CELEX: 62005TJ0420
Fitofarmacevtska sredstva
Aktivna snov klorotalonil
Vključitev v Prilogo I k Direktivi 91/414/EGS
Postopek ocenjevanja
Direktiva 2005/53/ES
Ničnostna tožba
Tožba zaradi nedelovanja
Odškodninska tožba

Pravni okvir
1.
Direktiva 91/414/EGS
Člen 4(1)(a) Direktive Sveta 91/414/EGS z dne 15. julija 1991 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet (
UL L 230, str. 1
) določa, da „[d]ržave članice zagotovijo, da se fitofarmacevtsko sredstvo ne registrira, razen če so aktivne snovi v fitofarmacevtskem sredstvu uvrščene v Prilogo I in so izpolnjeni vsi pogoji iz te priloge“.
Člen 5(1) Direktive 91/414 določa, da „[o]b upoštevanju trenutnega znanstvenega in tehničnega znanja se aktivno snov uvrsti v Prilogo I za začetno obdobje največ 10 let, če se lahko pričakuje, da fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo to aktivno snov, izpolnjujejo […] pogoje“, določene v nadaljevanju, glede neškodljivosti za zdravje ljudi in živali ter za okolje.
V skladu s členom 5(4), prva in druga alinea, te direktive je vključitev lahko odvisna od zahtev glede „najmanjše stopnje čistosti aktivne snovi“ in glede „vrste in največje dovoljene vsebnosti določenih nečistot“.
Člen 8(2) Direktive 91/414 določa:
„Z odstopanjem od člena 4 […] lahko država članica v dvanajstih letih od notifikacije te direktive registrira za dajanje v promet na svojem ozemlju fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo aktivne snovi, ki niso uvrščene v Prilogo I, in so že v prometu dve leti po dnevu notifikacije te direktive.
Po sprejetju te direktive Komisija začne z izvajanjem delovnega programa za postopen pregled teh aktivnih snovi v obdobju dvanajstih let iz prejšnjega odstavka. Ta program lahko zahteva od zainteresiranih strani, da predložijo Komisiji in državam članicam vse potrebne podatke v roku, ki ga določa program. Potrebne določbe za izvajanje tega programa bodo določene v uredbi, ki se sprejme v skladu s postopkom iz člena 19.
[…]
V obdobju dvanajstih let iz prvega pododstavka se lahko na podlagi pregleda aktivne snovi, ki ga opravi Odbor iz člena 19, po postopku iz navedenega člena odloči, da se snov uvrsti v Prilogo I in določi pogoje za uvrstitev, ali da se take aktivne snovi ne uvrsti v Prilogo I, če zahteve iz člena 5 niso izpolnjene ali pa potrebni podatki niso bili predloženi v predpisanem roku. Države članice zagotovijo, da se v predpisanem roku ustrezne registracije odobri, prekliče oziroma spremeni.“
Člen 19 Direktive 91/414, kakor je bil spremenjen z Uredbo Sveta (ES) št. 806/2003 z dne 14. aprila 2003 (
UL L 122, str. 1
), določa, da Komisiji Evropskih skupnosti pomaga regulativni odbor, in sicer Stalni odbor za prehranjevalno verigo in zdravje (v nadaljevanju: Odbor).
Glede aktivne snovi klorotalonil je bilo obdobje iz člena 8(2) Direktive 91/414 pred iztekom 26. julija 2003 podaljšano najprej do z Uredbo Komisije (ES) št. 2076/2002 z dne (
UL L 319, str. 3
), potem pa do z Uredbo Komisije (ES) št. 1335/2005 z dne (
UL L 211, str. 6
), razen v primeru, če bi bila predhodno sprejeta odločitev glede vključitve aktivne snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414.
2.
Uredba (EGS) št. 3600/92
Uredba Komisije (EGS) št. 3600/92 z dne 11. decembra 1992 o podrobnih pravilih za izvajanje prve faze delovnega programa iz člena 8(2) Direktive 91/414 (
UL L 366, str. 10
) določa postopek ocenjevanja za več snovi zaradi njihove morebitne vključitve v Prilogo I k Direktivi 91/414. Med zadevnimi snovmi je tudi klorotalonil.
Člen 4(1) Uredbe št. 3600/92 določa, da „[v]sak proizvajalec, ki želi zagotoviti vključitev aktivne snovi […] v Prilogo I k Direktivi [91/414], o tem obvesti Komisijo v šestih mesecih od datuma začetka veljavnosti te uredbe.“
Člen 5 Uredbe št. 3600/92 določa, da Komisija po preveritvi prijav v obliki uredbe sprejme odločitev o seznamu aktivnih snovi, sprejetih v ocenjevanje, imenuje državo članico poročevalko za vsako aktivno snov in za vsako snov, sprejeto v ocenjevanje, določi imena proizvajalcev, ki so predložili prijavo, ter rok za predložitev dokumentacije iz člena 6 državi članici poročevalki.
Člen 6 Uredbe št. 3600/92, kakor je bila dopolnjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2266/2000, z dne 12. oktobra 2000 (
UL L 259, str. 27
) določa, da morajo prijavitelji posamično ali skupaj poslati državi članici poročevalki povzetek dokumentacije in popolno dokumentacijo ter navesti njuno vsebino.
Člen 7(1) in (2) Uredbe št. 3600/92, kakor je bil spremenjen z Uredbo Komisije (ES) št. 1199/97 z dne 27. junija 1997 (
UL L 170, str. 19
), določa:
„1.   Za vsako aktivno snov, za katero je bila imenovana za poročevalko, ta država članica:
(a)
preveri posamezne dokumentacije iz člena 6(2) in (3) po vrstnem redu, po katerem jih je prejela […]
(b)
takoj po preveritvi dokumentacije zagotovi, da prijavitelji pošljejo osvežen povzetek dokumentacije drugim državam članicam in Komisiji;
(c)
[…] pošlje Komisiji poročilo z oceno dokumentacije, vključno s priporočilom:
—
da se aktivno snov vključi v Prilogo I k Direktivi [91/414] in pogoje za vključitev ali
—
da se aktivno snov vzame iz prometa
—
[…]
(d)
za vsako točko iz Priloge II k Direktivi [91/414] se v poročilo zlasti vključi, v obliki seznama poskusov in študij, ki vsebuje naslov, avtorja(-e), datum študije ali poskusa ter datum objave, standard, po katerem je bil opravljen poskus ali študija, ustanovo, ki je opravila preskus oziroma izdelala študijo in morebitne zahteve ustanove ali [prijavitelja] glede zaščite podatkov, zlasti rezultate poskusov in študij, ki jih je upoštevala pri ocenjevanju.
2.   Ko začne s preverjanjem iz odstavka 1, lahko država članica poročevalka zahteva od prijaviteljev, da dokumentacijo popravijo ali jo dopolnijo. […]“
V skladu s členom 7(3) Uredbe št. 3600/92, kakor je bil spremenjen z Uredbo št. 1199/97:
„Po prejemu povzetka dokumentacije in poročila iz odstavka 1, Komisija predloži dokumentacijo in poročilo v pregled Stalnemu odboru za zdravstveno varstvo rastlin.
[…]
Preden se dokumentacijo in poročilo predloži Odboru, se lahko o poročilu ali delih poročila o določeni aktivni snovi organizira posvetovanje s strokovnjaki iz držav članic, Komisija pa se lahko posvetuje tudi z nekaterimi ali vsemi [prijavitelji] […]“
Člen 7(3A) Uredbe št. 3600/92, ki je bil dodan z Uredbo št. 1199/97, določa, da:
„Po pregledu iz odstavka 3 lahko Komisija […] predloži Odboru:
(a)
osnutek direktive za vključitev aktivne snovi v Prilogo I k [D]irektivi, s postavitvijo pogojev tam kjer je to potrebno ter vključno z roki za tako vključitev;
[…]“
Člen 7(6) Uredbe št. 3600/92, ki je bil dodan z Uredbo št. 1199/97, določa, da „[č]e Komisija predloži Odboru osnutek direktive ali osnutek odločbe v skladu z odstavkom 3A ali osnutek v skladu z odstavkom 5, mora hkrati predložiti tudi ugotovitve preiskave Odbora v obliki dopolnjenega revizijskega poročila, ki se ga vnese v povzetek zapisnika sestanka.“
Dejansko stanje
Tožeča stranka, Vischim Srl, italijanska družba, ki proizvaja klorotalonil, je 8. julija 1993 sporočila Komisiji, da bi želela vključiti to aktivno snov v Prilogo I k Direktivi 91/414.
Z Uredbo Komisije (ES) št. 933/94 z dne 27. aprila 1994 o določitvi aktivnih snovi fitofarmacevtskih sredstev in imenovanju držav članic poročevalk za izvajanje Uredbe Komisije (EGS) št. 3600/92 (
UL L 107, str. 8
) je Komisija naredila seznam aktivnih snovi, ki jih je treba oceniti v okviru prve faze delovnega programa iz člena 8(2) Direktive 91/414. Kar zadeva klorotalonil, je na seznamu šestnajst prijaviteljev, vključno s tožečo stranko. Rok za oddajo dokumentacije državi članici poročevalki je določen v členu 2 navedene uredbe, kakor je bil spremenjen z Uredbo Komisije (ES) št. 2230/95 z dne (
UL L 225, str. 1
).
Svoji dokumentaciji sta v roku predložila le dva prijavitelja klorotalonila, in sicer družba ISK Biotech Europe (ki jo je med postopkom ocenjevanja nadomestila družba Zeneca Agrochemicals, ki je postala družba Syngenta) in tožeča stranka.
Država članica poročevalka je 31. januarja 2000 Komisiji predložila poročilo o oceni dokumentacije.
Od marca do septembra 2001 je organizacija European Community Co-Ordination (ECCO) organizirala posvetovanje s strokovnjaki iz držav članic (v nadaljevanju: kolegialni strokovni pregled) glede tega poročila.
Pregled dokumentacije je bil zaupan Odboru, v skladu s členom 7(3) Uredbe št. 3600/92, trajal pa je od julija 2001 do septembra 2004.
Po tem pregledu so službe Komisije sestavile osnutek revizijskega poročila glede klorotalonila (dokument SANCO/4343/2000 rev. 3.1 z dne 20. januarja 2005, v nadaljevanju: osnutek revizijskega poročila). Kar zadeva specifikacijo klorotalonila, se Priloga I k osnutku revizijskega poročila sklicuje na specifikacijo organizacije FAO (Organizacija Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo) iz leta 1998, ki določa največjo dovoljeno vsebnost heksaklorobenzena (HCB) na 0,3 g/kg. Vendar pa ta Priloga I vsebuje opombo, da je bila specifikacija organizacije FAO v postopku revizije od leta 2003. V Prilogi IIIA k temu osnutku, z dne , je naveden „seznam študij, za katere je glavni dobavitelj zahteval varstvo podatkov in za katere […] je menil, da so bistvene za oceno“ vključno s sklicevanjem na podatke, ki sta jih predložili družba Syngenta in tožeča stranka.
Organi države članice poročevalke so z dopisom z dne 8. februarja 2005 po elektronski pošti ta osnutek poslali tožeči stranki.
Organizacija FAO je februarja 2005 na podlagi podatkov, ki jih je predložila družba Syngenta, sprejela novo specifikacijo klorotalonila, s katero je določila največjo dovoljeno vsebnost HCB na 0,01 g/kg.
Odbor je 15. februarja 2005 izdal pozitivno mnenje k osnutku direktive, ki se nanaša na vključitev klorotalonila v Prilogo I k Direktivi 91/414, ki mu ga je predložila Komisija, in dokončal revizijsko poročilo glede klorotalonila (dokument SANCO/4343/2000 konč. z dne , v nadaljevanju: revizijsko poročilo). Priloga I k revizijskemu poročilu se v zvezi s specifikacijo klorotalonila sklicuje na specifikacijo organizacije FAO iz februarja 2005, ki določa največjo dovoljeno vsebnost HCB na 0,01 g/kg. Priloga IIIA k revizijskemu poročilu z dne se sklicuje samo na podatke, ki jih je predložila družba Syngenta.
Tožeča stranka je z dopisom z dne 19. februarja 2005 organom države članice poročevalke predložila pripombe na osnutek revizijskega poročila, ki je bil priložen k dopisu z dne , poslanemu z elektronsko pošto.
Z dopisom z dne 15. marca 2005, poslanim z elektronsko pošto, so organi države članice poročevalke odgovorili na pripombe tožeče stranke in v njem zlasti poudarili, da je bilo odločeno, da se ocena za klorotalonil opravi na podlagi dokumentacije družbe Syngenta.
Z dopisom z dne 14. aprila 2005 je tožeča stranka Komisiji predlagala, naj ne nadaljuje s sprejetjem direktive, razen če ne spremeni specifikacije klorotalonila tako, da bi upoštevala tudi specifikacijo proizvoda te družbe.
Komisija je tožeči stranki v odgovoru z dne 19. maja 2005 sporočila, da njene službe zbirajo podatke, ki so potrebni za obravnavanje dvomov, izraženih v predlogih tožeče stranke, in da ji bo sporočila svoje mnenje.
Tožeča stranka je Komisiji enako predlagala še v dveh dopisih z dne 9. junija in 14. julija 2005, na katera pa ta ni odgovorila.
Komisija je 16. septembra 2005 sprejela Direktivo 2005/53/ES o spremembi Direktive 91/414 zaradi vključitve klorotalonila, klorotolurona, cipermetrina, daminozida in tiofanat-metila kot aktivnih snovi (
UL L 241, str. 51
, v nadaljevanju: izpodbijana direktiva).
V skladu s členom 1 izpodbijane direktive in prilogo k tej direktivi je klorotalonil vpisan pod številko 102 tabele iz Priloge I k Direktivi 91/414. V četrtem stolpcu te tabele z naslovom „čistost“ je navedeno: „heksaklorobenzen: največ 0,01 g/kg“.
V skladu s členom 3(1) izpodbijane direktive morajo države članice do 31. avgusta 2006 po potrebi spremeniti ali preklicati obstoječe registracije za fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo klorotalonil, s tem da preverijo, ali so bili pogoji, določeni s Prilogo I k Direktivi 91/414, izpolnjeni, in ali je imel imetnik registracije v skladu s pogoji iz člena 13 navedene direktive dokumentacijo ali dostop do dokumentacije, ki izpolnjuje zahteve iz Priloge II k Direktivi 91/414.
Izpodbijana direktiva je začela veljati 1. marca 2006. V skladu z njenim členom 2, prvi in drugi odstavek, morajo države članice najpozneje do sprejeti in objaviti predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, in jih začeti uporabljati.
Organizacija FAO je decembra 2005 na podlagi podatkov, ki jih je posredovala tožeča stranka, objavila novo specifikacijo klorotalonila, v kateri je največja dovoljena vsebnost HCB določena na 0,04 g/kg.
Komisija je 22. septembra 2006 sprejela Direktivo 2006/76/ES o spremembi Direktive 91/414 glede specifikacije aktivne snovi klorotalonila (
