CELEX: 62009CJ0111
Regula (EK) Nr. 44/2001
Apdrošinātāja prasība tiesā pēc tā domicila, lai panāktu, ka apdrošināšanas ņēmējs, kura domicils ir citā dalībvalstī, samaksā apdrošināšanas prēmiju
Atbildētāja ierašanās tiesā, kas izskata lietu
Jurisdikcijas neapstrīdēšana un aizstāvība pēc būtības
Uz ierašanos tiesā pamatota jurisdikcija

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 24. un 26. pantu Padomes 2000. gada 22. decembra Regulā (EK)
Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Česká podnikatelská pojišťovna as,
Vienna Insurance Group
(turpmāk tekstā – “
ČPP
”), kas ir Čehijas Republikā reģistrēta apdrošināšanas sabiedrība, un M. Bilašu [
M. Bilas
], apdrošināto, kura domicils ir Slovākijā, par prasību samaksāt apdrošināšanas prēmiju.

Atbilstošās tiesību normas
Jurisdikcijas normas apdrošināšanas jomā ir noteiktas Regulas Nr. 44/2001 II nodaļas 3. iedaļā, kurā ir 8.–14. pants.
Šīs regulas 8. pantā ir paredzēts:
“Lietās, kas saistītas ar apdrošināšanu, jurisdikciju nosaka ar šo iedaļu, neierobežojot 4. pantu un 5. panta 5. punktu.”
Minētās regulas 12. panta 1. punktā ir noteikts:
“Neierobežojot 11. panta 3. punktu, apdrošinātājs var ierosināt tiesvedību tikai tās dalībvalsts tiesās, kurā atrodas atbildētāja
domicils, neatkarīgi no tā, vai viņš ir apdrošinājuma ņēmējs, apdrošinātais vai apdrošināšanas atlīdzības saņēmējs.”
Tās pašas regulas 13. pantā ir paredzēts:
“Šīs iedaļas noteikumus var neievērot tikai saskaņā ar vienošanos:
1)      ko noslēdz pēc strīdus sākuma; vai
[..].”
Regulas Nr. 44/2001 II nodaļas 6. iedaļas 22. pantā ir ietverti noteikumi par “Izņēmuma jurisdikciju”.
Šīs regulas II nodaļas 7. iedaļas ar nosaukumu “Jurisdikcijas atlikšana” 24. pantā ir noteikts:
“Papildus jurisdikcijai, kas atvasināta no citiem šīs regulas noteikumiem, jurisdikcija ir tās dalībvalsts tiesai, kurā atbildētājs
ierodas. Šo normu nepiemēro, ja atbildētājs ieradies, lai apstrīdētu jurisdikciju, vai citai tiesai ir izņēmuma jurisdikcija
saskaņā ar 22. pantu.”
Regulas Nr. 44/2001 II nodaļas 8. iedaļā ar nosaukumu “Jurisdikcijas un pieņemamības pārbaude” ir 25. un 26. pants.
Minētās regulas 25. pantā ir paredzēts:
“Ja kāda dalībvalsts tiesa saņem lietu, kura principā ir saistīta ar lietu, kurā citas dalībvalsts tiesai ir izņēmuma jurisdikcija
saskaņā ar 22. pantu, tā pēc pašas ierosmes paziņo, ka tai nav jurisdikcijas.”
Tās pašas regulas 26. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ja atbildētājs, kura domicils atrodas vienā no dalībvalstīm, ir iesūdzēts tiesā citā dalībvalstī un neierodas tiesā, tiesa
pēc pašas ierosmes paziņo, ka tai nav jurisdikcijas, ja vien jurisdikciju neatvasina no šīs regulas noteikumiem.”
Regulas Nr. 44/2001 III nodaļas ar nosaukumu “Atzīšana un izpildīšana” 1. iedaļas ar nosaukumu “Atzīšana” 35. pants ir izteikts
šādā redakcijā:
“1.      Turklāt spriedumu neatzīst, ja tas ir pretrunā ar II nodaļas 3., 4. vai 6. nodaļu [iedaļu], kā arī 72. pantā paredzētajā gadījumā.
[..]
3.      Saskaņā ar 1. punktu izcelsmes dalībvalsts tiesas jurisdikcija nav apstrīdama. 34. panta 1. punktā minēto sabiedriskās kārtības
pārbaudi nevar piemērot normām, kas saistītas ar jurisdikciju.”

Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi
2008. gada 14. aprīlī
ČPP
cēla prasību iesniedzējtiesā pret M. Bilašu, lai panāktu, ka viņam piespriež samaksāt summu CZK 1755 apmērā, kurai pieskaitīta
kavējuma nauda, kā prēmiju, kura bija jāmaksā atbilstoši starp lietas dalībniekiem 2002. gada 30. maijā noslēgtajam apdrošināšanas
līgumam.
Atbildot uz
Okresní soud v Chebu
lūgumu iesniegt rakstveida apsvērumus, M. Bilašs apstrīdēja
ČPP
prasījumu pēc būtības, neceļot iebildi par lietu izskatošās tiesas kompetences neesamību.
Savā nolēmumā lūgt prejudiciālu nolēmumu
Okresní soud v Chebu
norāda, ka no Regulas Nr. 44/2001 izriet, ka gadījumā, ja šāda iebilde netiek celta, tā nevar pārbaudīt savu jurisdikciju,
jo šis strīds neietilpst minētās regulas 25. un 26. pantā paredzētajos gadījumos.
Tāpat tā norāda, ka, ja tā lemj pēc būtības, nepārbaudot savu jurisdikciju, tās spriedums nevar tikt atzīts Regulas Nr. 44/2001
35. panta izpratnē. Ar šo tiesību normu nav atļauts atzīt dalībvalstī spriedumu, kuru nav taisījusi kompetenta tiesa šīs regulas
II nodaļas 3., 4. un 6. iedaļas noteikumu izpratnē. Pēc
Okresní soud v Chebu
domām, tiktāl, ciktāl ar tajā celtu prasību nav ievērots minētās regulas 12. panta 1. punkts, tās spriedums nevar tikt atzīts
citā dalībvalstī.
Iesniedzējtiesa izsaka arī šaubas par šāda secinājuma pareizību. Tā norāda, ka tai neatkarīgi no Regulas Nr. 44/2001 26. panta
ir jābūt iespējai pārskatīt savu jurisdikciju vai attiecībā uz savu jurisdikciju jāvar piemērot minētās regulas 24. pantu,
kaut arī minētās regulas 8. panta formulējumā nav tieši paredzēta iespēja piemērot šo tiesību normu.
Ņemot vērā šos apsvērumus,
Okresní soud v Chebu
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [..] Regulas [..] Nr. 44/2001 [..] 26. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to, ja atbildētājs piedalās lietas izskatīšanā,
nav atļauts tiesai pārskatīt savu starptautisko jurisdikciju pat tad, ja lieta atbilstoši [šīs] regulas [II nodaļas] 3. iedaļai
ir pakļauta noteikumiem par obligāto jurisdikciju un prasības pieteikums ir iesniegts pretēji šiem noteikumiem?
2)      Vai atbildētājs ar savu piedalīšanos lietas izskatīšanā var radīt Tiesas starptautisko jurisdikciju Regulas [Nr. 44/2001]
24. panta izpratnē pat tad, ja lieta atbilstoši [šīs] regulas [II nodaļas] 3. iedaļai ir pakļauta noteikumiem par obligāto
jurisdikciju un prasības pieteikums ir iesniegts pretēji šiem noteikumiem?
3)      Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, vai tas, ka atbildētājs piedalās lietas izskatīšanā tiesā, kurai citādi saskaņā
ar Regulu [Nr. 44/2001] nav jurisdikcijas lietā par apdrošināšanu, [šīs] regulas 13. panta 1. punkta izpratnē ir uzskatāms
par vienošanos attiecībā uz jurisdikciju?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par otro jautājumu
Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 44/2001 24. pants ir jāinterpretē tādējādi,
ka tiesai, kas izskata lietu, neievērojot šīs regulas II nodaļas 3. iedaļā ietvertos noteikumus, ir jurisdikcija, ja atbildētājs
ierodas tiesā un neceļ iebildi par kompetences neesamību.
