ugyanennek a (2) bekezdésnek a szövegéből következik, hogy az ennek alapján meghozott intézkedéseket általános gazdasági érdekből
kell elfogadni, azoknak világosan meghatározottaknak, átláthatóknak, megkülönböztetéstől menteseknek és ellenőrizhetőknek
kell lenniük, valamint garantálniuk kell a nemzeti fogyasztókhoz való hozzáférés egyenlőségét az Unió földgázipari vállalkozásai
számára. Ugyanezen rendelkezés szövege hozzáteszi, hogy a tagállamoknak ezáltal „teljes” mértékben tiszteletben kell tartaniuk
az EUM‑Szerződés vonatkozó rendelkezéseit, különös tekintettel az EUMSZ 106. cikkére.
Ki kell emelni, hogy ez a lehetőség a Bizottság ellenőrzése mellett gyakorolható, mivel a 2003/55 irányelv 3. cikkének (6) bekezdése
alapján a tagállamok kötelesek tájékoztatni ezt az intézményt minden olyan intézkedésről, amelyet a közszolgáltatási kötelezettségek
teljesítése érdekében hoztak, valamint azok belföldi és nemzetközi versenyre gyakorolt lehetséges hatásairól, függetlenül
attól, hogy a szóban forgó intézkedések esetében szükség van‑e az ezen irányelv rendelkezéseitől való eltérésre, továbbá kétévenként
kötelesek tájékoztatni a Bizottságot ezen intézkedések minden esetleges módosításáról.
A 2003/55 irányelv következésképpen – és figyelemmel arra, hogy az általa megállapított feltételek teljesüljenek – lehetővé
teszi a tagállam beavatkozását a gázellátás árának a végső fogyasztók számára történő meghatározása tekintetében 2007. július
1‑je után.

A tagállami beavatkozás feltételeiről
A fentiekre tekintettel egymást követően meg kell vizsgálni a 2003/55 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése által lehetővé tett
tagállami beavatkozás e rendelkezésben megállapított feltételeit.
–        Általános gazdasági érdekkel igazolt beavatkozás
Az általános gazdasági érdek fennállásával kapcsolatos feltételre vonatkozóan a 2003/55 irányelv nem ad meghatározást, azonban
az irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében szereplő, erre a feltételre és az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével
megbízott vállalkozásokkal kapcsolatos EUMSZ 106. cikkére történő utalás megköveteli, hogy a fenti feltételt a Szerződés utóbbi
rendelkezésének fényében értelmezzük.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése előírja egyrészt azt, hogy az általános gazdasági
érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vállalkozások olyan mértékben tartoznak a versenyszabályok hatálya alá, amennyiben
ezek alkalmazása sem jogilag, sem ténylegesen nem akadályozza a rájuk bízott sajátos feladatok végrehajtását, másrészt a kereskedelem
fejlődése nem befolyásolható az Unió érdekeivel ellentétes mértékben.
Amint a Bíróság rámutatott, e rendelkezés arra irányul, hogy összeegyeztesse a tagállamok azon érdekeit, hogy egyes vállalkozásokat
gazdaság‑ vagy szociálpolitikai eszközként vegyenek igénybe, valamint az Uniónak a versenyszabályok tiszteletben tartására
és a közös piac egységének megóvására vonatkozó érdekeit (lásd ebben az értelemben a C‑67/96. sz. Albany‑ügyben 1999. szeptember
21‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑5751. o.] 103. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ennek során a tagállamok – az uniós jog tiszteletben tartása mellett – jogosultak az általános gazdasági érdekű szolgáltatásaik
terjedelmét és szervezetét meghatározni. Különösen figyelembe vehetik a nemzeti politikájukra jellemző sajátos célokat (lásd
ebben az értelemben a fent hivatkozott Albany‑ügyben hozott ítélet 104. pontját).
