CELEX: 62007CJ0560
Přistoupení Estonska
Přechodná opatření
Zemědělské produkty
Cukr
Přebytečné zásoby
Nařízení (ES) č. 1972/2003, 60/2004 a 832/2005

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu nařízení Komise (ES) č. 1972/2003 ze dne 10. listopadu 2003 o přechodných opatřeních, která mají být přijata, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty v důsledku přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska (
Úř. věst. L 293, s. 3
; Zvl. vyd. 03/40, s. 474), nařízení Komise (ES) č. 60/2004 ze dne , kterým se stanoví přechodná opatření v odvětví cukru z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska (
Úř. věst. L 9, s. 8
; Zvl. vyd. 03/42, s. 125) a nařízení Komise (ES) č. 832/2005 ze dne , kterým se stanoví přebytečné množství cukru, izoglukózy a fruktózy pro Českou republiku, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Maltu, Polsko, Slovinsko a Slovensko (
Úř. věst. L 138, s. 3
).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Balbiino AS (dále jen „Balbiino“) a Põllumajandusminister (ministerstvo zemědělství), jakož i Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus (daňový a celní úřad, daňové a celní centrum sever) ve věci uložení poplatku z přebytečných zásob.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
Článek 41 první pododstavec Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. L 236, s. 33), umožňuje Komisi Evropských společenství přijmout opatření určená k usnadnění přechodu nových členských států na režim společné zemědělské politiky. Uvedená přechodná opatření „mohou být přijímána po dobu tří let ode dne přistoupení a jejich uplatňování se omezí na toto období“. Komise přijala zejména na základě tohoto ustanovení nařízení č. 1972/2003 a 60/2004.
Nařízení č. 1972/2003
Podle svého prvního bodu odůvodnění je cílem nařízení č. 1972/2003 „zabráni[t] nebezpečí odklonu obchodu ke škodě společné organizace zemědělských trhů, vyplývající z přistoupení deseti nových států k Evropské unii dne 1. května 2004“. S ohledem na dané nebezpečí třetí bod odůvodnění uvedeného nařízení zdůrazňuje, že je „třeba stanovit odstrašující poplatky za přebytečné zásoby nacházející se v nových členských státech“.
Za tím účelem požaduje čl. 4 odst. 1 nařízení č. 1972/2003, aby nové členské státy vybíraly poplatky od držitelů přebytečných zásob produktů ve volném oběhu k 1. květnu 2004.
Článek 4 odst. 2 uvedeného nařízení stanoví:
„Ke stanovení přebytečných zásob každého držitele vezmou členské státy zejména v úvahu:
a)
průměr zásob, které byly k dispozici během let předcházejících přistoupení;
b)
obchodní toky existující během let předcházejících přistoupení;
c)
okolnosti, za nichž došlo k vytvoření zásob.
Pojem přebytečné zásoby se vztahuje na produkty dovezené do nových členských států nebo pocházející z těchto států. Pojem přebytečné zásoby se rovněž vztahuje na produkty určené na trh nových členských států.
[…]“
Za účelem zajištění toho, aby byl poplatek za přebytečné zásoby správně používán, požaduje čl. 4 odst. 4 uvedeného nařízení, aby nové členské státy provedly neprodleně inventuru zásob, které jsou k dispozici ke dni 1. května 2004, a sdělily Komisi nejpozději do množství produktů v přebytečných zásobách.
V souladu s jeho článkem 10 je nařízení č. 1972/2003 použitelné od 1. května 2004 do .
Nařízení č. 60/2004
Vzhledem k tomu, že nebezpečí spekulací na trhu s cukrem bylo považováno za obzvláště vysoké, přijala Komise zvláštní opatření prostřednictvím nařízení č. 60/2004. Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení:
„Nejpozději do 31. října 2004 stanoví Komise […] pro každý nový členský stát množství cukru v nezměněném stavu nebo ve formě zpracovaných výrobků, isoglukosy a fruktosy, která přesahují množství považované dne za běžnou zásobu převáděnou do následujícího období a která musejí být na náklady nových členských států z trhu odstraněna.
Ke stanovení tohoto přebytečného množství se bere v úvahu zejména vývoj během roku předcházejícího přistoupení v poměru k předchozím rokům, pokud jde o:
a)
dovezená a vyvezená množství cukru v nezměněném stavu nebo ve formě zpracovaných výrobků, isoglukosy a fruktosy;
b)
produkci, spotřebu a zásoby cukru a isoglukosy;
c)
okolnosti, za nichž byly vytvářeny zásoby.“
Článek 6 odst. 2 uvedeného nařízení ukládá novým členským státům nejpozději do 30. dubna 2005 odstranit z trhu množství cukru nebo izoglukózy určená Komisí jako přebytečná pro každý z uvedených států.
