CELEX: 62007CJ0426
Vnitrostátní zdanění
Daně z automobilů
Spotřební daň
Ojetá vozidla
Dovoz

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu jednak čl. 33 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (
Úř. věst. L 145, s. 1
; Zvl. vyd. 09/01, s. 23), ve znění směrnice Rady 91/680/EHS ze dne 16. prosince 1991 (
Úř. věst. L 376, s. 1
; Zvl. vyd. 09/01, s. 160, dále jen „šestá směrnice“), a jednak čl. 90 prvního pododstavce ES.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi D. Krawczyńskim a Dyrektor Izby Celnej w Białymstoku (ředitelem Celní komory v Białystoku) ve věci spotřební daně, která byla D. Krawczyńskemu vyměřena z prodeje ojetých automobilů před jejich prvním přihlášením k registraci v Polsku.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
Článek 33 odst. 1 šesté směrnice stanoví:
„Aniž jsou dotčeny jiné předpisy Společenství, zejména ty, které se týkají obecné úpravy držení, pohybu a sledování výrobků, jež jsou předmětem spotřební daně, není tato směrnice na překážku tomu, aby si kterýkoli členský stát zachoval nebo zavedl daně z pojistných smluv, daně ze sázek a her, spotřební daně, kolkovné a obecně jakékoliv daně, dávky nebo poplatky, které nelze označit za daně z obratu, pokud ovšem tyto daně, dávky nebo poplatky nepovedou při obchodu mezi členskými státy ke vzniku formalit spojených s překračováním hranic.“
Vnitrostátní právní úprava
Článek 2 zákona ze dne 23. ledna 2004 o spotřební dani (ustawa o podatku akcyzowym) (Dz. U. č. 29, položka 257), ve znění platném pro spor v původním řízení (dále jen „zákon z roku 2004“), stanoví:
„Pro účely tohoto zákona se rozumí
[…]
11)
‚pořízením uvnitř Společenství‘: převod výrobků podléhajících spotřební dani z území členského státu do tuzemska;
[…]“
Článek 10 odst. 1 zákona z roku 2004 zní takto:
„Základem daně, v případě, že je sazba daně stanovena v procentech ze základu daně, je:
1)
částka dlužná z titulu prodeje výrobků podléhajících spotřební dani v tuzemsku, snížená o částku daně z výrobků a služeb nebo o částku dlužné spotřební daně z tohoto zboží;
2)
částka, kterou je kupující povinen zaplatit za zboží podléhající spotřební dani v případě pořízení uvnitř Společenství;
3)
částka dlužná z titulu dodání výrobků podléhajících spotřební dani na území členského státu v případě dodání v rámci Společenství;
4)
celní hodnota výrobků podléhajících spotřební dani zvýšená v případě dovozu o dlužné clo, přičemž se přihlédne k odstavcům 6 až 9.“
Článek 75 odst. 1 a 3 zákona z roku 2004 stanoví:
„1.   Sazba daně na výrobky podléhající neharmonizované spotřební dani činí 65 % základu definovaného v článku 10, s výjimkou sazby uplatnitelné na elektrickou energii.
[…]
3.   Ministr, do jehož pravomoci spadají záležitosti veřejných financí, může vyhláškou snížit sazby spotřební daně stanovené v odstavcích 1 a 2 a rozlišit je v závislosti na typu výrobku a definovat podmínky jejich uplatňování.“
Článek 79 téhož zákona zní:
„Osoba povinná k dani je oprávněna odečíst od částky spotřební daně částku spotřební daně, kterou uhradila z prodeje nebo dovozu podléhajícího této dani v okamžiku nabytí výrobků podléhajících neharmonizované dani.“
Podle čl. 80 odst. 1 až 4 zákona z roku 2004:
„1.   Spotřební dani podléhají osobní automobily nezaregistrované v tuzemsku podle zákona o silničním provozu.
