CELEX: 62008CJ0423
Neizpolnitev obveznosti države
Lastna sredstva
Postopki zbiranja uvoznih ali izvoznih dajatev
Neupoštevanje rokov za knjiženje lastnih sredstev
Prepozno knjiženje lastnih sredstev v zvezi s temi dajatvami

Komisija Evropskih skupnosti s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Italijanska republika s tem, da ni upoštevala rokov
za knjiženje lastnih sredstev Skupnosti v primeru naknadne izterjave, in s tem, da je navedena sredstva prepozno nakazala,
ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 6 in od 9 do 11 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju
Sklepa 88/376/EGS, Euratom o sistemu lastnih sredstev Skupnosti (UL L 155, str. 1), iz členov 2, 6 in od 9 do 11 Uredbe Sveta
(ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev
Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 1, zvezek 3, str. 169) in iz člena 220 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92
z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 2, zvezek 4, str. 307, v
nadaljevanju: carinski zakonik).

Ureditev Unije

Sklepa št. 94/728/ES, Euratom in št. 2000/597/ES, Euratom
V obdobju, iz katerega je dejansko stanje iz te zadeve, sta zaporedoma veljala dva sklepa o sistemu virov lastnih sredstev
Evropskih skupnosti, in sicer Sklep Sveta št. 94/728/ES, Euratom z dne 31. oktobra 1994 (UL L 293, str. 9) in nato od 1. januarja
2002 Sklep Sveta št. 2000/597/ES, Euratom z dne 29. septembra 2000 (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 1, zvezek 3,
str. 200).
Na podlagi člena 2(1)(b) vsakega od teh sklepov lastna sredstva v proračunu Skupnosti sestavljajo med drugim „dajatve skupne
carinske tarife in druge dajatve, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Skupnosti za trgovino z državami nečlanicami“.
Člen 8(1) navedenih sklepov zlasti določa, da lastna sredstva Skupnosti iz člena 2(1)(a) in (b) teh sklepov zbirajo države
članice po nacionalnih pravilih, uvedenih z zakoni in drugimi predpisi, ki se po potrebi prilagodijo, da izpolnjujejo zahteve
pravil Unije, in da dajo države članice navedena sredstva na razpolago Komisiji.

Uredbi št. 1552/89 in 1150/2000
Člen 2 Uredbe št. 1552/89, kakor je bil spremenjen z Uredbo Sveta (Euratom, ES) z dne 8. julija 1996 (UL L 175, str. 3) in
ki je začel veljati 14. julija 1996, določa:
„1.      Za uporabo te uredbe se pravica Skupnosti do lastnih sredstev iz člena 2(1)(a) in (b) Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom določi
takoj, ko so izpolnjeni pogoji za knjiženje pravice na račune in za obvestilo dolžnika, določeni v carinskih predpisih.
1a. Datum določitve pravice iz odstavka 1 je datum knjiženja v računovodske knjige, ki so določene v carinskih predpisih.
[…]
2.      Kadar je treba obvestilo popraviti, se uporablja odstavek 1.“
Uredba št. 1552/89 je bila razveljavljena s členom 22, prvi odstavek, Uredbe št. 1150/2000, ki je začela veljati 31. maja
2000. Besedilo člena 2(1) in (2), prvi pododstavek, te zadnje uredbe je v bistvu enako besedilu člena, navedenega v prejšnji
točki.
Člen 6(2) Uredbe št. 1552/89, ki je postal člen 6(3)(a) in (b) Uredbe št. 1150/2000, določa, da se pravice, določene v skladu
s členom 2 navedene uredbe, knjižijo na računih najpozneje prvi delovni dan po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu,
v katerem je bila pravica določena. Pravice, ki niso knjižene na računih, ker še niso izterjane in zanje še ni bilo predloženo
jamstvo, se v istem obdobju prikazujejo na posebnih računih. Države članice lahko uporabijo isti postopek, kadar se višina
pravic, za katera je bilo predloženo jamstvo, izpodbija in bi se po rešitvi nastalega spora lahko spremenila.
Člen 8 Uredbe št. 1552/89, katerega besedilo je bilo ponovljeno v členu 8 Uredbe št. 1150/2000, določa:
„Popravki iz člena 2(2) se prištejejo ali odštejejo od skupnega zneska določenih pravic. Popravki se knjižijo na račune v
skladu s členom 6(2)(a) in (b) ter v poročila v skladu s členom 6(3) po datumih teh popravkov.