Článek 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004 stanoví:
„Pro používání druhého odstavce musí mít příslušné orgány nových členských států dne 1. května 2004 k dispozici systém, který jim umožní zjišťovat u dotyčných hlavních hospodářských subjektů obchodovaná nebo vyráběná přebytečná množství cukru v nezměněném stavu nebo ve formě zpracovaných výrobků, isoglukosy nebo fruktosy. Tento systém může být založen zejména na sledování dovozů, finanční kontrole, zprávách týkajících se účtů a fyzických zásob hospodářských subjektů; součástí systému mohou být určitá opatření, např. zajištění proti rizikům. Tento systém zjišťování bude založen na hodnocení rizika, které náležitě zohlední tato kritéria:
—
druh činnosti dotyčných hospodářských subjektů,
—
skladovací kapacity,
—
úroveň činnosti.
Nový členský stát použije tento systém k tomu, aby dotyčné hospodářské subjekty přinutil odstranit z trhu na vlastní náklady množství cukru nebo isoglukosy odpovídající jejich zjištěnému individuálnímu přebytečnému množství. Dotyčné hospodářské subjekty musí novému členskému státu předložit uspokojivý důkaz, že produkty byly z trhu odstraněny nejpozději do 30. dubna 2005.
Pokud se tento důkaz nepředloží, bude nový členský stát požadovat částku rovnající se příslušnému množství vynásobenému nejvyššími dovozními cly použitelnými pro dotyčný produkt v období od 1. května 2004 do , zvýšenou o 1,21 EUR/100 kg ekvivalentu bílého cukru nebo sušiny.
Částka uvedená v třetím pododstavci se připočte k vnitrostátnímu rozpočtu nového členského státu.“
Nařízení č. 832/2005
Prostřednictvím nařízení č. 832/2005 stanovila Komise přebytečná množství cukru, která mají jednotlivé nové členské státy odstranit. Třetí bod odůvodnění uvedeného nařízení zní takto:
„Obecně se přebytečné zásoby cukru považují za výsledek vývoje [zvýšení] produkce, s připočtením dovezených a odečtením vyvezených množství pro období od 1. května 2003 do ve srovnání s průměrem stejných množství pro stejné období za tři předchozí roky. V souladu s čl. 6 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 60/2004 byly vzaty v úvahu zvláštní okolnosti, za nichž byly vytvářeny zásoby, zejména snížení úrovně zásob během uvedeného období.“
Vnitrostátní právní úprava
Dne 7. dubna 2004 přijal Riigikogu (parlament) zákon o poplatku z přebytečných zásob (Üleliigse laovaru tasu seadus, RT I 2004, 30, 203).
Rozsudkem ze dne 5. října 2006 prohlásil Riigikohus (nejvyšší soud) čl. 6 odst. 1 uvedeného zákona za nepoužitelný, neboť je v rozporu s nařízením č. 1972/2003. Uvedený soud měl za to, že povinnost uplatnit koeficient ve výši 1,2 při určení zásob převáděných do následujícího období, kterou dané ustanovení zavedlo, neumožňuje dostatečně diferenciované zacházení s jednotlivými hospodářskými subjekty.
Aby vyhověl uvedenému rozhodnutí, provedl Riigikogu dne 25. ledna 2007 několik změn uvedeného zákona. Ten ve znění použitelném na věc v původním řízení (RT I 2007, 12, 65, dále jen „ÜLTS“) vstoupil v platnost dne , přičemž je zpětně účinný na situace vzniklé počínaje dnem .
Podle článku 7 ÜLTS se „přebytečné zásoby“ rovnají rozdílu mezi množstvím zásob držených ke dni 1. května 2004 a množstvím zásob převáděných do následujícího období.
Článek 6 ÜLTS vymezuje pojem „zásoba převáděná do následujícího období“ jako roční průměr stavu zásob držených v posledních čtyřech letech před přistoupením Estonské republiky k Evropské unii (roky 2000 až 2003) násobený koeficientem 1,2. Za účelem zmírnění přísnosti uvedeného pravidla ve vztahu k hospodářským subjektům, které v daných čtyřech referenčních rocích nebyly činné v příslušné oblasti, stanoví uvedený článek 6 dvě zvláštní pravidla pro výpočet zásob převáděných do následujícího období. Jednak hospodářský subjekt, který zahájil činnost na relevantním trhu po roce 2003, musí prokázat, že objem jeho zásob ke dni 1. května 2004 odpovídá „objemu […], který by běžně produkoval, prodával nebo jiným způsobem úplatně nebo bezúplatně převáděl nebo nabýval.“ Krom toho pro hospodářské subjekty, které byly činné v příslušné oblasti alespoň jeden rok, je zásoba převáděná do následujícího období stavem zásob v rozsahu 1,2 násobku „průměrného stavu ke dni 1. května v posledních letech činnosti“ nebo stavu zásob držených ke dni .
Podle článku 10 ÜLTS určí objem zásob převáděných do následujícího období a přebytečné zásoby ministerstvo zemědělství na základě údajů, které hospodářský subjekt deklaroval. Na základě odůvodněné žádosti hospodářského subjektu zohlední uvedené ministerstvo určité faktory, které mohou vysvětlit nárůst zásob bez ohledu na jakékoli spekulace, jako jsou nárůst produkčních, zpracovatelských nebo prodejních objemů hospodářského subjektu během předchozího roku, doba dozrávání zemědělských produktů, skutečnost, že stavy zásob byly vytvořeny před třetím čtvrtletím 2003, snížení vývozních nebo prodejních objemů na základě okolností nezávislých na hospodářském subjektu nebo na základě jiných na něm nezávislých okolností.