UL L 263, str. 9
).
V skladu s členom 1 izpodbijane direktive je specifikacija klorotalonila, predvidena v okviru vključitve v Prilogo I k Direktivi 91/414, nadomeščena s tabelo iz priloge. V četrtem stolpcu te tabele z naslovom „čistost“ je navedeno: „heksaklorobenzen: največ 0,04 g/kg“.
Direktiva 2006/76 je začela veljati 23. septembra 2006. V skladu z njenim členom 2 morajo države članice najpozneje do sprejeti predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, in jih začeti uporabljati.
Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je 25. novembra 2005 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila tožbo.
Tožeča stranka je v okviru tožbe vložila dva predloga za izdajo začasne odredbe, ki ju je predsednik Sodišča prve stopnje zavrnil s sklepoma z dne 4. aprila 2006 v zadevi Vischim proti Komisiji (T-420/05 R, neobjavljen v ZOdl.) in z dne v zadevi Vischim proti Komisiji (T-420/05 R II, ZOdl., str. II-4085); slednji je bil potrjen s sklepom predsednika Sodišča z dne v zadevi Vischim proti Komisiji (C-459/06 P(R), neobjavljen v ZOdl.).
V okviru ukrepov procesnega vodstva je Komisija z dopisom z dne 18. oktobra 2006 vnesla popravek napake v tabeli, priloženi k svoji dupliki, in hkrati predložila stališče v zvezi s sprejetjem Direktive 2006/76.
Z dopisoma z dne 14. decembra 2006 in je tožeča stranka zahtevala dovoljenje za vložitev dodatnih predlogov in tožbenih razlogov zoper sprejetje Direktive 2006/76. Komisija je v stališčih z dne nasprotovala zahtevi tožeče stranke.
V okviru ukrepov procesnega vodstva je tožeča stranka 20. julija 2007 vložila spremenjene predloge in tožbene razloge zoper sprejetje Direktive 2006/76. Komisija je predložila stališča.
Po spremembi sestave senatov Sodišča prve stopnje je bil sodnik poročevalec razporejen v šesti senat, zaradi česar sta bili obravnavani zadevi dodeljeni temu senatu.
Ker eden od sodnikov v tej zadevi ni mogel odločati, je predsednik Sodišča prve stopnje v skladu s členom 32(3) Poslovnika Sodišča prve stopnje določil drugega sodnika, da dopolni senat.
Po zaslišanju strank je bila obravnavana zadeva združena z zadevo T-380/06 za ustni postopek.
Sodišče prve stopnje je na podlagi poročila sodnika poročevalca odločilo začeti ustni postopek in je v okviru ukrepov procesnega vodstva strankama postavilo nekaj pisnih vprašanj, na katera sta odgovorili z dopisi z dne 16. junija ter 7. in 14. julija 2008.
Stranki sta na obravnavi z dne 25. septembra 2008 podali ustne navedbe in odgovorili na vprašanja Sodišča prve stopnje.
Tožeča stranka v tožbi predlaga Sodišču prve stopnje, naj:
—
razglasi delno ničnost izpodbijane direktive glede vpisa klorotalonila pod točko št. 102 tabele iz Priloge I k Direktivi 91/414 ali alternativno, naj spremeni specifikacijo klorotalonila tako, da bo odražala specifikacijo, ki jo je novembra 2005 določila organizacija FAO;
—
razglasi delno ničnost revizijskega poročila v delu, v katerem ji ni priznan položaj „glavnega dobavitelja podatkov“ in ki se v Prilogi IIIA ne sklicuje na njene podatke;
—
v skladu s členom 232 ES naloži Komisiji, naj ravna v skladu z njenim predlogom iz dopisa z dne 14. aprila 2005;
—
Komisiji v skladu s členom 288 ES naloži povrnitev škode, nastale zaradi sprejetja izpodbijane direktive ali alternativno zaradi njenega nedelovanja;
—
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Sodišču prve stopnje predlaga, naj:
—
tožbo zavrže kot nedopustno ali alternativno zavrne kot neutemeljeno;
—
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
1.
Predlogi za razglasitev ničnosti izpodbijane direktive glede specifikacije klorotalonila
Sprememba predlogov za razglasitev ničnosti
Tožeča stranka želi z vlogo z dne 20. julija 2007 tožbene predloge spremeniti zlasti glede zahteve za razglasitev ničnosti členov 2, drugi odstavek, in 3(1) izpodbijane direktive ali alternativno izpodbijane direktive v celoti. Dodaja tudi, da v primeru, da Sodišče prve stopnje odloči, da bo zavrnilo nove predloge kot nedopustne, vztraja pri tožbenih predlogih, navedenih v tožbi.
Komisija ugovarja, da je s predlogi z dne 20. julija 2007 naveden nov tožbeni razlog, ki v skladu s členom 48(2) Poslovnika ni dopusten.
Treba je spomniti, da je bila specifikacija klorotalonila iz izpodbijane direktive nadomeščena s spremenjeno specifikacijo, ki je bila uvedena z Direktivo 2006/76.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba – če izpodbijani akt med postopkom nadomesti akt z enako vsebino – šteti, da gre za novo dejstvo, na podlagi katerega lahko tožeča stranka prilagodi svoje predloge in tožbene razloge, in sicer tako, da razširi svoje prvotne predloge in tožbene razloge na poznejši akt ali da zoper slednjega vloži dodatne predloge in tožbene razloge (sodba Sodišča z dne 3. marca 1982 v zadevi Alpha Steel proti Komisiji, 14/81, Recueil, str. 749, točka 8, in sodba Sodišča prve stopnje z dne v združenih zadevah CCRE proti Komisiji,
T-46/98 in T-151/98, Recueil, str. II-167
, točka 33).
Vendar v tem primeru novi predlogi tožeče stranke niso vloženi zoper poznejši akt, Direktivo 2006/76, zoper katero je vložena druga tožba (zadeva T-380/06). Z njimi se želi z drugega zornega kota delno ali popolnoma razveljaviti izpodbijano direktivo, kar je že cilj tožbenih predlogov. Ker gre torej za nove tožbene razloge, ki se ne nanašajo na pravne in dejanske okoliščine, ki so se pojavile med postopkom, jih je treba v skladu s členom 48(2) Poslovnika šteti za nedopustne.
V skladu z navedenim je treba nove tožbene razloge tožeče stranke z dne 20. julija 2007 zavreči in odločati o tožbenih predlogih.
Dopustnost
Pravni interes
Komisija trdi, da zaradi spremembe specifikacije klorotalonila na podlagi Direktive 2006/76 tožeča stranka nima več pravnega interesa za razveljavitev izpodbijane direktive.
Tožeča stranka trdi, da je njen proizvod v skladu s specifikacijo klorotalonila iz Direktive 2006/76, ampak da ima specifikacija iz izpodbijane direktive kljub spremembi pravne posledice, kar utemeljuje ohranitev njenega pravnega interesa. V zvezi s tem navaja, da so bile registracije fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo klorotalonil, v več državah članicah preklicane.
Treba je opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso pravni interes za razglasitev ničnosti podan samo v primeru, da ima lahko že sama razglasitev ničnosti pravne posledice (sodba Sodišča z dne 24. junija 1986 v zadevi AKZO Chemie proti Komisiji, 53/85, Recueil, str. 1965, točka 21, in sodba Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Gencor proti Komisiji, T-102/96, Recueil, str. II-753, točka 40).
V tem primeru je treba opozoriti, da je bilo z izpodbijano direktivo, sprejeto 16. septembra 2005, ki je začela veljati , državam članicam naloženo, naj do pregledajo obstoječe registracije za fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo klorotalonil. V skladu s členom 3(1), drugi pododstavek, izpodbijane direktive s tem pregledom po eni strani potrdijo, da so izpolnjeni pogoji za vključitev te snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414, po drugi strani pa preverijo, ali je obveznost imeti dokumentacijo ali dostop do dokumentacije v skladu z zahtevami iz Priloge II k Direktivi 91/414 izpolnjena.
Specifikacija iz izpodbijane direktive je bila nadomeščena s spremenjeno specifikacijo, ki je določena z Direktivo 2006/76. Slednjo bi morale države članice v skladu s členom 2, prvi odstavek, te direktive retroaktivno prenesti do 31. avgusta 2006, in sicer do datuma, ki je v členu 3(1), prvi pododstavek, izpodbijane direktive določen za spremembo ali preklic obstoječih registracij na državni ravni, ki niso v skladu s pogoji vključitve klorotalonila v Prilogo I k Direktivi 91/414, ki so predvideni z izpodbijano direktivo. Nasprotno pa ta retroaktivni učinek Direktive 2006/76 ne velja tudi za datum začetka veljavnosti izpodbijane direktive in torej ne more odpraviti njenih pravnih posledic pred .
Iz tega sledi, da bi izpodbijana direktiva lahko vplivala na pravni položaj tožeče stranke v delu, v katerem se ni mogla sklicevati na skladnost svojih proizvodov s pogoji za vključitev v Prilogo I k Direktivi 91/414 v roku, predvidenem z izpodbijano direktivo, ki naj bi zainteresiranim strankam omogočil pripravo na ponovni pregled registracij na državni ravni.
Nazadnje je treba opozoriti, da tožeča stranka obdrži pravni interes za vložitev teh predlogov za razglasitev ničnosti vsaj kot podlago za odškodninski zahtevek (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 31. marca 1998 v združenih zadevah Francija in drugi proti Komisiji,
C-68/94 in C-30/95, Recueil, str. I-1375
, točka 74 in navedena sodna praksa).
Treba je torej ugotoviti, da je tožeča stranka obdržala pravni interes za vložitev teh predlogov za razglasitev ničnosti.
Procesno upravičenje tožeče stranke
V okviru svoje obrambe Komisija ugovarja dopustnosti teh predlogov s tem, da se sklicuje na zakonodajni značaj izpodbijane direktive in na to, da tožeče stranke ne zadeva neposredno in posamično.
Tožeča stranka trdi, da ima procesno upravičenje, med drugim tudi zaradi sodelovanja pri postopku ocenjevanja za klorotalonil.
Treba je ugotoviti, da je izpodbijana direktiva splošni akt, naslovljen na države članice.
Čeprav člen 230, četrti odstavek, ES ne obravnava izrecno dopustnosti ničnostnih tožb, ki jih zoper direktivo vložijo posamezne fizične ali pravne osebe, je iz sodne prakse vseeno razvidno, da ta okoliščina sama po sebi ne zadostuje za razglasitev nedopustnosti takih tožb. Institucije Skupnosti ne smejo že samo zaradi izbire oblike zadevnega akta izključiti sodnega varstva, ki ga ta določba Pogodbe daje posameznikom (sodba Sodišča prve stopnje z dne 17. junija 1998 v zadevi UEAPME proti Svetu, T-135/96, Recueil, str. II-2335, točka 63, in sklep Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Japan Tobacco in JT International proti Parlamentu in Svetu, T-223/01, Recueil, str. II-3259, točka 28).
Poleg tega to, da gre za splošni akt, ne izključuje možnosti, da bi lahko neposredno in posamično zadeval določene fizične ali pravne osebe. V takem primeru bi bil akt Skupnosti hkrati splošen in bi imel za določene gospodarske subjekte tudi značaj odločbe (glej sodbi Sodišča prve stopnje z dne 11. septembra 2002 v zadevi Pfizer Animal Health proti Svetu, T-13/99, Recueil, str. II-3305, točka 84, in v zadevi Alpharma proti Svetu, T-70/99, Recueil, str. II-3495, točka 76 in navedena sodna praksa).
Treba je torej proučiti, ali izpodbijana direktiva neposredno in posamično vpliva na pravni položaj tožeče stranke.
Najprej je treba glede posamične zadevnosti spomniti, da dejstvo, da neka oseba sodeluje v procesu sprejemanja nekega akta Skupnosti, to osebo v razmerju do zadevnega akta individualizira le takrat, kadar skupnostna ureditev, ki se uporablja, za to osebo predvideva določena procesna jamstva (glej zgoraj navedeni sodbi Pfizer Animal Health proti Svetu, točka 101, in Alpharma proti Svetu, točka 93 in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba poudariti, da je postopek ocenjevanja iz člena 8(2) Direktive 91/414 za aktivne snovi, ki so v prometu dve leti od notifikacije te direktive, treba – v skladu s členom 4(1) Uredbe št. 3600/92 – začeti na podlagi prijave zainteresiranega proizvajalca. V skladu s členom 6(1) te uredbe mora ta prijavitelj poslati dokumentacijo s podatki o oceni za zadevno aktivno snov. Iz člena 7(2) in (3) te uredbe med drugim izhaja, da sodeluje v različnih fazah preverjanja in ima iz tega naslova določena procesna jamstva.
Zato je treba šteti, da akt Komisije, s katerim je končala postopek, prijavitelja zaradi predložitve dokumentacije in sodelovanja pri postopku ocenjevanja zadeva posamično. Tako ga direktiva, s katero so določeni pogoji za registracijo aktivne snovi, zadeva prav toliko, kot bi ga odločba o zavrnitvi registracije (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 1. decembra 1999 v zadevi Boehringer proti Svetu in Komisiji,
T-125/96 in T-152/96, Recueil, str. II-3427
, točka 168).
V obravnavanem primeru ni sporno, da je tožeča stranka eden od dveh prijaviteljev, ki sta predložila dokumentaciji in sodelovala pri postopku ocenjevanja za klorotalonil. Zato jo izpodbijana direktiva glede klorotalonila zadeva posamično.
Dalje, glede neposredne zadevnosti se zahteva, prvič, da ima izpodbijani ukrep neposredne učinke na pravni položaj tožeče stranke, in drugič, da naslovnikom tega ukrepa, ki so zadolženi za njegovo izvedbo, ne pušča nikakršne diskrecijske pravice, saj je ta izvedba zgolj samodejna in temelji izključno na ureditvi Skupnosti brez uporabe drugih vmesnih pravil (sodba Sodišča z dne 5. maja 1998 v zadevi Dreyfus proti Komisiji, C-386/96 P, Recueil, str. I-2309, točka 43).
