CELEX: 62007TJ0434
Марка на Общността
Процедура по възражение
Заявка за фигуративна марка на Общността "SOLVO"
По-ранни словни и фигуративни общностни и национални марки "VOLVO"
Относително основание за отказ
Член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

Обстоятелства, предхождащи спора
На 26 ноември 2003 г. встъпилата страна г-жа Elena Grebenshikova подава заявка за марка на Общността в Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (наричана по-нататък „Службата“) съгласно Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от относно марката на Общността (
ОВ L 11, 1994 г., стр. 1
; Специално издание на български език 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), изменен (заменен с Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от относно марката на Общността (
ОВ L 78, стр. 1
).
Заявката на марката се отнася до следния фигуративен знак:
Стоките и услугите, за които са иска регистрацията на марката, спадат към класове 9, 39 и 42 по смисъла на Ницската спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 година, ревизирана и допълнена.
Заявката за марка на Общността е публикувана в Бюлетин на марките на Общността № 47/2004 от 22 ноември 2004 г.
На 17 февруари 2005 г. жалбоподателят Volvo Trademark Holding AB подава възражение на основание член 42 от Регламент № 40/94 (понастоящем член 41 от Регламент № 207/2009) срещу регистрацията на заявената марка.
Възражението се основава на две по-рано регистрирани марки на Общността № 2347193 и № 2361087, както и на четири по-ранни регистрации в Обединеното кралство № 747362, № 1102971, № 1552528 и № 1552529, отнасящи се до словния знак „VOLVO“.
Възражението се основава и на по-ранната регистрация в Обединеното кралство № 747361, отнасящи се до следния фигуративен знак:
По-ранните марки, за които жалбоподателят твърди, че се ползват с репутация в Европейската общност, обхващат широка гама от стоки и услуги. В частност марката на Общността № 2361087 се отнася по-конкретно до „софтуери“, попадащи в клас 9.
Възражението се позовава на всички стоки и услуги, обозначени с по-ранните марки, и е насочено срещу всички стоки и услуги, до които се отнася заявката на марката на Общността.
Основанията на възражението са посочените в член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент № 207/2009).
На 1 юни 2005 г. встъпилата страна ограничава заявката си за марка на Общността до „информационни програми за система на управление на запаси и информационни програми за система на терминал за контейнери“, попадащи в клас 9.
С решение от 23 август 2006 г. отделът по споровете отхвърля възражението с довода, че спорните знаци не са сходни. Във връзка с това той разглежда възражението, като взема предвид само по-ранната марка на Общността № 2361087, която се отнася до словния знак „VOLVO“ и обхваща стоки и услуги, попадащи в класове 9 и 42, като приема, че това не се отразява неблагоприятно върху положението на жалбоподателя.
На 21 септември 2006 г. жалбоподателят подава жалба срещу решението на отдела по споровете.
С решение от 2 август 2007 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“) втори апелативен състав отхвърля жалбата. Подобно на отдела по споровете апелативният състав разглежда основателността на възражението, вземайки предвид само по-ранната марка на Общността № 2361087, отнасяща се до словния знак „VOLVO“.
Що се отнася до член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, апелативният състав приема, че спорните марки не са сходни и следователно едно от посочените в тази разпоредба условия не е изпълнено. Що се отнася до член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94, апелативният състав приема, освен че спорните марки не са сходни, и че не съществува общ за двата разглеждани знака фактор, който може да създаде неправилно убеждение за наличие на икономическа връзка между тях.
Искания на страните
Жалбоподателят моли Общия съд:
—
да отмени обжалваното решение,
—
да осъди Службата да заплати съдебните разноски.
В съдебното заседание жалбоподателят моли Общия съд и да осъди встъпилата страна да заплати съдебните разноски.
Службата моли Общия съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
Встъпилата страна моли Общия съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателя да заплати направените с оглед на производството пред Общия съд съдебни разноски, както и тези направени с оглед на производството пред апелативния състав.
От правна страна
Жалбоподателят излага две правни основания, изведени съответно от нарушението на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 и на член 8, параграф 5 от посочения регламент.