Posledně uvedená ustanovení jsou doplněna článkem 23 ÜLTS, který vymezuje určité okolnosti, za kterých mohou být zásoby převáděné do dalšího období opravou navýšeny, jestliže je lze přičíst vývoji činnosti hospodářského subjektu během období od 1. května 2003 do .
Pokud jde o cukr, z článku 14 ÜLTS vyplývá, že výše poplatku z přebytečných zásob je výše stanovená v čl. 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Balbiino je estonský podnik, jehož činnost spočívá v prodeji mražených potravin a ve výrobě zmrzliny. V období od roku 2000 do roku 2003 modernizovala společnost Balbiino svá výrobní zařízení a skladovací kapacity. Nyní má k dispozici nový sklad. Dne 1. května 2004 měla více než 100 tun zásob cukru, tedy téměř devítinásobek běžně drženého množství v tomtéž období, ať před přistoupením Estonské republiky k Evropské unii (roky 2000 až 2003), nebo po něm (roky 2005 až 2006). Nadto uvedený podnik rovněž provozoval činnost spočívající ve velkoobchodním prodeji mražených potravin.
Dne 29. října 2004 určilo ministerstvo zemědělství, že Balbiino měla v držení přibližně 400 tun přebytečných zásob 13 druhů zemědělských produktů (cukr, čokoláda, máslo, mražené maso, sýr).
Balbiino podala proti uvedenému rozhodnutí žalobu k Tallinna Halduskohus.
Po několika incidentech určilo ministerstvo zemědělství rozhodnutím ze dne 19. dubna 2007 stav přebytečných zásob společnosti Balbiino. Právním základem uvedeného rozhodnutí byla nařízení č. 1972/2003 a 60/2004, jakož i článek 6, čl. 7 odst. 1 a 2, čl. 10 odst. 2 a článek 23 ÜLTS.
Daňovým výměrem ze dne 30. dubna 2007 stanovily daňové orgány výši poplatku z přebytečných zásob dlužného společností Balbiino na 1243687 EEK (přibližně 77000 eur). Posledně jmenovaná podala proti uvedenému výměru, jakož i proti rozhodnutí ze dne žalobu k Tallinna Halduskohus, který má pochybnosti o slučitelnosti ÜLTS s právem Společenství.
Za těchto podmínek se Tallinna Halduskohus rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je třeba mít za to, že právo Evropské unie, zejména čl. 6 odst. 1 nařízení […] č. 60/2004 […], ve spojení s třetím bodem odůvodnění nařízení […] č. 832/2005 […] a čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení […] č. 1972/2003 […], brání určit objem přebytečných zásob hospodářského subjektu tak, že se od [zásob převáděných do následujícího období] automaticky odečtou průměrné zásoby hospodářského subjektu ke dni 1. května za poslední – ne více než čtyři – roky činnosti před 1. květnem 2004 zvýšené o koeficient 1,2?
V případě kladné odpovědi, bude odpověď jiná tehdy, jestliže při určení objemu zásob převáděných do následujícího období a přebytečných zásob může být zohledněn nárůst produkčních, zpracovatelských nebo prodejních objemů hospodářského subjektu, doba dozrávání zemědělských produktů, doba vytvoření zásob, jakož i jiné na hospodářském subjektu nezávislé okolnosti?
2)
Je v souladu s cílem práva Evropské unie, zejména s cílem nařízení […] č. 1972/2003 […] považovat veškeré zásoby zemědělského produktu, které měl ke dni 1. května 2004 v držení hospodářský subjekt, za jeho přebytečné zásoby?
3)
Vylučuje právo Evropské unie, zejména článek 4 nařízení […] č. 1972/2003 […] a článek 6 nařízení […] č. 60/2004 […], v situaci, kdy hospodářský subjekt zahájil svoji činnost spojenou s příslušným zemědělským produktem méně než rok před dnem 1. května 2004, aby tento hospodářský subjekt musel sám dokázat, že objem zásob zemědělského produktu, které držel dne , odpovídá objemu zásob zemědělského produktu, který může běžně produkovat, prodávat nebo jiným způsobem úplatně nebo bezúplatně převádět nebo nabývat?
V případě kladné odpovědi, bude odpověď jiná tehdy, jestliže je správní orgán nezávisle na důkazní povinnosti hospodářského subjektu povinen na základě tímto subjektem podaného prohlášení o příslušném zemědělském produktu zohlednit při určení zásob převáděných do následujícího období a přebytečných zásob daného subjektu nárůst jeho produkčních, zpracovatelských nebo prodejních objemů, jakož i zásob po 1. květnu 2004?
