CELEX: 62008CJ0236
Védjegyek
Internet
Keresőmotorok
Hirdetés kulcsszavak alapján (»keyword advertising«)
Védjegyeknek megfelelő kulcsszavak alapján a védjegyjogosultak versenytársainak weboldalaira vagy utánzatokat kínáló weboldalakra mutató linkek megjelenítése
89/104/EGK irányelv
5. cikk
40/94/EK rendelet
9. cikk
A keresőmotor-üzemeltető felelőssége
2000/31/EK irányelv (»elektronikus kereskedelemről szóló irányelv«)

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december
21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17 fejezet, 1 kötet, 92. o.) 5. cikke (1)
és (2) bekezdésének, a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK tanácsi rendelet (HL 1994, L 11, 1. o.; magyar
nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) 9. cikke (1) bekezdésének és a belső piacon az információs társadalommal
összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i 2000/31/EK
európai parlamenti és tanácsi irányelv („elektronikus kereskedelemről szóló irányelv”) (HL L 178, 1. o.;
magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 25. kötet, 399. o.
) 14. cikkének értelmezésére irányul.
E kérelmeket a C‑236/08. sz. ügy esetében a Google France SARL és a Google Inc. (a továbbiakban külön‑külön vagy együttesen:
Google), illetve a Louis Vuitton Malletier SA (a továbbiakban: Vuitton) társaságok között, a C‑237/08. és a C‑238/08. sz. ügy
esetében pedig a Google illetve a Viaticum SA (a továbbiakban: Viaticum), a Luteciel SARL (a továbbiakban: Luteciel), a Centre
national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL (a továbbiakban: CNRRH) és a Tiger SARL (a továbbiakban: Tiger),
továbbá két magánszemély P‑A. Thonet és B. Raboin között promóciós linkek védjegyeknek megfelelő kulcsszavak alapján, interneten
történő megjelenítése tárgyában folyamatban lévő eljárás során terjesztették elő.
I –
Jogi háttér

A – A 89/104 irányelv
A 89/104 irányelv „A védjegyoltalom tartalma” című 5. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)      A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben
felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ
a)      a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében
szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;
b)      olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága,
valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja
azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.
(2)      Bármelyik tagállam előírhatja továbbá, hogy a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki hozzájárulása nélkül gazdasági tevékenység
körében a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ az árujegyzékben szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz
nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve hogy a védjegy a tagállamban jó hírnevet élvez, és a
megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét
vagy jó hírnevét.
(3)      Az (1) és (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen
a)      a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán;
b)      a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron
tartása, illetve szolgáltatás felajánlása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt;
c)      a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele;
d)      a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban.
[…]”
A 89/104 irányelv „A védjegyoltalom korlátai” című 6. cikke kimondja:
„(1)      A védjegyoltalom alapján a jogosult nem tilthat el mást attól, hogy gazdasági tevékenysége körében – az üzleti tisztesség
követelményeivel összhangban – használja
a)      saját nevét vagy címét;
b)      az áru vagy a szolgáltatás fajtájára, minőségére, mennyiségére, rendeltetésére, értékére, földrajzi eredetére, előállítási,
illetve teljesítési idejére vagy egyéb jellemzőjére vonatkozó jelzést;
c)      a védjegyet, ha az szükséges az áru vagy a szolgáltatás rendeltetésének jelzésére, különösen tartozékok vagy alkatrészek esetében.
[…]”
A 89/104 irányelv „A védjegyoltalom kimerülése” című 7. cikke kezdeti változatának szövege a következő volt:
„(1)      A védjegyoltalom alapján a jogosult nem tilthatja meg a védjegy használatát olyan árukkal kapcsolatban, amelyeket ő hozott
forgalomba, vagy amelyeket kifejezett hozzájárulásával hoztak forgalomba a Közösségben.
(2)      Az (1) bekezdés nem alkalmazható, ha a jogosultnak jogos érdeke fűződik ahhoz, hogy az áruk további forgalmazását ellenezze,
különösen, ha az áru állagát, állapotát – a forgalomba hozatalt követően – megváltoztatták, illetve károsították.”
Az 1992. május 2‑i Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló megállapodás (HL 1994, L 1, 3. o.) 65. cikkének (2) bekezdésével
összhangban, amely e megállapodás XVII. mellékletének 4. pontjával együtt olvasandó, a 89/104 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének
kezdeti változatát az említett megállapodás célkitűzéseinek megfelelően módosították, és „a Közösségben” kifejezést a „valamely
szerződő tagállam területén” fordulat váltotta fel.
A 89/104 irányelvet hatályon kívül helyezte a 2008. november 28‑án hatályba lépett, a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok
közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (kodifikált változat) (HL L 299.,
25. o.). Ennek ellenére – figyelemmel a tényállás időpontjára – az alapeljárásbeli ügyre továbbra is a 89/104 irányelv alkalmazandó.

B – A 40/94 rendelet
A 40/94 rendelet „A közösségi védjegyoltalom tartalma” című 9. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)      A közösségi védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel
szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ:
a)      a közösségi védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a közösségi
védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;
b)      olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a közösségi védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a közösségi védjegy azonossága
vagy hasonlósága, valamint a megjelölés és a közösségi védjegy árujegyzékében szereplő áruk, illetve szolgáltatások azonossága
vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati
képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez;
c)      a közösségi védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést a közösségi védjegy árujegyzékében szereplő árukhoz, illetve
szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve hogy a közösségi védjegy a Közösségben
jó hírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a közösségi
védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét.
(2)      Az (1) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen
a)      a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán;
b)      a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron
tartása, illetve szolgáltatás felajánlása vagy nyújtása a megjelölés alatt;
c)      a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele;
d)      a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban.
[…]”
A 40/94 rendelet „A közösségi védjegyoltalom korlátai” című 12. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„A közösségi védjegyoltalom alapján a jogosult nem tilthat el mást attól, hogy gazdasági tevékenysége körében – az üzleti
tisztesség követelményeivel összhangban – használja,
a)      saját nevét vagy címét;
b)      az áru vagy a szolgáltatás fajtájára, minőségére, mennyiségére, rendeltetésére, értékére, földrajzi eredetére, előállítási,
illetve teljesítési idejére vagy egyéb jellemzőjére vonatkozó jelzést;
c)      a védjegyet, ha az szükséges az áru vagy a szolgáltatás rendeltetésének jelzésére, különösen tartozékok vagy alkatrészek esetében.”
A fent említett rendelet „A közösségi védjegyoltalom kimerülése” című 13. cikke kimondja:
„(1)      A közösségi védjegyoltalom alapján a jogosult nem tilthatja meg a védjegy használatát olyan árukkal kapcsolatban, amelyeket
ő hozott forgalomba, vagy amelyeket az ő kifejezett hozzájárulásával hoztak forgalomba a Közösségben.
(2)      Az (1) bekezdés nem alkalmazható, ha a jogosultnak jogos érdeke fűződik ahhoz, hogy az áruk további forgalmazását ellenezze,
különösen akkor, ha az áru állagát, állapotát – a forgalomba hozatalt követően – megváltoztatták, illetve károsították.”
A 40/94 rendeletet hatályon kívül helyezte a 2009. április 13‑án hatályba lépett, a közösségi védjegyről szóló, 2009. február
26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (kodifikált változat) (HL L 78., 1. o.). Ugyanakkor, figyelemmel a tényállás időpontjára,
az alapeljárásbeli jogvitára továbbra is a 40/94 rendelet az irányadó.

C – A 2000/31 irányelv
A 2000/31 irányelv (29) preambulumbekezdése kimondja:
„A reklámok alapvető fontosságúak az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások finanszírozásához és új, ingyenes
szolgáltatások széles választékának kifejlesztéséhez; a fogyasztóvédelem, valamint a tisztességes kereskedelem érdekei megkívánják,
hogy a reklámok […] megfeleljenek számos átláthatósági követelménynek […].”
A 2000/31 irányelv (40)–(46) preambulumbekezdésének szövege a következő:
(40)      A tagállamoknak a közvetítőként eljáró szolgáltatók felelősségével kapcsolatos jogszabályaiban és esetjogában meglévő, illetve
keletkező egyenlőtlenségek egyaránt megzavarják a belső piac zavartalan működését, különösen a határokon átnyúló szolgáltatások
fejlődésének gyengítésével […] [A] szolgáltatóknak bizonyos körülmények között kötelességük fellépni azzal a céllal, hogy
a jogellenes tevékenységeket megelőzzék vagy azoknak véget vessenek[.] [E]nnek az irányelvnek megfelelő alapot kell nyújtania
a jogellenes adatok eltávolítására és az azokhoz való hozzáférés megszüntetésére irányuló gyors és megbízható eljárások kialakításához
[…]
(41)      Ez az irányelv megvalósítja az érdekek egyensúlyát, és meghatározza azokat az elveket, amelyeken ágazati megállapodások és
szabványok alapulhatnak.
(42)      Az ebben az irányelvben megállapított, felelősség alóli mentességek csak azokra az esetekre vonatkoznak, amelyekben az információs
társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó tevékenysége olyan hírközlő hálózat működtetésének és az ahhoz való hozzáférés
biztosításának technikai folyamatára korlátozódik, amely hálózaton keresztül harmadik személyek által rendelkezésre bocsátott
adatokat továbbítanak és ideiglenesen tárolnak, a továbbítás hatékonyabbá tételének kizárólagos céljával; ez a tevékenység
pusztán technikai, automatikus és passzív jellegű, ami azt is jelenti, hogy az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást
nyújtónak sem tudomása nincs a továbbított, illetve tárolt adatról, se nem kezeli azt az adatot.