Šis jautājums ir par to, vai pat strīdos, kuriem ir piemērojami tādi Regulā Nr. 44/2001 paredzēti noteikumi par īpašo jurisdikciju
kā tās II nodaļas 3. iedaļā esošie noteikumu attiecībā uz apdrošināšanu, atbildētāja, kurš neapstrīd tiesas, kas izskata lietu,
jurisdikciju, ierašanās tiesā ir vārdos neizteikta jurisdikcijas noteikšana.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka Regulas Nr. 44/2001 24. panta pirmajā teikumā ir paredzēts noteikums par jurisdikciju, kurš ir
pamatots ar atbildētāja ierašanos tiesā, attiecībā uz visiem strīdiem, kuros tiesas, kas izskata lietu, jurisdikcija neizriet
no citām šīs regulas tiesību normām. Šī tiesību norma ir tajā skaitā piemērojama gadījumos, kad tiesā ir celta prasība, pārkāpjot
minētās regulas tiesību normas, un nozīmē, ka atbildētāja ierašanos tiesā var uzskatīt par vārdos neizteiktu tiesas, kas izskata
lietu, jurisdikcijas atzīšanu un līdz ar to par tās jurisdikcijas noteikšanu.
Regulas Nr. 44/2001 24. panta otrajā teikumā ir paredzēti izņēmumi no šī vispārējā noteikuma. Tajā ir noteikts, ka attiecībā
uz strīdiem, uz kuriem attiecas minētās regulas 22. pantā paredzētie noteikumi par izņēmuma jurisdikciju, vārdos neizteikta
tiesas, kas izskata lietu, jurisdikcijas noteikšana nav, ja atbildētājs izvirza iebildi par kompetences neesamību, paužot
arī savu vēlmi nepieņemt šīs tiesas jurisdikciju.
Šis otrais teikums ietver normu, ar kuru ierobežo vispārējā noteikuma piemērošanu. Kā to norādīja Čehijas, Vācijas un Slovākijas
valdības, kā arī Eiropas Kopienu Komisija, šī norma ir jāuzskata par izņēmumu un jāinterpretē šauri.
No tā izriet, ka Regulas Nr. 44/2001 24. panta otro teikumu nevar uztvert kā tādu, kas ļauj no tā paša panta pirmajā teikumā
ietvertā vispārējā noteikuma piemērošanas izslēgt strīdus, kuri tajā nav norādīti tieši.
Saskaņā ar judikatūru attiecībā uz 1968. gada 27. septembra Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi
civillietās un komerclietās (OV 1972, L 299, 32. lpp.) 18. pantu – norma, kas pēc būtības ir identiska Regulas Nr. 44/2001
24. pantam – gadījumam, kurš nav tieši minēts kā viens no šī 18. panta otrajā teikumā paredzētajiem izņēmumiem, ir piemērojams
vispārējais noteikums par vārdos neizteiktu jurisdikcijas noteikšanu. Tiesa, taisot spriedumu par strīdu, kura puses bija
noslēgušas vienošanos par jurisdikcijas noteikšanu, apstiprināja, ka ne minētās konvencijas vispārējā sistēma, ne mērķi neliek
domāt, ka lietas dalībniekiem būtu liegts nodot strīda izskatīšanu citā tiesā, nevis vienošanās noteiktajā (skat. 1981. gada
24. jūnija spriedumu lietā 150/80
Elefanten Schuh
,
Recueil
, 1671. lpp., 10. punkts, kā arī 1985. gada 7. marta spriedumu lietā 48/84
Spitzley
,
Recueil
, 787. lpp., 24. un 25. punkts).
Šādos apstākļos, tā kā Regulas Nr. 44/2001 II nodaļas 3. iedaļā ietvertās jurisdikcijas normas nav normas par izņēmuma jurisdikciju,
tiesai, kas izskata lietu, neatkarīgi no minēto noteikumu ievērošanas, ja atbildētājs ierodas tiesā un neceļ iebildi par kompetences
neesamību, ir jāatzīst sava jurisdikcija.
Savā iesniedzējtiesas nolēmumā lūgt prejudiciālu nolēmumu
Okresní soud v Chebu
jautā, vai, atzīstot savu kompetenci uz Regulas Nr. 44/2001 24. panta pamata, bet neievērojot šīs regulas II nodaļas 3. iedaļas
noteikumus, tās spriedums nevarētu tikt atzīts minētās regulas 35. panta 1. punkta izpratnē.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka minētajā 35. pantā kā neatzīšanas iemesls ir paredzēta īpašas jurisdikcijas tiesību normu, tostarp
apdrošināšanas jomā, neievērošana, kuru mērķis ir nodrošināt pastiprinātu vājākā lietas dalībnieka aizsardzību.