V obravnavanem primeru je Komisija s sprejetjem izpodbijane direktive končala ocenjevanje za klorotalonil in se odločila vključiti to aktivno snov v Prilogo I k Direktivi 91/414 pod določenimi pogoji, vezanimi predvsem na največjo dovoljeno vsebnost HCB.
V skladu s členom 3(1) izpodbijane direktive so morale države članice ponovno pregledati registracije fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo klorotalonil, in v predvidenem roku potrditi njihovo skladnost s pogoji za vključitev navedene snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414.
Treba je poudariti, da ima izpodbijana direktiva, ker so z njo določeni pogoji za trženje klorotalonila na trgu Skupnosti, neposredne učinke na pravni položaj tožeče stranke kot družbe, ki to aktivno snov proizvaja. Poleg tega, kar zadeva pogoje, ki so predvideni z izpodbijano direktivo, so bili ukrepi, ki bi jih morale države članice izvajati, povsem avtomatični. Zlasti pa, kot priznava Komisija v dupliki, države članice nimajo nikakršne diskrecijske pravice pri določanju največje dovoljene vsebnosti HCB.
Glede tega pogoja za vključitev je treba ugotoviti, da izpodbijana direktiva neposredno zadeva pravni položaj tožeče stranke in ne pušča državam članicam nikakršne diskrecijske pravice.
Iz tega sledi, da je dopustno, da tožeča stranka zahteva razglasitev ničnosti izpodbijane direktive glede klorotalonila.
Zahteva za spremembo sporne specifikacije
V zvezi z alternativnim predlogom tožeče stranke, naj Sodišče prve stopnje spremeni specifikacijo iz izpodbijane direktive, je treba spomniti, da v okviru preizkusa zakonitosti iz člena 230 ES sodnik Skupnosti institucijam ne more naložiti ravnanja ali nadomestiti njihovega ravnanja (sodba Sodišča prve stopnje z dne 12. decembra 2006 v zadevi SELEX Sistemi Integrati proti Komisiji, T-155/04, ZOdl., str. II-4797, točka 28). Zato je ta alternativni predlog nedopusten.
Utemeljenost
V utemeljitev predlogov za razglasitev ničnosti izpodbijane direktive tožeča stranka navaja na eni strani tri tožbene razloge, ki se nanašajo na postopek, in sicer, prvič, izključitev njene dokumentacije iz postopka ocenjevanja, drugič, nepravilnosti v postopku pred Odborom, in tretjič, kršitev procesnih jamstev in pravice do izjave, ter na drugi strani tri tožbene razloge, ki se nanašajo na kršitev materialnega prava, in sicer kršitev člena 5 Direktive 91/414, kršitev člena 13 Direktive 91/414 ter kršitev nekaterih splošnih načel prava Skupnosti.
Prvi tožbeni razlog: domnevna izključitev dokumentacije tožeče stranke iz postopka ocenjevanja
– Trditve strank
Tožeča stranka najprej trdi, da jo je Komisija nezakonito izključila iz postopka ocenjevanja za klorotalonil s tem, da ji, prvič, ni priznala položaja glavnega dobavitelja podatkov in, drugič, da ni upoštevala njenih podatkov in specifikacije njenega proizvoda.
Na začetku postopka ocenjevanja naj bi država članica poročevalka tožečo stranko in družbo Syngenta štela za „glavna dobavitelja podatkov“. To naj bi bilo navedeno v revizijskem poročilu. Vendar naj bi iz tega dokumenta tožeča stranka izvedela, da je bilo med ocenjevanjem odločeno, da se kot „glavnega dobavitelja podatkov“ upošteva le družbo Syngenta. Tožeča stranka naj o tej odločitvi in razlogih za njeno izključitev ne bi bila obveščena.
Vendar naj bi bila specifikacija, ki jo je predložila tožeča stranka, obravnavana v okviru postopka in bi zato morala biti upoštevana pri sprejetju izpodbijane direktive.
Iz poročila o oceni države članice poročevalke z dne 31. januarja 2000 je razvidno, da so bili proizvodi družbe Syngenta in tožeče stranke pregledani v skladu z zahtevami Skupnosti in da so ugotovljeni izidi te zahteve izpolnili. Proizvod tožeče stranke naj bi bil prav tako obravnavan pri kolegialnem strokovnem pregledu. Ker so bili zahtevani dodatni podatki, jih je tožeča stranka predložila maja 2002. je bilo odločeno, da je to zahtevo po podatkih izpolnila. To dejstvo potrjuje ocenjevalna tabela za klorotalonil z dne (delovni dokumenti službe Komisije SANCO/4342/2000 rev. 1-3).
Poleg tega naj bi med postopkom tožeča stranka predložila več študij, naštetih v Prilogi IIIA k osnutku revizijskega poročila. Teh študij naj v končni različici Priloge IIIA z dne 15. marca 2005 ne bi bilo več.
Tožeča stranka v zvezi s tem trdi, da je bila njena dokumentacija odločilna za ocenjevanje. Iz ocenjevalne tabele z dne 28. januarja 2004 naj bi bilo razvidno, da je samo tožeča stranka predložila vse podatke v zvezi s specifikacijo klorotalonila, saj bi morala družba Syngenta nasloviti še „razliko med vrednostima kvantnega izkoristka“ in izpolniti to zahtevo šele „po ponovnem izračunu rezultatov družbe Vischim“. Tako naj dokumentacija družbe Syngenta glede identitete aktivne snovi ne bi bila popolna v primerjavi z dokumentacijo tožeče stranke. Poleg tega naj bi bile določene študije tožeče stranke navedene v podporo strokovni oceni na strani 17 Priloge II k revizijskemu poročilu.
Tako v nasprotju s tem, kar trdi Komisija, pregled za klorotalonil ne bi smel biti opravljen samo na podlagi dokumentacije družbe Syngenta. Kot je razvidno iz točke 4.9 dokumenta, ki ga je sestavila država članica poročevalka aprila 2004, dokumentacija družbe Syngenta vsebuje ekotoksikološko pomanjkljivost v zvezi s študijo na deževniku. Dalje naj bi bila vrednost „NOAEL“ (No-Observed-Adverse-Effect Level, stopnja brez opaznih neželenih učinkov) glede postavke „dolgoročna toksičnost in kancerogenost“, ki je navedena v Prilogi II k revizijskemu poročilu, izračunana na podlagi študije na podganah, ki jo je predložila tožeča stranka.
Poleg tega bi lahko vključitev aktivne snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414 temeljila na „kompilaciji“ podatkov, ki so jih predložili različni prijavitelji, ne glede na to, ali so bile njihove dokumentacije popolne. Delovni dokument službe Komisije (dokument SANCO/10435/2004 z dne 15. aprila 2005) namreč določa, da bi „morale biti sprejemljive študije, ki same po sebi ne izpolnjujejo v celoti zahtev ali posebnih pogojev, opredeljenih v okviru vključitve v Prilogo I, ampak prispevajo k celovitemu preizkusu […], vključene [v revizijsko poročilo].“
Nazadnje, tožeča stranka izpodbija trditev Komisije, da se je od maja 2004 dalje ocenjevanje nadaljevalo samo na podlagi dokumentacije družbe Syngenta, s tem da zatrjuje, da se je takrat ocenjevanje že končalo.
Komisija izpodbija trditve tožeče stranke.
– Presoja Sodišča prve stopnje
V okviru tega tožbenega razloga tožeča stranka ugovarja svoji domnevni izključitvi iz postopka ocenjevanja v vlogi „glavnega dobavitelja podatkov“ in graja dejstvo, da je bilo ocenjevanje opravljeno samo na podlagi dokumentacije družbe Syngenta ob izključitvi podatkov in specifikacije klorotalonila iz njene dokumentacije.
Glede podrobnih pravil postopka je treba spomniti, da morajo v skladu s členom 6(1) Uredbe št. 3600/92 prijavitelji posamezno ali skupaj poslati državi članici poročevalki dokumentacijo s podatki, potrebnimi za ocenjevanje za prijavljeno aktivno snov. V skladu s členom 7(2) te uredbe lahko država članica poročevalka od prijaviteljev zahteva, da dokumentacijo popravijo ali jo dopolnijo.
Iz teh določb izhaja, da mora v okviru tega postopka prijavitelj, ki je poslal posamično dokumentacijo, predložiti vse podatke, potrebne za ocenjevanje za prijavljeno aktivno snov.
V obravnavanem primeru je treba najprej ugotoviti, da se je zadevni postopek ocenjevanja od začetka nanašal na dokumentacijo, ki jo je posamično predložila družba Syngenta.
Iz točke 1 revizijskega poročila je namreč razvidno, da sta samo ta dva prijavitelja v predvidenem roku predložila dokumentaciji brez bistvenih pomanjkljivosti in da sta se štela za „glavna dobavitelja podatkov“. Iz tega dokumenta je razvidno tudi, da je bilo med ocenjevanjem odločeno, da se bo samo družba Syngenta štela za „glavnega dobavitelja podatkov“.
Glede opredelitve družbe Syngenta in tožeče stranke kot „glavnih dobaviteljev podatkov“ je treba opozoriti, da navedeni pojem ni določen z veljavno zakonodajo, ampak izhaja iz prakse Komisije. Zato ker se z opredelitvijo „glavni dobavitelj podatkov“ med ocenjevanjem ne more dati zadevnemu prijavitelju posebnega pravnega položaja, je trditev tožeče stranke glede domnevnega nepriznanja tega položaja med postopkom ocenjevanja neupoštevna.
V zvezi s trditvami tožeče stranke glede domnevne izključitve njene dokumentacije Komisija zatrjuje, da se je med ocenjevanjem izkazalo, da je dokumentacija tožeče stranke vsebovala bistvene pomanjkljivosti in se je zato odločila, da bo od maja 2004 ocenjevanje nadaljevala samo na podlagi dokumentacije družbe Syngenta. Zato Komisija meni, da je ocenjevanje za klorotalonil pred sprejetjem izpodbijane direktive temeljilo samo na dokumentaciji družbe Syngenta.
Treba je ugotoviti, da je iz dokumenta z naslovom „Stopnja 4: Zahteva za dodatna pojasnila“, ki ga je sestavila država članica poročevalka aprila 2004 in ki ga je Komisija priložila k odgovoru na tožbo, razvidno, da je dokumentacija tožeče stranke na tej pozni stopnji ocenjevanja še vedno vsebovala bistvene pomanjkljivosti.
Kot je Komisija pojasnila na obravnavi, tožeča stranka pa temu ni ugovarjala, je v zadevnem dokumentu navedenih skupaj 42 študij, ki manjkajo v dokumentaciji tožeče stranke. Na primer pod naslovom „Toksikologija in metabolizem“ je iz tega dokumenta razvidno, da dokumentacija tožeče stranke ne vsebuje podatkov, potrebnih za določitev vrednosti „[NOAEL] glede sistemskih učinkov“, „podatkov o subakutni oralni toksičnosti“, „podatkov o toksičnosti metabolitov“, „podatkov o primerjalni dermalni absorpciji“ in „študije
in vitro
na podganji in človeški koži“. Poleg tega je država članica poročevalka zahtevala, da se v zvezi z različnimi rabami klorotalonila opravijo terenske študije, ter predložitev podatkov o „odstranljivih ostankih v prsti“, „akutni dermalni toksičnosti klorotalonila 500 g/l“ in „natančni sestavi klorotalonila 75 WG“.
Poleg tega je tožeča stranka v pisnem odgovoru z dne 16. junija 2008 na vprašanje Sodišča prve stopnje priznala, da je državi članici poročevalki podatke iz tega dokumenta predložila šele med julijem 2006 in avgustom 2007, torej po sprejetju izpodbijane direktive.
Iz tega je razvidno, da tožeča stranka v okviru postopka ocenjevanja ni predložila dokumentacije z vsemi podatki, potrebnimi za oceno za klorotalonil.
Te ugotovitve ne ovrže dejstvo, da je bila na začetku postopka dokumentacija tožeče stranke obravnavana, kot da nima bistvenih pomanjkljivosti, in da je bila obravnavana v poročilu o oceni, ki ga je 31. januarja 2000 sestavila država članica poročevalka, ter v okviru kolegialnega strokovnega pregleda od marca do septembra 2001.
Treba je poudariti, da podrobna pravila obravnavanega postopka ne zahtevajo dokončne ugotovitve glede popolnosti dokumentacije že na začetku ocenjevanja. Zato v obravnavanem primeru začetna ugotovitev, da dokumentacija tožeče stranke nima „bistvenih pomanjkljivosti“, ne pomeni – kot je razvidno že iz uporabljenega izraza –, da je dokumentacija popolna v vseh pogledih.
Tožeča stranka se ne more sklicevati na dejstvo, da se Priloga IIIA k osnutku revizijskega poročila sklicuje na podatke, ki jih je ona predložila v ocenjevanje. V četrti uvodni izjavi in v točki št. 102 tabele iz priloge k izpodbijani direktivi je namreč navedeno, da je bila končna različica revizijskega poročila oblikovana 15. februarja 2005. Torej se je v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, zadevno ocenjevanje nadaljevalo do navedenega datuma in pred tem ni moglo šteti za končano na stopnji osnutka revizijskega poročila. Vendar samo dejstvo, da so se na podatke tožeče stranke sklicevali v tem osnutku, ne pa tudi v končni različici poročila, ne dokazuje, da je bila njena dokumentacija popolna.
Dalje je treba opozoriti, da tožeča stranka ni dokazala, da je bila dokumentacija drugega prijavitelja nepopolna in da jo je bilo zato nujno treba dopolniti s podatki iz njene dokumentacije.
Prvič, trditev tožeče stranke, da naj bi bila njena dokumentacija nujna za vzpostavitev skladnosti dokumentacije družbe Syngenta glede „vrednosti kvantnega izkoristka“, je ovržena z navedbami Komisije iz pisnega odgovora z dne 16. junija 2008 na vprašanje Sodišča prve stopnje, iz katerih je razvidno, da je zadevno študijo družbe Syngenta država članica poročevalka po prejemu dodatnih podatkov sprejela.
Drugič, če se revizijsko poročilo sklicuje na določene podatke iz dokumentacije tožeče stranke – in sicer na vrednost NOAEL, izračunano na podlagi njene študije na podganah, in na študijo razmnoževanja in rasti deževnika, ki sta navedeni v Prilogi II k temu poročilu –, je treba ugotoviti, da to sklicevanje na podatke, ki jih je predložila tožeča stranka, ne dokazuje, da dokumentacija drugega prijavitelja ni vsebovala dovolj podatkov.