(43)      A szolgáltató akkor részesülhet az »egyszerű továbbítás« és a »gyorsítótárolóban történő rögzítés (caching)« eljárásokra vonatkozó
mentességekből, ha a továbbított adat őt semmilyen módon nem érinti […].
(44)      Az a szolgáltató, aki, illetőleg amely szolgáltatásának egyik igénybe vevőjével jogellenes cselekedetek elkövetése céljából
szándékosan együttműködik, túllép az »egyszerű továbbítás« és a »gyorsítótárolóban történő rögzítés (caching)« tevékenységein,
és ennek eredményeképpen nem vonatkozhat rá az e tevékenységekre megállapított, felelősség alóli mentesség.
(45)      A közvetítő szolgáltatók felelősségének ebben az irányelvben megállapított korlátozásai nem érintik különböző típusú rendelkezések
meghozatalának lehetőségét […]
(46)      Ahhoz, hogy az információs társadalommal összefüggő, adattárolásból álló szolgáltatás nyújtójának felelőssége korlátozott
legyen, e szolgáltatónak, amint valamely jogellenes tevékenységről ténylegesen tudomást szerez, haladéktalanul intézkednie
kell az adat eltávolítása, illetve az ahhoz való hozzáférés megszüntetése iránt […].”
A 2000/31 irányelv 2. cikkének a) pontja az 1998. július 20‑i 98/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 217.,
18. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 21. kötet, 8. o.) módosított, a műszaki szabványok és szabályok terén történő
információszolgáltatási eljárás és az információs társadalom szolgáltatásaira vonatkozó szabályok megállapításáról szóló,
1998. június 22‑i 98/34/EK irányelv (HL L 204, 37. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 20. kötet, 337. o.), 1. cikkének
(2) bekezdésére történő hivatkozással úgy határozza meg az „információs társadalommal összefüggő szolgáltatások” fogalmát,
mint amely:
„bármely, általában térítés ellenében, távolról, elektronikus úton és a szolgáltatást igénybe vevő egyéni kérelmére nyújtott
szolgáltatás”.
A 98/48 irányelvvel módosított változatában a 98/34 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése az alábbiak szerint folytatódik:
„[…]
E meghatározás alkalmazásában:
–      »távolról« azt jelenti, hogy a szolgáltatást a felek egyidejű jelenléte nélkül nyújtják,
–      »elektronikus úton« azt jelenti, hogy a szolgáltatás kezdőpontjától való elküldése és célállomásán való fogadása adatok feldolgozására
[…] és tárolására szolgáló elektronikus berendezés útján történik, valamint annak elküldése, továbbítása és vétele teljes
egészében vezetéken, rádión, optikai vagy egyéb elektromágneses eszköz útján történik,
–      »a szolgáltatást igénybe vevő egyéni kérelmére« azt jelenti, hogy az adatok továbbításával nyújtott szolgáltatás egyéni kérelemre
történik.
[…]”.
A 2000/31 irányelv 6. cikke kimondja:
„A közösségi jog által megállapított egyéb tájékoztatási követelményeken túlmenően a tagállamok biztosítják, hogy az a kereskedelmi
tájékoztatás, amely az információs társadalommal összefüggő valamely szolgáltatás részét képezi, […] legalább a következő
feltételeknek feleljen meg:
[…]
b)      az a természetes vagy jogi személy, akinek, illetve amelynek javára a reklámozás történik, világosan azonosítható legyen;
[…]”
A 2000/31 irányelv II. fejezetében található, „A közvetítő szolgáltatók felelőssége” címet viselő 4. szakasz a 12–15. cikket
tartalmazza..
A 2000/31 irányelv „Egyszerű továbbítás” című 12. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)      Ha az információs társadalommal összefüggő olyan szolgáltatásról van szó, amely a szolgáltatás igénybe vevője által küldött
információnak hírközlő hálózaton keresztül történő továbbításából vagy a hírközlő hálózathoz való hozzáférés biztosításából
áll, a tagállamok biztosítják, hogy a szolgáltatót ne terhelje felelősség a továbbított információért, azzal a feltétellel,
hogy nem a szolgáltató:
a)      kezdeményezi az adatátvitelt;
b)      választja ki az adatátvitel címzettjét; és
c)       választja meg vagy módosítja a továbbított információt.
(2)      Az (1) bekezdésben említett adatátvitel és hozzáférés biztosítása magában foglalja a továbbított információ automatikus, közbenső
és átmeneti tárolását annyiban, amennyiben ez az adatátvitel hírközlő hálózaton történő végrehajtásának a kizárólagos céljával
történik, és feltéve, hogy az információt nem tárolják az adatátvitelhez ésszerűen szükségesnél hosszabb ideig.
(3)      Ez a cikk nem érinti a bíróságok és közigazgatási hatóságok arra vonatkozó lehetőségét, hogy a tagállamok jogrendszereivel
összhangban a szolgáltatót a jogsértés megszüntetésére vagy megelőzésére kötelezzék.”
A fent említett irányelv „Gyorsítótárolóban történő rögzítés (caching)” című 13. cikke kimondja:
„(1)      Ha az információs társadalommal összefüggő olyan szolgáltatásról van szó, amely a szolgáltatás igénybe vevője által küldött
információnak hírközlő hálózaton keresztül történő továbbításából áll, a tagállamok biztosítják, hogy a szolgáltatót ne terhelje
felelősség az információ automatikus, közbenső és átmeneti tárolásáért, amennyiben ez azzal a kizárólagos céllal történik,
hogy az információ későbbi továbbítását a szolgáltatás más igénybe vevői számára azok kérésére hatékonyabbá tegye, azzal a
feltétellel, hogy:
a)      a szolgáltató nem módosítja az információt;
b)      a szolgáltató megfelel az információhoz való hozzáféréssel kapcsolatos feltételeknek;
c)      a szolgáltató betartja az információk frissítése tekintetében az ágazatban széles körben elismert és alkalmazott szabályokat;
d)      a szolgáltató a technológiát csak az ágazatban széles körben elfogadott és alkalmazott jogszerű módon használja arra a célra,
hogy adatokat szerezzen az információ felhasználásáról; valamint
e)      a szolgáltató haladéktalanul intézkedik a tárolt információ törléséről vagy az ahhoz való hozzáférés megszüntetéséről, amint
ténylegesen tudomást szerez arról, hogy az információt az adatátvitel forrásánál törölték a hálózatról vagy megszüntették
az ahhoz való hozzáférést, vagy bíróság, illetve közigazgatási hatóság rendelte el a törlést vagy a hozzáférés megszüntetését.
(2)      Ez a cikk nem érinti a bíróságok vagy közigazgatási hatóságok arra vonatkozó lehetőségét, hogy a tagállamok jogrendszereivel
összhangban a szolgáltatót a jogsértés megszüntetésére vagy megelőzésére kötelezzék.”
A 2000/31 irányelv „Tárhelyszolgáltatás” című 14. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)      Ha az információs társadalommal összefüggő olyan szolgáltatásról van szó, amely a szolgáltatás igénybe vevője által küldött
információ tárolásából áll, a tagállamok biztosítják, hogy a szolgáltatót ne terhelje felelősség a szolgáltatás igénybe vevőjének
kérésére tárolt információért, azzal a feltétellel, hogy:
a)      a szolgáltatónak nincsen tényleges tudomása jogellenes tevékenységről vagy információról, és – ami a kárigényeket illeti –
nincsen tudomása olyan tényekről vagy körülményekről, amelyek nyilvánvalóan jogellenes tevékenységre vagy információra utalnának;
vagy
b)      a szolgáltató, amint ilyenről tudomást szerzett, haladéktalanul intézkedik az információ eltávolításáról vagy az ahhoz való
hozzáférés megszüntetéséről.
(2)      Az (1) bekezdés nem alkalmazható arra az esetre, ha a szolgáltatás igénybe vevője a szolgáltató irányítása alatt vagy ellenőrzése
mellett jár el.
(3)      Ez a cikk nem érinti a bíróságok vagy közigazgatási hatóságok arra vonatkozó lehetőségét, hogy a tagállamok jogrendszereivel
összhangban a szolgáltatót a jogsértés megszüntetésére vagy megelőzésére kötelezzék, nem érinti továbbá a tagállamoknak azt
a lehetőségét sem, hogy eljárásokat alakítsanak ki az információ eltávolításának vagy a hozzáférés megszüntetésének szabályozására.”
A 2000/31 irányelv „Az általános nyomon követési kötelezettség hiánya” című 15. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)      A tagállamok nem állapítanak meg a szolgáltatókat terhelő olyan általános kötelezettséget, amely szerint a 12., 13. és 14. cikk
hatálya alá tartozó szolgáltatások nyújtása során az általuk továbbított vagy tárolt információkat nyomon kellene követniük,
sem olyan általános kötelezettséget, amely szerint jogellenes tevékenységre utaló tényeket vagy körülményeket kellene kivizsgálniuk.
(2)      A tagállamok az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások nyújtói számára megállapíthatnak olyan kötelezettségeket,
amelyek szerint azonnal tájékoztatniuk kell az illetékes közigazgatási hatóságokat a szolgáltatásuk igénybe vevői által folytatott,
jogellenesnek vélt tevékenységekről vagy az általuk nyújtott információkról, illetve olyan kötelezettségeket, amelyek szerint
az illetékes hatóságokkal, azok kérésére, közölniük kell azokat az adatokat, amelyek lehetővé teszik szolgáltatásuk olyan
igénybe vevőinek azonosítását, akikkel, illetve amelyekkel adattárolási megállapodásaik vannak.”
II –
Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

A – Az „AdWords” reklámszolgáltatás
A Google internetes keresőmotort működtet. Amikor a felhasználó egy vagy több szó megadásával keresést végez, a keresőmotor
az e szavaknak leginkább megfelelőnek tűnő weboldalakra mutató linkeket jeleníti meg, csökkenő fontossági sorrendben. Ilyen
esetben „természetes” keresési eredményről van szó.