Popravki v zvezi s primeri goljufije in nepravilnosti, o katerih je bila Komisija že obveščena, se posebej omenijo.“
Člen 9(1) Uredbe št. 1552/89 in Uredbe št. 1150/2000 določa:
„Po postopku iz člena 10 vsaka država članica lastna sredstva knjiži v dobro računa, ki je v imenu Komisije odprt pri ministrstvu
za finance ali organu, ki ga je ta določila.
Račun se vodi brezplačno.“
Člen 10(1) Uredbe št. 1552/89, katerega besedilo je bilo ponovljeno v členu 10(1) Uredbe št. 1150/2000, določa:
„Ko se odšteje 10 % za stroške zbiranja v skladu s členom 2(3) Sklepa 88/376/EGS, Euratom, se lastna sredstva iz člena 2(1)(a)
in (b) tega sklepa vknjižijo najkasneje prvi delovni dan po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila določena
pravica v skladu s členom 2.“
Člen 11 uredb št. 1552/89 in 1150/2000 določa:
„Za vsako zamudo pri knjiženju na račun iz člena 9(1) država članica plača obresti po obrestni meri, ki velja na denarnem
trgu te države članice za kratkoročne javnofinančne operacije na predpisani datum knjiženja, povečani za dve odstotni točki.
Ta obrestna mera se poveča za 0,25 odstotne točke za vsak mesec zamude. Povečana obrestna mera velja za celotno obdobje zamude.“

Carinski zakonik
Člen 220(1) carinskega zakonika določa:
„Če znesek dajatev, ki izhaja iz carinskega dolga, ni bil vknjižen v skladu s členoma 218 in 219 ali je bil vknjižen nižji
znesek od zakonsko dolgovanega, se mora vknjižba zneska izterjevanih dajatev, ali preostalega izterjevanega zneska dajatev,
opraviti v roku dveh dni, ki se šteje od dneva, ko carinski organi to ugotovijo in lahko izračunajo zakonsko dolgovani znesek
ter določijo dolžnika (naknadna vknjižba). Ta rok se lahko podaljša v skladu s členom 219.“
Člen 221(1) carinskega zakonika določa:
„Znesek dajatev se mora dolžniku takoj po vknjižbi v skladu z ustreznimi postopki sporočiti.“

Nacionalna ureditev
Člen 11 z naslovom „Ponovno preverjanje določitve, pristojnosti in pooblastila uradov“ iz zakonodajnega dekreta št. 374 z
dne 8. novembra 1990 o reorganizaciji carinskih institucij in spremembi postopkov za določitev in nadzor v okviru izvajanja
Direktive Sveta 79/695/EGS z dne 24. julija 1979 in Direktive Komisije 82/57/EGS z dne 17. decembra 1981, ki se nanašata na
sprostitev blaga v prosti promet, ter Direktive Sveta 81/177/EGS z dne 24. februarja 1981 in Direktive Komisije 82/347/EGS
z dne 23. aprila 1982, ki se nanašata na postopke izvoza skupnostnega blaga (redni dodatek h GURI št. 291 z dne 14. decembra
1990), v odstavkih 1 in od 5 do 8 določa:
„1.      Carinski urad lahko ponovno preveri določitev, ki je postala dokončna, čeprav je subjekt blago, ki je bilo predmet te določitve,
prejel v prosto razpolaganje ali je to blago že zapustilo carinsko območje. Ponovno preverjanje se opravi po uradni dolžnosti,
ali ko zadevni subjekt vloži zahtevek, in sicer najpozneje v treh letih od dne, ko je postala določitev dokončna.
[…]
5.      Če je na podlagi ponovnega preverjanja, opravljenega po uradni dolžnosti ali na podlagi zahtevka stranke, videti nepravilnosti,
opustitve ali napake v zvezi z okoliščinami, ki so bile podlaga določitvi, urad to ustrezno popravi in z
ad hoc
mnenjem o tem obvesti zadevni subjekt. V primeru popravka, ki izhaja iz ponovnega preverjanja, opravljenega po uradni dolžnosti,
je treba mnenje vročiti najpozneje v treh letih od dneva, ko je postala določitev dokončna.
