CELEX: 62008CJ0550
Directiva 92/12/CEE
Produse supuse accizelor
Import de tutun brut nesupus accizelor în cadrul unui regim de perfecționare activă
Transformare în tutun tăiat
Circulație între state membre
Document de însoțire

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 5 alineatul (2) primul paragraf prima
liniuță și a articolului 15 alineatul (4) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general
al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO L 76, p. 1, Ediție specială,
09/vol. 1, p. 129), în versiunea acesteia aplicabilă faptelor din acțiunea principală (denumită în continuare „Directiva 92/12”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între British American Tobacco (Germany) GmbH (denumită în continuare
„BAT”), pe de o parte, și Hauptzollamt Schweinfurt (Biroul vamal principal din Schweinfurt), pe de altă parte, având ca obiect
două decizii prin care acesta din urmă impune plata accizelor privind tutunul pentru motivul că loturile de tutun tăiat au
fost expediate din Germania în Franța.

Cadrul juridic

Directiva 92/12
Al zecelea și al cincisprezecelea considerent ale Directivei 92/12 au următorul cuprins:
„întrucât circulația de pe teritoriul unui stat membru pe cel al altui stat membru nu trebuie să dea naștere la verificări
care ar putea împiedica libera circulație în Comunitate; întrucât, în vederea aplicării taxei, este necesar totuși să se cunoască
circulația produselor supuse accizelor; întrucât ar trebui prevăzut un document de însoțire a produselor respective;
[…]
întrucât nu este necesară utilizarea documentului de însoțire atunci când produsele supuse accizelor circulă în cadrul unei
proceduri vamale comunitare, alta decât punerea lor în liberă circulație […]”
Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 92/12 prevede:
„Prezenta directivă se aplică la nivel comunitar următoarelor produse, conform definiției din directivele relevante:
[…]
–        tutun prelucrat.”
Articolul 4 litera (c) din această directivă definește noțiunea „regim de suspendare” după cum urmează:
„
regim de suspendare
: o procedură fiscală aplicată producerii, prelucrării, deținerii și circulației produselor, cu suspendarea accizelor”.
Articolul 5 din directiva menționată prevede:
„(1)      Produsele menționate la articolul 3 alineatul (1) sunt supuse accizelor în momentul producerii lor pe teritoriul Comunității,
conform definiției din articolul 2, sau în momentul importului pe teritoriul în cauză.
«Importul unui produs supus accizelor» înseamnă intrarea acelui produs pe teritoriul Comunității […]
Totuși, dacă produsul este inclus într‑o procedură vamală comunitară la intrarea pe teritoriul Comunității, se consideră că
importul are loc în momentul în care produsul nu mai face obiectul procedurii vamale comunitare.
(2)      Fără a aduce atingere dispozițiilor naționale și comunitare privind problemele vamale, când produsele la care se aplică accize:
–        provin sau se îndreaptă spre țări terțe […] și intră sub incidența uneia dintre procedurile vamale de suspendare prevăzute
la articolul 84 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 [al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire
a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58), denumit în continuare «Codul vamal comunitar»]
[…]
[…]
se cere ca [a se citi «se consideră că»] accizele asupra lor să fie [a se citi «sunt»] suspendate.
[…]”
Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 92/12 definește condițiile de exigibilitate după cum urmează:
„Accizele sunt exigibile în momentul punerii în consum sau în momentul înregistrării unor deficite care trebuie supuse accizelor
în conformitate cu articolul 14 alineatul (3).
Punerea în consum a produselor supuse accizelor înseamnă:
(a)      orice derogare, chiar și neregulamentară, de la un regim de suspendare;
(b)      orice prelucrare, chiar și neregulamentară, a produselor în cauză în afara unui regim de suspendare;
(c)      orice import al produselor în cauză, chiar și neregulamentar, în cazul în care produsele nu au fost incluse într‑un regim
de suspendare.”
Articolul 15 alineatul (4) din Directiva 92/12 prevede:
„[…] responsabilitatea antrepozitarului autorizat expeditor și, dacă este cazul, cea a transportatorului poate fi exclusă
numai pe baza dovezii preluării produselor de către destinatar, în special pe baza documentului de însoțire menționat la articolul
18, conform condițiilor stabilite în articolul 19.”