2.   Spotřební daň dluží:
1)
osoby provádějící jakýkoliv prodej osobních automobilů před jejich prvním přihlášením k registraci v tuzemsku;
2)
dovozci a osoby, které si automobil pořídily v rámci Společenství;
3.   Spotřební daň z automobilů vzniká:
1)
v případě prodeje vystavením faktury, nejpozději však ve lhůtě sedmi dnů ode dne dodání zboží;
2)
v případě dovozu dnem, kdy ve smyslu ustanovení celního práva vzniká celní dluh;
3)
v případě pořízení v rámci Společenství při nabytí práva nakládat s osobním automobilem jako vlastník a nejpozději při jeho registraci v tuzemsku podle zákona o silničním provozu.
4.   Ministr, do jehož pravomoci spadají záležitosti veřejných financí, může vyhláškou stanovit podrobnosti ohledně výběru spotřební daně u osobních automobilů, týkající se zejména jejich přípustné užitečné hmotnosti, přičemž zohlední zvláštní daňové předpisy a nutnost zajistit řádný výběr spotřební daně.“
Článek 81 odst. 1 zákona z roku 2004 zní následovně:
„Osoby, které uvnitř Společenství nabudou osobní automobil nezaregistrovaný v tuzemsku podle zákona o silničním provozu, jsou povinny:
1)
podat při dovozu do tuzemska u příslušného celního úřadu zjednodušené celní prohlášení ve lhůtě pěti dnů ode dne pořízení ve Společenství;
2)
zaplatit spotřební daň nejpozději v den registrace tohoto vozidla v tuzemsku.“
Podle čl. 82 odst. 3 zákona z roku 2004 je v případě pořízení osobního automobilu uvnitř Společenství základem daně částka, kterou je kupující povinen zaplatit prodávajícímu.
Z článku 7 vyhlášky ministra financí ze dne 22. dubna 2004 o snížení sazeb spotřební daně (Dz. U č. 87, položka 825), ve znění platném pro spor v původním řízení (rozporządzenie Ministra Finansów w sprawie obniżenia stawek podatku akcyzowego) (dále jen „vyhláška z roku 2004“), jakož i z jejích příloh 1 a 2 vyplývá, že pro nové automobily nebo automobily staré méně než dva roky činí sazba spotřební daně v závislosti na objemu motoru 3,1 % nebo 13,6 %, a naopak pro vozidla starší dvou let se tato sazba, která je stanovena podle výpočtového vzorce uvedeného v čl. 7 odst. 2 vyhlášky z roku 2004, mění v závislosti na stáří vozidla a může dosáhnout až 65 % základu daně.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Rozhodnutím ze dne 7. listopadu 2005 vyměřil vedoucí celního úřadu v Białystoku (Naczelnik Urzędu Celnego w Białymstoku) D. Krawczyńskemu částku dlužné spotřební daně ve výši 11066 PLN z prodeje pěti osobních automobilů různých značek v tuzemsku před jejich prvním přihlášením k registraci v Polsku, kterou měl jakožto osoba povinná k přiznat a odvést, ale tuto povinnost nesplnil.
Dariusz Krawczyński podal proti tomuto rozhodnutí odvolání, v němž žádal, aby mu byl daňový dluh stanoven v celkové částce 4599 PLN, neboť se v zásadě domníval, že má v souladu s čl. 79 zákona z roku 2004 právo odečíst od dlužné částky daň, kterou uhradil ze zdanitelného prodeje nebo dovozu v okamžiku nabytí výrobků zatížených neharmonizovanou spotřební daní, třebaže nepodal k tomu stanovené prohlášení.
Dyrektor Izby Celnej w Białymstoku rozhodnutím ze dne 19. ledna 2006 toto odvolání zamítl. Ve svém rozhodnutí v zásadě zdůraznil, že jednak jsou spotřební daň povinny uhradit osoby, které v Polsku uskuteční jakýkoli prodej automobilů před jejich prvním přihlášením v registraci v tuzemsku, a jednak je pro uplatnění zmíněného práva na odečtení nutné, aby osoba povinná k dani předložila příslušnému daňovému úřadu prohlášení ohledně této spotřební daně, vypočetla dlužnou daň a uhradila ji ve lhůtě stanovené příslušnou právní úpravou.
