CELEX: 62005CJ0001
Įsisteigimo laisvė
EB 43 straipsnis
Direktyva 73/148/EEB
Kitoje valstybėje narėje įsisteigęs valstybės narės pilietis
Sutuoktinio giminaičio pagal tiesiąją aukštutinę giminystės liniją teisė apsigyventi, kai jie abu yra trečiosios šalies piliečiai
Šio giminaičio pagal tiesiąją aukštutinę giminystės liniją pareiga prisijungiant prie įsisteigimo valstybėje narėje esančios jo šeimos teisėtai gyventi valstybėje narėje
Išlaikomo giminaičio pagal tiesiąją aukštutinę giminystės liniją statusui pripažinti reikalingi įrodymai

Akrich
, Bendrijos teisė valstybes nares įpareigoja išduodant leidimą apsigyventi trečiosios šalies piliečiui, judėjimo laisve pasinaudojusio
Bendrijos piliečio šeimos nariui, reikalauti, kad šis šeimos narys anksčiau būtų teisėtai gyvenęs kitoje valstybėje narėje.
Nurodytame sprendime
Akrich
Teisingumo Teismas nusprendė, jog tam, kad tokioje situacijoje, kokia nagrinėta toje byloje, galėtų pasinaudoti Reglamento
Nr. 1612/68 10 straipsnyje numatytomis teisėmis, trečiosios šalies pilietis, kuris yra Sąjungos piliečio sutuoktinis, prieš
vykdamas į kitą valstybę narę, kurioje Sąjungos pilietis įsisteigia ar yra įsisteigęs, turi teisėtai gyventi valstybėje narėje.
Remdamasis šiuo sprendimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ypač norėtų sužinoti, ar minėta ankstesnio
teisėto gyvenimo sąlyga taip pat taikytina Y. Jia situacijai.
Norint atsakyti į šį klausimą naudinga priminti bylos, kurioje buvo priimtas nurodytas sprendimas
Akrich
, faktines aplinkybes.
Toje byloje į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą buvo kreiptasi su ieškiniu dėl Jungtinės Karalystės valdžios
institucijų atsisakymo H. Akrich, Jungtinės Karalystės pilietę vedusiam trečiosios valstybės piliečiui, suteikti teisę apsigyventi.
Neturėdamas teisės apsigyventi Jungtinėje Karalystėje H. Akrich sutiko būti išsiųstas į Airiją, kur jis prisijungė prie čia
anksčiau įsikūrusios savo sutuoktinės. Pora turėjo tikslą sugrįžti į Jungtinę Karalystę remdamasi Bendrijos teise, kad H. Akrich
galėtų į šią šalį atvykti kaip judėjimo laisve pasinaudojusios Sąjungos pilietės sutuoktinis.
Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausė, kokių priemonių valstybės
narės turi teisę imtis, siekdamos kovoti su Bendrijos piliečio šeimos narių, neatitinkančių nacionalinėje teisėje atvykimui
į valstybę narę ir gyvenimui joje numatytų sąlygų, veiksmais.
Pagrindinėje byloje atitinkamas šeimos narys nėra kaltinamas nei neteisėtu gyvenimu valstybėje narėje, nei tuo, kad jis piktnaudžiaudamas
siekė išvengti, kad jam būtų taikomi imigraciją reglamentuojantys nacionalinės teisės aktai. Atvirkščiai, prašymo pateikimo
metu Y. Jia teisėtai buvo Švedijoje, o tokioje situacijoje, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, pati Švedijos teisė nedraudžia
suinteresuotajam asmeniui išduoti ilgalaikio leidimo gyventi, jei ekonominės priklausomybės situacija, kuria remiamasi, yra
pakankamai įrodyta.
Iš to išplaukia, kad teisėto ankstesnio gyvenimo kitoje valstybėje narėje sąlyga, kaip ji buvo suformuluota nurodytame sprendime
Akrich
, negali būti perkelta į šią bylą ir todėl negali būti taikoma nagrinėjamai situacijai.
Vadinasi, į pirmojo klausimo a–d punktus reikia atsakyti taip, kad, atsižvelgiant į nurodytą sprendimą
Akrich
, Bendrijos teisė valstybių narių neįpareigoja, išduodant leidimą apsigyventi trečiosios šalies piliečiui, judėjimo laisve
pasinaudojusio Bendrijos piliečio šeimos nariui, reikalauti, kad šis šeimos narys anksčiau būtų teisėtai gyvenęs kitoje valstybėje
narėje.