6. Zahtevek po ponovnem preverjanju, ki ga vloži subjekt, se šteje kot zavrnjen, če v devetdesetih dneh po vložitvi ni vročeno
mnenje o popravku. V tridesetih dneh je mogoče pri departmajskem direktorju, ki odloča na zadnji stopnji, vložiti pritožbo
zoper zavrnitev zahtevka z molkom ali zoper izrecno zavrnitev zahtevka.
7.      Subjekt lahko izpodbija popravek v tridesetih dneh od vročitve mnenja. Ob izpodbijanju se izda zapisnik zaradi morebitne sprožitve
upravnih postopkov za reševanje sporov, določenih v členu 66 in naslednjih enotnega besedila zakonodajnih določb na področju
carin, ki je bil odobren z dekretom predsednika republike št. 43 z dne 23. januarja 1973.
8.      Ko je popravek dokončen, urad izterja dodatne dajatve, ki jih subjekt dolguje, ali po uradni dolžnosti sproži postopek za
povračilo preveč izplačanega zneska. Popravek določitve vsebuje, če je treba, kršitve zaradi nepravilnih izjav ali morebitno
ugotovljene hujše kršitve.“
Če je treba pri ponovnem preverjanju določitve opraviti pregled v prostorih, zakon št. 212/2000 z dne 27. julija 2000 z določbami
o pravnem položaju davčnih zavezancev (GURI št. 177 z dne 31. julija 2000) določa, da morajo uradniki, ki so zadolženi za
pregled v prostorih, poleg tekočih zapisnikov, v katerih so opisani izvedeni ukrepi, na koncu tega pregleda izdati tudi zapisnik
o končanih ukrepih. En izvod tega zapisnika se izroči dolžniku, drugi izvod pa se pošlje osebi iz pristojnega carinskega urada,
ki je odgovorna za postopek, ki preuči ta zapisnik in preizkusi morebitna stališča in zahtevke, ki jih je na podlagi člena
12(7) tega zakona vložil davčni zavezanec, in ki samostojno sprejme odločbo o ustavitvi postopka ali določitveno mnenje.
Glede tega člen 12 z naslovom „Pravice in jamstva davčnega zavezanca, v zvezi s katerim se opravlja davčni nadzor“ zakona
št. 212/2000 v odstavku 7 določa:
„V skladu z načelom sodelovanja med upravo in davčnim zavezancem sme davčni zavezanec v roku šestdesetih dni po tem, ko organi
nadzora objavijo kopijo zapisnika o končanih ukrepih, sporočiti svoja stališča in zahtevke, ki jih davčni uradi preizkusijo.
Določitveno mnenje ne sme biti objavljeno pred iztekom tega roka, razen če gre za poseben in utemeljen primer nujnosti.“

Predhodni postopek
Uslužbenci Komisije so pri nalogi nadzora lastnih sredstev Skupnosti, ki so jo v Italiji opravljali od 6. do 10. novembra
2000 in ki je vključevala obdobje od 1. januarja 1998 do začetka nadzora, odkrili nepravilnosti v določitvi lastnih sredstev
Skupnosti, ki bi lahko povzročile zamude pri dajanju navedenih sredstev na razpolago Skupnostim, kar pa krši člene 2, 6 in
od 9 do 11 uredb št. 1552/1989 in 1150/2000.
Po izmenjavi dopisov med italijanskimi organi in Komisijo je ta ugotovila, da je v italijanskem upravnem postopku naknadnega
nadzora dolžnik predhodno obveščen o zapisniku o končanih ukrepih nadzora in da lahko v roku šestdesetih dni sporoči svoja
stališča in zahteva dodatna pojasnila. Šele ob izteku tega roka je carinski dolg sporočen dolžniku z določitvenim mnenjem.
Komisija je menila, da ko Italijanska republika uporabi tak postopek, nastanejo posledice, ki niso v skladu z upoštevnimi
določbami Skupnosti, saj nastane zamuda pri dajanju na razpolago lastnih sredstev. Rok za vknjižbo lastnih sredstev, določen
v členu 220 carinskega zakonika, naj bi torej začel teči z obvestilom o zapisniku, ki se nanaša na te ukrepe.
Italijanski organi so v bistvu trdili, da zapisnik o končanih ukrepih ni dokončna odločitev, temveč le pripravljalni akt brez
samostojnega pravnega pomena. Poleg tega naj trditve Komisije ne bi imele pravne podlage v carinskem zakoniku, saj sta vknjižba
in obvestilo dolžnika ukrepa, ki sta izvedena po sprejetju dokončne odločbe.