4)
Je v souladu s cílem nařízení […] č. 1972/2003 […] a nařízení […] č. 60/2004 […] vybírat poplatek z přebytečných zásob také tehdy, jestliže jsou u hospodářského subjektu k 1. květnu 2004 zjištěny přebytečné zásoby, tento však prokáže, že z uvedení přebytečných zásob na trh po neměl žádnou skutečnou výhodu v podobě cenového rozdílu?
5)
Může být čl. 6 odst. 3 nařízení […] č. 60/2004 […], podle nějž se při zjištění přebytečného množství cukru, izoglukózy a fruktózy zohlední mimo jiné skladovací kapacity, vykládán v tom smyslu, že jestliže skladovací kapacity hospodářského subjektu byly v průběhu roku před přistoupením zvětšeny, představuje to základ pro nižší určení přebytečných zásob zemědělského produktu, které subjekt držel ke dni 1. května 2004, nezávisle na hospodářské činnosti hospodářského subjektu, na jeho zpracovatelském objemu a na velikosti zásob zemědělských produktů v letech činnosti před dnem a ve dvou letech následujících po dni ?
6)
Vylučuje článek 10 nařízení […] č. 1972/2003 […], aby byl od hospodářského subjektu požadován poplatek z přebytečných zásob daňovým výměrem, jestliže byl daňový výměr sice vydán v době platnosti [uvedeného] nařízení, tedy dne 30. dubna 2007, ale podle vnitrostátního práva nabyl vůči hospodářskému subjektu účinnosti až po skončení použitelnosti [uvedeného] nařízení a vnitrostátní právo nestanoví pro vybrání poplatku ze zásob žádnou lhůtu?“
K předběžným otázkám
Úvodní otázka
Balbiino tvrdí, že nařízení č. 1972/2003 a 60/2004 vůči ní nelze uplatňovat, neboť ke dni přistoupení Estonské republiky k Evropské unii nebyla zveřejněna v estonském jazyce v
Úředním věstníku Evropské unie
. Opírá se o rozsudek ze dne 11. prosince 2007, Skoma-Lux (
C-161/06, Sb. rozh. s. I-10841
), který byl vydán po přijetí předkládacího rozhodnutí.
Balbiino má za to, že skutečnost, že uvedená nařízení vůči ní nelze uplatnit, představuje rovněž překážku pro použití ÜLTS, protože uvedený zákon v původním znění úředně zveřejněný dne 27. dubna 2004 obsahuje početné odkazy na nařízení č. 1972/2003 a 60/2004. Zdůrazňuje, že pozdní zveřejnění ÜLTS hospodářským subjektům neumožnilo včas se dostatečně informovat o režimu poplatků z přebytečných zásob použitelném ode dne .
Ačkoli předkládací usnesení tuto otázku neuvádí, je třeba za účelem poskytnutí vysvětlení předkládajícímu soudu připomenout, že akt, jehož autorem je orgán Společenství, jako jsou nařízení č. 1972/2003 a 60/2004, nelze uplatňovat vůči fyzickým a právnickým osobám v členském státě před tím, než měly tyto osoby možnost se s ním seznámit prostřednictvím řádného vyhlášení v
Úředním věstníku Evropské unie
(rozsudek ze dne 25. ledna 1979, Racke, 98/78, Recueil, s. 69, bod 15, a výše uvedený rozsudek Skoma-Lux, bod 37).
Soudní dvůr rozhodl, že článek 58 aktu o přistoupení uvedeného v bodě 3 tohoto rozsudku brání tomu, aby povinnosti obsažené v právní úpravě Společenství, která nebyla vyhlášena v
Úředním věstníku Evropské unie
v jazyce nového členského státu, mohly být uloženy jednotlivcům v tomto státě, i když se tyto osoby mohly seznámit s touto právní úpravou jinými způsoby. Nicméně okolnost, že nařízení Společenství nelze uplatňovat vůči jednotlivcům v členském státě, v jehož jazyce vyhlášeno nebylo, nemá žádný dopad na skutečnost, že jeho ustanovení – vzhledem k tomu, že toto nařízení je součástí
acquis communautaire
– zavazují dotyčný členský stát ode dne přistoupení (výše uvedený rozsudek Skoma-Lux, body 51 a 59).
Estonská republika tím, že dne 7. dubna 2004 přijala ÜLTS v původním znění, splnila povinnosti, které vyplývaly z nařízení č. 1972/2003 a 60/2004, když zavedla poplatek z přebytečných zásob zemědělských produktů a vymezila způsoby jejich určení. ÜLTS tak zavedl v Estonsku pro jednotlivce povinnosti bez ohledu na skutečnost, že uvedená nařízení vůči nim nemohla být uplatňována, dokud posledně jmenovaní neměli možnost se s nimi seznámit prostřednictvím řádného vyhlášení v
Úředním věstníku Evropské unie
v jazyce daného členského státu.