По първото правно основание, изведено от нарушението на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94
Доводи на страните
Жалбоподателят твърди, че апелативният състав неправилно е приел, че спорните знаци не са сходни и във връзка с това излага четири довода. Първо, различието, отнасящо се до първата буква от разглежданите знаци, не било достатъчно, за да се отхвърли всякакво сходство между тях, предвид обстоятелството, че четири от петте букви, които ги съставят, са идентични и са разположени по един и същ начин. Второ, апелативният състав се съсредоточил върху повторението на буквата „v“ в по-ранните марки, без да отдава и най-малко значение на повторението на гласната „o“, която все пак присъства в спорните знаци. Трето, апелативният състав неправилно се позовал на особеното типографско оформление на заявената марка, без да вземе предвид обстоятелството, че по-ранните словни марки също могат да бъдат представени със сходно типографско оформление. Накрая, на четвърто място, апелативният състав придал прекалено значение на фигуративния елемент на заявената марка. Следователно жалбоподателят счита, че апелативният състав е трябвало да извърши обща преценка на вероятността от объркване.
В самото начало Службата твърди, че специализираните софтуери в системите за управление на запаси и на терминали за контейнери били предназначени за професионалисти, които ще проявят сравнително висока степен на внимание.
След това тя твърди по същество, че различията във визуално и фонетично отношение са основание спорните знаци да не се считат за сходни. Така по отношение на визуалното сходство между спорните знаци Службата отбелязва, че първата буква на спорните знаци била различна и че шрифтът на заявената марка бил особен и играел важна роля в цялостното впечатление, което марката създава. Тя посочва също, че при заявената марка доминирало впечатлението за асиметрия, докато по-ранният словен знак разкривал симетрия поради повторението на групата букви „vo“. Освен това фигуративният елемент на заявената марка представлявал важен елемент при визуалното разграничение. Що се отнася до сходството във фонетично отношение, Службата твърди, че било достатъчно различието в първата буква на спорните знаци, за да не се считат те за сходни.
По същество встъпилата страна счита, че апелативният състав е направил точен анализ. Тя подчертава по-конкретно явлението, според което, когато дадена марка е добре позната на потребителите, парадоксът е, че същите могат в по-голяма степен да я разграничават от останалите марки, като отбелязват различията им, в резултат на което се намалява вероятността от объркване. Встъпилата страна освен това твърди, че спорните марки се различават в концептуално отношение поради различните значения, които думите „solvo“ и „volvo“ могат да имат на латински език. В съдебното заседание тя подчертава обстоятелството, че тези думи имат латински произход.
Съображения на Общия съд
Съгласно член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 при възражение на притежателя на по-ранна марка, се отказва регистрация на заявената марка, когато поради своята идентичност или сходство с по-ранната марка и поради идентичността или сходството на стоките или услугите, които двете марки обозначават, съществува вероятност от объркване в съзнанието на хората на територията, в която по-ранната марка е защитена.
Според постоянната съдебна практика вероятността, че потребителите могат да повярват, че разглежданите стоки или услуги произхождат от едно и също предприятие или евентуално от икономически свързани предприятия, представлява вероятност от объркване. Според същата съдебна практика вероятността от объркване трябва да се преценява общо според възприемането на разглежданите знаци и стоки или услуги от страна на съответните потребители, като се отчитат всички релевантни в случая фактори (Решение на Първоинстанционния съд от 9 юли 2003 г. по дело Laboratorios RTB/СХВП — Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
T-162/01, Recueil, стр. II-2821
, точки 31—33 и цитираната съдебна практика).
Тази обща преценка отчита по-специално познаването на марката на пазара, както и степента на сходство на марките и на обозначените стоки или услуги. В това отношение тя предполага известна взаимозависимост между взетите предвид фактори, поради което ниска степен на сходство между обозначените стоки или услуги може да се компенсира с висока степен на сходство между марките и обратно (Решение на Съда от 29 септември 1998 г. по дело Canon,
C-39/97, Recueil, стр. I-5507
, точка 17 и Решение на Съда от по дело Lloyd Schuhfabrik Meyer,
C-342/97, Recueil, стр. I-3819
, точка 19).