Jelen esetben a földgáz belső piacának szervezetét illetően a 2003/55 irányelv huszonhetedik preambulumbekezdéséből kifejezetten
következik, hogy az mindössze minimális közös normákat ír elő a közszolgáltatási kötelezettségeket illetően, és hogy a közszolgáltatási
kötelezettségeket – az uniós jog tiszteletben tartása mellett – „nemzeti szinten” lehessen értelmezni „az adott országokra
jellemző körülmények tekintetbevételével.”
Az is kiemelendő, hogy a 2003/55 irányelv huszonhatodik preambulumbekezdése előírja, hogy a tagállamok biztosítják, hogy a
fogyasztók a gázhálózathoz való csatlakozáskor tájékoztatást kapjanak azon jogukról, hogy meghatározott minőségű földgázhoz
„méltányos áron” juthatnak hozzá.
A fentiekből következik, hogy a 2003/55 irányelv lehetővé teszi a tagállamok számára annak megítélését, hogy általános gazdasági
érdekből 2007. július 1‑je után előírnak‑e a földgázágazatban működő vállalkozások számára közszolgáltatási kötelezettségeket
különösen annak biztosítása céljából, hogy a földgázellátás ára a végső fogyasztók számára méltányos szinten maradjon, tekintettel
arra az egyensúlyra, amelyet a tagállamoknak a földgázágazat helyzetét figyelembe véve kell megteremteniük a liberalizációra
irányuló cél és a végső fogyasztó védelmének szükségességére irányuló, a jelen ítélet 18. és 20. pontjában említett, az uniós
jogalkotó által követett cél között.
–        Az arányosság elvének tiszteletben tartása
Magának az EUMSZ 106. cikknek a szövegéből következik, hogy a 2003/55 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése alapján a vállalkozásokra
előírható közszolgáltatási kötelezettségeknek tiszteletben kell tartaniuk az arányosság elvét, és épp ezért 2007. július 1‑je
után ezek a kötelezettségek kizárólag olyan mértékben veszélyeztethetik a földgázellátás árának szabad meghatározását, amennyiben
az általuk kitűzött, általános gazdasági érdekre irányuló cél megvalósítása érdekében szükséges, és – következésképpen – mindenképpen
csak korlátozott ideig veszélyeztethetik azt.
Az alapeljárásokban a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megítélnie, hogy az arányosság követelménye teljesül‑e. A Bíróságnak
azonban ehhez minden szükséges útmutatást meg kell adnia e bíróság számára az uniós joggal kapcsolatban.
Először is, egy ilyen beavatkozásnak időtartamát tekintve az általa kitűzött cél eléréséhez feltétlenül szükséges mértékűre
kell korlátozódnia, különösen annak érdekében, hogy ne véglegesítsen egy olyan intézkedést, amely már jellegénél fogva is
a működőképes földgázpiac akadályát képezi. E tekintetben a szóban forgó nemzeti szabályozásban a beavatkozás átmeneti jellegének
az említése önmagában nem elegendő annak megállapításához, hogy az időtartama szempontjából arányos‑e. A kérdést előterjesztő
bíróságnak kell megítélnie, hogy teljesíti‑e ezt a követelményt az olyan nemzeti szabályozás, mint az alapügyben szereplő,
amely lehetővé teszi a földgáz ellátási árszínvonalának a piac megfelelő működésétől függetlenül történő meghatározását olyan
„referenciaárak” útján, mint az alapügyben szereplők. Ennek során a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy
az alkalmazandó nemzeti jog a közigazgatást kötelezi‑e, és milyen mértékben kötelezi, a beavatkozás szükségességének és módjának
rövid időközönként történő rendszeres felülvizsgálatára a gázágazat fejlődése függvényében.
Másodsorban, az alkalmazott beavatkozási mód nem haladhatja meg az általános gazdasági érdekhez fűződő, elérni kívánt cél
megvalósításához szükséges mértéket.