Ezenkívül a Google „AdWords” néven fizetett reklámszolgáltatást is kínál. E szolgáltatás lehetővé teszi a gazdasági szereplő
számára, hogy amennyiben kiválaszt egy vagy több kulcsszót, az e szavak és az internethasználó által a keresőmotorba bevitt
szavak közötti egyezés esetén a weboldalára mutató promóciós link jelenjen meg. E promóciós link a „szponzorált linkek” rovatban,
a képernyő jobboldali részén, a természetes találatoktól jobbra, vagy pedig a képernyő felső részén, az említett találatok
fölött jelenik meg.
Az említett promóciós linket rövid reklámüzenet kíséri. Az említett link és a reklámüzenet együttesen alkotják a fent említett
rovatban szereplő hirdetést.
A hirdető a promóciós linkre való minden kattintás után köteles megfizetni a reklámszolgáltatás ellenértékét. Ezen ellenértéket
többek között azon „kattintásonkénti maximális ár” alapján számítják ki, amelynek megfizetésére a hirdető a közte és a Google
között létrejött reklámszerződés szerint hajlandó, valamint annak alapján, hogy az internethasználók hányszor kattintottak
az adott linkre.
Több hirdető is választhatja ugyanazt a kulcsszót. Promóciós linkjeik megjelenési sorrendjét ilyen esetben a kattintásonkénti
maximális ár, az érintett linkeket érintő korábbi kattintások száma, valamint a hirdetésnek a Google által értékelt minősége
határozza meg. A hirdető bármikor javíthatja a megjelenítési sorrendben elfoglalt helyét magasabb kattintásonkénti maximális
ár rögzítése vagy hirdetése minősége javításának megkísérlése révén.
A Google automatizált eljárást hozott létre, amely lehetővé teszi a kulcsszavak kiválasztását és a hirdetések megalkotását.
A hirdetők kiválasztják a kulcsszavakat, megszerkesztik a reklámüzenetet, és beleillesztik a weboldalukra mutató linket.

B – A C‑236/08. sz. ügy
A többek között luxustáskák és egyéb bőrdíszműáruk értékesítésével foglalkozó Vuitton jogusultja a Vuitton közösségi védjegynek,
valamint a Louis Vuitton és az LV francia nemzeti védjegyeknek. A fenti védjegyek kétségkívül jó hírnevet élveznek.
A 2003. év kezdetén a Vuitton felhívta a figyelmet arra, hogy ha a Google keresőmotorja használatakor az internethasználó
az említett védjegyeket képező szavakra keresett, a „szponzorált linkek” rovatban olyan weboldalakra mutató linkek jelentek
meg, amelyek a Vuitton termékeinek utánzatait kínáltak. Az is bizonyítást nyert, hogy a Google nem csupán a Vuitton védjegyeinek
megfelelő kulcsszavak kiválasztását, hanem az utánzást idéző kifejezésekkel – például „utánzat”, „másolat” – társítható kulcsszavak
választását is felkínálta hirdetői részére.
A Vuitton keresetet nyújtott be a Google ellen többek között annak megállapítása iránt, hogy az utóbbi megsértette a védjegyeihez
fűződő jogait.
A tribunal de grande instance de Paris 2005. február 4‑i ítéletében, a cour d’appel de Paris pedig 2006. június 28‑i ítéletében
megállapította, hogy a Google a Vuitton védjegyek vonatkozásában védjegybitorlást követett el. A Google semmisségi kérelmet
nyújtott be az utóbbi ítélettel szemben.
E körülmények között a Cour de cassation felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket
terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [89/104] irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontját és a [40/94] rendelet 9. cikke (1) bekezdésének
a) és b) pontját, hogy az ellenszolgáltatás fejében reklámszolgáltatást nyújtó szolgáltató, amely lajstromozott védjegyekkel
azonos vagy azokhoz hasonló kulcsszavakat bocsát a hirdetők rendelkezésére, és reklámszerződés alapján e kulcsszavak felhasználásával
olyan promóciós linkek létrehozását és kiemelt helyen történő megjelenítését szervezi, amelyek hamisított árukat kínáló webhelyekre
vezetnek, olyan módon használja e védjegyeket, amellyel szemben a védjegyjogosult felléphet?
2)      Feltételezve, hogy jó hírnevet élvező védjegyekről van szó, a jogosult felléphet‑e az ilyen használattal szemben a [89/104]
irányelv 5. cikkének (2) bekezdése és a [40/94] rendelet 9. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében?
3)      Feltételezve, hogy az ilyen használat nem minősül olyannak, amellyel szemben a védjegyjogosult a [89/104] irányelv vagy a
[40/94] rendelet értelmében felléphet, az ellenérték fejében reklámszolgáltatást nyújtó szolgáltató a [2000/31] irányelv 14. cikke
értelmében az információs társadalommal összefüggő olyan szolgáltatást nyújtó szolgáltatónak minősül‑e, amely a szolgáltatás
igénybe vevője által küldött információk tárolásából áll, és ily módon a felelőssége nem állapítható meg, amíg a védjegyjogosult
nem tájékoztatta a megjelölésnek a hirdető általi jogosulatlan használatáról?”

C – A C‑237/08. sz. ügy
Viaticum az utazásszervezési szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott „Bourse des Vols”, „Bourse des Voyages” és „BDV”
francia védjegyek jogosultja.
A Luteciel utazási irodák részére nyújt informatikai szolgáltatásokat. Biztosítja a Viaticum internetes oldalának szerkesztését
és karbantartását.
A Viaticum és a Luteciel felhívta a figyelmet arra, hogy ha a Google keresőprogramja használatakor az internethasználó a fent
említett védjegyeket képező szavakra keresett, a „szponzorált linkek” rovatban a Viaticum versenytársainak weboldalára mutató
linkek jelentek meg. Az is bizonyítást nyert, hogy a Google e célból az említett védjegyeknek megfelelő kulcsszavak kiválasztásának
lehetőségét is felkínálta hirdetői részére.
A Viaticum és a Luteciel keresetet nyújtott be a Google ellen. A tribunal de grande instance de Nanterre 2003. október 13‑i
ítéletében megállapította, hogy a Google védjegybitorlást követett el, és Viaticum, illetve a Luteciel által elszenvedett
kár megtérítésére kötelezte. A Google fellebbezést nyújtott be a cour d’appel de Versailles előtt. Az utóbbi 2005. március
10‑i ítéletében kimondta, hogy a Google védjegybitorlás elkövetésében működött közre, és helyben hagyta a 2003. október 13‑i
ítéletet. A Google semmisségi kérelmet nyújtott be az utóbbi ítélettel szemben.
E feltételek mellett a Cour de cassation az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal céljából a következő
kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [89/104] irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontját, hogy az ellenszolgáltatás fejében reklámszolgáltatást
nyújtó szolgáltató, amely bejelentett védjegyekkel azonos vagy azokhoz hasonló kulcsszavakat bocsát a hirdetők rendelkezésére,
és reklámszerződés alapján e kulcsszavak felhasználásával olyan promóciós linkek létrehozását és kiemelt helyen történő megjelenítését
szervezi, amelyek a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal azonos vagy azokhoz hasonló árukat kínáló webhelyekre vezetnek,
olyan módon használja e védjegyeket, amellyel szemben a védjegyjogosult felléphet?
2)      Feltételezve, hogy az ilyen használat nem minősül olyannak, amellyel szemben a védjegyjogosult a [89/104] irányelv vagy a
[40/94] rendelet értelmében felléphet, az ellenszolgáltatás fejében reklámszolgáltatást nyújtó szolgáltató a [2000/31] irányelv
14. cikke értelmében az információs társadalommal összefüggő olyan szolgáltatást nyújtó szolgáltatónak minősül‑e, amely a
szolgáltatás igénybe vevője által küldött információk tárolásából áll, és ily módon a felelőssége nem állapítható meg, amíg
a védjegyjogosult nem tájékoztatta a megjelölésnek a hirdető általi jogosulatlan használatáról?”

D – A C‑238/08. sz. ügy
P‑A. Thonet jogosultja a többek között házasságközvetítő irodai tevékenység vonatkozásában lajstromozott „Eurochallenges”
francia védjegynek. A CNRRH házasságközvetítő irodai tevékenységet folytat. A fent említett védjegyre vonatkozóan P‑A. Thonet
által adott használati engedéllyel rendelkezik.
A 2003. év folyamán P‑A. Thonet és a CNRRH észlelték, hogy a Google keresőprogramjának az internethasználók által történő
használata során a fenti védjegynek megfelelő kulcsszó beírásakor a „szponzorált linkek” alatt a CNRRH versenytársai, a Tiger
társaság és B. Raboin által üzemeltetett weboldalakra mutató linkek jelentek meg. Szintén megállapították, hogy a Google felkínálta
hirdetői részére azt a lehetőséget, hogy az említett kifejezést a fenti célból kulcsszóként kiválasszák.
P‑A. Thonet és a CNRRH keresete alapján a tribunal de grande instance de Nanterre 2004. december 14‑i ítéletével, másodfokon
pedig a cour d’appel de Versailles 2006. március 23‑i ítéletével kimondta, hogy B. Raboin, a Tiger és a Google védjegybitorlást
követtek el. A Google semmisségi kérelmet nyújtott be az utóbbi ítélet ellen.
