CELEX: 62004CJ0195
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Suurkeittiölaitteita koskeva julkinen hankinta
EY 28 artikla
Tuonnin määrälliset rajoitukset
Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet
Syrjintäkiellon periaate
Avoimuusvelvollisuus

Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Suomen tasavalta ei ole noudattanut
EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se on sallinut sen, että Senaatti-kiinteistöt (aiemmin Valtion kiinteistölaitos),
joka on Suomen valtionhallinnon kiinteistövarallisuuden hallinnasta huolehtiva liikelaitos, on rikkonut suurkeittiölaitehankinnassaan
EY:n perustamissopimuksen perustavanlaatuisia oikeussääntöjä ja erityisesti syrjintäkiellon periaatetta, johon sisältyy velvollisuus
avoimuuteen.

Tosiseikat ja oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Senaatti-kiinteistöt julkaisi maaliskuussa 1998 rajoitetun menettelyn mukaisesti Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä
ja Suomen virallisessa lehdessä julkista hankintaa koskevan tarjouspyynnön, joka liittyi Turussa sijaitsevan läänin virastotalon
peruskorjaus- ja muutostöihin (jäljempänä alkuperäinen tarjouspyyntö).
Urakka oli jaettu osiin, joiden yksittäiset arvot vaihtelivat miljoonan ja 22 miljoonan Suomen markan välillä.  Tarjoukset
voitiin tehdä yhdestä, useammasta tai kaikista urakan osista. Yksi näistä osista koski mainitussa virastotalossa sijaitsevan
ravintolan keittiöön tarkoitettujen suurkeittiölaitteiden toimitusta ja asentamista.
Asianosaiset ovat eri mieltä siitä, oliko hankintaviranomainen saanut hankintamenettelyn tässä vaiheessa yhtäkään mainittua
osaa koskevaa tarjousta. Suomen tasavallan mukaan tarjouksia saatiin vain yksi, ja sen oli tehnyt Kopal Markkinointi Oy, kun
taas komission mukaan näin ei ole.
Alkuvuodesta 2000 hankintaviranomainen otti suoraan yhteyttä neljään yritykseen pyytäen niiltä tarjouksia suurkeittiölaitteiden
toimituksesta ja asentamisesta.
Hankintaviranomainen ilmoitti 14.2.2000 päivätyllä kirjeellä kyseisen kirjeen vastaanottajille, että se oli päättänyt hylätä
kaikki tarjoukset niiden liian korkean hinnan vuoksi. Suomen tasavalta ja komissio ovat erimielisiä siitä, osoitettiinko mainittu
kirje kaikille niille yrityksille, jotka olivat tehneet alkuperäisen tarjouspyynnön yhteydessä tarjouksia suurkeittiölaitteiden
toimituksesta ja asentamisesta.
Hankintaviranomainen toteaa tässä samassa kirjeessä myös, että se on antanut Turussa sijaitsevan virastotalon ravintolatiloissa
vuokralla olevan Amica Ravintolat Oy:n tehtäväksi ostaa suurkeittiölaitteet sen lukuun enimmillään 1 050 000 Suomen markan
hintaan, ja se kehottaa mainitun kirjeen vastaanottajia tekemään tarjouksensa suoraan tälle yhtiölle.
Amica Ravintolat Oy osti kyseessä olevat laitteet lopuksi Hackman-Metos Oy:ltä.
Komissiolle tehtiin kantelu Senaatti-kiinteistöjen noudattaman menettelyn sääntöjenmukaisuudesta, minkä johdosta komissio
kehotti 18.7.2002 päivätyllä virallisella huomautuksella Suomen tasavaltaa esittämään huomautuksensa kahden kuukauden kuluessa
tämän virallisen huomautuksen vastaanottamisesta.
Suomen viranomaiset vastasivat mainittuun viralliseen huomautukseen 3.9.2002 päivätyllä kirjeellä.
Koska komissio katsoi, ettei Suomen tasavalta ollut noudattanut EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan, se lähetti 19.12.2002
Suomen tasavallalle perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet
kahden kuukauden kuluessa lausunnon tiedoksiantamisesta.
Suomen viranomaiset kiistivät 12.2.2003 päivätyssä kirjeessään sen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen, josta komissio
oli niitä arvostellut, ja totesivat, että esillä olevassa asiassa oli noudatettu sekä EY 28 artiklaa että syrjintäkiellon
periaatetta ja siitä johtuvaa velvollisuutta avoimuuteen.
Koska komissio ei ollut vakuuttunut Suomen viranomaisten antamista selityksistä, se päätti nostaa nyt käsiteltävänä olevan
kanteen.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 14.10.2004 antamalla määräyksellä Tanskan kuningaskunta, Saksan liittotasavalta ja Alankomaiden
kuningaskunta hyväksyttiin väliintulijoiksi tukemaan Suomen tasavallan vaatimuksia.