V zvezi s tem je Komisija v pisnem odgovoru z dne 16. junija 2008 na vprašanje Sodišča prve stopnje pojasnila – tožeča stranka pa temu ni nasprotovala –, da dokumentacija družbe Syngenta vsebuje enakovredne podatke in da so se sklicevali na vrednost, pridobljeno na podlagi študije tožeče stranke, samo zato, ker je država članica poročevalka menila, da je ta določena vrednost znanstveno primernejša. Predstavitev dopolnilnih študij so med drugim zahtevale države članice (točka 7 revizijskega poročila).
Nazadnje je treba zavrniti tudi trditev tožeče stranke, da ji ni bilo treba predložiti podatkov, enakovrednih tistim, ki jih je predložila družba Syngenta, saj bi v okviru postopka z več prijavitelji Komisija lahko upoštevala vse podatke iz različnih dokumentacij. Tudi če bi Komisija to lahko storila, ostaja dejstvo, da mora – kot je bilo poudarjeno v točki 94 zgoraj –, če prijavitelji ne predložijo skupne dokumentacije, vsak prijavitelj poskrbeti, da je njegova posamična dokumentacija popolna.
V zvezi s tem je tožeča stranka na obravnavi trdila, da sta bili v letu 1998 z družbo Zeneca Agrochemicals prepričani, da bodo podatki, ki jih je vsaka od njiju predložila v ocenjevanje, obravnavani kot rezultat njunih skupnih prizadevanj.
V podporo tej trditvi se tožeča stranka sklicuje najprej na dopis družbe Zeneca Agrochemicals z dne 16. aprila 1998, naslovljen na državo članico poročevalko, ki je priložen k tožbi in se nanaša na srečanje z dne med družbo Zeneca Agrochemicals, tožečo stranko in državo članico poročevalko, na katerem je slednja od njiju zahtevala, naj predložita skupna pojasnila.
Iz tega dopisa je razvidno, da je družba Zeneca Agrochemicals od države članice poročevalke zahtevala, naj pisno potrdi, da sta se le ona in tožeča stranka šteli za „glavna imetnika podatkov“, in navedla, da bo po prejemu te potrditve „vzpostavila stik s [tožečo stranko], da določita ustrezen način za nadaljevanje tega vprašanja [glede morebitne predložitve skupnih pojasnil].“ Čeprav je iz tega razvidno, da sta družba Zeneca Agrochemicals in tožeča stranka začeli pogajanja o možnosti predložitve skupnih pojasnil, samo zadevno pismo ne dokazuje, da sta se dejansko odločili predložiti skupna pojasnila.
Tožeča stranka se poleg tega sklicuje na dogovora, ki ju je sklenila z družbo Zeneca Agrochemicals 18. junija 1998 in glede izmenjave podatkov v zvezi s klorotalonilom. Tožeča stranka trdi, da bi se v skladu s tema dogovoroma vsa pojasnila družbe Syngenta med ocenjevanjem morala šteti za njuna skupna pojasnila.
Vendar je treba, ne da bi se bilo treba izreči o posledicah teh dogovorov, ki so bili prvič navedeni na obravnavi in katerih veljavnosti, kot je razvidno že iz navedb same tožeče stranke, družba Syngenta ni priznala, ugotoviti, da – kot je Komisija navedla na obravnavi in čemur tožeča stranka ni ugovarjala – zadevni dogovori niso bili predloženi državi članici poročevalki ali Odboru.
To dejstvo potrjuje tudi to, da v dokumentih za ocenjevanje – ki sta jih stranki predložili v okviru svojih pisanj –, v katerih so podatki družbe Syngenta in tožeče stranke obravnavani posebej, ni nikakršnih sklicevanj na skupno predložitev podatkov.
Treba je torej ugotoviti, da tožeča stranka ni dokazala, da bi morali biti podatki, ki sta jih predložili z družbo Syngenta, obravnavani kot skupna dokumentacija, ki pomeni njuna skupna prizadevanja. Zato tožeča stranka napačno trdi, da ji v skladu s predpisi ni bilo treba predložiti podatkov, potrebnih za ocenjevanje, če je družba Syngenta predložila enakovredne podatke.
Glede na zgoraj navedeno je treba ugotoviti, da Komisija ni naredila nobene nepravilnosti, ko je postopek ocenjevanja za klorotalonil izpeljala na podlagi dokumentacije družbe Syngenta, z izjemo podatkov in specifikacije klorotalonila iz dokumentacije, ki jo je predložila tožeča stranka in ni vsebovala zadostnih podatkov.
Navedenega tožbenega razloga zato ni mogoče sprejeti.
Drugi tožbeni razlog: domnevne nepravilnosti v postopku pred Odborom
– Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da je Odbor dokončal revizijsko poročilo 15. februarja 2005 in tako ni potrdil pozneje vloženih sprememb tega poročila glede specifikacije klorotalonila in odprave sklicevanja na študije, ki jih je predložila. Osnutek dnevnega reda Odbora se ni skliceval na revizijsko poročilo. V repliki tožeča stranka trdi, da osnutek revizijskega poročila ni bil predložen Odboru tri tedne pred njegovo sejo , kar je v nasprotju s pravili Odbora.
Komisija izpodbija trditve tožeče stranke.
– Presoja Sodišča prve stopnje
Tožeča stranka v bistvu trdi, da Odbor revizijskega poročila ni pravočasno dokončal, saj je morala biti različica poročila, ki jo je končal na seji 15. februarja 2005, naknadno spremenjena.
Treba je opozoriti, da člen 7(6) Uredbe št. 3600/92, ki je bil dodan z Uredbo št. 1199/97, določa, da „[č]e Komisija predloži Odboru osnutek direktive […] mora hkrati predložiti tudi ugotovitve preiskave Odbora v obliki dopolnjenega revizijskega poročila, ki se ga vnese v povzetek zapisnika sestanka“. Kot je med drugim navedeno v četrti uvodni izjavi Uredbe št. 1199/97, „se mora vsak osnutek direktive ali osnutek odločbe, ki se predloži [Odboru], neposredno nanašati na poročilo in priporočilo države članice poročevalke, vključno z vsemi spremembami na podlagi posvetovanj“.
Treba je torej proučiti, ali je Komisija izpolnila svojo obveznost, da hkrati z osnutkom direktive Odboru predloži tudi dopolnjeno revizijsko poročilo, iz katerega so razvidni sklepi ocenjevanja, na katerih temelji predlagani ukrep.
V zvezi s tem je iz trditev strank razvidno, da je bilo besedilo revizijskega poročila, predloženega Odboru na seji 15. februarja 2005, po tej seji spremenjeno glede, prvič, pogojev za vključitev v Prilogo I k Direktivi 91/414 v zvezi s čistostjo klorotalonila in, drugič, glede odprave sklicevanja na študije, ki jih je predložila tožeča stranka. V bistvu se Priloga I k temu poročilu, v kateri je predstavljena specifikacija klorotalonila, čeprav je z dne , sklicuje na specifikacijo organizacije FAO, sprejeto februarja 2005. Poleg tega je Priloga IIIA k temu poročilu, ki vsebuje seznam študij, z dne .
Komisija v zvezi s tem navaja, da sta bili zadevni spremembi, ki ju je 10. februarja 2005 predlagala država članica poročevalka, predloženi Odboru na seji , na kateri ju je ta tudi sprejel, v revizijsko poročilo pa vključeni šele po tej seji.
Iz teh pojasnil, zoper katera tožeča stranka ne ugovarja, je razvidno, da sta bili zadevni spremembi revizijskega poročila predloženi Odboru, ki je torej 15. februarja 2005 razpolagal z vsemi upoštevnimi podatki.
Tej ugotovitvi ne nasprotuje dejstvo, da je bilo revizijsko poročilo šele po tem datumu dopolnjeno tako, da so bile v njem upoštevane spremembe, ki jih je sprejel Odbor, in da imajo nekatere priloge poznejši datum kot 15. februar 2005.
Poleg tega se je, kot je razvidno iz zapisnika seje Odbora z dne 15. aprila 2005, ki ga je predložila tožeča stranka, ta odbor „seznanil“ s „spremenjenim revizijskim poročilom“ glede klorotalonila.
Kar zadeva navedbe tožeče stranke glede domnevno prekratkega roka za predložitev dokumentov Odboru, je treba ta tožbeni razlog zavreči kot nedopusten, saj se tožeča stranka ne more sklicevati na kršitev postopkovnih pravil, katerih namen je zagotoviti varstvo interesov držav članic, ki so udeležene v tem odboru (glej v tem smislu po analogiji sodbo Sodišča z dne 13. septembra 2007 v zadevi Common Market Fertilizers proti Komisiji, C-443/05 P, ZOdl., str. I-7209, točki 144 in 145).
V vsakem primeru izhaja iz poslovnika Odbora, sprejetega v skladu s členom 7 Sklepa Sveta 1999/468/ES z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil (
UL L 184, str. 23
), da če morajo biti dokumenti na splošno na voljo dva tedna pred sejo Odbora, so lahko spremembe predlagane v krajšem roku in celo na seji.
Iz vseh zgornjih ugotovitev izhaja, da tožeča stranka ni dokazala, da je bil postopek pred Odborom nepravilen.
Navedenega tožbenega razloga torej ni mogoče sprejeti.
Tretji tožbeni razlog: kršitev procesnih jamstev in pravice do izjave
– Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da sta država članica poročevalka in Komisija kršili procesna jamstva s tem, da sta ji odrekli možnost sodelovanja na nekaterih bistvenih sejah in v izmenjavah pisanj ter ji nista zagotovili nadzora in podpore, predvidenih z Uredbo št. 3600/92, kot sta ju zagotovili družbi Syngenta.
Država članica poročevalka in Komisija naj ne bi uspeli zagotoviti, da tožeča stranka predstavi povzetek svoje dokumentacije drugim državam članicam, naj se z njo ne bi posvetovali glede poročila o oceni, naj ji ne bi poslali rezultatov kolegialnega strokovnega pregleda in naj je ne bi povabili na sestanek z družbo Syngenta z dne 12. decembra 2002.
Tožeča stranka, sklicujoč se na temeljna načela prava Skupnosti in na sodno prakso v zvezi s protidampinški ukrepi, trdi, da je imela v zadevnem postopku pravico do obrambe in pravico do izjave, ki ju je Komisija kršila.
V zvezi s tem tožeča stranka očita Komisiji, prvič, da jo je izključila iz razprave o specifikaciji klorotalonila, zlasti glede upoštevanja specifikacije organizacije FAO, sprejete v februarju 2005, in, drugič, da ni obrazložila niti njene izključitve iz postopka niti odprave njenih študij iz revizijskega poročila.
Nazadnje naj bi bilo zaradi nepravilnosti v postopku ocenjevanja za klorotalonil kršeno načelo dobrega upravljanja.
Komisija izpodbija trditve tožeče stranke. Med drugim trdi, da z veljavnimi predpisi o zadevnem postopku niso predvidena procesna jamstva v korist prijaviteljev.
– Presoja Sodišča prve stopnje
Uvodoma je treba spomniti, da mora v okviru postopka ponovnega ocenjevanja obstoječega proizvoda na trgu na podlagi dokumentacije, ki jo predloži zainteresirani proizvajalec, ta biti tesno udeležen pri ocenjevanju in se lahko sklicuje na pravico biti obveščen o bistvenih pomanjkljivostih svoje dokumentacije, ki onemogočajo registracijo njegovega proizvoda, pri tem pa mora biti upoštevanje procesnih jamstev podvrženo sodnemu nadzoru. Ob upoštevanju načel pravne varnosti in dobrega upravljanja Komisija namreč ne more, razen v nujnih primerih, zavrniti registracije proizvoda, ki že obstaja na trgu, ne da bi zainteresirani stranki omogočila, da predloži ustrezne podatke v dopolnitev (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 21. oktobra 2003 v zadevi Solvay Pharmaceuticals proti Svetu, T-392/02, Recueil, str. II-4555, točke od 186 do 188).
To velja tudi za zadevni postopek, ki je bil začet na podlagi prijave tožeče stranke in katerega pravila določajo, da mora biti prijavitelj udeležen pri ocenjevanju njegove dokumentacije. V bistvu lahko v skladu s členom 7(2) in (3) Uredbe št. 3600/92 država članica poročevalka prijavitelje pozove, naj dokumentacijo popravijo ali jo dopolnijo, Komisija pa se lahko, preden država članica poročevalka predloži povzetek dokumentacije in poročilo o oceni Odboru, s prijavitelji posvetuje o vsebini tega poročila.
Iz tega je razvidno, da lahko v zadevnem postopku prijavitelj, ker je državi članici poročevalki in Komisiji predložil dokumentacijo v ocenjevanje, uveljavlja pravico biti obveščen o morebitnih pomanjkljivostih svoje dokumentacije, ki onemogočajo registracijo zadevne aktivne snovi.
Nasprotno, če glede tega ni nobenega izrecnega postopkovnega določila, Komisiji ni treba obvestiti prijaviteljev o vsebini ukrepa, ki ga predlaga Odboru.
Ob upoštevanju teh ugotovitev je treba proučiti trditve tožeče stranke, ki jih navaja v okviru tega tožbenega razloga.
Prvič, tožeča stranka trdi, da na več stopnjah ocenjevanja ni bila udeležena ustrezno in v skladu z navedbami, razvidnimi iz delovnih dokumentov Komisije, vsekakor pa ne tako, kot je bil drugi prijavitelj.
Treba je ugotoviti, da v revizijskem poročilu ni navedena udeležba tožeče stranke na nekaterih stopnjah postopka. V bistvu se točka 1 tega poročila glede postopka ocenjevanja nanaša le na predložitev povzetka dokumentacije družbe Syngenta 31. julija 2000, na sporočitev poročila o oceni družbi Syngenta , na sporočitev rezultatov kolegialnega strokovnega pregleda „glavnemu dobavitelju podatkov“ in na sestanek z družbo Syngenta z dne .
Vendar pa je iz vsebine dokumentacije razvidno, da je bila tožeča stranka v resnici ustrezno udeležena pri ocenjevanju.
Glede predložitve povzetka dokumentacije drugim državam članicam je iz dopisa tožeče stranke z dne 27. julija 2000, ki ga je Komisija priložila v odgovoru na tožbo, namreč razvidno, da je tožeča stranka to dokumentacijo predložila na zahtevo države članice poročevalke.
Glede posvetovanja s prijavitelji o poročilu o oceni države članice poročevalke z dne 31. januarja 2000 je treba ugotoviti, da člen 7(3) Uredbe št. 3600/92, na katerega se tožeča stranka sklicuje, ne določa obveznosti posvetovanja s prijavitelji preden se ta dokument sestavi, ampak je z njim predvidena zgolj možnost Komisije, da se lahko z nekaterimi ali vsemi prijavitelji posvetuje po sestavi tega dokumenta. V vsakem primeru tožeča stranka v svoji tožbi potrjuje, da je zadevno poročilo prejela prav tako kot družba Syngenta .