Po izmenjavi dopisov je Komisija odločila, da Italijanski republiki v skladu s členom 226 ES pošlje uradni opomin, o katerem
je bila ta država članica uradno obveščena z dopisom z dne 13. julija 2005 in s katerim je bila pozvana, naj v roku dveh mesecev
od prejema tega dopisa predloži pripombe.
Italijanska vlada je odgovorila z dopisom z dne 12. septembra 2005, v katerem je v bistvu ponovila svoj predhodni odgovor.
Komisija je z dopisom z dne 28. junija 2006 opozorila italijanske organe na sodbo Sodišča z dne 23. februarja 2006 v zadevi
Komisija proti Španiji (C‑546/03) in jih pozvala, naj predstavijo svoje poglede do 1. septembra 2006.
Ker Komisija v zvezi s tem ni prejela stališča Republike Italije, je v skladu s členom 226 ES odločila, da tej državi članici
pošlje obrazloženo mnenje, ki temelji na podlagi členov 2, 6, in od 9 do 11 uredb št. 1552/1989 in 1150/2000 ter členu 220
carinskega zakonika in o katerem je bila ta uradno obveščena 15. decembra 2006; v njem jo je pozvala, naj v dveh mesecih od
prejema tega mnenja sprejme ustrezne ukrepe, da se uskladi z njim.
Italijanska vlada je odgovorila z dopisom z dne 12. februarja 2007 in vztrajala pri svojem stališču.
Komisija se je odločila, da pri Sodišču vloži to tožbo, ker je menila, da Italijanska republika ni odpravila očitane kršitve.
S sklepom predsednika Sodišča z dne 12. marca 2009 je bila Republiki Finski dovoljena intervencija v podporo predlogom Italijanske
republike.

Tožba

Trditve strank
Komisija italijanskim organom v bistvu očita sistematično zamudo pri dajanju na razpolago lastnih sredstev Skupnosti, ker
navedeni organi uporabljajo upravni postopek, v katerem so ta lastna sredstva določena šele, ko se davčnemu zavezancu izteče
rok za seznanitev z zapisnikom, ki se nanaša na te ukrepe, in za predložitev stališč. Zato zahteva, naj se ugotovi, da Italijanska
republika ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 6 in od 9 do 11 uredb št. 1552/1989 in 1150/2000 ter člena 220 carinskega zakonika.
Po mnenju Komisije so pogoji za določitev pravic Skupnosti glede lastnih sredstev zlasti izpolnjeni takoj, ko nacionalni organi
davčnemu zavezancu sporočijo zapisnik o končanih ukrepih, dokument, v katerem sta hkrati navedena ime dolžnika in znesek izterjevanih
dajatev.
Italijanska republika navaja, da možnost, ki je dana dolžniku, in sicer da predloži stališča pred sprejetjem določitvenega
mnenja, pomeni uporabo temeljnih načel varstva pravice do obrambe in dobrega upravljanja. Taka ureditev, ki poleg tega spada
v postopkovno avtonomijo držav članic, naj ne bi kršila določb carinskega zakonika.
Italijanska vlada ob podpori finske vlade meni tudi, da pogoji iz člena 220(1) carinskega zakonika niso izpolnjeni na dan,
ko je zapisnik o nadzoru sporočen dolžniku. Na ta dan naj bi bila namreč gotova le določitev dolžnika. Niti obstoj nepravilnosti
niti zakonsko dolgovani znesek carinskih dajatev ob uvozu ali izvozu pa naj še ne bi bila dokončno določena. Čeprav sporne
določbe ne urejajo vsebine zapisnika o nadzoru, je italijanska vlada v odgovoru na tožbo, dupliki in na obravnavi potrdila
možnost, da je načeloma mogoče določiti znesek dolga v tem trenutku, kot je to pogosto tudi izvedeno v praksi.
Finska vlada glede pravnih posledic vknjižbe carinskega dolga meni, da se je treba ravnati po dokončni upravni odločbi, kot
to izhaja iz člena 220(1) carinskega zakonika, zlasti pa iz besede „ugotovijo“ iz tega člena.
Poleg tega naj bi odstavek 3 v povezavi z odstavkom 1 člena 2 Uredbe št. 1150/2000 carinskim organom omogočal, da ti dolžniku
pred sprejetjem dokončne odločbe sporočijo začasne izračune.