В конкретния случай е уместно в самото начало да се отбележи, че в подкрепа на своето възражение жалбоподателят се позовава на седем по-ранни марки, отнасящи се както до словния знак „VOLVO“, така и до фигуративния знак, посочен в точка 7 по-горе. Той обаче не оспорва подхода на отдела по споровете и на апелативния състав, състоящ се в разглеждане на наличието на вероятност от объркване, при което се взема предвид само по-ранната марка на Общността № 2361087, отнасяща се до словния знак „VOLVO“. Следва да се приеме, че вземането предвид само на тази по-ранна марка не може да увреди интересите на жалбоподателя, доколкото този словен знак се доближава най-много до заявената марка и доколкото тази регистрация се отнася наред с други стоки и услуги до софтуерите, т.е. и до стоки, идентични на обозначените със заявената марка, а именно информационните програми за системи за управление на запаси и на терминал за контейнери.
След това трябва да се отбележи, че идентичността на разглежданите стоки не се оспорва. Страните спорят единствено във връзка със сходството между знаците.
В това отношение следва да се припомни, че що се отнася до визуалното, фонетично или концептуално сходство между конфликтните знаци, общата преценка на вероятността от объркване трябва да се основава на създаденото от тях цялостно впечатление, като се имат предвид по-специално техните отличителни и доминиращи елементи (вж. Решение на Първоинстанционния съд от 14 октомври 2003 г. по дело Phillips-Van Heusen/СХВП — Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS),
T-292/01, Recueil, стр. II-4335
, точка 47 и Решение от по дело Inex/СХВП — Wiseman (Изображение на кравешка кожа),
T-153/03, Recueil, стр. II-1677
, точка 26).
Освен това е прието, че две марки са сходни, когато от гледна точка на съответния потребител между тях съществува поне частична идентичност по отношение на един или повече визуални, фонетични и концептуални аспекти (Решение на Първоинстанционния съд от 23 октомври 2002 г. по дело Matratzen Concord/СХВП — Hukla Germany (MATRATZEN),
T-6/01, Recueil, стр. II-4335
, точка 30 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело Faber Chimica/СХВП — Nabersa (Faber),
T-211/03, Recueil, стр. II-1297
, точка 26).
В конкретния случай се разглеждат, от една страна, фигуративен знак, който се състои от словен елемент „solvo“, представен със стилизиран шрифт, както и от графичен елемент, разположен отдясно на словния елемент, и от друга страна, словният знак „VOLVO“.
По отношение на визуалното сходство уместно е да се отбележи, че словният елемент на заявената марка сам по себе си доминира в изображението на този знак, което съответните потребители запомнят, по такъв начин, че фигуративният елемент, разположен отдясно на словния елемент, не е преобладаващ при създаваното от този знак общо впечатление.
Апелативният състав счита по същество, че липсата на сходство, отнасяща се до първата буква на спорните знаци, както и стилизираният шрифт на заявената марка, създават значителни различия, които са пречка за всякакво сходство във визуално отношение.
В това отношение следва да се посочи, че правилно апелативният състав е приел, че стилизираният шрифт на заявената марка представлява елемент с висока степен на отличителност, който отдалечава значително тази марка от по-ранната словна марка „VOLVO“. Всъщност необходимо е да се отбележи, че този шрифт в голяма степен оказва влияние върху цялостното впечатление, създавано от заявената марка, доколкото характеризира нейния доминиращ словен елемент.
Както правилно посочва апелативният състав, същественото различие, създадено от този особен шрифт, е засилено от наличието на фигуративния елемент на заявената марка. В това отношение жалбоподателят не може да поддържа, че апелативният състав е придал прекомерна важност на този фигуративен елемент. Всъщност от обжалваното решение е видно, че изводът на апелативния състав относно липсата на сходство във визуално отношение между спорните знаци не почива главно върху наличието на този фигуративен елемент, тъй като тази преценка относно липсата на сходство, на първо място и основателно, е основана на използвания стилизиран шрифт при изобразяването на словния елемент на заявената марка.
