CELEX: 62006CJ0044
Tulliliitto
Yhteisön passitus
Todisteet passitusmenettelyn säännönmukaisuudesta tai rikkomuksen tapahtumapaikasta
Kolmen kuukauden määräaika
Määräajan myöntäminen tuontitullien kantamispäätöksen tekemisen jälkeen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisön passitusjärjestelmän soveltamisesta ja yksinkertaistamisesta 27.3.1987 annetun komission
asetuksen (ETY) N:o 1062/87 (EYVL L 107, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 29.5.1990 annetulla komission asetuksella
(ETY) N:o 1429/90 (EYVL L 137, s. 21; jäljempänä asetus N:o 1062/87), 11 a artiklan 2 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Gerlach & Co. mbH -niminen yhtiö (jäljempänä Gerlach) ja Hauptzollamt
Frankfurt (Oder) (tulliviranomainen, jäljempänä Hauptzollamt) ja joka koskee tuontitullien kantamista.

Yhteisön lainsäädäntö
Tosiseikkojen tapahtuma-aikana yhteisön passitusjärjestelmää säänneltiin yhtäältä yhteisön passitusjärjestelmästä 13.12.1976
annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 222/77 (EYVL 1977, L 38, s. 1), sellaisena kuin se oli muutettuna 22.2.1990 annetulla
neuvoston asetuksella (ETY) N:o 474/90 (EYVL L 51, s. 1; jäljempänä asetus N:o 222/77), ja toisaalta asetuksella N:o 1062/87.
Asetuksen N:o 222/77 36 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun yhteisön passituksen kuluessa tai sen yhteydessä todetaan, että tietyssä jäsenvaltiossa on tapahtunut rikkomus tai säännönvastaisuus,
tämän jäsenvaltion on perittävä mahdollisesti kannettavat tullit ja muut maksut lakiensa, asetustensa tai hallinnollisten
määräystensä mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta rikosoikeudellisten toimenpiteiden toteuttamista.”
Sellaisten tapausten varalta, että rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tapahtumapaikkaa ei voida todeta, edellä mainitun artiklan
2 ja 3 kohdassa esitetään useita lähtökohtia, joiden avulla voidaan estää toimivaltaristiriitoja.
Täsmällisemmin sanottuna asetuksen N:o 222/77 36 artiklan 3 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Jos lähetystä ei ole esitetty määrätoimipaikassa ja jos rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tapahtumapaikkaa ei voida todeta,
rikkomusta tai säännönvastaisuutta on pidettävä tapahtuneena
–        jäsenvaltiossa, johon lähtötoimipaikka kuuluu,
tai
–        jäsenvaltiossa, johon rajatoimipaikka yhteisöön tultaessa kuuluu ja johon rajanylitystodistus on annettu,
jollei asetettavassa määräajassa toimivaltaisten viranomaisten hyväksymällä tavalla esitetä todisteita passituksen säännönmukaisuudesta
tai rikkomuksen taikka säännönvastaisuuden tosiasiallisesta tapahtumapaikasta.
Jollei tällaisia todisteita esitetä, ja jos kyseistä rikkomusta tai säännönvastaisuutta on näin ollen edelleen pidettävä lähtöjäsenvaltiossa
tai 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetussa tulojäsenvaltiossa tapahtuneena, tämän jäsenvaltion on kannettava kyseisiä
tavaroita koskevat tullit ja muut maksut omien lakien, asetusten ja hallinnollisten säännöstensä mukaisesti.
– –”
Asetuksen N:o 1062/87 11 a artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jos lähetystä ei ole esitetty määrätoimipaikassa ja jos rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tapahtumapaikkaa ei voida
todeta, lähtötoimipaikan on ilmoitettava siitä passituksesta vastaavalle viipymättä ja viimeistään yhdentoista kuukauden kuluttua
yhteisön passitusilmoituksen kirjaamispäivästä.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa tiedonannossa on mainittava erityisesti määräaika, jonka kuluessa todiste passituksen säännönmukaisuudesta
tai rikkomuksen taikka säännönvastaisuuden tosiasiallisesta tapahtumapaikasta voidaan esittää lähtötoimipaikassa toimivaltaisten
viranomaisten hyväksymällä tavalla.
Tämän määräajan on oltava kolme kuukautta 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen tekopäivästä. Jos asianmukaisia todisteita ei
ole esitetty tämän määräajan kuluessa, toimivaltaisen jäsenvaltion on kannettava kyseiset tullit ja muut maksut. Jos tämä
jäsenvaltio ei ole se, jossa lähtötoimipaikka on, tämän toimipaikan on ilmoitettava asiasta viipymättä kyseiselle jäsenvaltiolle.”

Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys
Ennakkoratkaisupäätöksestä ilmenee, että Hauptzollamt asetti Gerlachin pyynnöstä 6. ja 13.7.1990 yhteisön passitusjärjestelmään
kaksi eläviä vasikoita sisältävää lähetystä, jotka olivat peräisin Puolasta ja joiden määränpäänä oli Barcelonan (Espanja)
tullitoimipaikka.
Saatuaan La Jonqueran (Espanja) ja Barcelonan tulliviranomaisten leimaamat saapumisilmoitukset, joilla osoitettiin, että kyseiset
lähetykset oli esitetty määrätoimipaikassa, Hauptzollamt päätti yhteisön passitusmenettelyn.
Euroopan yhteisöjen komission sekä Potsdamin ja Hannoverin tullivalvontaviranomaisten sittemmin suorittamissa tutkimuksissa
on kuitenkin ilmennyt, että mainituissa saapumisilmoituksissa olevat espanjalaiset leimat olivat väärennettyjä ja että karjan
kuljetuksen aikana oli syyllistytty säännönvastaisuuksiin. Näiden säännönvastaisuuksien tarkkaa tapahtumapaikkaa ei voitu
määrittää.
Tämän johdosta Hauptzollamt osoitti passitusmenettelystä vastanneelle Gerlachille 30.1.1992 ja 4.2.1992 kaksi maksuunpanopäätöstä,
joissa määrättiin kyseessä oleviin kahteen lähetykseen liittyvien tuontitullien jälkikäteisestä kantamisesta.
Gerlach teki maksuunpanopäätöksistä oikaisuvaatimuksen ja pyysi samalla niiden täytäntöönpanon lykkäystä.
Hauptzollamt ilmoitti Gerlachille 2.4.1992 päivätyllä kirjeellä, että lähetettyjä tavaroita ei ollut esitetty määrätoimipaikassa
ja että Gerlachilla oli mahdollisuus esittää 7.7.1992 mennessä todisteet siitä, että passitusmenettelyt oli päätetty sääntöjenmukaisesti,
tai rikkomuksen taikka säännönvastaisuuden tosiasiallisesta tapahtumapaikasta. Maksuunpanopäätöksen täytäntöönpanoa lykättiin
edellä mainitun määräajan päättymiseen saakka.
Koska Gerlach ei ollut määräajan päättyessä esittänyt pyydettyjä todisteita, Hauptzollamt hylkäsi oikaisuvaatimuksen perusteettomana
28.7.1998 tekemällään päätöksellä.
Tämän jälkeen Gerlach nosti Finanzgericht des Landes Brandenburgissa kanteen, jossa vaadittiin maksuunpanopäätöksen ja oikaisuvaatimuksesta
tehdyn päätöksen kumoamista.
Kanteessaan Gerlach moittii Hauptzollamtia siitä, että se on myöntänyt ensin mainitulle asetuksen N:o 1062/87 11 a artiklan
2 kohdassa säädetyn kolmen kuukauden määräajan vasta päätettyään tuontitullien kantamisesta. Tältä osin Gerlach vetoaa asiassa
C-233/98, Lensing & Brockhausen, 21.10.1999 annettuun tuomioon (Kok. 1999, s. I-7349), josta sen mukaan ilmenee, että passitusmenettelyn
täyttämättä jättämisen yhteydessä lähtöjäsenvaltiolla on oikeus kantaa tulli passitusmenettelystä vastanneelta vain, jos mainittu
jäsenvaltio on ilmoittanut tälle ennakkoon, että se voi esittää kolmen kuukauden määräajan kuluessa todisteet rikkomuksen
tai säännönvastaisuuden tosiasiallisesta tapahtumapaikasta.
Hauptzollamt vastustaa tätä Gerlachin väitettä ja toteaa, että sille joka tapauksessa annettiin oikaisumenettelyn yhteydessä
esillä oleva kolmen kuukauden määräaika. Näin ollen mahdollinen määräajan asettamisen osalta tehty menettelyvirhe on korjattu.
Tässä tilanteessa Finanzgericht des Landes Brandenburg päätti lykätä asian ratkaisemista ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle
seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko kansallisilla tulliviranomaisilla oikeus ennen asetuksen [N:o 1062/87] 11 a artiklan 2 kohdassa tarkoitetun rikkomuksen
tai säännönvastaisuuden tapahtumapaikan osoittamista koskevan määräajan asettamista merkitä maksut kirjanpitoon ja asettaa
tämä määräaika oikeudellisesti tehokkaalla tavalla vasta muutoksenhakumenettelyn yhteydessä?”