Šāda tiesību norma attiecas uz nekompetentas tiesas, kurā lieta tika izskatīta, neievērojot šos noteikumus, pasludināto spriedumu
neatzīšanu. Līdz ar to tā nav piemērojama, ja spriedumu ir pasludinājusi kompetenta tiesa. Tā tas ir tiesas gadījumā, kurā
izskata lietu, pat ja nav ievēroti minētie noteikumi par īpašu jurisdikciju, un kurā atbildētājs ierodas, neceļot iebildi
par kompetences neesamību. Šāda tiesa ir kompetenta, pamatojoties uz Regulas Nr. 44/2001 24. pantu. Tādējādi šīs regulas 35. pantā
nav liegta šādas tiesas taisītā sprieduma atzīšana.
Līdz ar to, lai gan šīs pašas regulas II nodaļas 3.–5. iedaļā norādītajās jomās jurisdikcijas normu mērķis ir piedāvāt vājākajam
lietas dalībniekam pastiprinātu aizsardzību (šajā ziņā skat. 2007. gada 13. decembra spriedumu lietā C‑463/06
FBTO Schadeverzekeringen
, Krājums, I‑11321. lpp., 28. punkts), šajās iedaļās noteiktā tiesu jurisdikcija šim lietas dalībniekam nevar tikt uzspiesta.
Ja tas nolemj ierasties tiesā, Regula Nr. 44/2001 tam dod iespēju aizstāvēties pēc būtības citā tiesā, nevis tajās, kuras
noteiktas, pamatojoties uz minētajām iedaļām.
Čehijas un Slovākijas valdības savos rakstveida apsvērumos ir uzsvērušas, ka, lai atbildētāja ierašanos kvalificētu kā jurisdikcijas
noteikšanu tādā strīdā kā pamata tiesvedībā aplūkotais, atbildētājam, kas ir vājākais lietas dalībnieks, ir pilnībā jāspēj
apzināties savas aizstāvības pēc būtības sekas. Tiesai, kas izskata lietu, vājākā lietas dalībnieka aizsardzības interesēs
pēc savas ierosmes arī ir jāpārbauda, ka atbildētāja paustā griba ir apzināta un tas patiesi ir vēlējies noteikt šīs tiesas
jurisdikciju.
Jānorāda, ka šāds pienākums nevarētu būt uzlikts citādi, kā vien, ietverot Regulā Nr. 44/2001 par to skaidru noteikumu. Tomēr
tiesai, kas izskata lietu, ņemot vērā jurisdikciju normu mērķi, kurš noteikts šīs regulas II nodaļas 3.–5. iedaļā, – piedāvāt
par vājāko uzskatītajam lietas dalībniekam pastiprinātu aizsardzību – ir vienmēr atļauts pārliecināties par to, ka atbildētājs
ir vērsies tajā šādos apstākļos, pilnībā apzinoties savas piekrišanas dalībai sekas.
No iepriekš minētā izriet, ka uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 44/2001 24. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka
tiesai, kas izskata lietu, kaut arī nav ievēroti šīs regulas II nodaļas 3. iedaļā ietvertie noteikumi, ir jāatzīst sava kompetence,
ja atbildētājs ierodas tiesā un neceļ iebildi par kompetences neesamību; šāda ierašanās ir vārdos neizteikta jurisdikcijas
noteikšana.

Par pirmo un trešo jautājumu
Ņemot vērā uz otro jautājumu sniegto apstiprinošo atbildi, Tiesai nav jāizvērtē trešais jautājums, tā kā iesniedzējtiesa to
būtībā bija uzdevusi tikai gadījumam, ja atbilde uz otro jautājumu būtu noraidoša.
Attiecībā uz pirmo jautājumu par Regulas Nr. 44/2001 26. panta 1. punkta interpretāciju pietiek konstatēt, ka, tā kā no Tiesas
sniegtās atbildes uz otro jautājumu izriet, ka iesniedzējtiesai šajā gadījumā ir jāatzīst sava kompetence atbilstoši šai regulai,
minētās tiesību normas, kura saskaņā ar tās redakciju ir jāpiemēro tikai tiesai, kuras jurisdikcija nav pamatota atbilstoši
minētajai regulai, pārbaudei nebūtu nekādas nozīmes.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un
komerclietās 24. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesai, kurā izskata lietu, kaut arī nav ievēroti šīs regulas II nodaļas
3. iedaļā ietvertie noteikumi, ir jāatzīst sava kompetence, ja atbildētājs ierodas tiesā un neceļ iebildi par kompetences
neesamību; šāda atbildētāja ierašanās ir vārdos neizteikta jurisdikcijas noteikšana.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – čehu.