Kanteen tutkittavaksi ottaminen
Suomen tasavalta väittää, että komission nostama kanne on jätettävä tutkimatta.
Tämän jäsenvaltion mukaan perustellussa lausunnossa esitetyt väitteet nimittäin poikkeavat kannekirjelmässä esitetyistä väitteistä.
Komissio totesi mainitussa lausunnossa, että hankintaviranomaisen olisi pitänyt taata, että hankinnasta ilmoitetaan riittävässä
laajuudessa, ja että väitetty jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen oli seurausta siitä, että Turussa sijaitsevan
virastotalon ravintolan vuokralainen oli tehnyt sopimuksen suurkeittiölaitteiden toimituksesta mainitun viranomaisen hankinta-agenttina,
kun taas kannekirjelmässään komissio väittää, että hankintaviranomaisen olisi pitänyt järjestää tarjouskilpailu ja että jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättäminen perustuu siihen, että alkuperäistä tarjouspyyntöä ei viety päätökseen ja julkistettua tarjouskilpailua
ei sittemmin järjestetty.
Suomen tasavallan mukaan komissio on laajentanut oikeudenkäynnin kohdetta siitä, miten se on rajattu oikeudenkäyntiä edeltävässä
menettelyssä.
Tältä osin on muistutettava, että vaikka onkin totta, että EY 226 artiklan nojalla nostetun kanteen kohde rajataan kyseisessä
määräyksessä tarkoitetussa oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä ja että komission perustellun lausunnon ja kanteen on
tästä syystä perustuttava yhdenmukaisiin väitteisiin, tämä vaatimus ei kuitenkaan merkitse sitä, että niiden pitäisi aina
olla täysin samalla tavalla muotoiltuja, kun oikeudenkäynnin kohdetta ei ole laajennettu tai muutettu vaan päinvastoin ainoastaan
rajoitettu (asia C-229/00, komissio v. Suomi, tuomio 12.6.2003, Kok. 2003, s. I-5727, 44 ja 46 kohta; asia C-433/03, komissio
v. Saksa, tuomio 14.7.2005, Kok. 2005, s. I-6985, 28 kohta ja asia C-150/04, komissio v. Tanska, tuomio 30.1.2007, 67 kohta,
ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Komissio voi täten täsmentää kannekirjelmässään alkuperäisiä väitteitään, kunhan
se ei muuta oikeusriidan kohdetta (asia C-67/99, komissio v. Irlanti, tuomio 11.9.2001, Kok. 2001, s. I-5757, 23 kohta; asia
C-328/02, komissio v. Kreikka, tuomio 12.10.2004, 32 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia C-494/01, komissio
v. Irlanti, tuomio 26.4.2005, Kok. 2005, s. I-3331, 38 kohta).
On kuitenkin todettava, että esillä olevassa asiassa komissio ei ole laajentanut, muuttanut tai edes rajoittanut oikeusriidan
kohdetta siitä, millaiseksi se määriteltiin 19.12.2002 päivätyssä perustellussa lausunnossa.
Komission perustellun lausunnon vaatimusosan ja sen kanssa muotoilultaan lähes yhteneväisen kannekirjelmän vaatimusosan sanamuodosta
nimittäin ilmenee, että ne perustuvat samoihin väitteisiin, minkä lisäksi on myös selvää, että kun komissio väitti kannekirjelmässään,
että hankintaviranomaisen olisi pitänyt järjestää tarjouskilpailu, se ainoastaan täsmensi alun perin perustellussa lausunnossaan
esittämäänsä väitettä eli väitettä, että Turussa sijaitsevassa läänin virastotalossa toimivan ravintolan keittiöön tarkoitettujen
suurkeittiölaitteiden toimitusta koskevasta hankinnasta olisi pitänyt ilmoittaa riittävässä laajuudessa.
Yhteisöjen tuomioistuin voi kuitenkin tutkia viran puolesta, täyttyvätkö EY 226 artiklan edellytykset jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämistä koskevan kanteen nostamiselle (asia C-362/90, komissio v. Italia, tuomio 31.3.1992, Kok. 1992, s.
I-2353, 8 kohta; asia C-439/99, komissio v. Italia, tuomio 15.1.2002, Kok. 2002, s. I-305, 8 kohta ja asia C-98/04, komissio
v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 4.5.2006, Kok. 2006, s. I-4003, 16 kohta).