Articolul 18 din Directiva 92/12 prevede:
„(1)      Fără a aduce atingere eventualei utilizări a unor proceduri electronice, toate produsele supuse accizelor care circulă în
regim de suspendare a accizelor între statele membre trebuie să fie însoțite de un document întocmit de expeditor. Acest document
poate fi unul administrativ sau unul comercial. Forma și conținutul acestui document se stabilesc în conformitate cu procedura
prevăzută la articolul 24 din prezenta directivă.
[…]
(4)      Alineatul (1) nu se aplică dacă produsele supuse accizelor circulă în condițiile menționate la articolul 5 alineatul (2).
[…]”
Articolul 19 din Directiva 92/12 prevede:
„(1)      Autoritățile fiscale din statele membre sunt informate de comercianți cu privire la livrările expediate sau primite prin intermediul
documentului sau al unei trimiteri la documentul prevăzut la articolul 18. Acest document se întocmește în patru exemplare:
[…]
[…]
Statele membre de destinație pot stipula că exemplarul de retransmis expeditorului pentru încheierea operațiunii trebuie să
fie certificat sau andosat de autoritățile lor naționale. Statele membre care aplică această dispoziție trebuie să informeze
Comisia care, la rândul său, informează celelalte state membre cu privire la aceasta.
[…]
(2)      În cazul în care produsele supuse accizelor circulă în regim de suspendare a accizelor către un antrepozitar autorizat sau
către un comerciant înregistrat sau neînregistrat, un exemplar din documentul administrativ de însoțire sau un exemplar din
documentul comercial, adnotat în mod corespunzător, este retransmis de către destinatar expeditorului pentru încheierea operațiunii
în termen de cel mult 15 zile de la sfârșitul lunii în care destinatarul a primit mărfurile.
[…]
(3)      Regimul de suspendare a accizelor, conform definiției din articolul 4 litera (c), este încheiat prin introducerea produselor
supuse accizelor în unul din regimurile prevăzute la articolul 5 alineatul (2) și în conformitate cu alineatul în cauză, după
primirea de către expeditor a exemplarului de retransmis al documentului administrativ de însoțire sau a unui exemplar din
documentul comercial, adnotat corespunzător, în care trebuie menționat faptul că produsele au fost introduse într‑un astfel
de regim.
[…]”

Codul vamal comunitar
Codul vamal comunitar prevede, la articolul 59 alineatul (1), că toate mărfurile destinate plasării sub un regim vamal fac
obiectul unei declarații pentru regimul vamal respectiv.
Articolul 64 alineatul (1) din același cod prevede:
„În conformitate cu articolul 5, o declarație vamală poate fi făcută de orice persoană care este în măsură să prezinte mărfurile
respective sau poate împuternici pe cineva să le prezinte autorității vamale competente, împreună cu toate documentele solicitate
pentru aplicarea reglementărilor cu privire la regimul vamal pentru care se declară mărfurile.”
Potrivit articolului 84 alineatul (1) din Codul vamal comunitar:
„În articolele 85-90:
(a)      în cazul în care se utilizează expresia «regim suspensiv», se înțelege ca aplicându‑se, în cazul mărfurilor necomunitare,
următoarelor regimuri:
[…]
–        perfecționare activă sub forma unui sistem cu suspendare;
[…]
(b)      în cazul în care se utilizează expresia «regim vamal cu impact economic», se înțelege ca aplicându‑se următoarelor regimuri:
[…]
–        transformare sub control vamal;
[…]”
Articolul 85 din Codul vamal comunitar prevede că utilizarea oricărui regim vamal cu impact economic este condiționată de
eliberarea autorizației de către autoritățile vamale. Articolul 86 din același cod precizează în următorii termeni condițiile
în care această autorizație poate fi eliberată:
„Fără a aduce atingere condițiilor speciale suplimentare care reglementează regimul în cauză, autorizația menționată la articolul
85 […] se acordă numai:
–        persoanelor care oferă toate garanțiile necesare pentru efectuarea adecvată a operațiunilor;
și
–        atunci când autoritățile vamale pot supraveghea și monitoriza regimul fără a trebui să introducă măsuri administrative disproporționate
față de nevoile economice respective.”