Dariusz Krawczyński podal proti tomuto zamítavému rozhodnutí odvolání k Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku (Vojvodský správní soud v Białystoku). Zejména uváděl, že jsou od spotřební daně osvobozena ojetá vozidla, která již byla přihlášena k registraci v Polsku, nezávisle na jejich stáří, zatímco toto osvobození se nevztahuje na ojetá vozidla dovezená z ostatních členských států. Prodeje naposled zmíněných vozidel před jejich přihlášením k registraci v Polsku jsou zatíženy spotřební daní, jejíž výše závisí na stáří vozidla. Dariusz Krawczyński z toho vyvozoval, že Polská republika vybírá z ojetých automobilů dovezených z jiných členských států daň, která je vyšší než ta, kterou je zatíženo podobné domácí zboží.
Dyrektor Izby Celnej w Białymstoku byl naopak toho názoru, že Polská republika nečiní diskriminující rozdíly mezi automobily na základě jejich původu, nýbrž rozhodující hledisko pro jejich podrobení spotřební dani spočívá v absenci přihlášení k registraci v Polsku, a nikoli ve skutečnosti, že tato vozidla pocházejí z jiného členského státu než z Polské republiky.
Za těchto podmínek se Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Lze spotřební daň zavedenou v některém členském státě Evropských společenství, jako je daň upravená v [zákoně z roku 2004], jíž podléhá každý prodej osobního automobilu před jeho prvním přihlášením k registraci v tuzemsku, považovat za nepřípustnou daň z obratu ve smyslu čl. 33 odst. 1 šesté směrnice […]?
V případě záporné odpovědi na výše uvedenou otázku:
2)
Je spotřební daň odpovídající sporné dani ve věci projednávané před Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku, jíž je podroben každý prodej osobního automobilu před jeho prvním přihlášením k registraci v tuzemsku, v rozporu s článkem 90 ES – který stanoví zákaz diskriminace a využití vnitrostátního zdanění k ochraně podobných výrobků domácích – jestliže prodej ojetých vozidel, která byla již dříve přihlášena k registraci v Polské republice, této dani nepodléhá?“
K předběžným otázkám
K první otázce
Nejprve je nutno připomenout, že podle ustálené judikatury je pro posouzení toho, zda lze daň, dávku nebo poplatek označit za daň z obratu ve smyslu článku 33 odst. 1 šesté směrnice, zejména zapotřebí zjistit, zda vede k ohrožení fungování společného systému daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) tím, že zatíží pohyb zboží a služeb a použije se na obchodní plnění způsobem, který je srovnatelný s DPH (rozsudek ze dne 11. října 2007, KÖGÁZ a další,
C-283/06 a C-312/06, Sb. rozh. s. I-8463
, bod 34 a citovaná judikatura).
Soudní dvůr v tomto ohledu upřesnil, že v případě daní, dávek nebo poplatků, které vykazují základní znaky DPH, i když nejsou s DPH ve všech bodech totožné, je třeba mít v každém případě za to, že zatěžují pohyb zboží a služeb způsobem srovnatelným s DPH (výše uvedený rozsudek KÖGÁZ a další, bod 35 a citovaná judikatura).
Článek 33 odst. 1 šesté směrnice naproti tomu nebrání zachování nebo zavedení daně, která nevykazuje jeden ze základních znaků DPH (výše uvedený rozsudek KÖGÁZ a další, bod 36 a citovaná judikatura).
Soudní dvůr upřesnil, jaké jsou základní znaky DPH. Z jeho judikatury vyplývá, že uvedené znaky jsou celkově čtyři: obecné použití DPH na plnění, která se týkají zboží nebo služeb; stanovení její výše poměrně k ceně, kterou osoba povinná k dani obdrží za zboží nebo služby, které poskytuje; vybírání této daně v každém stupni výrobního a distribučního procesu, včetně maloobchodního prodeje, bez ohledu na počet plnění uskutečněných dříve; odpočet částek odvedených v předchozích fázích výrobního a distribučního procesu z DPH dlužné osobou povinnou k dani, takže se tato daň v dané fázi uplatní pouze na hodnotu přidanou v této fázi a konečné zatížení uvedenou daní spočívá v konečném důsledku na spotřebiteli (výše uvedený rozsudek KÖGÁZ a další, bod 37 a citovaná judikatura).