Glede sporočanja o rezultatih kolegialnega strokovnega pregleda je Komisija navedla, da jih je – kot trdi država članica poročevalka – tožeča stranka prejela in da je bila pozvana, naj svojo dokumentacijo dopolni. To potrjuje tudi sama tožeča stranka, ki v svoji tožbi navaja, da je predložila dodatne podatke po kolegialnem strokovnem pregledu, kar naj bi bilo maja 2002.
Komisija glede seje z dne 12. decembra 2002 navaja, tožeča stranka pa temu ne nasprotuje, da so bila na tej seji obravnavana izključno vprašanja glede dokumentacije družbe Syngenta.
Ob upoštevanju vsega navedenega je treba ugotoviti, da je bila na zadevnih stopnjah ocenjevanja tožeča stranka udeležena v postopku enako kot drugi prijavitelj, torej brez poseganja v načelo enakega obravnavanja.
Drugič, tožeča stranka očita Komisiji, da je ni obvestila niti o odločitvi, da bo ocenjevanje nadaljevala izključno na podlagi dokumentacije drugega prijavitelja, niti o razlogih za umik sklicevanja na študije, ki jih je predložila tožeča stranka, iz revizijskega poročila.
Treba je opozoriti, da bi morala v skladu s podrobnimi pravili postopka, navedenimi v točkah 93 in 94 zgoraj, tožeča stranka predložiti popolno dokumentacijo, ki vsebuje vse podatke, potrebne za ocenjevanje.
V zvezi s tem je iz spisa razvidno, da so organi države članice poročevalke 5. februarja 2004 poslali tožeči stranki zadnja dopolnila k poročilu o oceni, vključno z dokumentom „Stopnja 4: Zahteva za dodatna pojasnila“, ki ustreza dokumentu z enakim naslovom, ki ga je sestavila država članica poročevalka aprila 2004 (glej točko 99 zgoraj) in v katerem so navedene glavne pomanjkljivosti, ki jih vsebuje dokumentacija tožeče stranke. Sicer pa je z dopisom z dne , poslanim z elektronsko pošto, ki ga je Komisija priložila k odgovoru na tožbo, tožeča stranka potrdila prejem teh dokumentov.
Čeprav tožeča stranka v svojem pisnem odgovoru z dne 16. junija 2008 na vprašanje Sodišča prve stopnje prvič trdi, da država članica poročevalka nekaterih zadevnih podatkov ni pravočasno opredelila, je treba ugotoviti, da z ničimer ne opravičuje poznega sklicevanja na te razloge. Glede na to, da tožeča stranka niti v tožbi niti vsaj v repliki ni navedla razloga o domnevni opustitvi države članice poročevalke, da pravočasno sporoči podatke, potrebne za oceno, je treba to navedbo šteti za nov tožbeni razlog, nedopusten v skladu s členom 48(2) Poslovnika. V vsakem primeru je treba ugotoviti, da se ta navedba nanaša le na eno od pomanjkljivosti, opredeljenih v dokumentu, navedenem v prejšnji točki, in sicer na „lizimetrske študije“, in je zato tudi brez učinka.
Tožeča stranka je bila torej obveščena, zlasti z dokumenti, poslanimi 5. februarja 2004, da njena dokumentacija ne vsebuje dovolj podatkov. Ob upoštevanju tega obvestila bi glede na pravila zadevnega postopka morala pričakovati, da njena dokumentacija ne bo podlaga za ocenjevanje in da se bo ta postopek nadaljeval na podlagi popolne dokumentacije drugega prijavitelja. Iz pisnega odgovora Komisije z dne na vprašanje Sodišča prve stopnje je razvidno, da je bilo v dopolnilu 13 k poročilu o oceni – enem od dokumentov, poslanih tožeči stranki – navedeno, da je „družba Syngenta šte[la] za glavnega prijavitelja [in da] bo celotna ocena podana le za podatke tega prijavitelja“.
Čeprav je bilo sklicevanje na študije, ki jih je predložila tožeča stranka, še vedno na seznamu študij – ki so štele za bistvene za oceno –, priloženemu k osnutku revizijskega poročila z dne 20. januarja 2005 (glej točko 21 zgoraj), pa ta okoliščina, čeprav kaže na določeno nedoslednost, sama zase ni mogla sprožiti dvoma v pravilnost predhodnih navedb, navedenih v prejšnji točki, da je bila dokumentacija tožeče stranke nepopolna in ne bo podlaga za ocenjevanje.
Poleg tega je treba glede umika sklicevanja na študije, ki jih je predložila tožeča stranka, iz končne različice tega dokumenta ugotoviti, da gre za popolnoma informativen dokument, ki ne more imeti zavezujočih pravnih posledic. Očitek glede domnevne neobvestitve o razlogih za odpravo sklicevanja na te študije je torej brez učinka (glej točke od 214 do 217 in od 243 do 249 spodaj). V vsakem primeru je bil zadevni umik sklicevanja posledica dejstva, da je bila dokumentacija tožeče stranke nepopolna in ni mogla biti podlaga za ocenjevanje.
Zato je treba zavreči očitek tožeče stranke glede domnevne neobvestitve o tem, da se bo ocenjevanje nadaljevalo izključno na podlagi dokumentacije družbe Syngenta, in o razlogih za odpravo sklicevanja na študije tožeče stranke s seznama, priloženega k revizijskemu poročilu.
Tretjič, tožeča stranka trdi, da jo je Komisija izključila iz razprave o specifikaciji klorotalonila s tem, da je upoštevala specifikacijo organizacije FAO, objavljeno februarja 2005.
Treba je ugotoviti, da, kot je razvidno iz trditev strank, so se poznejša poročila, sprejeta med zadevnim ocenjevanjem, nanašala na specifikacijo organizacije FAO sprejeto leta 1998, ki je veljala do objave nove specifikacije v februarju 2005.
Tožeča stranka kljub temu v tožbi trdi, da je vsaj od maja 2004 vedela, da je bila navedena specifikacija organizacije FAO v postopku revizije na podlagi podatkov, ki jih je predložila družba Syngenta. Na obravnavi je tožeča stranka prav tako priznala, da je bila obveščena o tej reviziji, ki jo je leta 2004 opravila organizacija FAO, in pri tem pojasnila, da ni bila pozorna na natančno vsebino razprave na ravni organizacije FAO.
Poleg tega je bilo v osnutku revizijskega poročila, poslanega tožeči stranki 8. februarja 2005, čeprav se je še vedno nanašal na specifikacijo organizacije FAO iz leta 1998, navedeno, da je ta specifikacija od leta 2003 v postopku revizije s strani organizacije FAO.
Tožeča stranka, ki je bila seznanjena s temi dejstvi, torej ne more pričakovati, da se spremenjena specifikacija organizacije FAO ne bo upoštevala pri zadevnem ocenjevanju.
Zato tožeča stranka ne more očitati Komisiji, da je ni obvestila, kot je bila dolžna, o razlogih za vključitev klorotalonila s sklicevanjem na specifikacijo, ki jo je sprejela organizacija FAO februarja 2005.
Nazadnje, glede sklicevanja tožeče stranke na kršitev pravice do izjave je treba spomniti, da načelo spoštovanja pravice do obrambe – ki je veljavno v vseh postopkih, sproženih zoper posameznika in ki bi lahko škodljivo vplivali na njegov položaj – zahteva, da morajo imeti naslovniki odločb, ki znatno posegajo v njihove interese, možnost učinkovito izraziti svoja stališča (sodba Sodišča z dne 24. oktobra 1996 v zadevi Komisija proti Lisrestal in drugim, C-32/95 P, Recueil, str. I-5373, točka 21).
V zvezi s tem je treba spomniti, da je bila, kot je bilo že ugotovljeno (glej točke od 155 do 157 zgoraj), tožeča stranka obveščena o pomanjkljivostih v njeni dokumentaciji, zaradi česar ta ni mogla biti podlaga za ocenjevanje za klorotalonil. Po prejemu teh podatkov, ki so bili zlasti v dokumentih, poslanih 5. februarja 2004, je imela tožeča stranka med ocenjevanjem priložnost izraziti svoje mnenje glede ugotovitev o nepopolnosti svoje dokumentacije.
V teh okoliščinah Komisija ni bila dolžna tožeče stranke pozvati, naj predloži svoje mnenje o vsebini ukrepa, predlaganega Odboru 15. februarja 2005. Komisija je namreč lahko upravičeno menila, da posvetovanje ni bilo primerno, saj je bila dokumentacija tožeče stranke še vedno nepopolna in torej ni mogla biti podlaga za ocenjevanje vsebine predlaganega ukrepa.
V vsakem primeru na podlagi ustaljene sodne prakse nepravilnost v postopku privede do razglasitve odločbe v celoti ali delno za nično le, če se ugotovi, da bi bila brez te nepravilnosti navedena odločba vsebinsko drugačna (sodba Sodišča prve stopnje z dne 5. aprila 2006 v zadevi Degussa proti Komisiji, T-279/02, ZOdl., str. II-897, točka 416; glej v tem smislu tudi sodbo Sodišča z dne v zadevi Van Landewyck in drugi proti Komisiji, od 209/78 do 215/78 in 218/78, Recueil, str. 3125, točka 47).
Vendar v tem primeru, ker tožeča stranka ni izpolnila obveznosti predložitve popolne dokumentacije, dejstvo, da ni bila obveščena v končni fazi postopka in sicer pri pošiljanju osnutkov direktive in revizijskega poročila Odboru, ni moglo vplivati na vsebino sporne specifikacije, sprejete na podlagi dokumentacije drugega prijavitelja in ob upoštevanju specifikacije, ki jo je objavila organizacija FAO februarja 2005.
Iz vseh zgornjih ugotovitev izhaja, da tožeča stranka ni dokazala, da je v zadevnem postopku prišlo do kršitve njenih procesnih jamstev ali njene pravice do izjave, na podlagi katere bi bila lahko razglašena ničnost izpodbijane direktive.
Nazadnje je treba zavreči tudi očitek tožeče stranke glede kršitve načela dobrega upravljanja. V okviru tega tožbenega razloga se tožeča stranka namreč sklicuje na nepravilnost postopka za ocenjevanje za klorotalonil. Vendar iz zgornjih ugotovitev izhaja, da v zadevnem postopku ni bilo nepravilnosti.
Ob upoštevanju vseh zgornjih ugotovitev je treba ta tožbeni razlog zavrniti.
Četrti tožbeni razlog: kršitev člena 5 Direktive 91/414
– Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila člen 5(1) Direktive 91/414, ker pri vključitvi klorotalonila v Prilogo I k tej direktivi ni upoštevala specifikacije njenega proizvoda, čeprav ta proizvod, kot je razvidno iz poročila o oceni, ki ga je 31. januarja 2000 sestavila država članica poročevalka, izpolnjuje pogoje za vključitev.
Odločitev Komisije o izključitvi specifikacije tožeče stranke naj bi temeljila samo na novi specifikaciji organizacije FAO, ne pa rezultatih njene ocene. Pogoji za vključitev, predvideni v členu 5 Direktive 91/414, pa naj se ne bi sklicevali na specifikacije organizacije FAO.
Poleg tega naj bi Komisija kršila člen 5(1) Direktive 91/414, ker se je sklicevala na specifikacijo organizacije FAO, ki naj ne bi ustrezala aktivnima snovema, ki sta ju prijavili tožeča stranka in družba Syngenta in ju je proučila država članica poročevalka.
Pri snoveh, prijavljenih na začetku postopka, naj bi bila namreč upoštevana specifikacija organizacije FAO iz leta 1998, ki dovoljuje največjo vsebnost HCB 0,3 g/kg. Dejstvo, da je družba Syngenta sprožila revizijo, ki je vodila k objavi nove specifikacije organizacije FAO, ki je določila mejo vsebnosti HCB na 0,01 g/kg, ni moglo prevladati nad oceno Skupnosti, ki je že bila podeljena ob tej objavi februarja 2005. Komisija naj ne bi mogla upoštevati te nove specifikacije, ne da bi opravila novo ocenjevanje proizvoda glede na to specifikacijo.
Tožeča stranka v repliki opozarja, da je proizvod, ki ga je prijavila družba ISK Biotech Europe leta 1995, vseboval več kot 0,01 g/kg HCB, kar naj bi dokazoval dopis družbe Zeneca Agrochemicals z dne 11. junija 1998. Na začetku postopka naj torej noben prijavitelj ne bi prijavil proizvoda z vsebnostjo HCB pod mejo 0,01 g/kg, ki je določena v izpodbijani direktivi.
Dodaja, da specifikacije, ki jo je februarja 2005 sprejela organizacija FAO, država članica poročevalka ni ocenila in ne more biti podlaga za določanje stopnje vsebnosti HCB v izpodbijani direktivi. Merila za ocenjevanje organizacije FAO naj bi se razlikovala od tistih iz Direktive 91/414. Tožeča stranka naj v okviru zakonodajnega postopka Skupnosti ne bi imela nikakršne obveznosti dokazati, da je njen proizvod v skladu z novo specifikacijo organizacije FAO.
Poleg tega naj največja dovoljena vsebnost HCB, ki je določena z izpodbijano direktivo, ne bi bila nujna z znanstvenega vidika in naj bi bila nesorazmerna. Tožeča stranka trdi, da je malo po sprejetju izpodbijane direktive uspela doseči spremembo specifikacije organizacije FAO, ki je omejitev HCB določila na 0,04 g/kg. Ocena države članice poročevalke po sprejetju izpodbijane direktive naj bi namreč pokazala, da je klorotalonil, ki vsebuje 0,04 g/kg HCB, enako varen kot tisti, ki vsebuje 0,01 g/kg HCB.
Nazadnje, z izključitvijo študij, ki jih je predložila tožeča stranka, naj bi Komisija kršila obveznost iz člena 95 ES in člena 5(1) Direktive 91/414, da upošteva vse razpoložljive podatke glede na trenutno znanstveno in tehnično znanje.
Komisija izpodbija trditve tožeče stranke.
– Presoja Sodišča prve stopnje
Treba je spomniti, da je bila sporna specifikacija klorotalonila sprejeta na podlagi dokumentacije družbe Syngenta in da je bila med drugim v skladu s pogoji glede čistosti, zlasti glede največje dovoljene vsebnosti HCB.
Na prvem mestu tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila člen 5 Direktive 91/414, ker pri sprejetju izpodbijane direktive ni upoštevala specifikacije njenega proizvoda.
V zvezi s tem je treba poudariti, da je registracija aktivnih snovi, ki je določena s členom 5(1) Direktive 91/414, odvisna od ocene teh snovi, ki jo poda Komisija v okviru postopka, predvidenega s to direktivo.