Articolul 87 din Codul vamal comunitar prevede:
„(1)      Condițiile în care este utilizat regimul în cauză sunt menționate în autorizație.
(2)      Titularul autorizației este obligat să înștiințeze autoritățile vamale asupra tuturor factorilor care se ivesc după acordarea
autorizației care pot influența menținerea sau conținutul acesteia.”
Articolul 88 din acest cod prevede:
„Autoritățile vamale pot condiționa plasarea mărfurilor sub un regim suspensiv de constituirea unei garanții pentru a se asigura
achitarea oricărei datorii vamale care ar putea lua naștere în ceea ce privește aceste mărfuri.
[…]”
Potrivit articolului 114 din codul menționat:
„(1)      Fără a aduce atingere articolului 115, regimul de perfecționare activă permite ca următoarele mărfuri să fie utilizate pe
teritoriul vamal al Comunității într‑una sau mai multe operațiuni de transformare:
(a)      mărfurile necomunitare destinate reexportării de pe teritoriul vamal al Comunității sub forma produselor compensatoare, fără
ca aceste mărfuri să fie supuse drepturilor de import sau măsurilor de politică comercială;
[…]
(2)      Prin expresiile de mai jos se înțeleg următoarele:
(a)      sistem cu suspendare: regimul de perfecționare activă, așa cum este prevăzut la alineatul (1) litera (a);
[…]
(c)      operațiuni de perfecționare:
[…]
–        transformarea mărfurilor;
[…]
(d)      produse compensatoare: toate produsele ce rezultă din operațiuni de perfecționare;
[…]”

Dreptul național
Articolul 18 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe tutun (Tabaksteuergesetz,
Bundesgesetzblatt
1992 I, p. 2150) prevede că, atunci când produse din tutun au fost expediate în cadrul regimului fiscal de transport intracomunitar
de la un antrepozit fiscal situat pe teritoriul fiscal către un antrepozit fiscal, un destinatar autorizat sau un birou vamal
de ieșire dintr‑un alt stat membru și când expeditorul nu prezintă, într‑un termen de 4 luni care începe să curgă din ziua
în care a început expedierea, dovada că produsele respective au ajuns la locul de destinație, se consideră că acestea au ieșit
din regimul de suspendare pe teritoriul fiscal.
Articolul 21 alineatul 1 punctul 1 din această lege prevede că, pentru tutunul prelucrat aflat în cadrul unui regim vamal,
dispozițiile vamale se aplică prin analogie la nașterea și la stingerea taxei.
Articolul 23 alineatul 2 din regulamentul de aplicare a legii respective (Verordnung zur Duchführung des Tabaksteuergesetzes,
Bundesgesetzblatt
1993 I, p. 1738) precizează că articolul 21 menționat anterior nu se aplică regimului de perfecționare activă cu suspendarea
taxelor în vederea fabricării de tutun prelucrat.

Acțiunea principală și întrebările preliminare
BAT importă în Germania, în cadrul unui regim de perfecționare activă sub forma sistemului cu suspendare, tutun brut originar
din țări terțe, pe care îl transformă în tutun tăiat.
Pentru acest tutun brut, produs care nu este supus accizelor, BAT beneficiază de la 1 iulie 2002 de o autorizație unică în
scopul admiterii în cadrul regimului perfecționării active sub formă de sistem cu suspendare, valabilă pentru toate statele
membre, acordată de autoritățile vamale ale Regatului Unit. Pentru expedierile de loturi de tutun tăiat din Germania către
alte state membre, această autorizație îi permite să utilizeze propriile bonuri de livrare („IPR‑Delivery Document”) în locul
documentului de însoțire impus în principiu în temeiul articolului 18 alineatul (1) din Directiva 92/12, în cadrul circulației
între statele membre, în regim de suspendare, a produselor supuse accizelor.