Жалбоподателят освен това не може да твърди, че е възможно типографско представяне на по-ранния словен знак, сравнимо с това на заявената марка. Всъщност важно е да се подчертае, че при изследването на сходството между спорните марки тези марки се разглеждат в тяхната цялост, както са регистрирани или както са заявени. Словната марка обаче е марка, която се състои изключително от букви, думи или съчетания от думи, изписани с нормален печатен шрифт, без специфичен фигуративен елемент. Защитата, която произтича от регистрацията на словната марка, се отнася до посочената в заявката за регистрация дума, а не до евентуалните фигуративни или стилистични особености на тази марка. Следователно за целите на изследването на сходството не трябва да се взема предвид евентуалното бъдещо графично представяне на по-ранната словна марка марка (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд по дело Faber, посочено по-горе, точки 36 и 37, Решение на Първоинстанционния съд от 13 февруари 2007 г. по дело Ontex/СХВП — Curon Medical (CURON), T-353/04, непубликувано в Сборника, точка 74 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело Radio Regenbogen Hörfunk in Baden/СХВП (RadioCom), T-254/06, непубликувано в Сборника, точка 43).
Що се отнася до фонетичното сходство, апелативният състав счита, че спорните знаци са различни поради различното произнасяне на първите им букви, тъй като „s“ от елемента „solvo“ на заявената марка е шипящ звук, докато „v“ на марката „VOLVO“ е фрикативен.
Необходимо е обаче да се отбележи, както твърди жалбоподателят, че макар разликата в първите букви на спорните знаци да води до липсата на фонетично сходство, произнасянето на четирите последващи букви „olvo“, остава абсолютно идентично и така задължително запазва известна степен на сходство (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 23 октомври 2002 г. по дело Institut für Lernsysteme/СХВП — ELS Educational Services (ELS),
T-388/00, Recueil, стр. II-4301
, точки 69—73).
Както апелативният състав посочва, макар да е вярно, че началото на даден знак е важно за общото впечатление, което този знак оставя, в конкретния случай наличието на известно сходство не може да се отрече предвид идентичното произнасяне на голяма част от всеки от спорните знаци, а именно четири от техните пет букви.
Апелативният състав следователно е допуснал грешка при преценката, като не е признал наличието на известна степен на фонетично сходство между спорните знаци.
Що се отнася до концептуалното сходство, жалбоподателят е съгласен с анализа на апелативния състав, който приема, че по всяка вероятност потребителят не притежава достатъчно познания, за да разграничи латинските корени на спорните знаци. Само встъпилата страна твърди, че латинските корени на разглежданите марки водят до появата на липса на сходство в концептуално отношение.
Общият съд обаче счита, че е малко вероятно въпросният потребител да възприеме значението, което спорните марки могат да придобият в светлината на своите латински корени, доколкото, общо взето, е малко възможно значителна част от потребителите да направят връзка между посочените в тези марки думи и латинския език. Следователно трябва да се приеме, че сходството в концептуално отношение в конкретния случай играе твърде второстепенна роля при преценката на сходството между спорните знаци.
Така от гореизложеното следва, че макар апелативният състав основателно да е приел, че заявената марка „SOLVO“ и по-ранният словен знак „VOLVO“ не са сходни във визуално и концептуално отношение, той е допуснал грешка при преценката, като е изключил всякакво сходство във фонетично отношение.
Службата обаче твърди, че в конкретния случай разглежданите стоки, а именно специализираните софтуери при системите за управление на запаси и на терминал за контейнери са предназначени за професионални потребители, при които е уместно да се вземе предвид сравнително високата степен на внимание, за да се провери дали е законосъобразна преценката на апелативния състав по отношение на сходството между конфликтните знаци.
Общият съд отбелязва обаче, че апелативният състав не е взел предвид съответните потребители при преценката на сходството между спорните знаци. Следователно с довода си Службата цели не да изясни съществуващи в разглежданото решение мотиви, а да изложи допълнителен мотив в подкрепа на основателността на извода на апелативния състав в обжалваното решението, който мотив не се съдържа в решението. Уместно е обаче да се припомни, че законосъобразността на общностен акт трябва да се преценява в зависимост от фактическите и правните обстоятелства, които съществуват към датата, на която е бил приет актът (Решение на Първоинстанционния съд от 3 декември 2003 г. по дело Audi/СХВП (TDI),
T-16/02, Recueil, стр. II-5167
, точка 63 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело eCopy/СХВП (ECOPY),
T-247/01, Recueil, стр. II-5301
, точка 46).
В това отношение не може да се счита, както Службата твърди в съдебното заседание, че въпросът за определянето на съответните потребители представлява правно условие, което може да бъде разглеждано служебно и за първи път от Общия съд. Всъщност определянето на съответните потребители почива върху фактически обстоятелства, които трябва да бъдат преценявани на първо място от Службата при спазване на член 74, параграф 1 от Регламент № 40/94 и които могат евентуално да бъдат предмет на контрол за законосъобразност от страна на общностния съд в светлината на изложените от страните доводи и на представените от тях доказателства.