Za těchto okolností pravidlo vycházející z výše uvedeného rozsudku Skoma-Lux nebrání tomu, aby byla vůči jednotlivcům uplatněna ta ustanovení nařízení č. 1972/2003 a 60/2004, která byla převzata v rámci ÜLTS. Dané pravidlo by si však mohlo zachovat zbytkovou působnost za předpokladu, že některá ustanovení uvedených nařízení, která nebyla provedena prostřednictvím ÜLTS, by byla uplatněna estonskými orgány vůči jednotlivcům před úředním zveřejněním uvedených nařízení v estonském jazyce. Jak zdůraznil generální advokát v bodě 40 svého stanoviska, vnitrostátnímu soudu přísluší provést případně výklad ÜLTS za účelem ověření, zda takové okolnosti nastaly.
K první otázce
Ačkoli se znění první otázky výslovně týká výkladu čl. 6 odst. 1 nařízení č. 60/2004, je třeba ji vykládat tak, že se týká čl. 6 odst. 3 uvedeného nařízení, který se týká určení ze strany členských států přebytečných množství cukru a souvisejících produktů v držení jednotlivých hospodářských subjektů.
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 1972/2003, čl. 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004, jakož i nařízení č. 832/2005, zejména jeho třetí bod odůvodnění, brání způsobu stanovenému v ÜLTS pro určení objemu přebytečných zásob hospodářského subjektu, který spočívá v tom, že se od zásob skutečně držených ke dni 1. května 2004 odečtou zásoby převáděné do následujícího období, které jsou definovány jako průměrné zásoby hospodářského subjektu ke dni 1. května za předchozí čtyři roky násobené koeficientem 1,2. V případě kladné odpovědi se táže, zda by odpověď byla stejná, kdyby bylo možné zohlednit kromě uvedeného násobícího koeficientu další faktory nezávislé na hospodářském subjektu, jako zejména nárůst produkčních, zpracovatelských nebo prodejních objemů, prodloužení doby dozrávání zemědělských produktů a určité způsoby vytváření zásob.
Tato první otázka se týká dvou prvků relevantních pro určení zásob převáděných do následujícího období. Jedná se jednak o použití pevného data, v projednávané věci dne 1. května, pro určení průměrných zásob za čtyři roky předcházející dni 1. května 2004, a jednak použití násobícího koeficientu ve výši 1,2. Je třeba přezkoumat postupně oba prvky.
Zaprvé, ohledně použití data 1. května pro určení průměrných zásob vytvořených v období od roku 2000 do roku 2003 prohlašuje společnost Balbiino tento výběr, který ji penalizuje zvláště z důvodu cyklické a sezónní povahy výroby zmrzliny, za svévolný. Poptávka po uvedených výrobcích dosahuje vrcholu v období od května do srpna, takže datum 1. května odpovídá období, během kterého má největší zásoby.
Především je třeba uvést, že čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1972/2003 stanoví, že ke stanovení přebytečných zásob každého držitele vezmou nové členské státy zejména v úvahu „průměr zásob, které byly k dispozici během let předcházejících přistoupení“. Vzhledem k neexistenci přesnějších ustanovení ohledně relevantního období nebo způsobu výpočtu průměrných disponibilních zásob dává taková formulace členským státům prostor pro uvážení při určení kritérií, na základě kterých jsou dané pokyny prováděny, při dodržení cílů sledovaných daným nařízením a obecných zásad práva Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 20. června 2002, Mulligan a další,
C-313/99, Sb. rozh. s. I-5719
, body 33 až 36).
Stejně tomu je ohledně zásob cukru a souvisejících produktů upravených nařízením č. 60/2004. Článek 6 odst. 3 uvedeného nařízení se totiž omezuje na stanovení toho, že příslušné orgány nových členských států musí mít „dne 1. května 2004 k dispozici systém, který jim umožní zjišťovat […] přebytečná množství“ u dotyčných hlavních hospodářských subjektů, a že tento systém může být založen zejména „na sledování dovozů, finanční kontrole, zprávách týkajících se účtů a fyzických zásob hospodářských subjektů“ a musí zohlednit druh a úroveň činnosti dotčených hospodářských subjektů, jakož i skladovací kapacity.
Krom toho je třeba uvést, že pro cukr a související produkty spadající pod nařízení č. 60/2004, čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení stanoví, ohledně určení vnitrostátních přebytečných množství ke dni 1. května 2004 Komisí, že se bere v úvahu zejména vývoj během roku předcházejícího přistoupení v poměru k předchozím rokům, pokud jde o dovezená a vyvezená množství, produkci, spotřebu a zásoby, jakož i okolnosti, za nichž byly dané zásoby vytvářeny. Za účelem zajištění provedení daného ustanovení článek 8 uvedeného nařízení zejména stanoví, že nové členské státy sdělí Komisi nejpozději do dovezená, vyvezená, vyrobená a spotřebovaná množství cukru za období od do , jakož i množství, která byla k dispozici dne 1. května každého roku v období od do .
V souladu s tímto postupem určila Komise prostřednictvím nařízení č. 832/2005 přebytečná množství, která mají jednotlivé nové členské státy odstranit. Třetí bod odůvodnění uvedeného nařízení stanoví, že se „přebytečné zásoby cukru považují za výsledek vývoje [zvýšení] produkce, s připočtením dovezených a odečtením vyvezených množství pro období od 1. května 2003 do ve srovnání s průměrem stejných množství pro stejné období za tři předchozí roky“.