În cursul lunilor ianuarie și aprilie 2003, BAT a expediat loturi de tutun tăiat de la fabrica sa din Germania către un antrepozit
fiscal al unei societăți cu sediul în Franța. Aceasta a confirmat recepționarea tutunului pe bonurile de livrare menționate
anterior, pe care se indica faptul că acestea erau utilizate și în calitate de documente de însoțire.
Prin deciziile din 27 mai și din 20 august 2003, administrația germană a solicitat întreprinderii BAT să plătească accize
pentru aceste loturi de tutun, în valoare totală de 144 550 de euro, pentru motivul că, întrucât nu a furnizat documentul
de însoțire certificat de autoritățile vamale franceze, această întreprindere nu a demonstrat că loturile respective au ajuns
la un antrepozit fiscal din Franța.
În urma respingerii reclamațiilor sale, BAT a sesizat Finanzgericht München (Tribunalul de Finanțe din München) cu o acțiune
împotriva acestor decizii.
Instanța de trimitere apreciază că soluționarea litigiului cu care este sesizată implică mai întâi să se verifice dacă produsele
în cauză circulă în condițiile prevăzute la articolul 5 alineatul (2) primul paragraf din Directiva 92/12, din moment ce,
în această ipoteză, articolul 18 alineatul (4) din această directivă permite, prin derogare, circulația acestora între statele
membre fără document de însoțire. Instanța de trimitere solicită în principal să se stabilească dacă produsele supuse accizelor,
precum cele din acțiunea principală, care au fost fabricate într‑un stat membru în cadrul regimului de perfecționare activă
pe baza unor produse care nu erau supuse accizelor în momentul importului în Comunitate în cadrul regimului vamal menționat
anterior, pot fi considerate drept produse supuse accizelor care provin din țări terțe în sensul articolului 5 alineatul (2)
primul paragraf prima liniuță din Directiva 92/12.
Instanța de trimitere dorește de asemenea să știe dacă, în ipoteza în care Curtea ar aprecia că nu sunt îndeplinite condițiile
menționate la articolul 5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță din Directiva 92/12, articolul 15 alineatul (4) din
această directivă trebuie interpretat în sensul că permite ca dovada recepționării produselor supuse accizelor de către destinatarul
acestora să fie făcută printr‑un alt mijloc decât documentul de însoțire.
În acest context, Finanzgericht München a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări:
„1)      Articolul 5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță din Directiva 92/12[…] trebuie interpretat în sensul că produsele
necomunitare supuse accizelor și plasate sub regimul de perfecționare activă prevăzut la articolul 84 alineatul (1) litera
(a) din [Codul vamal comunitar] sunt considerate plasate sub regim de suspendare a accizelor și atunci când produsele respective
sunt fabricate în regim de perfecționare activă din produse la care nu se aplică accize și numai după importarea acestora
din urmă, astfel încât, în conformitate cu al cincisprezecelea considerent al Directivei 92/12[…], nu ar fi necesară utilizarea
documentului de însoțire, menționat la articolul 18 alineatul (1) din Directiva 92/12[…], cu ocazia expedierii acestor produse?
2)      În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articol[ul] 15 alineatul (4) din Directiva 92/12[…] trebuie interpretat
în sensul că dovada recepționării produselor de către destinatar poate fi administrată și în alt mod decât prin intermediul
documentului de însoțire prevăzut la articolul 18 din Directiva 92/12[…]?”

Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 5 alineatul
(2) primul paragraf prima liniuță din Directiva 92/12 trebuie interpretat în sensul că, în ceea ce privește produsele supuse
accizelor (precum tutunul prelucrat), fabricate din produse nesupuse accizelor (precum tutunul brut) importate în Comunitate
în regimul perfecționării active, se consideră că accizele asupra acestor produse sunt suspendate în sensul acestei dispoziții,
deși nu au devenit produse supuse accizelor decât prin transformarea lor pe teritoriul Comunității, astfel încât acestea ar
putea circula între statele membre fără ca administrația să poată solicita documentul administrativ sau comercial prevăzut
la articolul 18 alineatul (1) din Directiva 92/12.