Poleg tega finska vlada meni, da zaradi razlik med nacionalnimi postopki zgoraj navedena sodba Komisija proti Španiji ne more
biti merilo pri ugotavljanju, ali so različni nacionalni sistemi v skladu s pravom Unije.
Sporne določbe v tej zadevi naj namreč ne bi določale vsebine zapisnika o nadzoru, zlasti pa naj ne bi zahtevale obvestila
o znesku carinskega dolga, kar pa se razlikuje od španske ureditve, ki je bila sporna v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj
navedena sodba Komisija proti Španiji. To obvestilo naj bi bilo le rezultat upravne prakse.
Poleg tega, medtem ko je predlog za plačilo dolgov, določen v španski zakonodaji, po tridesetih dneh postal samodejno dokončen,
če ga je dolžnik sprejel in če ni imela uprava nikakršnega popravka, sporna italijanska ureditev vsekakor določa izdajo dokončne
odločbe v obliki določitvenega mnenja.

Presoja Sodišča
Glede očitane neizpolnitve obveznosti je treba navesti, da člen 2(1) uredb št. 1552/89 in 1150/2000 določa, da morajo države
članice določiti pravico do lastnih sredstev „takoj, ko so izpolnjeni pogoji za knjiženje pravice na račune in za obvestilo
dolžnika, določeni v carinskih predpisih“.
Poleg tega je iz člena 220(1) carinskega zakonika razvidno, da so pogoji za naknadno vknjižbo zneska izterjevanih carin ali
preostalega izterjevanega zneska carin izpolnjeni, ko carinski organi to ugotovijo in ko lahko izračunajo zakonsko dolgovani
znesek ter določijo dolžnika (zgoraj navedena sodba Komisija proti Španiji, točka 27).
V zvezi s tem je treba tudi spomniti, da morajo države članice v skladu s stalno sodno prakso določiti lastna sredstva Skupnosti.
Člen 2(1) uredb št. 1552/89 in 1150/2000 je treba namreč razlagati tako, da države članice ne morejo opustiti ugotovitve terjatev,
tudi če jih izpodbijajo, ker je sicer finančno ravnovesje Skupnosti, pa čeprav le začasno, zaradi ravnanja države članice
spremenjeno (glej sodbe z dne 16. maja 1991 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C‑96/89, Recueil, str. I‑2461, točka 37; z
dne 15. junija 2000 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C‑348/97, Recueil, str. I‑4429, točka 64, in z dne 15. novembra 2005
v zadevi Komisija proti Danski, C‑392/02, ZOdl., str. I‑9811, točka 60, ter zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Španiji,
točka 28).
Države članice so zavezane določiti pravico Skupnosti do lastnih sredstev takoj, ko imajo carinski organi na voljo potrebne
elemente in torej lahko izračunajo znesek dajatev, ki izhaja iz carinskega dolga, in določijo dolžnika (zgoraj navedeni sodbi
Komisija proti Danski, točka 59, in Komisija proti Španiji, točka 29).
V teh okoliščinah je treba šteti, da če carinski organi dolžniku sporočijo upravni akt s kakršnim koli poimenovanjem, v katerem
je ugotovljeno delno ali popolno neplačilo carinskih dolgov in je naveden znesek carin, o katerem menijo, da je zakonsko dolgovan,
lahko ob tej priložnosti izračunajo znesek dajatev, ki izhaja iz carinskega dolga, in določijo dolžnika.
Zato se mora naknadna vknjižba zneska izterjevanih dajatev ali preostalega izterjevanega zneska dajatev načeloma v skladu
s členom 220(1) carinskega zakonika zgoditi v roku dveh dni od obvestila dolžnika o zapisniku, ki izpolnjuje pogoje, navedene
v prejšnji točki (zgoraj navedena sodba Komisija proti Španiji, točka 32).
Italijanska in finska vlada sta v pisnih stališčih in na obravnavi trdili, da obvestilo o zapisniku glede končanih ukrepov
dolžniku omogoča, da navede svoja stališča pred sprejetjem odločbe zoper njega in torej prispeva k varstvu pravice do obrambe.