Dėl antrojo klausimo a ir b punktų
Direktyvos 73/148 1 straipsnio 1 dalies d punktas taikytinas tik kitoje valstybėje narėje įsisteigusio, kad joje galėtų verstis
savarankiškai dirbančio asmens veikla, valstybės narės piliečio sutuoktinio tiesiosios aukštutinės linijos giminaičiams, kurie
yra „(jo) išlaikomi“.
Iš Teisingumo Teismo praktikos aišku, kad „išlaikomo“ šeimos nario statusas yra faktinė situacija, kai judėjimo laisve pasinaudojęs
Bendrijos pilietis ar jo sutuoktinis materialiai aprūpina šeimos narį (dėl Reglamento Nr. 1612/68 10 straipsnio ir 1990 m.
birželio 28 d. Tarybos direktyvos 90/364/EEB dėl teisės apsigyventi (OL L, 180, p. 26) 1 straipsnio atitinkamai žr. nurodyto
sprendimo
Lebon
22 punktą ir 2004 m. spalio 19 d. Sprendimo
Zhu ir Chen
, C‑200/02, Rink. p. I‑9925, 43 punktą).
Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad išlaikomo šeimos nario statusas nereiškia, jog egzistuoja teisė į išlaikymą,
nes priešingu atveju šis statusas priklausytų nuo nacionalinės teisės aktų, kurie skirtingose valstybėse yra skirtingi (nurodyto
sprendimo
Lebon
21 punktas). Teisingumo Teismo teigimu, nėra būtina nustatyti kreipimosi dėl šios paramos priežasčių ir kelti klausimo, ar
suinteresuotasis asmuo pats galėtų patenkinti savo poreikius, jei jis įsidarbintų. Tokio aiškinimo ypač reikalauja principas,
kad nuostatos dėl laisvo darbuotojų judėjimo, vieno Bendrijos pagrindų, turi būti aiškinamos plačiai (nurodyto sprendimo
Lebon
22 ir 23 punktai).
Siekdama nustatyti, ar Bendrijos piliečio sutuoktinio tiesiosios aukštutinės linijos giminaičiai yra jo išlaikomi, priimančioji
valstybė narė turi įvertinti, ar, atsižvelgiant į jų ekonomines ir socialines sąlygas, jie negali patys patenkinti savo pagrindinių
poreikių. Materialinės paramos poreikis turi egzistuoti šių giminaičių pagal tiesiąją aukštutinę liniją kilmės valstybėje
arba valstybėje, iš kurios jie atvyko, tuo metu, kai jie pateikia prašymą prisijungti prie šio Bendrijos piliečio.
Tai yra neišvengiama išvada atsižvelgiant į 1968 m. spalio 15 d. Tarybos direktyvos 68/360/EEB dėl valstybių narių darbuotojų
bei jų šeimų judėjimo ir teisės apsigyventi Bendrijoje apribojimų panaikinimo (OL L 257, p. 13) 4 straipsnio 3 dalį, kuria
remiantis, pagal darbo sutartį dirbančio darbuotojo ar jo sutuoktinio išlaikomo giminaičio pagal tiesiąją aukštutinę liniją
statusas Reglamento Nr. 1612/68 10 straipsnio prasme įrodomas pateikiant dokumentą, išduotą jo „kilmės valstybės arba valstybės,
iš kurios jis atvyko“ kompetentingos institucijos, įrodantį, kad atitinkamas giminaitis pagal tiesiąją aukštutinę liniją yra
šio darbuotojo ar jo sutuoktinio išlaikomas. Iš tiesų, nepaisant to, jog tiksliai nenurodyta, kaip suinteresuotasis asmuo
gali tinkamai įrodyti, kad jis priskirtinas vienai iš Direktyvos 73/148 1 ir 4 straipsniuose numatytų kategorijų, niekas nepateisina
išlaikomo giminaičio pagal tiesiąją aukštutinę liniją skirtingo vertinimo pagal tai, ar jis yra pagal darbo sutartį dirbančio
darbuotojo, ar savarankiškai dirbančio asmens šeimos narys.
Pagal Direktyvos 73/148 6 straipsnio b punktą priimančioji valstybė narė gali reikalauti, kad prašymą pateikęs asmuo pateiktų
įrodymų, kad jis arba ji priklauso šios direktyvos 1 straipsnyje minėtai asmenų grupei.