E feltételek mellett a Cour de cassation az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal céljából a következő
kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      A felhasználó által az olyan kulcsszónak az interneten ellenszolgáltatás fejében történő reklámszolgáltatásra vonatkozó szerződés
útján történő lefoglalása, amely az e szóra vonatkozó keresés esetén olyan linket jelenít meg, amely az e felhasználó által
üzemeltetett, árukat és szolgáltatásokat kínáló webhelyre vezet, és amely valamely harmadik személy javára lajstromozott védjeggyel
azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést alkalmaz a védjegyjogosult engedélye nélkül a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal
vagy szolgáltatásokkal azonos vagy azokhoz hasonló áruk vagy szolgáltatások megjelölésére, sérti‑e önmagában a védjegyjogosultnak
a [89/104] irányelv 5. cikke szerinti kizárólagos jogait?
2)      Úgy kell‑e értelmezni a [89/104] irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontját, hogy az ellenszolgáltatás fejében reklámszolgáltatást
nyújtó szolgáltató, amely bejelentett védjegyekkel azonos vagy azokhoz hasonló kulcsszavakat bocsát a hirdetők rendelkezésére,
és reklámszerződés alapján e kulcsszavak felhasználásával olyan promóciós linkek létrehozását és kiemelt helyen történő megjelenítését
szervezi, amelyek a védjegy lajstromában szereplő árukkal azonos vagy azokhoz hasonló árukat kínáló webhelyekre vezetnek,
olyan módon használja e védjegyeket, amellyel szemben a védjegyjogosult felléphet?
3)      Feltételezve, hogy az ilyen használat nem minősül olyannak, amellyel szemben a védjegyjogosult a [89/104] irányelv vagy a
[40/94] rendelet értelmében felléphet, az ellenszolgáltatás fejében reklámszolgáltatást nyújtó szolgáltató a [2000/31 irányelv]
14. cikke értelmében az információs társadalommal összefüggő olyan szolgáltatást nyújtó szolgáltatónak minősül‑e, amely a
szolgáltatás igénybe vevője által küldött információk tárolásából áll, és ily módon a felelőssége nem állapítható meg, amíg
a védjegyjogosult nem tájékoztatta a megjelölésnek a hirdető általi jogosulatlan használatáról?”

III –Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

A –A mások védjegyeinek megfelelő kulcsszavak internetes reklámszolgáltatások keretében történő használatáról
1. Előzetes megállapítások
Kétségtelen, hogy az alapügyek tárgyát képező jogviták abból erednek, hogy internetes reklámszolgáltatások keretében kulcsszóként
védjegyeknek megfelelő megjelöléseket használnak anélkül, hogy azok jogosultjai e használathoz hozzájárultak volna. Az említett
kulcsszavakat a reklámszolgáltatás nyújtójának ügyfelei választották, és azokat e szolgáltató elfogadta és tárolta. A szóban
forgó ügyfelek a védjegyjogosult termékeinek utánzatait értékesítik (a C‑236/08. sz. ügy), vagy csupán a védjegyjogosult versenytársai
(a C‑237/08. sz. és a C‑238/08. sz. ügy).
A kérdést előterjesztő bíróság a C‑236/08. sz. ügyben előterjesztett első kérdésével, a C‑237/08. sz. ügyben előterjesztett
első kérdésével, valamint a C‑238/08. sz. ügyben előterjesztett első és második kérdésével – amelyeket indokolt együtt vizsgálni –
lényegében azt kérdezi, hogy a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontját, illetve a 40/94 rendelet 9. cikke
(1) bekezdésének a) és b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a védjegyjogosult jogosult fellépni, ha harmadik személy a védjegyével
azonos vagy ahhoz hasonló, a harmadik személy által az említett védjegyjogosult hozzájárulása nélkül internetes reklámszolgáltatás
keretében kiválasztott vagy tárolt kulcsszó alapján olyan árukra vagy szolgáltatásokra vonatkozó hirdetést jelenít vagy jeleníttet
meg, amelyek az említett védjegy árujegyzékében szereplő árukkal vagy szolgáltatásokkal azonosak vagy azokhoz hasonlók.
A C‑236/08. sz. ügyben előterjesztett első kérdés, a C‑237/08. sz. ügyben előterjesztett első kérdés és a C‑238/08. sz. ügyben
előterjesztett második kérdés e vonatkozásban az ilyen kulcsszónak a reklámszolgáltatás nyújtója által történő tárolására
és ügyfele hirdetésének az említett kulcsszó alapján történő megjelenítésére összpontosít, míg a C‑238/08. sz. ügyben előterjesztett
első kérdés a kulcsszó hirdető által történő kiválasztására és a hirdetés azon megjelenítésére vonatkozik, amelyet e kiválasztás
a hivatkozási mechanizmus révén eredményez.
A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja, illetve a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja
bizonyos feltételek mellett felhatalmazza a védjegyjogosultakat, hogy fellépjenek bárkivel szemben, aki a védjegyeikkel azonos
vagy azokhoz hasonló megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használja, amelyek az említett védjegy
árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonosak vagy azokhoz hasonlók.
Az alapügyek tárgyát képező jogviták esetében a védjegyeknek megfelelő kulcsszavak használatának célja és hatása olyan weboldalakra
mutató promóciós linkek megjelenésének előidézése, amelyeken az említett védjegyek árujegyzékében szereplő árukkal vagy szolgáltatásokkal
azonos árukat vagy szolgáltatásokat – azaz bőrdíszműárukat, utazásszervezési szolgáltatásokat és házasságközvetítő irodai
szolgáltatásokat – kínálnak.
Következésképpen a Bíróság a jelen ítélet 43. pontjában említett kérdést főképpen a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének
a) pontjára, illetve a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) pontjára tekintettel vizsgálja meg, és csak mellékesen
vizsgálja e cikkek (1) bekezdésének b) pontjára tekintettel, mivel ez utóbbi rendelkezés a védjeggyel azonos megjelölés esetében
arra a feltételezett helyzetre vonatkozik, amikor harmadik felek árui vagy szolgáltatásai csupán hasonlóak az említett védjegy
árujegyzékében szereplő árukhoz vagy szolgáltatásokhoz.
A fenti vizsgálat elvégzését követően választ kell adni a C‑236/08. sz. ügyben előterjesztett második kérdésre, amellyel a
Bíróságot a fentivel azonos kérdéskör megvizsgálására kérték a 89/104 irányelv 5. cikke (2) bekezdésére és a 40/94 rendelet
9. cikke (1) bekezdésének c) pontjára tekintettel, amely rendelkezések a jó hírnevet élvező védjegy oltalmának tartalmára
vonatkoznak. A kérdést előterjesztő bíróság vizsgálatától függően az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből az következik,
hogy a Franciaországban alkalmazandó jogszabályok tartalmazzák a 89/104 irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében említett szabályt.
Egyébiránt a Bíróság rámutatott, hogy az irányelv említett rendelkezését nem kizárólag annak szövegére tekintettel kell értelmezni,
hanem annak általános szerkezetére, és azon rendszer céljaira tekintettel is, amelynek részét képezi. Következésképpen a 89/104
irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében szereplő szabály nem kizárólag azon esetekre vonatkozik, amikor harmadik személy valamely
jó hírnevet élvező védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ olyan áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában,
amelyek nem hasonlóak a védjegy árujegyzékében szereplő árukhoz vagy szolgáltatásokhoz, hanem azon esetekre is, amikor az
említett használatra olyan áruk vagy szolgáltatások kapcsán kerül sor, amelyek azonosak az említett védjegy árujegyzékében
szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal, vagy azokhoz hasonlók (a C‑292/00. sz. Davidoff‑ügyben 2003. január 9‑én hozott
ítélet [EBHT 2003., I‑389. o.] 24–30. pontja, valamint a C‑102/07. sz. adidas és adidas Benelux ügyben 2008. április 10‑én
hozott ítélet [EBHT 2008., I‑2439. o.] 37. pontja).
2. A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának és a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmezése
A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának és – közösségi védjegy esetében – a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdése
a) pontjának alkalmazásával a védjegyjogosult felléphet, ha bárki hozzájárulása nélkül használja az említett védjegyet, amennyiben
e használatra gazdasági tevékenység körében, a védjegy árujegyzékében szereplő áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában kerül
sor, és az sérti vagy sértheti a védjegy funkcióit (lásd különösen a C‑17/06. sz. Céline‑ügyben 2007. szeptember 11‑én hozott
ítélet [EBHT 2007., I‑7041. o.] 16. pontját, a C‑62/08. sz. UDV North America ügyben 2009. február 19‑én hozott végzés [az
EBHT‑ban még nem tették közzé] 42. pontját, valamint a C‑487/07. sz., L’Oréal és társai ügyben 2009. június 18‑án hozott ítélet
[az EBHT‑ban még nem tették közzé] 58. pontját).
–       a) Gazdasági tevékenység körében történő használat
A védjeggyel azonos megjelölés használatára gazdasági tevékenység körében kerül sor, amennyiben az gazdasági előnyre törekvő
kereskedelmi tevékenység keretében és nem magáncélú használat során történik (C‑206/01. sz. Arsenal Football Club ügyben 2002.
november 12‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑10273. o.] 40. pontja, a fent hivatkozott Céline‑ügyben hozott ítélet 17. pontja,
valamint a fent hivatkozott UDV North America ügyben hozott végzés 44. pontja).
Elsőként azon hirdetőt illetően, aki reklámszolgáltatást vesz igénybe, és kulcsszóként más védjegyével megegyező megjelölést
választ, meg kell állapítani, hogy az említett megjelölést a fenti ítélkezési gyakorlat értelmében használja.
A hirdető szempontjából ugyanis a védjeggyel megegyező kulcsszó kiválasztásának célja és hatása az azon weboldalra mutató
promóciós link megjelenítése, amelyen áruit vagy szolgáltatásait kínálja eladásra. Mivel a kulcsszóként kiválasztott megjelölés
az említett reklámcélú megjelenítés előidézéséhez használt eszköz, vitathatatlan, hogy a hirdető azt kereskedelmi tevékenység
keretében és nem magáncélból használja.