E kérdést illetően a Bírósághoz a jelen eljárásban benyújtott észrevételekből kiderül, hogy a földgázellátás alapügyben szereplőhöz
hasonló referenciaárainak a meghatározása azt a célt szolgálja, hogy mérsékelje a kőolajtermékek árának a nemzetközi piacokon
való emelkedésének hatását, amely áremelkedés – olyan körülmények között, amikor a földgáz piacán, különösen a nagykereskedelmi
piacon a verseny még nem teljesen hatékony – beavatkozás hiányában erősen éreztetné hatását a végső fogyasztó számára ajánlott
eladási ár tekintetében. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy ez az eset áll‑e fenn, figyelembe véve
különösen a teljesen működőképes belső földgázpiac kialakítására irányuló célkitűzést és a földgázágazatban a hatékony verseny
gyakorlásához szükséges befektetéseket.
Amennyiben e vizsgálat végeztével beigazolódna, hogy egy ilyen beavatkozás ekképpen igazolható, az arányosság követelménye
különösen azt követeli meg, hogy e beavatkozás főszabály szerint az ár azon elemére korlátozódjon, amely az emelkedést különleges
körülmények útján közvetlenül befolyásolja.
Harmadsorban, az arányosság követelményét az intézkedés személyi hatályának, pontosabban szólva a kedvezményezettjeinek a
szempontjából is értékelni kell.
E tekintetben ki kell emelni, hogy e követelmény nem akadályozza meg, hogy a földgázellátás olyan referenciaárának alkalmazása,
mint az alapügyben szereplő, minden olyan lakossági fogyasztóra vonatkozzon, akinek a földgázfogyasztása egy meghatározott
mérték alatt van, és nem korlátozódik a 2003/55 irányelv 3. cikkének (3) bekezdésében szereplő azon személyekre, akiknek mindenképpen
biztosítékokat kell nyújtani, mert védelemre szorulnak.
Abban az esetben, ha – amint azt a Bíróság előtt az alapügy néhány felperese fenntartotta – a földgázellátás olyan referenciaárai
meghatározásának, mint az alapügyben szereplők, kedvezményezettjei lennének méretüktől függetlenül a vállalkozások is – amit
a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megítélnie –, pontosítani kell, hogy a 2003/55 irányelv főszabály szerint nem zárja
ki, hogy ezek a vállalkozások a földgáz végső fogyasztóiként olyan közszolgáltatási kötelezettségek kedvezményezettjei legyenek,
mint amelyeket a 2003/55 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése alapján a tagállamok előírhatnak. Az irányelv huszonhatodik preambulumbekezdése
többek között előírja, hogy a tagállamok által a végső fogyasztó védelmében hozott intézkedések attól függően különbözhetnek,
hogy háztartási fogyasztóról vagy pedig kis‑ és középvállalkozásról van szó.
Ebben az esetben azonban a szóban forgó nemzeti intézkedés arányosságának megítélése során figyelembe kell venni egyrészt
azt, hogy a vállalkozások helyzete eltér a lakossági fogyasztókétól, és a kitűzött célok és a fennálló érdekek nem feltétlenül
egyeznek meg, másrészt pedig – méretük alapján – a vállalkozások között is lehetnek objektív különbségek.
E körülmények között – a tárgyaláson egyébként hivatkozott, az egyének ingatlan közöstulajdona kezelésének különleges esetén
kívül – az arányosság fent említett követelménye főszabály szerint nem teljesül, ha a földgázellátás olyan referenciaárainak
a meghatározása, mint az alapügyben szereplő, a földgáz végső fogyasztóiként egyformán vonatkozik az egyénekre és a vállalkozásokra.
–        A közszolgáltatási kötelezettségek világosan meghatározott, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és ellenőrizhető jellege,
valamint a fogyasztókhoz való hozzáférés egyenlőségének követelménye az Unió földgázipari vállalkozásai számára
Végül, a 2003/55 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében említett további, a közszolgáltatási kötelezettségek világosan meghatározott,
átlátható, megkülönböztetéstől mentes és ellenőrizhető jellegére, valamint az Unió földgázipari vállalkozásainak a fogyasztókhoz
való hozzáférése egyenlőségének követelményére vonatkozó feltételeknek is teljesülniük kell.