Z uvedeného vyplývá, že žádné z přezkoumaných ustanovení nařízení č. 1972/2003, č. 60/2004 a č. 832/2005 nebrání takové metodice, jako je metodika použitá v ÜLTS, která spočívá v určení zásob převáděných do následujícího období na základě množství, která hospodářské subjekty skutečně měly k dispozici dne 1. května v letech 2000 až 2003 včetně.
Proto je třeba dospět k závěru, že ani čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 1972/2003, ani čl. 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004, ani nařízení č. 832/2005 nebrání tomu, aby ÜLTS považoval datum 1. května za referenční základ pro určení přebytečných zásob.
Předkládající soud se zadruhé táže na legalitu, ve vztahu k právu Společenství, použití koeficientu ve výši 1,2 při určení zásob převáděných do následujícího období. Zdůrazňuje v tomto ohledu, že Riigikohus v rozsudku ze dne 5. října 2006 rozhodl, že použití uvedeného koeficientu bylo v rozporu s čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1972/2003, protože neumožňuje určit přebytečné zásoby s ohledem na souhrn okolností vlastních jednotlivým hospodářským subjektům.
Podstatou tvrzení společnosti Balbiino je, že ÜLTS je nepřiměřený a v rozporu se zásadou rovného zacházení, neboť jednotně uplatňuje násobící koeficient ve výši 1,2, aniž by vhodným způsobem zohlednil rozdíly, které mohou existovat mezi produkty, i okolnosti, za kterých byly dotčené zásoby vytvářeny. Má za to, že s ohledem na vývoj trhů se zemědělskými produkty v Estonsku v období od roku 2000 do roku 2004 by bylo vhodnější použít násobící koeficient ve výši 1,33.
Estonská vláda hájí legalitu násobícího koeficientu ve výši 1,2, ohledně kterého má za to, že je v souladu s cíli nařízení č. 1972/2003 a č. 60/2004. Podobně jako litevská vláda tvrdí, že uvedená nařízení neomezují ani nevylučují použití takového koeficientu a ponechávají členským státům volný výběr způsobu určení přizpůsobeného místním okolnostem. Násobící koeficient umožnil zvýšit množství zásob převáděných do následujícího období všech hospodářských subjektů s cílem zohlednit hospodářský růst v průběhu let předcházejících přistoupení k Evropské unii.
Komise, která ve svých písemnostech podpořila postoj společnosti Balbiino, se při jednání ztotožnila s postojem estonské a litevské vlády v rozsahu, v jakém jednotné uplatňování koeficientu ve výši 1,2 nebrání zohlednění veškerých zvláštních okolností nezávislých na hospodářských subjektech.
Je třeba uvést, že čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1972/2003 a čl. 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004 neobsahují žádné ustanovení, které by požadovalo nebo zakazovalo, aby členské státy jednotně uplatňovaly násobící koeficient na zásoby hospodářských subjektů převáděné do následujícího období pro účely určení přebytečných zásob. Daná ustanovení nikoli taxativně vyjmenovávají některá kritéria pro určení přebytečných zásob hospodářských subjektů, přičemž členským státům ponechávají možnost je doplnit v závislosti na tom, co považují za vhodné. Jak bylo konstatováno výše v bodech 37 a 38 tohoto rozsudku, členské státy mají v tomto ohledu prostor pro uvážení.
Použití koeficientu ve výši 1,2 na zásoby převáděné do následujícího období je
prima facie
ve prospěch hospodářských subjektů, neboť směřuje ke snížení přebytečných zásob. Z vysvětlení předložených estonskou vládou vyplývá, že daný koeficient byl stanoven na základě tempa růstu estonské zemědělské výroby v období od roku 2000 a 2004. Tento koeficient umožňuje aktualizovat průměrné zásoby zjištěné ke dni 1. května v letech 2000 až 2003 s ohledem na uvedené tempo růstu a dospět k určení zásob převáděných do následujícího období – a následně přebytečných zásob – a přitom úměrně odrážet vývoj růstu pozorovaného v celém estonském zemědělském odvětví od 1. května 2000 do . Přispívá tak ke stanovení základu pro objektivní srovnání zásob ke dni a průměrných zásob ke dni 1. května za předchozí čtyři roky.
S ohledem na dané charakteristiky není výběr takového koeficientu v rozporu s cíli sledovanými nařízením č. 1972/2003 a č. 60/2004 ani se zásadou proporcionality a zásadou rovného zacházení.
Je tedy třeba dospět k závěru, že ani čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1972/2003, ani čl. 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004 nebrání použití takového násobícího koeficientu, jako je koeficient použitý v ÜLTS, pro účely určení zásob převáděných do následujícího období.
Za těchto podmínek je třeba odpovědět na první položenou otázku tak, že čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 1972/2003, čl. 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004, ani nařízení č. 832/2005 nebrání takovému vnitrostátnímu opatření, jako je ÜLTS, podle kterého jsou přebytečné zásoby hospodářského subjektu určeny tak, že se od zásob skutečně držených ke dni 1. května 2004 odečtou zásoby převáděné do následujícího období, které jsou definovány jako průměrné zásoby hospodářského subjektu ke dni 1. května za předchozí čtyři roky násobené koeficientem 1,2, který odpovídá nárůstu zemědělské výroby zjištěnému v dotčeném členském státě během téhož období.