Освен това уместно е да се посочи, че макар съгласно съдебната практика анализът на сходството между разглежданите знаци, който представлява основен елемент на общата преценка на вероятността от объркване, да трябва да се извършва подобно на нея в зависимост от възприемането от съответните потребители (Решение на Първоинстанционния съд от 22 юни 2004 г. по дело Ruiz-Picasso и др./СХВП — DaimlerChrysler (PICARO),
T-185/02, Recueil, стр. II-1739
, точка 53, вж. също Решение на Първоинстанционния съд от по дело Mundipharma/СХВП — Altana Pharma (RESPICUR), T-256/04, Сборник, стр. II-449, точка 58), това по същество важи само доколкото особеностите на разглежданите потребители могат да повлияят на тяхното възприемане, що се отнася до сходството между спорните знаци. Такъв е по-специално случаят с възприемането на степента на сходство от фонетична и концептуална гледна точка, което може да се променя според езика и културната среда на тези потребители, дори според тяхното равнище на познаване на определени специализирани термини, което понякога се определя от тяхното качество на професионални потребители.
Напротив, доколкото може да окаже влияние върху наличието на вероятност от объркване, т.е. върху свързването на разглежданите стоки или услуги с едно и също предприятие или с икономически свързани предприятия, възприемането от съответните потребители трябва да бъде взето предвид на етапа на общата преценка на вероятността от объркване. Такъв е по-конкретно случаят с обикновено много по-високата степен на внимание на професионалните потребители.
В конкретния случай наличието на известна степен на сходство между спорните знаци по отношение на един от разглежданите релевантни аспекти, а именно фонетичното сходство, не допуска да се приеме, че липсва едно от съществените условия за прилагане на член 8, параграф 1, буква б). При тези условия апелативният състав е длъжен да извърши обща преценка на вероятността от объркване, за да определи дали предвид установеното фонетично сходство между спорните знаци, идентичността на стоките, за които те се отнасят, и известността на по-ранния знак, потребителите, за които са предназначени разглежданите стоки, ще могат да повярват, че разглежданите стоки произхождат от едно и също предприятие или от икономически свързани предприятия.
Встъпилата страна обаче твърди, че когато дадена марка е добре известна на потребителите, парадоксът е, че същите могат повече да я разграничават от другите марки, като отбелязват различията им, в резултат на което се намалява вероятността от объркване.
В това отношение е уместно в самото начало да се припомни, че по принцип вероятността от объркване е толкова по-голяма, колкото по-съществен е отличителният характер на по-ранната марка (Решение на Съда от 11 ноември 1997 г. по дело SABEL,
C-251/95, Recueil, стр. I-6191
, точка 24, Решение на Първоинстанционния съд от по дело Díaz/СХВП — Granjas Castelló (CASTILLO),
T-85/02, Recueil, стр. II-4835
, точка 44). При това положение, без да трябва да се предрешава въпросът дали в конкретния случай е основателно становището на встъпилата страна, необходимо е при всички случаи да се посочи, че този довод е трябвало да бъде взет предвид на етапа на общата преценка на вероятността от объркване и че той не е годен да обори довода, според който спорните марки не са лишени от всякакво сходство.
В конкретния случай, тъй като апелативният състав се е въздържал да извърши обща преценка на вероятността от объркване, следва да се приеме, че е нарушил член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94. Следователно трябва да се приеме първото правно основание и поради това да се отмени обжалваното решение.
По второто правно основание, изведено от нарушението на член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94
Доводи на страните
Поради изложените в рамките на първото правно основание доводи жалбоподателят твърди, че апелативният състав е допуснал грешка при преценката, като е приел, че спорните знаци не са достатъчно сходни. Той допълва, че дори да се приеме, че спорните знаци не са достатъчно сходни, за да се обоснове прилагането на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, те при всички случаи са достатъчно подобни, за да се приложи член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94.
Службата твърди, че макар член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94 да изисква по-малка степен на сходство между знаците отколкото член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, при всички случаи в конкретния случай е невъзможно да се установи връзка между спорните марки, доколкото те са различни по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 и поради това нямат и най-малко сходство.