Vendar, kot je razvidno iz točke 118 zgoraj, Komisija ni kršila tega postopka s tem, da ni oprla svoje odločitve glede vključitve klorotalonila v Prilogo I k Direktivi 91/414 na dokumentacijo tožeče stranke, ki ni vsebovala zadostnih podatkov.
Poleg tega, ob upoštevanju obrazložitev iz točk 103 in 104 zgoraj, tej ugotovitvi ne nasprotuje dejstvo, da je bila specifikacija proizvoda tožeče stranke obravnavana v poročilu o oceni, ki ga je 31. januarja 2000 sestavila država članica poročevalka, saj se ugotovitve iz tega pripravljalnega dokumenta lahko med ocenjevanjem spremenijo.
Tožeča stranka torej ne more trditi, da je Komisija kršila člen 5 Direktive 91/414, ker ni upoštevala specifikacije njenega proizvoda.
Na drugem mestu tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila člen 5 Direktive 91/414 in načelo sorazmernosti s tem, da je določila specifikacijo klorotalonila na podlagi specifikacije organizacije FAO, sprejete februarja 2005, ki je določila mejo vsebnosti HCB na 0,01 g/kg.
V zvezi s tem, kot trdi tožeča stranka, je Komisija postavila nezakonit pogoj za registracijo klorotalonila, ki je prvič, bil določen samo na podlagi specifikacije organizacije FAO, drugič, ni izhajal iz dokumentacij, pregledanih v postopku, in tretjič, ni bil niti z znanstvenega vidika nujen niti sorazmeren.
Prvič, treba je spomniti, da je v skladu s členom 5(4) Direktive 91/414 vključitev aktivne snovi v Prilogo I k tej direktivi lahko odvisna od zahtev glede „najmanjše stopnje čistosti aktivne snovi“ in „vrste in največje dovoljene vsebnosti določenih nečistot“.
V nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, s členom 5 Direktive 91/414 presoja Komisije pri opredelitvi teh zahtev ni omejena tako, da ne bi upoštevala na mednarodni ravni priporočenih specifikacij.
Poleg tega ima, ob upoštevanju zapletenih tehničnih ocenjevanj, ki se opravljajo v okviru zadevnega postopka, Komisija široko diskrecijsko pravico (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 18. julija 2007 v zadevi Industrias Químicas del Vallés proti Komisiji, C-326/05 P, ZOdl., str. I-6557, točka 75 in navedena sodna praksa).
Ob upoštevanju te široke diskrecijske pravice v zvezi z dejavniki, ki jih je treba upoštevati pri ocenjevanju meril iz člena 5 Direktive 91/414, je Komisija lahko upravičeno določila pogoje za vključitev klorotalonila ob upoštevanju specifikacije organizacije FAO.
Drugič, glede trditev tožeče stranke, da omejitev vsebnosti HCB iz izpodbijane direktive ne ustreza prijavam z začetka zadevnega postopka, je treba opozoriti, da je bil zadevni pogoj zakonito določen s sklicevanjem na specifikacijo organizacije FAO, ki je veljala ob koncu ocenjevanja.
Trditev tožeče stranke glede vsebine specifikacij, ki so jih predložili zainteresirani, torej ne nasprotuje zakonitosti te ugotovitve.
V vsakem primeru je iz trditev strank razvidno, da je bila specifikacija iz dokumentacije družbe Syngenta, obravnavane za vključitev klorotalonila v Prilogo I k Direktivi 91/414, v skladu z omejitvijo HCB, ki je določena z izpodbijano direktivo.
Kljub temu, da je Komisija priznala, da na začetku postopka v specifikaciji, ki jo je prijavila družba Syngenta, ni bila upoštevana ta omejitev, pa je namreč iz ugotovitev z dne 18. oktobra 2006 in iz pisnega odgovora z dne na vprašanje Sodišča prve stopnje kljub temu razvidno, da so bili ob koncu ocenjevanja podatki, ki jih je predložila družba Syngenta glede svojega proizvoda, v skladu s specifikacijo organizacije FAO, sprejeto februarja 2005. To okoliščino poleg tega potrjuje dejstvo, glede katerega se stranki strinjata, da je bila ta specifikacija organizacije FAO določena na podlagi podatkov družbe Syngenta.
Ob upoštevanju teh dejstev je treba zavrniti tudi trditev tožeče stranke, da upoštevanje specifikacije organizacije FAO, sprejete februarja 2005, ni upravičeno brez nove ocene dokumentacij. Pravzaprav tožeča stranka ni pojasnila, zakaj bi upoštevanje te specifikacije, ki ustreza proizvodu, skladnemu z dokumentacijo družbe Syngenta, ob koncu ocenjevanja zahtevalo novo oceno te dokumentacije.
Nazadnje, tožeča stranka napačno trdi, da je bilo ob sprejetju specifikacije organizacije FAO februarja 2005 zadevno ocenjevanje že končano. Ocenjevanje se je pravzaprav končalo takrat, ko je Odbor končal revizijsko poročilo, in sicer 15. februarja 2005.
Tožeča stranka torej ni dokazala, da bi upoštevanje specifikacije organizacije FAO, sprejete februarja 2005, pomenilo kršitev člena 5 Direktive 91/414.
Tretjič, v zvezi z navedeno nesorazmernostjo zadevnega ukrepa je treba spomniti, da načelo sorazmernosti zahteva, da ravnanja institucij Skupnosti ne presežejo tistega, kar je primerno in nujno za uresničitev legitimnih ciljev, ki jim sledi zadevna ureditev. V okviru sodnega nadzora izvajanja tega načela lahko na področjih, na katerih imajo institucije široko diskrecijsko pravico, samo očitna neprimernost nekega ukrepa v primerjavi s ciljem, ki ga želi doseči, vpliva na zakonitost tega ukrepa (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 9. marca 2006 v zadevi Zuid-Hollandse Milieufederatie et Natuur en Milieu, C-174/05, ZOdl., str. I-2443, točki 28 in 29 in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da upoštevanje minimalnih standardov, predlaganih na mednarodni ravni, kot so specifikacije organizacije FAO, ne more samo po sebi šteti za očitno neprimerno na zadevnem področju.
V zvezi s tem dejstvo, ki ga navaja tožeča stranka, da je organizacija FAO revidirala zadevno specifikacijo po sprejetju izpodbijane direktive, s katero je bila meja vsebnosti HCB premaknjena na 0,04 g/kg in da je bila ta meja sprejeta v poročilu države članice poročevalke aprila 2006, ne dokazuje, da bi bilo upoštevanje specifikacije organizacije FAO, sprejete februarja 2005, očitno neprimerno. Treba je poudariti, da dejstva, navedena po sprejetju izpodbijane direktive, v nobenem primeru ne morejo omajati zakonitosti ob upoštevanju načela sorazmernosti.
Iz zgornjih ugotovitev izhaja, da tožeča stranka ni dokazala, da je Komisija kršila člen 5 Direktive 91/414 ali načelo sorazmernosti v zvezi z mejo vsebnosti HCB, določeno z izpodbijano direktivo.
Na tretjem mestu tožeča stranka trdi, da Komisija ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) Direktive 91/414, da mora upoštevati vse pomembne podatke, saj se ni sklicevala na podatke, ki ji jih je predložila.
Glede tega se tožeča stranka sklicuje na podlago, enako obravnavani v okviru prvega tožbenega razloga, in trdi, da je bila njena dokumentacija nujna za ocenjevanje, glede na domnevne pomanjkljivosti dokumentacije drugega prijavitelja. Vendar pa je treba to utemeljitev zavrniti iz istih razlogov, kot so navedeni v točkah od 107 do 109 zgoraj.
Nazadnje, glede sklicevanja tožeče stranke na člen 95 ES je treba ugotoviti, da tudi če Direktiva 91/414 temelji na členu 43 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 37 ES), člen 5 Direktive 91/414 povzema besedilo člena 95(3) ES, s tem da zahteva, da se odločbe sprejmejo „ob upoštevanju trenutnega znanstvenega in tehničnega znanja“.
V obravnavanem primeru se očitek domnevne kršitve člena 95 ES ne opira na nobeno drugo trditev, kot na tiste glede domnevne kršitve člena 5 Direktive 91/414, ki so bile zavrnjene v predhodnih točkah. V teh okoliščinah je torej treba očitek domnevne kršitve člena 95 ES prav tako zavrniti, ne da bi moralo v obravnavanem primeru Sodišče prve stopnje odločati o upoštevnosti te določbe.
Iz vseh zgornjih ugotovitev izhaja, da tega tožbenega razloga ni mogoče sprejeti.
Peti tožbeni razlog: kršitev člena 13 Direktive 91/414
– Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da je zahtevala varstvo podatkov, ki jih je predložila v ocenjevanje za klorotalonil na podlagi člena 13 Direktive 91/414. Torej naj bi dejstvo, da se Komisija v revizijskem poročilu ni sklicevala na te podatke, pomenilo kršitev pravic tožeče stranke, ki izhajajo iz člena 13 Direktive 91/414.
Komisija izpodbija trditve tožeče stranke.
– Presoja Sodišča prve stopnje
Tožeča stranka trdi, da dejstvo, da na seznam v Prilogi IIIA k revizijskemu poročilu ni vključeno sklicevanje na njene podatke, pomeni kršitev člena 13 Direktive 91/414.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da varstvo podatkov, predvideno s členom 13(3) Direktive 91/414, nikakor ni odvisno od njihove vključitve na seznam, ki ga je sestavila Komisija pri sprejetju ukrepov glede vključevanja aktivne snovi (glej točke od 243 do 249 spodaj).
Poleg tega v izpodbijani direktivi ni nikjer naveden zadevni seznam iz Priloge IIIA k revizijskemu poročilu.
Zato ta tožbeni razlog ne more biti podlaga za razglasitev ničnosti izpodbijane direktive in ga je torej treba zavrniti kot neupošteven.
Šesti tožbeni razlog: kršitev načel subsidiarnosti, varstva zaupanja v pravo, pravne varnosti in enakega obravnavanja, kršitev pravice tožeče stranke do svobodnega opravljanja trgovske dejavnosti in lastninske pravice ter kršitev člena 2 ES
– Trditve strank
Tožeča stranka trdi, pri čemer se sklicuje na cilj Direktive 91/414 in zlasti na člen 13(5) te direktive, da bi morala Komisija določiti minimalni standard čistosti klorotalonila, pri čemer pa bi vseeno morala omogočiti državam članicam presojanje enakovrednosti proizvodov iz različnih virov. Vendar se je Komisija oprla samo na specifikacijo družbe Syngenta in s tem, da je vsilila državam članicam maksimalni standard čistosti klorotalonila, kršila načelo subsidiarnosti.
Poleg tega naj bi s tem, da je vključila klorotalonil samo na podlagi specifikacije, ki jo je prijavila družba Syngenta – brez upoštevanja tiste, ki jo je prijavila tožeča stranka in ki je bila ocenjena v zadevnem postopku –, Komisija kršila načela varstva zaupanja v pravo, pravne varnosti in enakega obravnavanja, kot tudi pravico tožeče stranke do svobodnega opravljanja trgovske dejavnosti in njeno lastninsko pravico, ter vzpostavila monopol družbe Syngenta na trgu klorotalonila v Skupnosti in s tem kršila člen 2 ES.
Komisija izpodbija trditve tožeče stranke.
– Presoja Sodišča prve stopnje
Glede, najprej, načela subsidiarnosti, je treba opozoriti, da je to načelo navedeno v členu 5, drugi odstavek, ES in da v skladu z njim Skupnost na področjih, ki niso v njeni izključni pristojnosti, ukrepa le, če in kolikor države članice ne morejo zadovoljivo doseči ciljev predlaganih ukrepov ter jih torej zaradi obsega ali učinkov predlaganih ukrepov lažje doseže Skupnost.
Treba je poudariti, da člen 5 Direktive 91/414 določa postopek za registracijo aktivnih snovi v fitofarmacevtskih sredstvih. Poleg tega je lahko v skladu s členom 5(4) Direktive 91/414 registracija aktivne snovi odvisna od pogojev glede čistosti in stopnje vsebnosti nečistot.
Ker dajejo te določbe institucijam Skupnosti izključno pristojnost za odločanje o aktivnih snoveh, registriranih na ravni Skupnosti, in za določanje pogojev glede njihove čistosti, za ukrep, sprejet v okviru izvajanja te pristojnosti, ne velja načelo subsidiarnosti. Zato je treba tožbeni razlog glede kršitve tega načela zavrniti kot neutemeljen.
Dalje, glede načela varstva legitimnih pričakovanj je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da se lahko nanj sklicuje vsak posameznik, ki je v položaju, iz katerega izhaja, da so organi Skupnosti pri njem vzbudili legitimna pričakovanja (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 7. junija 2006 v zadevi Österreichische Postsparkasse et Bank für Arbeit und Wirtschaft proti Komisiji,
T-213/01 in T-214/01, ZOdl., str. II-1601
, točka 210 in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru, prvič, tožeča stranka trdi, da je bila specifikacija njenega proizvoda pregledana v okviru poročila o oceni, ki ga je 31. januarja 2000 sestavila država članica poročevalka, in da bi zato lahko upravičeno pričakovala, da bo ta specifikacija upoštevana pri registraciji klorotalonila.
Vendar okoliščina, da je bila na začetku dokumentacija tožeče stranke obravnavana, kot da nima bistvenih pomanjkljivosti glede podatkov in da je bila v začetni fazi ocenjevanja pregledana, ni mogla pri njej ustvariti nikakršnega legitimnega pričakovanja, da bo specifikacija iz njene dokumentacije podlaga za vključitev aktivne snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414. V bistvu ob upoštevanju podrobnih pravil zadevnega postopka, navedenih v točki 104 zgoraj, dejstvo, da je bila v začetni fazi ocenjevanja dokumentacija tožeče stranke obravnavana, kot da nima bistvenih pomanjkljivosti, nikakor ne pomeni, da je ta dokumentacija vsebovala vse podatke, potrebne za ugotovitev, da je zadevni proizvod izpolnjeval pogoje iz člena 5(1) Direktive 91/414.
Drugič, tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila načelo varstva legitimnih pričakovanj, ker je upoštevala specifikacijo organizacije FAO, sprejeto februarja 2005. Vendar je treba spomniti, kot je navedeno v točkah od 163 do 165 zgoraj, da ker je bila tožeča stranka seznanjena z dejstvom, da je bila specifikacija organizacije FAO v postopku revizije, ni mogla pričakovati, da se spremenjena specifikacija ne bo upoštevala pri sprejetju zadevnega ukrepa.