Ezt követően a reklámszolgáltatás nyújtójára rátérve, egyértelmű, hogy az kereskedelmi tevékenységet végez, és gazdasági előnyre
törekszik, amikor bizonyos ügyfelei számára kulcsszóként védjegyekkel azonos megjelöléseket tárol, és azok alapján szervezi
a hirdetések megjelenítését.
Kétségtelen az is, hogy e szolgáltatást nem kizárólag az említett védjegyek jogosultjai vagy az utóbbiak áruinak vagy szolgáltatásainak
értékesítésére felhatalmazott gazdasági szereplők részére nyújtják, hanem arra – legalábbis a szóban forgó esetekben – a jogosultak
hozzájárulása nélkül kerül sor, és azt az utóbbiak versenytársai vagy utánzói is igénybe veszik.
Bár a fentiekből világosan kitűnik, hogy a reklámszolgáltatás nyújtója „gazdasági tevékenység körében” tevékenykedik akkor,
amikor lehetővé teszi a hirdetők számára védjegyekkel azonos megjelölések kulcsszavakként történő kiválasztását, tárolja e
megjelöléseket, és ügyfelei hirdetéseit e kulcsszavak alapján jeleníti meg, nem következik belőle, hogy e szolgáltató maga
is „használja” e megjelöléseket a 89/104 irányelv 5. cikke és a 40/94 rendelet 9. cikke értelmében.
E vonatkozásban elegendő rámutatni, hogy a jogosult védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés harmadik személy általi
használata legalábbis maga után vonja, hogy az utóbbi a megjelölést saját reklámtevékenysége keretében használja. A reklámszolgáltatás
nyújtójának esetében ez utóbbi anélkül teszi lehetővé ügyfelei számára a védjegyekkel azonos vagy azokhoz hasonló megjelölések
használatát, hogy ő maga használná az említett megjelöléseket.
E következtetést nem gyengíti azon körülmény, hogy az említett szolgáltató részére ügyfelei az említett megjelölések használatáért
ellenértéket fizetnek. Az a tény ugyanis, hogy megteremti a valamely megjelölés használatához szükséges technikai feltételeket,
és e szolgáltatásért ellenértéket kap, nem jelenti azt, hogy az említett szolgáltatás nyújtója maga is használná az említett
megjelölést. Amennyiben az ilyen használatot ügyfele számára lehetővé tette, szerepét adott esetben 89/104 irányelv 5. cikkétől
és a 40/94 rendelet 9. cikkétől eltérő olyan rendelkezések alapján is meg kell vizsgálni, mint például azok, amelyekre a jelen
ítélet 107. pontja hivatkozik.
A fentiekből az következik, hogy a reklámszolgáltatás nyújtója esetében nem valósul meg gazdasági tevékenység körében történő
használat a 89/104 irányelv és a 40/94 rendelet fent említett rendelkezései értelmében.
Következésképpen az „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatos” használatra vonatkozó feltételeket és a védjegy funkcióinak
megsértését kizárólag a védjeggyel azonos megjelölés hirdető általi használata esetén kell megvizsgálni.
–       b) „Árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatos” használat
A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő,
a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos „árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatos”
kifejezés főszabály szerint olyan harmadik személy áruira vagy szolgáltatásaira vonatkozik, aki a védjeggyel azonos megjelölést
használ (lásd a C‑48/05. sz. Adam Opel ügyben 2007. január 25‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑1017. o.] 28. és 29. pontját,
valamint a C‑533/06. sz. O2 Holdings és O2 (UK) ügyben 2008. június 12‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑4231. o.] 34. pontját).
Adott esetben szintén vonatkozhat más olyan személy áruira vagy szolgáltatásaira, akinek a nevében a harmadik személy eljár
(lásd a fent hivatkozott UDV North America ügyben hozott végzés 43–51. pontját).
Ahogyan azt a Bíróság már megállapította, a 89/104 irányelv 5. cikkének (3) bekezdésében és a 40/94 rendelet 9. cikkének (2) bekezdésében
felsorolt magatartások – azaz a megjelölésnek az árukon vagy csomagolásokon való elhelyezése, a megjelölést hordozó áruk vagy
szolgáltatások eladásra történő felkínálása, a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele, valamint a megjelölés üzleti
iratokon vagy reklámozásban történő használata – árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatos használatnak minősülnek (lásd
a fent hivatkozott Arsenal Football Club ügyben hozott ítélet 41. pontját és a fent hivatkozott Adam Opel ügyben hozott ítélet
20. pontját).
A C‑236/08. sz. ügy alapjogvitájának alapjául szolgáló tényállás hasonló a 89/104 irányelv és a 40/94 rendelet fent említett
rendelkezéseiben leírt egyes helyzetekhez, azaz a védjeggyel azonos megjelölést hordozó áruk harmadik személy által történő
kínálásához, valamint e megjelölés reklámozásban történő használatához. A ügy irataiból ugyanis az következik, hogy a Vuitton
védjegyeivel azonos megjelölések szerepeltek a „szponzorált linkek” rovatban megjelenő hirdetésekben.
Ezzel szemben a C‑237/08. sz. és a C‑238/08. sz. ügyben említett esetekre az jellemző, hogy a harmadik felek hirdetéseiben
nem szerepel a védjeggyel azonos megjelölés.
A Google azt állítja, hogy amennyiben magában a hirdetésben a megjelölésre vonatkozóan semmilyen utalás nem szerepel, az említett
megjelölés kulcsszóként történő használata nem tekinthető úgy, hogy arra árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban került
sor. A Google‑lal szemben álló védjegyjogosultak és a francia kormány ezzel ellentétes álláspontot képviselnek.
E vonatkozásban emlékeztetni kell arra, hogy a 89/104 irányelv 5. cikkének (3) bekezdése és a 40/94 rendelet 9. cikkének (2) bekezdése
nem tartalmazza kimerítő felsorolását azon használattípusoknak, amelyekkel szemben a védjegyjogosult felléphet (a fent hivatkozott
Arsenal Football Club ügyben hozott ítélet 38. pontja, a C‑228/03. sz. Gillette Company és Gillette Group Finland ügyben 2005.
március 17‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑2337. o.] 28. pontja, valamint a fent hivatkozott Adam Opel ügyben hozott ítélet
16. pontja). Következésképpen azon körülmény, hogy a harmadik személy által reklámozási célra használt megjelölés nem jelenik
meg magában a hirdetésben, önmagában nem jelentheti azt, hogy e használat idegen a 89/104 irányelv 5. cikke értelmében vett
„árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatos” használattól.
Ezenkívül azon értelmezés, amely szerint kizárólag az említett felsorolásban szereplő használattípusok relevánsak, figyelmen
kívül hagyná azon körülményt, hogy e felsorolás szövege az elektronikus kereskedelem és az annak keretében kifejlesztett reklámok
teljes körű megjelenése előtt jött létre. Márpedig az elektronikus kereskedelem és reklámozás e formái – az információs technológiák
alkalmazásával – tipikusan alkalmat adnak a 89/104 irányelv 5. cikkének (3) bekezdésében és a 40/94 rendelet 9. cikkének (2) bekezdésében
felsorolt különböző használati módok gyakorlására.
A reklámszolgáltatás esetében kétségtelen, hogy azon hirdető szándéka, aki kulcsszóként más védjegyével azonos megjelölést
választott, arra irányul, hogy az e szót keresőkifejezésként beíró internethasználók ne csupán az említett védjegy jogosultjának
megjelenő linkjeire, hanem az említett hirdető promóciós linkjére is kattintsanak.
Egyértelmű az is, hogy az esetek többségében a védjegyet keresőkifejezésként beíró internethasználó az e védjegyet hordozó
áruk vagy szolgáltatások kapcsán kíván információkat vagy ajánlatokat találni. Így amikor a keresés eredményei mellett vagy
fölött megjelennek a védjegyjogosult versenytársainak áruit vagy szolgáltatásait kínáló weboldalakra vezető promóciós linkek,
az internethasználó – amennyiben irrelevánsként eleve nem zárja ki e linkeket, és nem téveszti össze őket a védjegyjogosult
linkjeivel – úgy észlelheti e promóciós linkeket, mint amelyek alternatívát kínálnak a védjegyjogosult áruihoz vagy szolgáltatásaihoz
képest.
Ilyen helyzetben, amelyre az jellemző, hogy a védjegyjogosult versenytársa a védjeggyel azonos megjelölést választott kulcsszóként
abból a célból, hogy az internethasználók számára alternatívát kínáljon az említett védjegyjogosult áruihoz vagy szolgáltatásaihoz
képest, megvalósul az említett megjelölésnek az említett versenytárs áruival vagy szolgáltatásaival kapcsolatos használata.
E vonatkozásban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság korábban úgy határozott, hogy a versenytárs védjegyével azonos vagy
ahhoz hasonló megjelölésnek az összehasonlító reklámban a hirdető által abból a célból történő használata, hogy a versenytárs
által kínált árukat vagy szolgáltatásokat kifejezetten vagy hallgatólagosan azonosítsa, és azokat saját áruival vagy szolgáltatásaival
hasonlítsa össze, a 89/104 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében a megjelölés „árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatos”
használatának minősül (lásd a fent hivatkozott O2 Holdings és O2 (UK) ügyben hozott ítélet 35., 36. és 42. pontját, valamint
a fent hivatkozott L’Oréal és társai ügyben hozott ítélet 52 és 53. pontját).