Trebuie amintit că articolul 18 alineatul (1) din Directiva 92/12 prevede că toate produsele supuse accizelor care circulă
în regim de suspendare a accizelor între statele membre trebuie să fie însoțite de un document de însoțire.
Totuși, alineatul (4) al acestui articol înlătură această obligație atunci când produsul circulă în condițiile prevăzute la
articolul 5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță din aceeași directivă.
Articolul 5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță din Directiva 92/12 vizează în special cazurile în care produsele
supuse accizelor sunt originare sau au drept destinație țări terțe și se află în cadrul uneia dintre procedurile suspensive
enumerate la articolul 84 alineatul (1) litera (a) din Codul vamal comunitar. În această ipoteză, potrivit articolului 5 alineatul
(2) primul paragraf prima liniuță, se consideră că accizele asupra acestor produse sunt suspendate.
În acțiunea principală, nu se contestă, pe de o parte, că produsul în cauză în acțiunea principală este tutunul prelucrat
supus accizelor în temeiul articolului 3 din Directiva 92/12 și, pe de altă parte, că acesta circulă în cadrul regimului de
perfecționare activă sub forma sistemului cu suspendare menționat la articolul 84 alineatul (1) litera (a) a treia liniuță
din Codul vamal comunitar.
În schimb, prima întrebare adresată de instanța de trimitere implică aprecierea aspectului dacă produsele precum cel în cauză
în acțiunea principală trebuie considerate produse supuse accizelor care provin sau au ca destinație țări terțe în sensul
articolului 5 alineatul (2) primul paragraf din Directiva 92/12, deși acestea nu au intrat în categoria produselor supuse
accizelor decât prin transformarea lor într‑un stat membru.
În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, în vederea interpretării unei dispoziții de
drept comunitar, trebuie să se țină seama nu numai de termenii acesteia, ci și de contextul său și de obiectivele urmărite
de reglementarea din care face parte această dispoziție (a se vedea în special Hotărârea din 29 ianuarie 2009, Petrosian și
alții, C‑19/08, Rep., p. I‑495, punctul 34).
În speță, modul de redactare a articolului 5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță din Directiva 92/12 nu oferă o indicație
utilă pentru a răspunde la întrebarea adresată, astfel încât această dispoziție trebuie interpretată în lumina contextului
său și a obiectivelor urmărite prin această directivă, în special prin articolul 18 alineatul (4), care, atunci când sunt
îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță, înlătură obligația privind documentul
de însoțire.
În această privință, trebuie subliniat că, potrivit celui de al zecelea considerent al Directivei 92/12, deși aceasta are
drept obiectiv evitarea ocazionării, în momentul trecerii unui produs dintr‑un stat membru într‑un alt stat membru, a unui
control care poate împiedica libera circulație intracomunitară, constrângerile inerente exigibilității accizelor impun totuși
cunoașterea circulației produselor supuse accizelor și justifică cerința unui document de însoțire pentru aceste produse.
Cel de al cincisprezecelea considerent prevede totuși că o astfel de cerință nu se mai justifică atunci când aceste produse
circulă în cadrul unui regim vamal comunitar precum regimul perfecționării active sub forma sistemului cu suspendare.
Prin Directiva 92/12 se dorește astfel să se limiteze cerința referitoare la documentul de însoțire numai la ipotezele în
care această formalitate este într‑adevăr necesară pentru a asigura controlul circulației produselor supuse accizelor și respectarea
dispozițiilor privind exigibilitatea acestora.
Prin urmare, Directiva 92/12, prin faptul că articolul 18 alineatul (4) din această directivă trimite la dispozițiile articolului
5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță din aceeași directivă, a scutit expeditorul de cerința privind documentul de
însoțire în cazul în care produsele supuse accizelor se află într‑un regim vamal comunitar, din moment ce un astfel de regim,
prin regulile care îi sunt proprii, permite să se asigure un control al circulației produselor în cauză echivalent cu cel
permis de un document de însoțire, de natură să garanteze respectarea dispozițiilor privind perceperea accizelor.