Kansallinen tuomioistuin kallistuu vastaamaan kysymykseen myöntävästi. Se katsoo, että se jäsenvaltio, johon lähtötoimipaikka
kuuluu, voi merkitä maksut kirjanpitoon ennen asetuksen N:o 1062/87 11 a artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kolmen kuukauden
määräajan asettamista kunhan passitusmenettelystä vastanneelle myönnetään mainittu määräaika muutoksenhakumenettelyn yhteydessä.
Finanzgerichtin mukaan tulliviranomaisen olisi lähtökohtaisesti ensin myönnettävä passitusmenettelystä vastanneelle kyseessä
oleva määräaika ja vasta tämän määräajan päätyttyä ryhdyttävä maksujen kantamiseen. Näiden menettelyjen järjestyksen vaihtaminen
ei kuitenkaan sen mukaan ole kiellettyä. Kyseisen tuomioistuimen mukaan ratkaisevaa on se, että passitusmenettelystä vastanneelle
tosiasiallisesti myönnetään kolmen kuukauden määräaika ja että tälle näin myönnetään todellinen mahdollisuus esittää vaaditut
todisteet ennen kantamismenettelyn päättymistä. Maksuunpanopäätös, johon on haettu muutosta, ei ole vielä luonteeltaan lopullinen.
Niinpä mikäli kansallinen viranomainen myöntää kyseessä olevan määräajan muutoksenhakumenettelyn yhteydessä, passitusmenettelystä
vastaavalla on edelleen mahdollisuus esittää tarvittavat todisteet ja saada täten riidanalainen maksuunpanopäätös kumotuksi.
Kyseisen tuomioistuimen mukaan täten myös tässä tilanteessa noudatetaan passitusmenettelystä vastanneen oikeuksia.
Finanzgericht tosin myöntää, että yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa Lensing & Brockhausen antamassaan tuomiossa
ja asiassa C-300/03, Honeywell Aerospace, 20.1.2005 antamassaan tuomiossa (Kok. 2005, s. I-689) todennut, että lähtöjäsenvaltio
voi kantaa tuontitullit ainoastaan, jos se on ilmoittanut passituksesta vastaavalle, että tällä on käytettävissään mainittu
kolmen kuukauden määräaika, mutta se katsoo kuitenkin, että ratkaisua, joihin näissä asioissa päädyttiin, ei voida soveltaa
nyt esillä olevaan asiaan.
Finanzgericht toteaa yhtäältä, että edellä mainittuihin tuomioihin johtaneissa tilanteissa passitusmenettelystä vastanneille
ei ollut myönnetty mitään määräaikaa, kun taas nyt esillä olevassa asiassa määräaika asetettiin maksuunpanopäätöksen tekemisen
jälkeen mutta ennen kuin siitä tuli luonteeltaan lopullinen. Toisaalta yhteisöjen tuomioistuin ei sen mukaan ole tulkinnut
edellä mainitussa asiassa Honeywell Aerospace antamassaan tuomiossa nyt esillä olevassa asiassa kyseessä olevaa asetuksen
N:o 1062/87 11 a artiklan 2 kohtaa vaan sitä seurannutta säännöstä eli tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston
asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL
L 253, s. 1) 379 artiklan 2 kohtaa.

Ennakkoratkaisukysymyksen arviointi
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksellään pääpiirteissään, onko asetuksen N:o 1062/87 11 a artiklan
2 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltio, johon lähtötoimipaikka kuuluu, voi sen jälkeen, kun se on tehnyt päätöksen tuontitullien
kantamisesta, myöntää tätä päätöstä vastaan käytävän muutoksenhakumenettelyn yhteydessä passitusmenettelystä vastanneelle
kolmen kuukauden määräajan todisteiden esittämiseksi passitusmenettelyn säännönmukaisuudesta tai rikkomuksen taikka säännönvastaisuuden
tosiasiallisesta tapahtumapaikasta.

Asianosaisten vaatimukset
Gerlach ja komissio katsovat, että lähtöjäsenvaltio voi määrittää tuontitullit ja kantaa ne vasta sen jälkeen, kun pääasiassa
kyseessä oleva kolmen kuukauden määräaika on päättynyt ja todisteita menettelyn säännönmukaisuudesta ei ole esitetty tai passitusmenettelystä
vastanneen esittämät todisteet ovat olleet riittämättömiä.