Glede načela pravne varnosti, ki zahteva, da so pravna pravila jasna in natančna, in katerega namen je zagotovitev predvidljivosti položajev in pravnih razmerij v zvezi s pravom Skupnosti (sodba Sodišča z dne 15. februarja 1996 v zadevi Duff in drugi, C-63/93, Recueil, str. I-569, točka 20), je treba ugotoviti, da čeprav se člen 5 Direktive 91/414 ne nanaša na specifikacije organizacije FAO, je iz namena te določbe jasno razvidno, da se lahko upoštevajo pri ocenjevanju za aktivne snovi.
Poleg tega iz pravil glede vsebine dokumentacij, predloženih kot podlaga za predlog za vključitev, in zlasti iz točke 2(iii), razdelek A, Priloge II k Direktivi 91/414, kakor je bila spremenjena, izhaja, da so specifikacije organizacije FAO elementi, ki se jih pri ocenjevanju za aktivne snovi lahko upošteva. To dejstvo krepi praksa Komisije glede sprejemanja direktiv za vključitev aktivnih snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414, na katero se Komisija sklicuje v odgovoru na tožbo in iz katere je razvidno, da če obstaja specifikacija organizacije FAO, se jo pri določitvi specifikacije zadevne snovi upošteva.
Glede načela enakega obravnavanja tožeča stranka trdi, da ni bila vključena v postopek enako kot drugi prijavitelj, zlasti pa da ni imela enakih možnosti, da brani svoj položaj med postopkom. Vendar pa glede tega tožeča stranka ni podala nobene druge utemeljitve kot trditve, na katere se je sklicevala v okviru tretjega tožbenega razloga, ki pa so bile obravnavane in zavrnjene v točkah od 147 do 152 zgoraj. Te utemeljitve je torej treba zavrniti.
Nazadnje, tožeča stranka očita Komisiji dejstvo, da je sprejela specifikacijo klorotalonila, s čimer ji je onemogočila pridobiti registracije na državni ravni, ki so potrebne, da lahko nadaljuje z dejavnostjo in z izvajanjem pravic intelektualne lastnine v zvezi z znanstvenimi študijami, opravljenimi za oceno Skupnosti. Trdi, da je Komisija med drugim ustvarila monopol družbe Syngenta na zadevnem trgu, v nasprotju z načelom svobodne konkurence in s cilji Skupnosti, določenimi v členu 2 ES.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da če izpodbijana direktiva splošno in abstraktno določa, da je registracija klorotalonila odvisna od pogojev, določenih na podlagi specifikacije organizacije FAO, ki je veljala ob koncu ocenjevanja, se nikakor ne more šteti, da je njen namen zagotoviti pravico proizvajati klorotalonil določenemu proizvajalcu v škodo tožeče stranke.
Poleg tega se specifikacije klorotalonila, predvidene z izpodbijano direktivo in sprejete zakonito v skladu s členom 5 Direktive 91/414 in načelom sorazmernosti, prav tako ne more šteti za neupravičeno in nesorazmerno omejitev pravic intelektualne lastnine tožeče stranke in pravice do svobodnega opravljanja gospodarske dejavnosti. Poleg tega, kot je bilo navedeno v točkah od 214 do 217 zgoraj, tožeča stranka ni dokazala, da bi lahko izpodbijana direktiva vplivala na njene pravice glede varstva študij, opravljenih za oceno za klorotalonil.
Ob upoštevanju vseh zgornjih ugotovitev je treba ta tožbeni razlog zavrniti.
Zato je treba predloge za razglasitev ničnosti izpodbijane direktive zavrniti.
2.
Predlogi za razglasitev ničnosti revizijskega poročila
Komisija ugovarja dopustnosti predlogov za razveljavitev revizijskega poročila in trdi, da gre za tehnični dokument, ki nima samostojnega pravnega učinka, kot ga ima izpodbijana direktiva.
V skladu z ustaljeno sodno prakso so dejanja, zoper katera se lahko vloži ničnostna tožba v smislu člena 230 ES, ukrepi, ki ustvarjajo take zavezujoče pravne učinke, ki vplivajo na interese tožeče stranke tako, da bistveno spremenijo njen pravni položaj. Načeloma torej vmesni ukrepi, katerih cilj je pripraviti dokončno odločbo, niso izpodbojna dejanja. Vendar pa iz sodne prakse izhaja, da gre pri aktih, sprejetih med pripravljalnim postopkom, s katerimi se konča poseben postopek, ločen od tistega, ki mora Komisiji omogočiti, da odloči po temelju, ter ki ustvarjajo take zavezujoče pravne učinke, ki lahko posegajo v interese tožeče stranke tako, da bistveno spremenijo njen pravni položaj, za izpodbojne akte (sodba Sodišča z dne 11. novembra 1981 v zadevi IBM proti Komisiji, 60/81, Recueil, str. 2639, točke od 9 do 11, in zgoraj navedena sodba Österreichische Postsparkasse et Bank für Arbeit und Wirtschaft proti Komisiji, točka 65).
V obravnavanem primeru je iz člena 7(6) Uredbe št. 3600/92 razvidno, da je revizijsko poročilo vmesni akt, ki ga sestavi Komisija in ki vsebuje sklepe pregleda, ki ga je opravil Odbor, katerega cilj je pripraviti odločbo o vključitvi aktivne snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414.
Treba je torej preveriti, ali ima revizijsko poročilo, kljub temu, da gre za vmesni akt – kot trdi tožeča stranka –, zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na njene interese.
V zvezi s tem tožeča stranka trdi, da revizijsko poročilo posega v njen položaj s tem, da v tem aktu ni navedena kot „glavni dobavitelj podatkov“ in s tem, da v njem ni sklicevanj na njene podatke, predložene za ocenjevanje za klorotalonil, kar naj bi vplivalo na njeno pravico do varstva podatkov v skladu s členom 13(3) Direktive 91/414.
Vendar je treba, prvič, glede nepriznanja tožeče stranke kot glavnega dobavitelja podatkov, spomniti, da ta pojem ni določen z veljavno zakonodajo in da zato prijavitelju ne more dati posebnega pravnega položaja. Zato na podlagi tega domnevnega nepriznanja ni mogoče posegati v položaj tožeče stranke.
Drugič, glede dejstva, da v Prilogi IIIA k revizijskemu poročilu ni sklicevanja na njene podatke, je treba spomniti, da v skladu s členom 13(1)(b) Direktive 91/414 države članice zahtevajo, da vlagatelji za registracijo fitofarmacevtskega sredstva skupaj s zahtevkom predložijo „dokumentacijo, ki glede na trenutno znanstveno in tehnično znanje izpolnjuje zahteve iz Priloge II“ k tej direktivi. Poleg tega je s členom 13(3) Direktive 91/414 državam članicam prepovedano uporabljati podatke iz te Priloge II v korist drugih prijaviteljev, v obdobjih, predpisanih s to določbo, razen če se z uporabo teh podatkov prvi prijavitelj strinja.
V nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, iz teh določb ni razvidno, da je prepoved uporabe podatkov, predloženih v okviru zahtevka za registracijo fitofarmacevtskega sredstva, v korist drugega vlagatelja odvisna od njihove vključitve v dokument, ki ga med ocenjevanjem za zadevno aktivno snov sestavi Komisija, kot je zadevno revizijsko poročilo.
Ker torej ni predpisa, na podlagi katerega bi lahko Komisija sprejela akt, s katerim bi opredelila podatke, predložene v varstvo v skladu s členom 13(3) Direktive 91/414, lahko štejemo, da ima seznam iz Priloge IIIA k revizijskemu poročilu samo informativen pomen.
Te ugotovitve ne omaje dejstvo, ki ga navaja tožeča stranka, da se države članice sklicujejo na zadevni seznam pri izvajanju člena 13(3) Direktive 91/414, saj je to samo posledica sodelovanja med Komisijo in državnimi organi, ki so zadolženi za izvajanje predpisov Skupnosti (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 29. januarja 2002 v zadevi Van Parys in Pacific Fruit Company proti Komisiji, T-160/98, Recueil, str. II-233, točka 65).
Informativen pomen tega seznama je razviden tudi iz točke 8 revizijskega poročila, ki določa, da zadevni podatki „ne vplivajo na pravice in obveznosti držav članic ali proizvajalcev v zvezi z uporabo teh podatkov pri izvajanju določb člena 13 Direktive 91/414“.
V vsakem primeru, tudi če, kot trdi tožeča stranka, zadevni seznam šteje za referenčni dokument za države članice, v smislu da opredeljuje dodatne podatke, ki so bili potrebni za prvo vključitev klorotalonila v Prilogo I k Direktivi 91/414 in ki so bili v skladu s členom 13(3)(d) te direktive predloženi v varstvo, to ne pomeni, da bi ta seznam imel pravni učinek izključiti iz varstva podatke, ki niso na njem.
Te ugotovitve nikakor ne omaje dopis organov Združenega Kraljestva z dne 30. januarja 2006, ki ga je predložila tožeča stranka, s katerim je bila obveščena, da je njenim podatkom, predloženim kot podlago za registracije na državni ravni, zagotovljeno enako varstvo, kot ga imajo podatki družbe Syngenta, ki so varovani na podlagi člena 13(3)(d) Direktive 91/414.
Zato neobstoj sklicevanja na podatke tožeče stranke v Prilogi IIIA k revizijskemu poročilu ne more imeti zavezujočih pravnih posledic glede uporabe določb držav članic v okviru izvajanja člena 13(3) Direktive 91/414.
Ob upoštevanju teh ugotovitev revizijskega poročila ni mogoče šteti za vmesni akt, saj nima samostojnih pravnih učinkov, ki bi lahko posegali v interese tožeče stranke.
Zato je treba te predloge zavreči kot nedopustne.
3.
Predlog zaradi nedelovanja
Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj v skladu s členom 232 ES ugotovi, da Komisija ni zavzela stališča glede njenega dopisa z dne 14. aprila 2005, s katerim ji je predlagala, naj ne sprejme predloga, ki ga je potrdil Odbor, razen če se specifikacija klorotalonila spremeni tako, da je v njej upoštevana specifikacija njenega proizvoda.
Iz sodne prakse je razvidno, da pogoji za dopustnost tožbe zaradi nedelovanja, določeni s členom 232 ES, niso izpolnjeni, če tožena institucija, ki je pozvana k ukrepanju, zavzame stališče glede tega poziva pred vložitvijo te tožbe (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 1. aprila 1993 v zadevi Pesqueras Echebastar proti Komisiji, C-25/91, Recueil, str. I-1719, točka 11).
Vendar je Komisija v obravnavanem primeru zavzela stališče glede vsebine dopisa tožeče stranke z dne 14. aprila 2005, in sicer s tem, da je , pred vložitvijo te tožbe, sprejela izpodbijano direktivo.
Okoliščina, da to stališče tožeči stranki ne ustreza, je nepomembna. Člen 232 ES se namreč nanaša na nedelovanje v smislu, da ni bila sprejeta odločitev ali zavzeto stališče, in ne na sprejetje drugačnega akta, kot bi ga želele zadevne osebe ali za katerega bi menile, da je potreben (sodba Sodišča z dne 24. novembra 1992 v zadevi Buckl in drugi proti Komisiji,
C-15/91 in C-108/91, Recueil, str. I-6061
, točki 16 in 17).
Zato je treba te predloge zaradi nedelovanja zavreči kot nedopustne.
4.
Odškodninski zahtevek
Z odškodninskim zahtevkom tožeča stranka zahteva nadomestilo škode, nastale s sprejetjem izpodbijane direktive.
Z vlogo z dne 20. julija 2007, vloženo v okviru ukrepov procesnega vodstva zaradi sprejetja Direktive 2006/76, je tožeča stranka želela spremeniti ta zahtevek tako, da se glede na Direktivo 2006/76 Komisiji naloži plačilo začasnega zneska 170.940.000 EUR za nadomestilo škode, nastale s sprejetjem izpodbijane direktive.
Glede tega je treba v delu, v katerem želi tožeča stranka s to zahtevo vložiti nove predloge za nadomestilo škode zaradi sprejetja Direktive 2006/76, te predloge, kot tudi tožbene razloge zanje, zavreči kot nedopustne v skladu s členom 48(2) Poslovnika.
Glede utemeljenosti odškodninskega zahtevka je treba spomniti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso odškodninski zahtevek zavrniti, če je tesno povezan s predlogi za razglasitev ničnosti, ki so bili zavrnjeni (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 4. julija 2002 v zadevi Arne Mathisen proti Svetu, T-340/99, Recueil, str. II-2905, točka 134 in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru obstaja tesna vez med predlogi za razglasitev ničnosti in odškodninskim zahtevkom, ki temelji na trditvah glede nezakonitosti izpodbijane direktive – ker je v nasprotju z Direktivo 91/414 in Uredbo št. 3600/92 – in načel dobrega upravljanja in varstva legitimnih pričakovanj, ki so bile navedene v okviru predlogov za razglasitev ničnosti izpodbijane direktive. Vendar pa proučitev teh trditev ni pokazala, da bi Komisija ravnala nezakonito in s tem vzpostavila odgovornost Skupnosti.
Zato je treba odškodninski zahtevek zavrniti, ker so bili zavrnjeni predlogi za razglasitev ničnosti, s katerimi je tesno povezan.
Poleg tega je treba glede škode, na katero se podrejeno sklicuje tožeča stranka in ki je domnevno nastala, ker Komisija ni zavzela stališča glede dopisa tožeče stranke z dne 14. aprila 2005, spomniti, da je Komisija zavzela stališče s tem, da je sprejela izpodbijano direktivo. Tožeča stranka pa se ne sklicuje na nobeno škodo, nastalo pred sprejetjem izpodbijane direktive, s katero je bilo končano zatrjevano nedelovanje.
Zato je treba odškodninski zahtevek glede domnevnega nedelovanja Komisije prav tako zavrniti.
Ob upoštevanju vseh zgornjih ugotovitev je treba to tožbo v celoti zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker tožeča stranka s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov, vključno s stroški postopkov za izdajo začasnih odredb, kot je predlagala Komisija.