Tältä osin on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ja siihen liittyvästä
oikeuskäytännöstä käy ilmi, että kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista
perusteista ja että näiden mainintojen on oltava riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa
ja jotta yhteisöjen tuomioistuin voi tarvittaessa harjoittaa valvontaansa. Tästä johtuu, että niiden oleellisten tosiseikkojen
ja oikeudellisten seikkojen, joihin kanne perustuu, on ilmettävä johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmän tekstistä
(asia C-178/00, Italia v. komissio, tuomio 9.1.2003, Kok. 2003, s. I-303, 6 kohta; asia C-55/03, komissio v. Espanja, tuomio
14.10.2004, 23 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia C-199/03, Irlanti v. komissio, tuomio 15.9.2005, Kok. 2005,
s. I-8027, 50 kohta) ja että kanteessa esitetyt vaatimukset on muotoiltava yksiselitteisesti, jottei yhteisöjen tuomioistuin
lausuisi kanteen ulkopuolelta tai jättäisi lausumatta jostakin perusteesta (asia C-296/01, komissio v. Ranska, tuomio 20.11.2003,
Kok. 2003, s. I-13909, 121 kohta ja asia C-255/04, komissio v. Ranska, tuomio 15.6.2006, Kok. 2006, s. I‑5251, 24 kohta).
Esillä olevassa asiassa komission kanne ei ole näiden vaatimusten mukainen.
Komissio vaatii kanteessaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Suomen tasavalta ei ole noudattanut EY 28 artiklan mukaisia
velvoitteitaan, koska Senaatti-kiinteistöt on suurkeittiölaitehankinnassaan rikkonut perustamissopimuksen perustavanlaatuisia
oikeussääntöjä ja erityisesti syrjintäkiellon periaatetta, johon sisältyy velvollisuus avoimuuteen.
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 45 kohdassa, kanteessa esitetyt vaatimukset eivät ole sanamuotonsa perusteella
yksiselitteisiä eikä niistä käy selkeästi ja täsmällisesti ilmi, mistä komissio moittii Suomen tasavaltaa, koska kyseiset
vaatimukset koskevat yhtaikaa EY 28 artiklaa, perustamissopimuksen perustavanlaatuisia määräyksiä, syrjintäkiellon periaatetta
ja velvollisuutta avoimuuteen.
Lisäksi vaikka oletettaisiin, että komission kanteessa vaaditaan, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että EY 28 artiklaa
on rikottu, kanteessa esitetyistä vaatimuksista tai itse kannekirjelmän tekstistä ei ilmene selkeästi ja täsmällisesti, mikä
on esillä olevassa asiassa se toimenpide, jossa on kyse mainitussa artiklassa tarkoitetusta tuonnin määrällisestä rajoituksesta
tai vaikutukseltaan vastaavasta toimenpiteestä.
Komissio nimittäin rajoittuu kyseenalaistamaan hankintaviranomaisen asenteen suurkeittiölaitehankinnan yhteydessä.
Komissio ei myöskään ole missään menettelyn vaiheessa pystynyt esittämään johdonmukaista ja täsmällistä selvitystä tosiseikoista,
joihin väitteet, joihin komissio on vedonnut kanteensa tueksi, perustuvat.
Komissio ei täten mainitse kanteessaan täsmällisesti alkuperäisen tarjouspyynnön kohdetta vaan rajoittuu toteamaan yksinomaan,
että sitä ”ei viety keittiölaitehankintojen osalta päätökseen”.
Tältä osin kanteen tekstin tai vastausten, jotka komissio antoi yhteisöjen tuomioistuimen sille istunnossa esittämiin kysymyksiin,
perusteella ei ole mahdollista varmuudella vahvistaa, tehtiinkö hankintaviranomaiselle mainitun tarjouspyynnön yhteydessä
tarjous suurkeittiölaitteiden toimituksesta ja asentamisesta.
Komissio väittää – kuitenkaan näyttämättä väitettään toteen – vastauksessaan yhtäältä, että vähintään yksi tällaisen tarjouksen
tehnyt yritys ei ollut niiden neljän yrityksen joukossa, joihin hankintaviranomainen otti yhteyttä vuonna 2000, ja toisaalta,
että suurkeittiölaitteiden toimitusta ja asentamista koskevan hankinnan osan, joka kuului alkuperäisen tarjouspyynnön yhteydessä
ilmoitettuun hankintaan, kohde ei ollut sama kuin hankinnan, joka johti saman vuoden aikana tehtyihin yhteydenottoihin.
Näin ollen yhteisöjen tuomioistuimella ei ole riittävästi tietoja, jotta se voisi arvioida tarkasti sen yhteisön oikeuden
rikkomisen laajuuden, josta Suomen tasavaltaa moititaan, ja siten tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta
komission väittämällä tavalla (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomion 18 kohta).
Näin ollen kanne on jätettävä tutkimatta.

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, on velvoitettava korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Suomen tasavalta on vaatinut komission velvoittamista korvaamaan
oikeudenkäyntikulut ja koska komission nostama kanne jätetään tutkimatta, komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne jätetään tutkimatta.
2)
Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: suomi.