Márpedig – anélkül hogy szükséges lenne megvizsgálni, hogy a versenytársak védjegyeivel azonos kulcsszavakon alapuló internetes
reklám az összehasonlító reklám egyik formájának minősül‑e –, mindenképpen megállapítható, hogy az előző pontban hivatkozott
ítélkezési gyakorlatban megállapítottakhoz hasonlóan a versenytárs védjegyével azonos megjelölésnek a hirdető által történő
használata annak érdekében, hogy az internethasználó ne csupán a versenytárs által kínált árukról vagy szolgáltatásokról szerezzen
tudomást, hanem az említett hirdető áruiról vagy szolgáltatásairól is, az e hirdető áruival, illetve szolgáltatásaival kapcsolatos
használatnak minősül.
Egyébiránt még azokban az esetekben is, amikor a hirdető szándéka nem arra irányul, hogy a védjeggyel azonos megjelölés használatával
áruit vagy szolgáltatásait a védjegyjogosult áruinak vagy szolgáltatásainak alternatívájaként mutassa be az internethasználók
részére, hanem éppen ellenkezőleg az a célja, hogy az internethasználókat árui vagy szolgáltatásai származását illetően megtévessze
annak elhitetésével, hogy azok a védjegyjogosulttól vagy ahhoz gazdaságilag kapcsolódó vállalkozástól származnak, a használat
„árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban” történik. Ahogyan azt ugyanis a Bíróság már korábban kimondta, az ilyen használat
mindenképpen megvalósul, ha harmadik személy a védjeggyel azonos megjelölést úgy használja, hogy az kapcsolatot teremt az
említett megjelölés és a harmadik személy által forgalmazott áruk vagy a harmadik személy által nyújtott szolgáltatások között
(a fent hivatkozott Céline‑ügyben hozott ítélet 23. pontja és a fent hivatkozott UDV North America ügyben hozott végzés 47. pontja).
A fenti megállapítások összességéből következik, hogy a védjeggyel azonos megjelölésnek a hirdető által internetes reklámszolgáltatás
keretében, kulcsszóként történő használata a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében az „árukkal és
szolgáltatásokkal” kapcsolatos használat fogalma alá tartozik.
Hasonlóképpen „árukkal és szolgáltatásokkal” kapcsolatos használatról van szó a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) pontja
értelmében, ha az említett használat tárgyát képező megjelölés valamely közösségi védjeggyel azonos.
–       c) A védjegy alapvető funkcióinak megsértésére alkalmas használat
A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt
kizárólagos jog odaítélésének célja az, hogy a jogosult számára lehetővé tegye különös jogosulti érdekeinek védelmét, azaz
annak biztosítása, hogy a védjegy betölthesse szerepét. E jog gyakorlásának tehát azon esetekre kell korlátozódnia, amikor
a megjelölés harmadik személy általi használata sérti vagy sértheti a védjegy alapvető funkcióit (lásd különösen a fent hivatkozott
Arsenal Football Club ügyben hozott ítélet 51. pontját, a fent hivatkozott Adam Opel ügyben hozott ítélet 21. és 22. pontját,
valamint a fent hivatkozott L’Oréal és társai ügyben hozott ítélet 58. pontját).
A fent említett ítélkezési gyakorlatból következően a védjegy jogosultja nem tilthatja meg a védjeggyel azonos megjelölés
használatát, ha e használat a védjegy egyik funkcióját sem veszélyezteti (a fent hivatkozott Arsenal Football Club ügyben
hozott ítélet 54. pontja és a fent hivatkozott L’Oréal és társai ügyben hozott ítélet 60. pontja).
E funkciók között nem csupán a védjegy alapvető funkciója szerepel, amely abban áll, hogy szavatolja a fogyasztók számára
az általa megjelölt áruk vagy szolgáltatások származását (a továbbiakban származásjelző funkció), hanem annak egyéb funkciói
is vannak, mint például az ezen áruk vagy szolgáltatások minőségének szavatolása, vagy a kommunikációval, a befektetésekkel,
illetve a reklámmal kapcsolatos funkciók is (a fent hivatkozott L’Oréal és társai ügyben hozott ítélet 58. pontja).
A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) pontjában biztosított
oltalom e vonatkozásban szélesebb körű az említett cikkek (1) bekezdésének b) pontjában szabályozott oltalomnál, amelynek
alkalmazása megköveteli az összetévesztés veszélyének fennállását (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Davidoff‑ügyben
hozott ítélet 28. pontját, valamint a fent hivatkozott L’Oréal és társai ügyben hozott ítélet 59. pontját).
A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és a
40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett helyzetben, amikor harmadik személy a védjeggyel azonos megjelölést
a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal vagy szolgáltatásokkal azonos áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában használja,
a védjegy jogosultja megtilthatja e használatot, ha az veszélyezteti a védjegy valamelyik – akár származásjelző, akár valamelyik
más – funkcióját.
A védjegyjogosult kétségkívül nem tilthatja meg az ilyen használatot a 89/104 irányelv 6. és 7. cikkében, illetve a 40/94
rendelet 12. és 13. cikkében szereplő kivételek esetében. Nem állították azonban, hogy a jelen ügyben ezen esetek bármelyike
alkalmazandó lenne.
A jelen esetben a megvizsgálandó releváns funkciók a származásjelző és a reklámfunkció.
i) A származásjelző funkció sérelme
A védjegy alapvető rendeltetése annak biztosítása a fogyasztó vagy a végfelhasználó számára, hogy a védjegyet hordozó áru
vagy a védjegy alatt nyújtott szolgáltatás a védjegyjogosulttól származik, és ezáltal annak lehetővé tétele, hogy ezen árut
vagy szolgáltatást megkülönböztessék az egyéb eredetű áruktól vagy szolgáltatásoktól (lásd ebben az értelemben a C‑39/97. sz.
Canon‑ügyben 1998. szeptember 29‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑5507. o.] 28. pontját és a C‑120/04. sz. Medion‑ügyben 2005.
október 6‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑8551. o.] 23. pontját).
Az, hogy sérti‑e a védjegy ezen funkcióját, ha a védjeggyel azonos kulcsszó alapján az internethasználóknak harmadik személy,
például az említett védjegy jogosultja versenytársának hirdetését mutatják, különösen az említett védjegy megjelenítésének
módjától függ.
Sérül a védjegy származásjelző funkciója, ha a hirdetés nem teszi lehetővé, vagy csupán nehézségek árán teszi lehetővé a szokásosan
tájékozott és ésszerűen figyelmes internethasználó számára annak megállapítását, hogy a hirdetésben szereplő áruk vagy szolgáltatások
a védjegyjogosulttól, ahhoz gazdaságilag kapcsolódó vállalkozástól, vagy pedig harmadik féltől származnak (lásd ebben az értelemben
a fent hivatkozott Céline ügyben hozott ítélet 27. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ilyen esetben ugyanis – amelyre mindent egybevetve azon körülmény jellemző, hogy a szóban forgó hirdetés a védjegynek az érintett
internethasználó által keresőkifejezésként történő beírását követően azonnal feltűnik, és olyankor jelenik meg, amikor a védjegy
keresőkifejezésként szintén szerepel a képernyőn – az internethasználó tévedhet a szóban forgó áruk, illetve szolgáltatások
származását illetően. E körülmények között a védjeggyel azonos megjelölés harmadik felek által – az említett hirdetés megjelenését
előidéző – kulcsszóként történő használata megerősíti az érintett áruk, illetve szolgáltatások és a védjegyjogosult közötti
lényegi kapcsolat fennállását (lásd analógia útján a fent hivatkozott Arsenal Football Club ügyben hozott ítélet 56. pontját,
valamint a C‑245/02. sz. Anheuser‑Busch ügyben 2004. november 16‑án hozott ítélet [EBHT 2004., I‑10989. o.] 60. pontját).
A származásjelző funkció sérelménél maradva érdemes említést tenni arról, hogy a hirdetések interneten történő átlátható megjelenítését
az elektronikus kereskedelemről szóló uniós jogszabályok is hangsúlyozzák. Tekintettel a tisztességes kereskedelemnek és a
fogyasztóvédelemnek a 2000/31 irányelv (29) preambulumbekezdésében említett érdekeire, az említett irányelv 6. cikke megállapítja
azt a szabályt, amely szerint annak a természetes vagy jogi személynek, akinek, illetve amelynek javára az információs társadalommal
összefüggő szolgáltatással kapcsolatos reklámozás történik, világosan azonosíthatónak kell lennie.
Jóllehet a fentiek alapján úgy tűnik, hogy az interneten hirdetők felelőssége adott esetben más jogterületek – például a tisztességtelen
verseny joga – szabályainak alkalmazásával is megállapítható, a védjegyekkel azonos vagy azokhoz hasonló megjelölések interneten
történő jogellenes használata védjegyjogi szempontú vizsgálatra is alkalmas. Tekintettel a védjegy alapvető funkciójára, amely
az elektronikus kereskedelem területén különösen abban áll, hogy a valamely meghatározott védjegy tárgyában végzett keresésre
válaszul kapott hirdetéseket átfutó internethasználók számára lehetővé tegye az említett védjegy jogosultjának árui vagy szolgáltatásai
és a máshonnan származó áruk vagy szolgáltatások megkülönböztetését, az említett jogosultnak rendelkeznie kell azzal a joggal,
hogy megtiltsa harmadik felek olyan hirdetéseinek megjelenítését, amelyet az internethasználók tévesen tőle származóként észlelhetnek.
A nemzeti bíróság feladata annak esetenkénti megítélése, hogy az előtte folyamatban lévő ügy tényállására jellemző‑e a származásjelző
funkciónak a jelen ítélet 84. pontjában leírt sérelme vagy veszélyeztetése.
Ha harmadik fél hirdetése azt sugallja, hogy gazdasági kapcsolat áll fenn e harmadik fél és a védjegyjogosult között, azt
a következtetést kell levonni, hogy sérül a védjegy származásjelző funkciója.