A fenti kötelezettségek megkülönböztetéstől mentes jellegét illetően a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia,
hogy az érintett tagállam által e területen meghozott valamennyi intézkedést figyelembe véve a földgázellátás olyan referenciaárának
meghatározását, mint az alapügyben szereplő, amely azonos módon alkalmazandó valamennyi földgázellátó vállalkozásra, mégis
megkülönböztető jellegűnek kell‑e tekinteni.
Ugyanez vonatkozik arra az esetre is, ha egy ilyen beavatkozás ténylegesen ahhoz vezet, hogy az ebből származó pénzügyi terheket
főként bizonyos vállalkozásokra rója – jelen esetben azokra, amelyek nem végeznek egyszersmind földgázelőállító/importáló
tevékenységet is.
Az előterjesztett kérdésekre ezért azt a választ kell adni, hogy 2003/55 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével és 23. cikkének
(1) bekezdésével nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint amely az alapügyben szerepel, amely 2007. július 1‑je után
lehetővé teszi a földgázellátás árszínvonalának meghatározását olyan referenciaárak meghatározása útján, mint amelyek az alapügyben
szerepelnek, azzal a feltétellel, hogy e beavatkozás:
–        arra irányuló általános gazdasági érdeket követ, hogy a földgázellátás ára a végső fogyasztók számára méltányos szinten maradjon,
tekintettel arra az egyensúlyra, amelyet a földgázágazat helyzetét figyelembe véve a tagállamoknak kell megteremteniük a liberalizációra
irányuló cél és a végső fogyasztó védelmének szükségességére irányuló, a 2003/55 irányelvben kitűzött cél között;
–        kizárólag olyan mértékben sértheti 2007. július 1‑je után a földgázellátás árának szabad meghatározását, amennyiben az ezen
általános gazdasági érdekre irányuló cél megvalósítása érdekében szükséges, és – következésképpen – mindenképpen csak korlátozott
ideig sértheti azt; és
–        világosan meghatározott, átlátható, megkülönböztetéstől mentes, ellenőrizhető, továbbá garantálja a fogyasztókhoz való hozzáférés
egyenlőségét az Unió földgázipari vállalkozásai számára.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
A földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 98/30/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június
26‑i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével és 23. cikkének (1) bekezdésével nem ellentétes
az alapügyben szereplőhöz hasonló, olyan nemzeti szabályozás, amely 2007. július 1‑je után lehetővé teszi a földgázellátás
árszínvonalának meghatározását olyan „referenciaárak” meghatározása útján, mint amelyek az alapügyben szerepelnek, azzal a
feltétellel, hogy e beavatkozás:
–
arra irányuló általános gazdasági érdeket követ, hogy a földgázellátás ára a végső fogyasztók számára méltányos szinten maradjon,
tekintettel arra az egyensúlyra, amelyet a földgázágazat helyzetét figyelembe véve a tagállamoknak kell megteremteniük a liberalizációra
irányuló cél és a végső fogyasztó védelmének szükségességére irányuló, a 2003/55 irányelvben kitűzött cél között;
–
kizárólag olyan mértékben sértheti 2007. július 1‑je után a földgázellátás árának szabad meghatározását, amennyiben ezen általános
gazdasági érdekre irányuló cél megvalósítása érdekében szükséges, és – következésképpen – mindenképpen csak korlátozott ideig
sértheti azt; és
–
világosan meghatározott, átlátható, megkülönböztetéstől mentes, ellenőrizhető, továbbá garantálja a fogyasztókhoz való hozzáférés
egyenlőségét az Unió földgázipari vállalkozásai számára.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: olasz.