S ohledem na tuto odpověď není třeba přezkoumávat druhou část první otázky.
Ke druhé otázce
Druhou otázkou se předkládající soud táže, zda je v souladu s nařízením č. 1972/2003 skutečnost, že veškeré zásoby držené hospodářským subjektem dne 1. května 2004 jsou považovány za přebytečné zásoby.
Balbiino poznamenala, že v rozsahu, v jakém je cílem nařízení č. 1972/2003 zabránit spekulacím se zemědělskými produkty, je nezbytné určit, zda zásoby hospodářského subjektu ke dni 1. května 2004 způsobily narušení trhu nebo vedly ke spekulacím. Je tedy třeba případ od případu přezkoumat okolnosti, za kterých byly dané zásoby vytvořeny, a zda z nich hospodářský subjekt na základě spekulací měl nebo mohl mít zisk.
Podle estonské vlády je jasné, že celkové zásoby hospodářského subjektu ke dni 1. května 2004 lze považovat za přebytečné, jestliže je prokázáno, že je subjekt získal za účelem spekulace.
Komise připomíná, že členské státy musí při použití nařízení č. 1972/2003 dodržet zásadu proporcionality. Mají tedy povinnost případ od případu přezkoumat, zda existují méně omezující prostředky umožňující dosáhnout cíle uvedeného nařízení na základě souhrnu okolností týkajících se vytvoření zásob zemědělského produktu před dnem 1. května 2004.
Z prvního a třetího bodu odůvodnění nařízení č. 1972/2003 vyplývá, že jeho cílem je zachovat společnou organizaci trhů a prostřednictvím systému odstrašujících poplatků za přebytečné zásoby nacházející se v nových členských státech zabránit tomu, aby určité zemědělské produkty byly s výhledem na rozšíření uměle přemístěny na území posledně uvedených států. Jde tedy o zabránění tomu, aby tyto abnormální obchodní toky narušily společnou organizaci trhů.
Nařízení č. 1972/2003 ukládá členským státům zpoplatnit přebytečné zásoby určené na základě seznamu kritérií uvedených v čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení. Mezi uvedenými kritérii jsou okolnosti předcházející vytvoření zásob a obchodní toky existující během let předcházejících přistoupení. Ačkoli tento seznam není taxativní povahy, uvedené ustanovení ve spojení s cílem zachovat společnou organizaci trhů prokazuje, že nařízení č. 1972/2003 nezakazuje považovat veškeré zásoby hospodářského subjektu za přebytečné, jestliže se s ohledem na souhrn relevantních okolností ukáže, že byly vytvořeny před dnem 1. května 2004 nikoli v rámci normálního provozování hospodářské činnosti, ale za účelem dosažení zisku na základě dopadů přistoupení na ceny zemědělských produktů.
V důsledku toho je třeba odpovědět na druhou otázku tak, že nařízení č. 1972/2003 nebrání tomu, aby byly veškeré zásoby v držení hospodářského subjektu ke dni 1. května 2004 považovány za přebytečné, jestliže je na základě shodujících se důkazů prokázáno, že dané zásoby nemají ve vztahu k činnosti daného subjektu běžnou povahu, ale že byly vytvořeny za účelem spekulace.
Ke třetí otázce
Třetí otázkou se předkládající soud táže Soudního dvora na důkazní břemeno ve vztahu k přebytečné povaze zásob. Tato otázka má určit, zda článek 4 nařízení č. 1972/2003 a článek 6 nařízení č. 60/2004 brání tomu, aby hospodářský subjekt, který zahájil činnost méně než rok před dnem 1. května 2004, musel dokázat, že objem zásob, které držel k tomuto datu, odpovídá objemu zásob, který může běžně produkovat, prodávat nebo jiným způsobem úplatně nebo bezúplatně převádět nebo nabývat.
Balbiino je toho názoru, že právo Společenství brání tomu, aby důkazní břemeno spočívalo výhradně na hospodářských subjektech. Mělo by se předpokládat, že hospodářské subjekty jednají v dobré víře, a vnitrostátním orgánům by mělo příslušet prokázat přebytečnou povahu zásob zjištěných ke dni 1. května 2004.
Estonská vláda a Komise zdůrazňují, že v případě neexistence ustanovení Společenství týkajících se rozložení důkazního břemene mezi hospodářské subjekty a vnitrostátní orgány je vymezení uvedených pravidel v pravomoci členských států, které mají prostor pro uvážení. Komise v tomto ohledu připomíná, že členské státy jsou povinny zajistit rovné zacházení s hospodářskými subjekty, jakož i dodržení zásady řádné správy.