Šioje srityje valstybės narės savo kompetencija turi naudotis nepažeisdamos nei EB sutartimi garantuotų pagrindinių laisvių,
nei direktyvų nuostatų, skirtų tarp valstybių narių panaikinti kliūtis laisvam asmenų judėjimui, veiksmingumo, kad būtų palengvintas
Europos Sąjungos piliečių ir jo šeimos narių naudojimasis teise apsigyventi bet kurioje valstybėje narėje (pagal analogiją
žr. 2000 m. gegužės 25 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑424/98, Rink. p. I‑4001, 35 punktą).
Dėl Direktyvos 73/148 6 straipsnio Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog, nepatikslinus leistinų įrodymų, kuriais suinteresuotasis
asmuo įrodo priklausantis vienai iš šios direktyvos 1 ir 4 straipsniuose nurodytų kategorijų, formos, reikia daryti išvadą,
kad tokie įrodymai gali būti pateikti visais tinkamais būdais (žr., be kita ko, 1991 m. vasario 5 d. Sprendimo
Roux
, C‑363/89, Rink. p. I‑273, 16 punktą ir 2005 m. vasario 17 d. Sprendimo
Oulane
, C‑215/03, Rink. p. I‑1215, 53 punktą).
Vadinasi, kilmės valstybės ar valstybės, iš kurios asmuo atvyko, kompetentingos valdžios institucijos išduotas, priklausomybės
situacijos egzistavimą įrodantis dokumentas, jei šiuo atžvilgiu jis atrodo esąs ypač tinkamas, negali būti leidimo gyventi
išdavimo sąlyga, tačiau vien tik Bendrijos piliečio ar jo sutuoktinio įsipareigojimas remti atitinkamą šeimos narį gali nebūti
laikomas įrodančiu realią jo priklausomybės situaciją.
Šiomis aplinkybėmis į antrojo klausimo a ir b punktus reikia atsakyti taip: Direktyvos 73/148 1 straipsnio 1 dalies d punktas
turi būti aiškinamas taip, jog „yra (jų) išlaikomi“ reiškia aplinkybę, jog kitoje valstybėje narėje EB 43 straipsnio prasme
įsisteigusio Bendrijos piliečio šeimos nariui šio piliečio ar jo sutuoktinio materialinė parama reikalinga pagrindiniams poreikiams
šio šeimos nario kilmės valstybėje ar valstybėje, iš kurios jis atvyko, tenkinti tuo metu, kai jis pateikia prašymą prisijungti
prie šio piliečio. Tos pačios direktyvos 6 straipsnio b punktas turi būti aiškinamas taip, kad materialinės paramos reikalingumas
gali būti įrodinėjamas visais tinkamais būdais, tačiau vien Bendrijos piliečio ar jo sutuoktinio įsipareigojimas remti atitinkamą
šeimos narį gali nebūti laikomas įrodančiu realią jo priklausomybės situaciją.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.
Atsižvelgiant į 2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendimą
Akrich
(C‑109/01), Bendrijos teisė valstybių narių neįpareigoja išduodant leidimą apsigyventi trečiosios šalies piliečiui, judėjimo
laisve pasinaudojusio Bendrijos piliečio šeimos nariui, reikalauti, kad šis šeimos narys anksčiau būtų teisėtai gyvenęs kitoje
valstybėje narėje.
2.
1973 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 73/148/EEB dėl valstybių narių piliečių judėjimo ir gyvenimo Bendrijoje apribojimų,
susijusių su įsisteigimu ir paslaugų teikimu, panaikinimo 1 straipsnio 1 dalies d punktas turi būti aiškinamas taip, kad „yra
(jų) išlaikomi“ reiškia aplinkybę, jog kitoje valstybėje narėje EB 43 straipsnio prasme įsisteigusio Bendrijos piliečio šeimos
nariui šio piliečio ar jo sutuoktinio materialinė parama yra reikalinga pagrindiniams poreikiams šio šeimos nario kilmės valstybėje
ar valstybėje, iš kurios jis atvyko, tenkinti tuo metu, kai jis pateikia prašymą prisijungti prie šio piliečio. Tos pačios
direktyvos 6 straipsnio b punktas turi būti aiškinamas taip, kad materialinės paramos reikalingumas gali būti įrodinėjamas
visais tinkamais būdais, tačiau vien Bendrijos piliečio ar jo sutuoktinio įsipareigojimas remti atitinkamą šeimos narį gali
nebūti laikomas įrodančiu realią jo priklausomybės situaciją.
Parašai.
*
Proceso kalba: švedų.