Uporaba takega postopka zato ne more pomeniti neizpolnitve obveznosti, ki jih imajo države članice na podlagi uredb št. 1552/89
in 1150/2000 ter carinskega zakonika.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je spoštovanje pravice do obrambe, kot je presodilo Sodišče v sodbi z dne 18. decembra
2008 v zadevi Sopropé (C‑349/07, ZOdl., str. I‑10369, točka 36), splošno načelo Skupnosti, ki se uporablja, kadar organ namerava
zoper osebo izdati akt, ki posega v njej položaj.
Čeprav se sicer spoštovanje pravice do obrambe uporablja zlasti v postopku naknadne izterjave v odnosih med dolžnikom in državo
članico, posledica tega načela pri odnosih med državami članicami in Skupnostmi ne more biti, da je državi članici omogočena
kršitev obveznosti, da v rokih, ki jih določa ureditev Skupnosti, določi pravico teh Skupnosti do lastnih sredstev (zgoraj
navedena sodba Komisija proti Španiji, točka 33).
Prav tako je treba navesti, da vknjižba in obvestilo o dolgovanih carinskih dajatvah in knjiženje lastnih sredstev dolžniku
ne preprečujejo, da na podlagi členov 243 in naslednjih carinskega zakonika izpodbija njemu naloženo obveznost z navajanjem
vseh trditev, ki so mu na voljo.
Poleg tega imajo na podlagi člena 6(2) Uredbe št. 1552/89 in člena 6(3) Uredbe št. 1150/2000 nacionalni organi možnost, da
lastna sredstva, ki so predmet izpodbijanja in bi se lahko po rešitvi nastalega spora spremenila, prikazujejo na posebnih
računih.
Dalje, če so nacionalni organi dajatve, ki so bile določene, na računih knjižili, še preden so bile izpodbijane, člena 2 in
8 uredb št. 1552/89 in 1150/2000 nacionalnim organom dopuščata, da popravijo obvestila in da te popravke odštejejo od skupnega
zneska določenih pravic, če se je izpodbijanje v nadaljevanju izkazalo za utemeljeno.
Glede zamudnih obresti je treba navesti, da je iz stalne sodne prakse razvidno, da obstaja neločljiva povezava med obveznostjo
določitve lastnih sredstev Skupnosti, obveznostjo vknjižbe na račun Komisije v predpisanem roku in obveznostjo plačila zamudnih
obresti ter da je zadnje mogoče zahtevati ne glede na razlog za zamudo, s katero so bila ta sredstva nakazana na račun Komisije
(glej zlasti sodbe z dne 21. septembra 1989 v zadevi Komisija proti Grčiji, 68/88, Recueil, str. 2965, točka 17; z dne 12.
junija 2003 v zadevi Komisija proti Italiji, C‑363/00, Recueil, str. I‑5767, točki 43 in 44, in z dne 22. januarja 2009 v
zadevi Komisija proti Portugalski, C‑150/07, točka 62).
Na podlagi člena 11 uredb št. 1552/89 in 1150/2000 zadevna država članica za vsako zamudo pri knjiženju na račun iz člena
9(1) teh uredb plača obresti za celotno obdobje zamude (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nizozemski, točka 91, in
sodbo z dne 19. marca 2009 v zadevi Komisija proti Italiji, C‑275/07, ZOdl., str. I‑2005, točka 66).
Zato je treba ugotoviti, da Italijanska republika s tem, da ni upoštevala rokov za knjiženje lastnih sredstev Skupnosti v
primeru naknadne izterjave, in s tem, da je navedena sredstva prepozno nakazala, ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 6 in
od 9 do 11 Uredbe št. 1552/89 in istih členov Uredbe št. 1150/2000 ter člena 220 carinskega zakonika.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija
predlagala, naj se Italijanski republiki naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
V skladu s členom 69(4), prvi pododstavek, Poslovnika Republika Finska, ki se je kot intervenientka udeležila postopka, nosi
svoje stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1.
Italijanska republika s tem, da ni upoštevala rokov za knjiženje lastnih sredstev Skupnosti v primeru naknadne izterjave,
in s tem, da je navedena sredstva prepozno nakazala, ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 6 in od 9 do 11 Uredbe Sveta (EGS,
Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa 88/376/EGS, Euratom o sistemu lastnih sredstev Skupnosti in istih
členov Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov
lastnih sredstev Skupnosti ter iz člena 220 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti.
2.
Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.
3.
Republika Finska nosi svoje stroške.
Podpisi
*
Jezik postopka: italijanščina.