În aceste condiții, pentru a determina dacă produse precum cele în cauză în acțiunea principală intră în domeniul de aplicare
al articolului 5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță din Directiva 92/12 și pot, așadar, circula fără un document
de însoțire specific produselor supuse accizelor, trebuie să se verifice dacă regimul juridic aplicabil produselor de origine
necomunitară, nesupuse accizelor, importate în Comunitate în cadrul regimului de perfecționare activă sub forma sistemului
cu suspendare, asigură, în ceea ce privește circulația acestora, un control echivalent cu cel care rezultă din cerința privind
documentul de însoțire, în cazul în care operațiunea de perfecționare pe care au suferit‑o pe teritoriul Comunității le‑a
făcut să intre în categoria produselor supuse accizelor.
În această privință, trebuie arătat că obligațiile aferente regimului de perfecționare activă sub forma sistemului de suspendare,
destinate să asigure controlul produselor supuse acestui regim vamal, se aplică în mod identic după cum produsele vizate erau
deja supuse accizelor în momentul importării lor în Comunitate, în cadrul acestui regim, sau au intrat în domeniul de aplicare
al acestei taxe numai după fabricarea lor, în Comunitate, din produse care nu erau supuse acestei taxe, importate în Uniunea
Europeană în cadrul regimului menționat anterior.
În această situație se află în special obligațiile prevăzute la articolele 59 și 64 din Codul vamal comunitar, care impun
o declarație în vederea plasării mărfurilor sub un regim vamal, a cărei acceptare declanșează supravegherea vamală.
În aceeași situație se află și obligațiile prevăzute la articolele 85-88 din același cod, care impun o autorizație pentru
recurgerea la un regim vamal economic și permit autorităților competente să stabilească în această autorizație toate condițiile
pertinente pentru o aplicare corectă a acestui regim, în special în ceea ce privește „buna derulare a operațiunilor”, supravegherea
și controlul regimului respectiv și constituirea garanțiilor.
În consecință, trebuie să se considere că articolul 5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță din Directiva 92/12 se aplică
nu numai produselor supuse accizelor originare dintr‑o țară terță, ci și produselor precum cele în cauză în acțiunea principală,
fabricate din produse necomunitare, nesupuse accizelor și importate în Comunitate în cadrul regimului de perfecționare activă
sub forma sistemului cu suspendare.
În aceste condiții, nu este necesar să se stabilească dacă aceste produse trebuie considerate în egală măsură produse având
ca destinație țări terțe în sensul articolului 5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță din Directiva 92/12.
Având în vedere cele de mai sus, trebuie răspuns la prima întrebare adresată că articolul 5 alineatul (2) primul paragraf
prima liniuță din Directiva 92/12 trebuie interpretat în sensul că, în ceea ce privește produsele supuse accizelor (precum
tutunul prelucrat), fabricate din produse nesupuse accizelor (precum tutunul brut) importate în Comunitate în regimul perfecționării
active, se consideră că accizele asupra acestor produse sunt suspendate în sensul acestei dispoziții, deși nu au devenit produse
supuse accizelor decât prin transformarea lor pe teritoriul Comunității, astfel încât acestea pot circula între statele membre
fără ca administrația să poată solicita documentul administrativ sau comercial prevăzut la articolul 18 alineatul (1) din
această directivă.
Cu privire la a doua întrebare
Având în vedere răspunsul dat la prima întrebare, nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare adresată.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
Articolul 5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind
regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse trebuie interpretat
în sensul că, în ceea ce privește produsele supuse accizelor (precum tutunul prelucrat), fabricate din produse nesupuse accizelor
(precum tutunul brut) importate în Comunitate în regimul perfecționării active, se consideră că accizele asupra acestor produse
sunt suspendate în sensul acestei dispoziții, deși nu au devenit produse supuse accizelor decât prin transformarea lor pe
teritoriul Comunității, astfel încât acestea pot circula între statele membre fără ca administrația să poată solicita documentul
administrativ sau comercial prevăzut la articolul 18 alineatul (1) din această directivă.
Semnături
*
Limba de procedură: germana.