Co se však týče prvního z těchto znaků – obecného použití DPH na plnění, která se týkají zboží nebo služeb – je třeba zdůraznit, jak ostatně uvádějí Dyrektor Izby Celnej w Białymstoku, polská vláda i Komise Evropských společenství, že spotřební daň, o kterou se jedná ve sporu v původním řízení, zatěžuje podle čl. 80 odst. 2 bodu 1 zákona z roku 2004 pouze prodeje ojetých vozidel před jejich prvním přihlášením k registraci v Polsku.
Vzhledem k této okolnosti nelze mít za to, že zmíněná spotřební daň zatěžuje obecným způsobem všechna plnění, která se týkají zboží nebo služeb.
Jelikož tedy spotřební daň, o kterou se jedná ve sporu v původním řízení, nenaplňuje první ze znaků uvedených v bodě 22 tohoto rozsudku, není nutno ověřovat, zda tato spotřební daň vykazuje tři další základní znaky DPH.
Jeví se proto, že daň vykazující takové znaky, jako jsou znaky spotřební daně, o kterou se jedná v původním řízení, se natolik liší od DPH, že ji nelze označit za daň, která má povahu daně z obratu ve smyslu čl. 33 odst. 1 šesté směrnice.
S ohledem na výše uvedené je třeba na první otázku odpovědět, že čl. 33 odst. 1 šesté směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové spotřební dani, jako je spotřební daň stanovená v Polsku zákonem z roku 2004, jíž jsou zatíženy všechny prodeje automobilů před jejich prvním přihlášením k registraci v tuzemsku.
K druhé otázce
Předkládající soud se v zásadě táže, zda spotřební daň, která zatěžuje veškeré prodeje osobních automobilů před jejich prvním přihlášením k registraci v tuzemsku, odporuje článku 90 ES, jelikož prodej ojetých automobilů, které již byly v Polsku zaregistrovány, je od této daně osvobozen.
Je proto nutno ověřit, zda takovýto režim nevede k vyššímu zdanění ojetých vozidel dovezených z jiného členského státu než z Polské republiky, a tudíž nezaregistrovaných na polském území, než ojetých vozidel, která se již nacházejí na vnitrostátním trhu a jsou v Polsku zaregistrována.
Úvodem je třeba zdůraznit, že taková spotřební daň, jako je daň zavedená vnitrostátní právní úpravou, o kterou jde v původním řízení, spadá do obecného systému vnitrostátních poplatků ze zboží, a musí tedy být přezkoumána s ohledem na článek 90 ES (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. ledna 2007, Brzeziński,
C-313/05, Sb. rozh. s. I-513
, bod 24).
Je přitom třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že článek 90 ES představuje v systému Smlouvy o ES doplněk k ustanovením, která se týkají zrušení cel a poplatků s rovnocenným účinkem. Cílem tohoto ustanovení je zajištění volného pohybu zboží mezi členskými státy za normálních podmínek hospodářské soutěže vyloučením jakékoliv formy ochrany, která by mohla vést k použití diskriminačního vnitrostátního zdanění výrobků, které pocházejí z jiných členských států (výše uvedený rozsudek Brzeziński, bod 27 a citovaná judikatura).
V oblasti zdanění dovezených ojetých motorových vozidel je cílem článku 90 ES zaručit naprostou neutralitu vnitrostátního zdanění z hlediska hospodářské soutěže mezi výrobky, které se již nacházejí na vnitrostátním trhu, a dovezenými výrobky (rozsudek ze dne 20. září 2007, Komise v. Řecko,
C-74/06, Sb. rozh. s. I-7585
, bod 24 a citovaná judikatura).
Mimoto je systém zdaňování možno považovat za slučitelný s článkem 90 ES jen tehdy, jestliže je prokázáno, že funguje tak, že je v každém případě vyloučené, aby byly dovážené výrobky zdaňovány více než vnitrostátní výrobky, a že tedy v žádném případě nemá diskriminační účinky (výše uvedený rozsudek Brzeziński, bod 40 a citovaná judikatura).