Ha a hirdetés – bár nem sugallja, hogy gazdasági kapcsolat állna fenn – a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások származása
tekintetében annyira homályos marad, hogy a szokásosan tájékozott és ésszerűen figyelmes internethasználó a promóciós link
és a hozzá kapcsolt reklámüzenet alapján nem képes annak felismerésére, hogy a hirdető a védjegyjogosulttól független harmadik
személy, vagy ellenkezőleg, ahhoz gazdasági kapcsolat fűzi, szintén azt a következtetést kell levonni, hogy sérül a védjegy
származásjelző funkciója.
ii) A reklámfunkció veszélyeztetése
Tekintettel arra, hogy az üzleti életet az áruk és a szolgáltatások változatos kínálata jellemzi, a védjegy jogosultjának
az említett védjeggyel nem csupán árui vagy szolgáltatatásai származásának jelzése lehet a célja, hanem az is, hogy védjegyét
reklámozási céllal, a fogyasztó tájékoztatása és meggyőzése érdekében alkalmazza.
Következésképpen valamely védjegy jogosultja a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal vagy szolgáltatásokkal azonos áruk
vagy szolgáltatások vonatkozásában megtilthatja a védjegyével azonos megjelölésnek a hozzájárulása nélkül történő használatát,
amennyiben e használat veszélyezteti a védjegynek a jogosultja által eladásösztönző elemként vagy kereskedelmi stratégiai
eszközként történő alkalmazását.
Azzal kapcsolatban, hogy az interneten hirdetők reklámüzenetek megjelenítése céljából kulcsszóként más védjegyével azonos
megjelölést használnak, egyértelmű, hogy e használat bizonyos hatást gyakorol az említett védjegynek a jogosultja által történő
reklámcélú használatára, valamint e jogosult kereskedelmi stratégiájára.
Tekintettel ugyanis arra, hogy az internetes reklámozásnak jelentős szerepe van az üzleti életben, hihető, hogy a védjegy
jogosultja saját védjegyét kulcsszóként választja az internetes reklámszolgáltatás nyújtójánál annak érdekében, hogy a „szponzorált
linkek” rovatban hirdetést jelentessen meg. Amennyiben erre kerül sor, a védjegyjogosultnak adott esetben el kell fogadnia,
hogy magasabb kattintásonkénti árat fizessen, mint egyes más gazdasági szereplők, amennyiben azt kívánja elérni, hogy hirdetése
azon említett gazdasági szereplők hirdetését megelőzve jelenjen meg, akik szintén az ő védjegyét választották kulcsszóként.
Ezenkívül még abban az esetben is, ha a védjegyjogosult hajlandó a szintén az említett védjegyet választó harmadik felek által
kínáltnál magasabb kattintásonkénti árat fizetni, nem lehet biztos abban, hogy hirdetése a harmadik felek hirdetései előtt
jelenik meg, mivel a hirdetések megjelenési sorrendjének meghatározásához egyéb szempontokat is figyelembe vesznek.
A védjeggyel azonos megjelölés harmadik felek általi használatának e hatásai azonban önmagukban nem veszélyeztetik a védjegy
reklámfunkcióját.
A kérdést előterjesztő bíróság saját megállapításai szerint ugyanis az előzetes kérdésekben említett helyzet abban áll, hogy
promóciós linkek jelennek meg azt követően, hogy az internethasználó keresőkifejezésként valamely kulcsszóként kiválasztott
védjegyet vitt be. Ezen ügyekben az is kétségtelen, hogy e promóciós linkek a keresés természetes eredményei mellett vagy
fölött jelennek meg. Végül nem vitatott, hogy a természetes eredmények sorrendje abból ered, hogy az egyes weboldalak mennyiben
relevánsak az internethasználó által bevitt keresőkifejezésre tekintettel, továbbá az sem, hogy a keresőmotor e megjelenítésekért
nem követel ellenértéket.
A fenti elemekből következik, hogy amikor az internethasználó keresőkifejezésként védjegyet képező szót visz be, a természetes
találatok felsorolásában megjelenik az említett védjegy jogosultjának honlapja, illetve promóciós oldala, ami rendszerint
az említett felsorolás első helyeinek egyikén szerepel. E megjelenítés – amely egyébiránt ingyenes – azzal a következménnyel
jár, hogy biztosítja a védjegyjogosult termékeinek vagy szolgáltatásainak az internethasználó részére való láthatóságát, függetlenül
attól, hogy e védjegyjogosultnak sikerül‑e a „szponzorált linkek” első helyeinek valamelyikén is hirdetést megjelentetnie.
E körülményekre tekintettel azt a következtetést kell levonni, hogy a más védjegyével azonos megjelölésnek az alapügyekben
szóban forgóhoz hasonló reklámszolgáltatás keretében történő használata nem veszélyezteti a védjegy reklámfunkcióját.
d) Végkövetkeztetés
A fentiekre tekintettel a C‑236/08. sz. ügyben előterjesztett első kérdésre, a C‑237/08. sz. ügyben előterjesztett első kérdésre,
valamint a C‑238/08. sz. ügyben előterjesztett első és második kérdésre az alábbi választ kell adni:
–      a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját és a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni,
hogy valamely védjegy jogosultja megtilthatja, hogy valamely hirdető az említett védjeggyel azonos megjelölést az említett
védjegyjogosult hozzájárulása nélkül internetes reklámszolgáltatás keretében kiválasztott kulcsszóként az említett védjegy
árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos áruk vagy szolgáltatások reklámozására használja, amennyiben
e reklám nem teszi lehetővé, vagy csupán nehézségek árán teszi lehetővé az átlagos internethasználó számára annak felismerését,
hogy a hirdetésben említett áruk vagy szolgáltatások a védjegyjogosulttól, illetve ahhoz gazdaságilag kapcsolt vállalkozástól,
vagy ellenkezőleg, harmadik személytől származnak;
–      az internetes reklámszolgáltatás nyújtója, aki kulcsszóként valamely védjeggyel azonos megjelölést tárol, és annak alapján
szervezi hirdetések megjelenítését, nem használja e megjelölést a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének, illetve a 40/94
rendelet 9. cikke (1) bekezdése a) és b) pontjának értelmében.
3. A 89/104 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének és a 40/94 irányelv 9. cikke (1) bekezdése c) pontjának értelmezéséről
A kérdést előterjesztő bíróság a C‑236/08. sz. ügyben előterjesztett második kérdésével lényegében azt kérdezi, hogy az internetes
reklámszolgáltatás nyújtója, aki kulcsszóként jó hírnevet élvező védjegynek megfelelő megjelölést tárol, és annak alapján
szervezi hirdetések megjelenítését, oly módon használja‑e az említett megjelölést, amely használattal szemben az említett
védjegy jogosultja a 89/104 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése alapján, vagy amennyiben az említett megjelölés jó hírnevet
élvező közösségi védjeggyel azonos, a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján felléphet.
A kérdést előterjesztő bíróság megállapításai szerint a jelen ügyben bizonyított, hogy a Google lehetővé tette az internethasználóknak
Vuitton‑termékek utánzatait kínáló hirdetők számára, hogy a Vuitton védjegyeinek megfelelő kulcsszavakat válasszanak olyan
kulcsszavakkal társítva, mint például az „utánzat” vagy a „másolat”.
A Bíróság korábban az utánzatok eladásra kínálásának esetével kapcsolatban már kimondta, hogy amikor valamely harmadik fél
a jó hírű védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés használatával megpróbál annak nyomdokába lépni, azért, hogy előnyt
szerezzen annak vonzerejéből, elismertségéből és presztízséből, valamint azért, hogy kihasználja – mindennemű pénzügyi ellentételezés
nélkül, illetve anélkül, hogy e tekintetben saját ráfordítást kellene eszközölnie – a védjegyjogosult által az e védjegy imázsának
megteremtése és fenntartása érdekében eszközölt üzleti ráfordításokat, akkor az említett használatból származó előnyt az említett
védjegy megkülönböztető képessége vagy jó híre tisztességtelen kihasználásának kell minősíteni (a fent hivatkozott L’Oréal
és társai ügyben hozott ítélet 49. pontja).
Ezen ítélkezési gyakorlat olyan esetekben releváns, amikor az interneten hirdetők a jó hírű védjeggyel – például „Louis Vuitton”
vagy „Vuitton” – azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés használatával kínálnak eladásra olyan termékeket, amelyek az említett
védjegyek jogosultjai termékeinek utánzatai.
Mindazonáltal azon kérdést illetően, hogy a reklámszolgáltatás nyújtója akkor, amikor kulcsszóként tárolja az olyan kifejezésekkel
társított megjelöléseket, mint például „utánzat” és „másolat”, és azok alapján teszi lehetővé hirdetések megjelenítését, olyan
használatot folytat‑e, amellyel szemben az említett védjegyek jogosultja felléphet, emlékeztetni kell arra, hogy – ahogyan
az a jelen ítélet 55–57. pontjában is szerepel – a szolgáltató ezen cselekményei nem minősülnek a 89/104 irányelv 5. cikkének,
illetve a 40/94 rendelet 9. cikkének értelmében vett használatnak.
Következésképpen a C‑236/08. sz. ügyben előterjesztett második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az internetes reklámszolgáltatás
nyújtója, aki kulcsszóként valamely jó hírnevet élvező védjeggyel azonos megjelölést tárol, és annak alapján szervezi hirdetések
megjelenítését, nem használja e megjelölést a 89/104 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének, illetve a 40/94 rendelet 9. cikke
(1) bekezdése c) pontjának értelmében.