Tätä tulkintaa tukevat edellä mainituissa asioissa Lensing & Brockhausen ja Honeywell Aerospace annetut tuomiot, joissa yhteisöjen
tuomioistuin on jo käsitellyt Finanzgerichtin nyt esillä olevassa asiassa esittämää kysymystä. Mainittujen tuomioiden sanamuoto
ei ole epäselvä, ja niiden tuomiolauselmia voidaan soveltaa täysin analogisesti pääasiassa esillä olevaan tilanteeseen.
Lisäksi Gerlachin ja komission mukaan kyseisenlainen tulkinta on seurausta itse asetuksen N:o 1062/87 11 a artiklan 2 kohdan
sanamuodosta, jossa edellytetään ensinnäkin pääasiassa kyseessä olevan kolmen kuukauden määräajan asettamista ja toiseksi,
mikäli vaadittuja todisteita ei ole esitetty kyseisen määräajan kuluessa, tullien ja muiden maksujen kantamista.
Komissio lisää, että myös mainitun säännöksen päämäärä vahvistaa esitetyn tulkinnan, sillä säännöksellä pyritään takaamaan
tullien nopea kantaminen kannustamalla passitusmenettelystä vastaavaa toimimaan aktiivisesti yhteistyössä tilanteen selvittämiseksi.
Tämän päämäärän vastaista olisi se, että lähtöjäsenvaltio myöntää pääasiassa kyseessä olevan määräajan tullien kantamisen
jälkeen.
Mikäli passitusmenettelystä vastaava kykenisi sen jälkeen, kun päätös tuontitullien kantamisesta on tehty, osoittamaan säädetyssä
määräajassa, että säännönvastaisuudet ovat tapahtuneet muussa jäsenvaltiossa, jonka tehtävänä kantamisen toteuttaminen täten
olisi, lähtöjäsenvaltion olisi peruttava jo tehty päätös ja siirrettävä asia toimivaltaiselle jäsenvaltiolle. Tähän tulkintaan
sisältyy haittatekijä, eli menettelyn hidastuminen, mikä olisi vastoin kyseisenlaisen määräajan asettamisen tehokasta vaikutusta.
Komissio korostaa lopuksi, että ehdotettu ratkaisu on yhteisön oikeuden yleisperiaatteiden mukainen. On kiistatonta, että
mikäli hallintomenettelyssä säädetään asianosaisella olevasta oikeudesta tulla kuulluksi, oikeudellinen toimenpide, jolla
kyseinen menettely päätetään, voidaan tehdä vasta asianosaisen kuulemisen jälkeen.

Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus asiaan
Asetuksen N:o 222/77 36 artiklan 3 kohdan mukaan on niin, että jos pääasiassa esillä olevankaltaisessa tilanteessa lähetystä
ei ole esitetty määrätoimipaikassa ja jos rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tapahtumapaikkaa ei voida todeta, rikkomusta
tai säännönvastaisuutta on pidettävä tapahtuneena jäsenvaltiossa, johon lähtötoimipaikka kuuluu, jollei asetettavassa määräajassa esitetä todisteita passituksen säännönmukaisuudesta
tai rikkomuksen taikka säännönvastaisuuden tosiasiallisesta tapahtumapaikasta.
Asetuksen N:o 1062/87 11 a artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että jos lähetystä ei ole esitetty määrätoimipaikassa ja jos
rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tapahtumapaikkaa ei voida todeta, lähtötoimipaikan on ilmoitettava siitä passituksesta
vastaavalle viipymättä ja viimeistään yhdentoista kuukauden kuluttua yhteisön passitusilmoituksen kirjaamispäivästä.
Saman artiklan 2 kohdan mukaan edellä tarkoitetussa tiedonannossa on mainittava erityisesti määräaika, jonka kuluessa todiste
passituksen säännönmukaisuudesta tai rikkomuksen taikka säännönvastaisuuden tosiasiallisesta tapahtumapaikasta voidaan esittää
lähtötoimipaikassa toimivaltaisten viranomaisten hyväksymällä tavalla. Tämä määräaika on kolme kuukautta 1 kohdassa tarkoitetun
ilmoituksen tekopäivästä. Jos mainittuja todisteita ei ole esitetty tämän määräajan kuluessa, toimivaltaisen jäsenvaltion
on kannettava jälkikäteen kyseiset tullit ja muut maksut.
Yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että jo itse asetuksen N:o 1062/87 11 a artiklan 2 kohdan, samoin kuin sitä seuranneiden
sisällöltään samanlaisten säännösten, eli passitusjärjestelmän soveltamisesta ja yksinkertaistamisesta 21.4.1992 annetun komission
asetuksen (ETY) N:o 1214/92 (EYVL L 132, s. 1) 49 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 2454/93 379 artiklan 2 kohdan, sanamuodosta
seuraa, että lähtötoimipaikan passituksesta vastaavalle antama ilmoitus määräajasta, jonka kuluessa vaaditut todisteet voidaan
esittää, on luonteeltaan pakottava ja kyseinen ilmoitus on annettava ennen tullivelan kantamista (ks. vastaavasti asia C-460/01,
komissio v. Alankomaat, tuomio 14.4.2005, Kok. 2005, s. I-2613, 62 ja 80 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi korostanut, että tällä määräajalla pyritään suojelemaan passituksesta vastaavan etuja myöntämällä
tälle kolme kuukautta aikaa esittää tarvittaessa todiste passituksen säännönmukaisuudesta tai säännönvastaisuuden tai rikkomuksen
tosiasiallisesta tapahtumapaikasta (ks. asia C-112/01, SPKR, tuomio 14.11.2002, Kok. 2002, s. I-10655, 38 kohta ja em. asia
Honeywell Aerospace, tuomion 24 kohta).
Tämän seurauksena jäsenvaltio, johon lähtötoimipaikka kuuluu, voi kantaa tuontitullit ainoastaan, jos se on ennen tätä ilmoittanut
passituksesta vastaavalle, että tällä on kolme kuukautta aikaa esittää pyydetyt todisteet, ja jos näitä todisteita ei ole
esitetty tässä määräajassa (ks. vastaavasti em. asia Lensing & Brockhausen, tuomion 29 kohta ja em. asia Honeywell Aerospace,
tuomion 23 kohta).
Tässä tilanteessa mainittua määräaikaa ei voida myöntää ensimmäistä kertaa sen jälkeen kun toimivaltaiset viranomaiset ovat
tehneet päätöksen tuontitullien kantamisesta tätä päätöstä vastaan käytävässä muutoksenhakumenettelyssä. Tilanteen on oltava
näin sitä suuremmalla syyllä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa kyseinen päätös on välittömästi täytäntöönpanokelpoinen.
Tällainen kyseisen määräajan jälkikäteinen ilmoittaminen on ristiriidassa asetuksen N:o 1062/87 11 a artiklan 2 kohdan säännösten
kanssa, ja sillä loukataan passituksesta vastaavalla olevaa, mainittuun säännökseen perustuvaa oikeutta esittää tehokkaasti
näkemyksensä passituksen säännönmukaisuudesta ennen sellaisen kantamispäätöksen tekemistä, jonka adressaattina se on ja jolla
vaikutetaan merkittävällä tavalla sen etuihin.
Tämän oikeuden noudattaminen on yhteisön oikeusjärjestyksen perusperiaate, joka on taattava kaikissa menettelyissä – yhteisön
passitusjärjestelmä mukaan luettuna –, joita käydään tiettyä henkilöä vastaan ja jotka voivat päätyä hänelle vastaiseen päätökseen
(ks. vastaavasti asia C-32/95 P, komissio v. Lisrestal ym., tuomio 24.10.1996, Kok. 1996, s. I-5373, 21 ja 30 kohta; asia
C-462/98 P, Mediocurso v. komissio, tuomio 21.9.2000, Kok. 2000, s. I-7183, 36 kohta ja asia C-278/02, Espanja v. komissio,
tuomio 9.6.2005, Kok. 2005, s. I-5093, 37 kohta).
Esitettyyn kysymykseen on näin ollen vastattava niin, että asetuksen N:o 1062/87 11 a artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten,
että jäsenvaltio, johon lähtötoimipaikka kuuluu, ei voi sen jälkeen, kun se on tehnyt päätöksen tuontitullien kantamisesta,
myöntää tätä päätöstä vastaan käytävän muutoksenhakumenettelyn yhteydessä passitusmenettelystä vastanneelle kolmen kuukauden
määräaikaa todisteiden esittämiseksi passitusmenettelyn säännönmukaisuudesta tai rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tosiasiallisesta
tapahtumapaikasta.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisön passitusjärjestelmän soveltamisesta ja yksinkertaistamisesta 27.3.1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1062/87,
sellaisena kuin se on muutettuna 29.5.1990 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 1429/90, 11 a artiklan 2 kohtaa on tulkittava
siten, että jäsenvaltio, johon lähtötoimipaikka kuuluu, ei voi sen jälkeen, kun se on tehnyt päätöksen tuontitullien kantamisesta,
myöntää tätä päätöstä vastaan käytävän muutoksenhakumenettelyn yhteydessä passitusmenettelystä vastanneelle kolmen kuukauden
määräaikaa todisteiden esittämiseksi passitusmenettelyn säännönmukaisuudesta tai rikkomuksen tai säännönvastaisuuden tosiasiallisesta
tapahtumapaikasta.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.