V této souvislosti je třeba ověřit, zda spotřební daň, o níž se jedná ve sporu v původním řízení, zatěžuje prodej dovezeného ojetého automobilu i prodej ojetého automobilu již zaregistrovaného v Polsku stejným způsobem, jelikož obě uvedené kategorie vozidel představují podobné výrobky ve smyslu čl. 90 prvního pododstavce ES.
V rámci tohoto srovnání je důležité rozlišovat mezi dvěma kategoriemi vozidel, a to jednak mezi těmi, která jsou prodávána jako ojetá v průběhu dvou kalendářních roků následujících po datu jejich výroby, přičemž rok výroby je považován za první kalendářní rok, a jednak mezi těmi, která jsou prodávána jako ojetá po tomto dvouletém období (výše uvedený rozsudek Brzeziński, bod 34).
Pokud jde o osobní vozidla prodávaná jako nová nebo jako ojetá během uvedeného období dvou let, z vyhlášky z roku 2004 vyplývá, že podléhají spotřební dani vypočítané podle stejné sazby (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Brzeziński, bod 35).
Pokud jde o ojetá vozidla stará méně než dva roky, přísluší vnitrostátnímu soudu konkrétněji ověřit zejména ve světle vyhlášky z roku 2004, zda jsou z titulu spotřební daně zatížena skutečně stejně z toho důvodu, že zůstatková výše této daně zahrnutá v prodejní hodnotě ojetých vozidel registrovaných v Polsku je rovna výši téže daně zatěžující podobná ojetá vozidla pocházející z jiného členského státu než z Polské republiky (výše uvedený rozsudek Brzeziński, bod 36).
Naproti tomu, pokud jde o spotřební daň, kterou jsou zatížena ojetá vozidla prodávaná po více než dvou letech ode dne jejich výroby, sazba spotřební daně se vypočítá podle vzorce stanoveného v článku 7 vyhlášky z roku 2004. Použití tohoto vzorce vede ke zvýšení zmíněné sazby v závislosti na stáří vozidla (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Brzeziński, bod 37).
Předkládajícímu soudu přitom přísluší, aby přezkoumal, zda takovéto zvýšení uvedené sazby zatěžuje jen ojetá vozidla pocházející z jiného členského státu než z Polské republiky, a zda naopak sazba zůstatkové spotřební daně na ojetá vozidla zaregistrovaná v Polsku jako nová, zahrnutá v hodnotě takového vozidla, zůstává stejná (výše uvedený rozsudek Brzeziński, bod 38).
S ohledem na výše uvedené je na druhou položenou otázku třeba odpovědět tak, že čl. 90 první pododstavec ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové spotřební dani, jako je daň ve věci v původním řízení, v rozsahu, v němž její výše zatěžující prodej ojetých vozidel dovezených z jiného členského státu před jejich první registrací přesahuje zůstatkovou výši této daně zahrnutou v prodejní hodnotě podobných vozidel, zaregistrovaných předtím v členském státě, který tuto daň stanovil. Předkládajícímu soudu přísluší, aby přezkoumal, zda právní úprava, o kterou se jedná v původním řízení, a zejména použití článku 7 vyhlášky z roku 2004 má takovýto důsledek.
K omezení časových účinků tohoto rozsudku
Ve svém písemném vyjádření navrhla polská vláda Soudnímu dvoru, aby v případě, že by rozhodl, že taková vnitrostátní právní úprava, jaká je dotčena v původním řízení, je neslučitelná s čl. 90 prvním pododstavcem ES, omezil časové účinky rozsudku v projednávané věci.