Iz teh razlogov je
SODIŠČE PRVE STOPNJE (šesti senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Družbi Vischim Srl se naloži plačilo stroškov, vključno s stroški postopkov za izdajo začasnih odredb.

Meij
Dehousse
Vadapalas
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 7. oktobra 2009.
Podpisi
Stvarno kazalo

Pravni okvir

1. Direktiva 91/414/EGS

2. Uredba (EGS) št. 3600/92

Dejansko stanje

Postopek in predlogi strank

Pravo

1. Predlogi za razglasitev ničnosti izpodbijane direktive glede specifikacije klorotalonila

Sprememba predlogov za razglasitev ničnosti

Dopustnost

Pravni interes

Procesno upravičenje tožeče stranke

Zahteva za spremembo sporne specifikacije

Utemeljenost

Prvi tožbeni razlog: domnevna izključitev dokumentacije tožeče stranke iz postopka ocenjevanja

– Trditve strank

– Presoja Sodišča prve stopnje

Drugi tožbeni razlog: domnevne nepravilnosti v postopku pred Odborom

– Trditve strank

– Presoja Sodišča prve stopnje

Tretji tožbeni razlog: kršitev procesnih jamstev in pravice do izjave

– Trditve strank

– Presoja Sodišča prve stopnje

Četrti tožbeni razlog: kršitev člena 5 Direktive 91/414

– Trditve strank

– Presoja Sodišča prve stopnje

Peti tožbeni razlog: kršitev člena 13 Direktive 91/414

– Trditve strank

– Presoja Sodišča prve stopnje

Šesti tožbeni razlog: kršitev načel subsidiarnosti, varstva zaupanja v pravo, pravne varnosti in enakega obravnavanja, kršitev pravice tožeče stranke do svobodnega opravljanja trgovske dejavnosti in lastninske pravice ter kršitev člena 2 ES

– Trditve strank

– Presoja Sodišča prve stopnje

2. Predlogi za razglasitev ničnosti revizijskega poročila

3. Predlog zaradi nedelovanja

4. Odškodninski zahtevek

Stroški
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.