B – A reklámyszolgáltatást nyújtó felelősségéről
A C‑236/08. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdésével, a C‑237/08. sz. ügyben előterjesztett második kérdésével és a C‑238/08. sz. ügyben
előterjesztett harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 2000/31 irányelv 14. cikkét
úgy kell‑e értelmezni, hogy az internetes reklámszolgáltatás a hirdető által küldött információk tárolásából álló, információs
társadalommal összefüggő szolgáltatásnak minősül, így ezen adatok az említett cikk értelmében „tárhelyszolgáltatás” tárgyát
képezik, következésképpen a reklámszolgáltatás nyújtójának felelőssége nem állapítható meg mindaddig, amíg nem tájékoztatták
az említett hirdető jogellenes tevékenységéről.
A 2000/31 irányelv 12–15. cikkét magában foglaló, „A közvetítő szolgáltatók felelőssége” címet viselő 4. szakasz célja azon
esetek körének leszűkítése, amelyekben a közvetítő szolgáltatók felelőssége – az adott területen alkalmazandó nemzeti szabályokkal
összhangban – megállapítható. A nemzeti jog keretében kell tehát keresni az ilyen felelősség megállapításának feltételeit,
belátva azonban, hogy az említett irányelv 4. szakasza alapján bizonyos helyzetek kizárják a közvetítő szolgáltatók felelősségének
megállapítását. Az említett irányelv átültetésére meghatározott határidő lejártát követően az ilyen szolgáltatók felelősségét
érintő nemzeti jogi szabályoknak tartalmazniuk kell a fent említett cikkekben kimondott korlátozásokat.
A Vuitton, a Viaticum és a CNRRH mindazonáltal azt állítják, hogy az AdWordshöz hasonló reklámszolgáltatás nem a 2000/31 irányelv
említett rendelkezéseiben szereplő meghatározás értelmében vett információs társadalommal összefüggő szolgáltatás, ezért az
ilyen szolgáltatás nyújtója semmi esetre sem részesülhet az említett felelősségkorlátozások előnyéből. A Google és az Európai
Bizottság ezzel ellentétes álláspontot képvisel.
A 2000/31 irányelv 14. cikkének (1) bekezdésében szereplő felelősségkorlátozás akkor alkalmazható, ha „információs társadalommal
összefüggő olyan szolgáltatásról van szó, amely a szolgáltatás igénybe vevője által küldött információ tárolásából áll”, és
azt jelenti, hogy az ilyen szolgáltatás nyújtója nem vonható felelősségre a szolgáltatás igénybe vevőjének kérésére tárolt
információért, kivéve ha e szolgáltató azt követően, hogy valamely károsult személytől vagy más módon az igénybe vevő adatainak
vagy tevékenységeinek jogsértő jellegéről tudomást szerzett, nem intézkedett haladéktalanul az említett adatok eltávolításáról
vagy az azokhoz való hozzáférés megszüntetéséről.
Ahogyan az a jelen ítélet 14. és 15. pontjában is szerepel, a jogalkotó úgy határozta meg az „információs társadalommal összefüggő
szolgáltatás” fogalmát, hogy az magában foglalja azon szolgáltatásokat, amelyeket távolról, elektronikus úton és a szolgáltatást
igénybe vevő egyéni kérelmére – általában térítés ellenében – nyújtanak. Az alapügyekben szóban forgó reklámszolgáltatásnak
a jelen ítélet 23. pontjában összefoglalt jellemzőire tekintettel azt a következtetést kell levonni, hogy az a fenti meghatározás
valamennyi elemét tartalmazza.
Ezenkívül nem vitatható, hogy a reklámszolgáltatás nyújtója az említett szolgáltatást igénybe vevő, azaz a hirdető információit
továbbítja az internethasználók részére nyitott távközlési hálózatba, és tárol – azaz szerverének memóriájában elhelyez –
bizonyos adatokat, mint például a hirdető által kiválasztott kulcsszavakat, a promóciós linket és az utóbbit kísérő reklámüzenetet,
továbbá a hirdető weboldalának címét.
Ahhoz, hogy a reklámszolgáltatás nyújtója által végzett tárolás a 2000/31 irányelv 14. cikkének hatálya alá tartozzon, az
is szükséges, hogy e szolgáltató magatartása a „közvetítő szolgáltató” tevékenységére korlátozódjon a jogalkotó szándéka szerint
az említett irányelv 4. cikkében meghatározott értelemben.
E vonatkozásban a 2000/31 irányelv (42) preambulumbekezdéséből következik, hogy a 2000/31 irányelvben szabályozott felelősség
alóli mentességek kizárólag azon esetekre vonatkoznak, amelyekben az információs társadalommal összefüggő szolgáltatás nyújtójának
tevékenysége „pusztán technikai, automatikus és passzív jellegű”, ami azt is jelenti, hogy az említett szolgáltatásnyújtónak
„sem tudomása nincs a továbbított, illetve tárolt adatról, se nem kezeli azt az adatot”.
Következésképpen annak ellenőrzése céljából, hogy a reklámszolgáltatás nyújtójának felelőssége korlátozható‑e a 2000/31 irányelv
14. cikke alapján, meg kell vizsgálni, hogy az említett szolgáltató által játszott szerep semleges‑e, amennyiben tevékenysége
pusztán technikai, automatikus és passzív jellegű, ami azt is jelenti, hogy az említett szolgáltatásnyújtónak nincs tudomása
a továbbított, illetve tárolt adatról, és nem is kezeli azt az adatot.
Az alapügyekben szóban forgó reklámszolgáltatást illetően az ügy irataiból és a jelen ítélet 23. és azt követő pontjaiban
szereplő leírásból következik, hogy a Google az általa fejlesztett szoftverek segítségével kezeli a hirdetők által bevitt
adatokat, és ez olyan feltételek mellett eredményezi hirdetések megjelenítését, amelyeket a Google ellenőriz. Ily módon a
Google határozza meg – különösen a hirdetők által fizetett ellenérték alapján – a megjelenítés sorrendjét.
Rá kell mutatni, hogy azon egyedüli körülmény, hogy a reklámszolgáltatást ellenérték fejében nyújtják, hogy a fizetés feltételeit
a Google rögzíti, vagy akár hogy általános tájékoztatást nyújt ügyfelei részére, nem eredményezheti azt, hogy a Google‑t megfossza
a 2000/31 irányelvben szabályozott felelősségkorlátozások előnyétől.
Hasonlóképpen a kiválasztott kulcsszó és az internethasználó által bevitt keresőkifejezés közötti megfelelés önmagában nem
elegendő annak megállapításához, hogy a Google ismerte vagy kezelte a hirdetők által a rendszerébe bevitt és a szervere memóriájában
tárolt adatokat.
A jelen ítélet 114. pontjában említett vizsgálat keretében azonban a Google által a promóciós linket kísérő reklámüzenet megszövegezésében,
illetve a kulcsszavak létrehozásában és kiválasztásában betöltött szerep relevanciával bír.
A fenti megállapításokra tekintettel kell megállapítania a nemzeti bíróságnak – amely az alapügyekben szóban forgó szolgáltatásnyújtás
konkrét feltételeit a legjobban megismerheti –, hogy a Google által a fentieknek megfelelően játszott szerep megfelel‑e a
jelen ítélet 114. pontjában leírtaknak.
A fentiekre tekintettel a C‑236/08. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdésre, a C‑237/08. sz. ügyben előterjesztett második
kérdésre és a C‑238/08. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2000/31 irányelv 14. cikkét
úgy kell értelmezni, hogy az abban szereplő szabály az internetes reklámszolgáltatás nyújtójára akkor alkalmazandó, ha e szolgáltató
nem játszott olyan tevőleges szerepet, amelynek révén ismerte vagy kezelte a tárolt adatokat. Amennyiben nem játszott ilyen
szerepet, az említett szolgáltató felelőssége a hirdető kérésére tárolt adatokért nem állapítható meg, kivéve ha a szolgáltató
ezen adatok vagy a hirdető tevékenysége jogellenességéről tudomást szerzett, de nem intézkedett haladéktalanul az adatok eltávolítása,
illetve az azokhoz való hozzáférés megszüntetése iránt.

IV     A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
1)
A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv 5. cikke
(1) bekezdésének a) pontját és a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK tanácsi rendelet 9. cikke (1) bekezdésének
a) pontját úgy kell értelmezni, hogy valamely védjegy jogosultja megtilthatja, hogy valamely hirdető az említett védjeggyel
azonos megjelölést az említett védjegyjogosult hozzájárulása nélkül internetes reklámszolgáltatás keretében kiválasztott kulcsszóként
az említett védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos áruk vagy szolgáltatások reklámozására
használja, amennyiben e reklám nem teszi lehetővé, vagy csupán nehézségek árán teszi lehetővé az átlagos internethasználó
számára annak felismerését, hogy a hirdetésben említett áruk vagy szolgáltatások a védjegyjogosulttól, illetve ahhoz gazdaságilag
kapcsolt vállalkozástól, vagy ellenkezőleg, harmadik személytől származnak.
2)
Az internetes reklámszolgáltatás nyújtója, aki kulcsszóként valamely védjeggyel azonos megjelölést tárol, és annak alapján
szervezi hirdetések megjelenítését, nem használja e megjelölést a 89/104 irányelv 5. cikke (1) és (2) bekezdésének, illetve
a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének értelmében.
3)
Az elektronikus kereskedelem egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv
(„elektronikus kereskedelemről szóló irányelv”) 14. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az abban szereplő szabály az internetes
reklámszolgáltatás nyújtójára akkor alkalmazandó, ha e szolgáltató nem játszott olyan tevőleges szerepet, amelynek révén ismerte
vagy kezelte a tárolt adatokat. Amennyiben nem játszott ilyen szerepet, az említett szolgáltató felelőssége a hirdető kérésére
tárolt adatokért nem állapítható meg, kivéve ha a szolgáltató ezen adatok vagy a hirdető tevékenységének jogellenességéről
tudomást szerzett, de nem intézkedett haladéktalanul az adatok eltávolítása, illetve az azokhoz való hozzáférés megszüntetése
iránt.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.