Na podporu svého návrhu se polská vláda dovolává na jedné straně toho, že v době přijetí vnitrostátní právní úpravy, která je dotčena v původním řízení, brala zřetel na rozsudky Soudu, třebaže se nedotýkaly právních a skutkových situací podobných situaci ve zmíněné věci, a na druhé straně toho, že navzdory skutečnosti, že určitá ustanovení vyhlášky z roku 2004 nejsou podle Komise a Soudního dvora v souladu s čl. 90 prvním pododstavcem ES, neboť stanoví zvyšování sazby spotřební daně v závislosti na stáří vozidla, takovéto zjištění neplatí, co se týče ostatních ustanovení zmíněné vyhlášky. Ve vztahu k posledně zmíněným ustanovením by Soudní dvůr mohl omezit časové účinky tohoto rozsudku.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že jen výjimečně mohou okolnosti přimět Soudní dvůr k tomu, aby na základě obecné zásady právní jistoty, která je vlastní právnímu řádu Společenství, omezil možnost všech zúčastněných osob dovolávat se ustanovení, jehož výklad podal, za účelem zpochybnění právních vztahů založených v dobré víře (rozsudek ze dne 6. března 2007, Meilicke a další,
C-292/04, Sb. rozh. s. I-1835
, bod 35 a citovaná judikatura).
Takovéto omezení lze podle ustálené judikatury Soudního dvora připustit pouze v samotném rozsudku, kterým se rozhoduje o požadovaném výkladu (výše uvedený rozsudek Meilicke a další, bod 36 a citovaná judikatura).
Je totiž nutná existence jediného okamžiku určení časových účinků požadovaného výkladu ustanovení práva Společenství podaného Soudním dvorem. V tomto ohledu zásada, že omezení lze připustit pouze v samotném rozsudku, kterým se rozhoduje o požadovaném výkladu, zaručuje rovné zacházení s členskými státy a ostatními právními subjekty ve vztahu k tomuto právu, a splňuje tak rovněž požadavky, jež vyplývají ze zásady právní jistoty (výše uvedený rozsudek Meilicke a další, bod 37 a citovaná judikatura).
Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká v podstatě slučitelnosti spotřební daně, která zatěžuje automobily před jejich prvním přihlášením k registraci v tuzemsku, s čl. 90 prvním pododstavcem ES. V tomto ohledu z bodu 41 výše uvedeného rozsudku Brzeziński vyplývá, že čl. 90 první pododstavec ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání spotřební dani v rozsahu, v němž její výše zatěžující prodej ojetých vozidel starších dvou let nabytých v jiném členském státě, než je ten, který takovouto daň zavedl, přesahuje zůstatkovou výši této daně zahrnutou v prodejní hodnotě podobných vozidel, zaregistrovaných předtím v členském státě, který tuto daň stanovil. Předkládajícímu soudu přísluší, aby přezkoumal, zda právní úprava, o kterou se jedná v původním řízení, a zejména použití článku 7 vyhlášky z roku 2004, má takovýto důsledek.
Z bodu 62 výše uvedeného rozsudku Brzeziński přitom vyplývá, že Soud časové účinky uvedeného rozsudku neomezil.
V důsledku toho není namístě omezit časové účinky tohoto rozsudku.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:

1)
Článek 33 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 91/680/EHS ze dne 16. prosince 1991, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové spotřební dani, jako je spotřební daň stanovená v Polsku zákonem o spotřební dani (ustawa o podatku akcyzowym) ze dne 23. ledna 2004, jíž jsou zatíženy všechny prodeje automobilů před jejich prvním přihlášením k registraci v tuzemsku.

2)
Článek 90 první pododstavec ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové spotřební dani, jako je daň ve věci v původním řízení, v rozsahu, v němž její výše zatěžující prodej ojetých vozidel dovezených z jiného členského státu před jejich první registrací přesahuje zůstatkovou výši této daně zahrnutou v prodejní hodnotě podobných vozidel, zaregistrovaných předtím v členském státě, který tuto daň stanovil. Předkládajícímu soudu přísluší, aby přezkoumal, zda právní úprava, o kterou se jedná v původním řízení, a zejména použití článku 7 vyhlášky ministra financí o snížení sazeb spotřební daně (rozporządzenie Ministra Finansów w sprawie obniżenia stawek podatku akcyzowego) ze dne 22. dubna 2004, má takovýto důsledek.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: polština.