Встъпилата страна оспорва основателността на второто правно основание и твърди, че спорните марки не се използват на един и същ пазар. Тя допълва, че връзката между марките трябва да има влияние върху икономическото поведение на потребителя и че не е достатъчно даден знак да напомня за по-ранна марка.
Съображения на Общия съд
Член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94 предвижда, че „[п]ри възражение на притежателя на по-ранна марка по смисъла на параграф 2, марката, за която е била подадена заявката, не се регистрира, когато е идентична или [сходна] на по-ранна марка и трябва да бъде регистрирана за стоки или услуги, които не са [сходни] на тези, за които по-ранната марка е регистрирана, когато, в случай на по-ранна марка на Общността, тя се ползва с […] репутация в Общността, а в случай на по-ранна национална марка, тя се ползва с […] репутация в съответната държава членка, и когато ползването без основателна причина на марка, за която е била подадена заявка се ползва неоснователно от отличителните белези или от […] репутация[та] на по-ранната марка, или ще ѝ нанесе вреда“.
От практиката на Съда, свързана с тълкуването на член 5, параграф 2 от Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (
OВ L 40, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92) (чието нормативно съдържание по същество е еднакво с това на член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94), следва, че за да бъде изпълнено условието за сходство, не е необходимо да се доказва, че в съзнанието на съответните потребители съществува вероятност от объркване между по-ранната марка, ползваща се с репутация, и заявената марка. Достатъчно е предвид степента на сходство между марките съответните потребители да правят връзка между тях (Решение на Съда от по дело Adidas-Salomon и Adidas Benelux,
C-408/01, Recueil, стр. I-12537
, точка 31, вж. също Решение на Първоинстанционния съд от по дело Citigroup и Citibank/СХВП — Citi (CITI), T-181/05, Сборник, стр. II-669, точка 64).
Наличието на такава връзка трябва да се преценява общо при отчитане на всички релевантни в случая фактори (Решение по дело Adidas-Salomon и Adidas Benelux, посочено по-горе, точка 30). В това отношение Съдът постановява, че релевантните фактори са степента на сходство между конфликтните марки, естеството и степента на сходство на разглежданите стоки или услуги, колко добра е репутацията на по-ранната марка, степента на отличителност на по-ранната марка, която ѝ е присъща или която е придобита чрез използването ѝ, съществуването на вероятност от объркване в общественото съзнание. (Решение на Съда от 27 ноември 2008 г. по дело Intel Corporation, C-252/07, Сборник, стр. I-8823, точка 42).
Апелативният състав е приел, че между спорните знаци не съществува сходство в степен, която да е достатъчна, за да може потребителят да установи връзка между тях, така че да може член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94 да бъде приложен.
Този извод следва обаче отчасти от преценката, която е извършена от апелативния състав по отношение на сходството между разглежданите знаци за целите на прилагането на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94. От разглеждането на първото правно основание обаче следва, че апелативният състав е допуснал грешка при преценката, като е приел, че спорните знаци са лишени от всякакво сходство, тъй като същите имат известна степен на сходство във фонетично отношение.
Доколкото тази грешка при преценката може да окаже влияние върху отговора на въпроса дали предвид степента на сходство между разглежданите знаци съответните потребители могат да установят връзка между тях, следва да се отбележи, че апелативният състав е приложил неправилно член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94.
Поради това правното основание следва да се приеме, което е още една причина за отмяна на обжалваното решение.
По съдебните разноски
По смисъла на член 87, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като СХВП и встъпилата страна са загубили делото, те следва да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски в съответствие с исканията на жалбоподателя.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (шести състав)
реши:

1)
Отменя решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 2 август 2007 г. (преписка R 1240/2006-2), свързано с производство по възражение между Volvo Trademark Holding AB и г-жа Elena Grebenshikova.

2)
Осъжда Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) да понесе направените от нея съдебни разноски, както и половината от направените от Volvo Trademark Holding съдебни разноски.

3)
Осъжда г-жа Grebenshikova да понесе направените от нея съдебни разноски, както и половината направените от Volvo Trademark Holding съдебни разноски.

Meij
Vadapalas
Чипев
Постановено в открито съдебно заседание в Люксембург на 2 декември 2009 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.