Je nutno konstatovat, že ani nařízení č. 1972/2003, ani nařízení č. 60/2004 neobsahují ustanovení upravující rozložení důkazního břemene mezi hospodářské subjekty a vnitrostátní orgány pověřené ukládáním poplatku z přebytečných zásob. Vzhledem k tomu, že uvedená nařízení k této otázce mlčí, je třeba ji vyřešit podle vnitrostátních pravidel, při dodržení obecných zásad práva Společenství a cílů sledovaných dotčenými nařízeními. V projednávané věci nic neumožňuje mít za to, že uvedené zásady a cíle byly porušeny vnitrostátním opatřením, které hospodářskému subjektu ukládá důkazní břemeno ohledně běžné povahy objemu zásob drženého ke dni 1. května 2004, jestliže stát z důvodu nové povahy dotčené činnosti nedisponuje relevantními prvky pro srovnání.
Na třetí otázku je tedy třeba odpovědět tak, že článek 4 nařízení č. 1972/2003 a článek 6 nařízení č. 60/2004 nebrání vnitrostátnímu opatření, podle kterého hospodářský subjekt, který zahájil činnost méně než rok přede dnem 1. května 2004 musí dokázat, že objem zásob, které držel k tomuto datu, odpovídá objemu zásob, který může běžně produkovat, prodávat nebo jiným způsobem úplatně nebo bezúplatně převádět nebo nabývat.
S ohledem na tuto odpověď není třeba analyzovat druhou část třetí otázky.
Ke čtvrté otázce
Předkládající soud má pochybnosti ohledně toho, zda existence přebytečných zásob ke dni 1. května 2004 postačuje k uložení poplatku hospodářskému subjektu, nebo zda nemá krom toho ověřit, že posledně jmenovaný dosáhl uvedením daných zásob na trh zisku. Požaduje výklad nařízení č. 1972/2003 a č. 60/2004 za účelem určení, zda držení přebytečných zásob výjimečně nemusí vést k uložení poplatku, jestliže hospodářský subjekt může prokázat, že uvedením daných zásob na trh po dni nedosáhl zisku.
Balbiino navrhuje odpovědět tak, že v takové situaci nařízení č. 1972/2003 a č. 60/2004 neumožňují vnitrostátním orgánům uložit poplatek z přebytečných zásob.
Estonská vláda a Komise tento názor nesdílejí. Podle Komise nemohou hospodářské subjekty být z důvodu, že prodejem svých zásob nedosáhly zisku, vyňaty z odstrašujících mechanismů zavedených nařízením č. 1972/2003 a č. 60/2004. Uvedená nařízení totiž směřují nejen k potlačení určitého chování hospodářských subjektů, ale též k zachování řádného fungování společné organizace trhů v obecném zájmu Evropského společenství.
Jak bylo zdůrazněno výše v bodě 57 tohoto rozsudku, nařízení č. 1972/2003 má za cíl zabránit tomu, aby abnormální obchodní toky narušily společnou organizaci trhů. Dané nařízení nemá za cíl sankcionovat spekulativní chování hospodářských subjektů, ale směřuje jednak k zabránění, prostřednictvím mechanismu odstrašujících poplatků, vytváření zásob za účely spekulace, a jednak k neutralizaci hospodářských výhod získaných jejich držiteli (viz obdobně rozsudek ze dne 15. ledna 2002, Weidacher,
C-179/00, Recueil, s. I-501
, body 22, 28 a 42).
Pokud jde o nařízení č. 60/2004, jeho pátý a osmý bod odůvodnění ukazují, že sleduje rovněž cíl zachování společné organizace trhu s cukrem z důvodu „značného nebezpečí narušení trhů v odvětví cukru, které by způsobily produkty dovezené za účelem spekulace do nových členských států před jejich přistoupením“. Nařízení č. 60/2004 podobně jako nařízení č. 1972/2003 nesměřuje k sankcionování spekulativního chování, ale k ochraně společné organizace zemědělských trhů, v projednávané věci trhu s cukrem a souvisejícími produkty.
V důsledku toho, pokud jde o poplatek z přebytečných zásob zavedený nařízením č. 1972/2003 nebo opatření zavedená nařízením č. 60/2004 za účelem odstranění zásob cukru a dalších produktů, jsou dané nástroje určené k ochraně společné organizace trhů použitelné na všechny přebytečné zásoby ve smyslu uvedených nařízení, nezávisle na tom, zda jejich držitelé skutečně dosáhli jejich uvedením na trh zisku.
Na čtvrtou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že nařízení č. 1972/2003 a č. 60/2004 nebrání tomu, aby byl vybrán poplatek z přebytečných zásob od hospodářského subjektu, a to ani za předpokladu, že daný subjekt může prokázat, že uvedením daných zásob na trh po dni 1. května 2004 nedosáhl zisku.
K páté otázce
Mezi faktory, které nové členské státy mohou zohlednit za účelem určení přebytečných zásob cukru, čl. 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004 uvádí, vedle druhu a úrovně činnosti dotčených hospodářských subjektů, i „skladovací kapacity“.
Pátou otázkou chce předkládající soud určit, zda lze tento faktor uplatnit autonomně, nezávisle na vývoji hospodářské činnosti subjektu, takže by zvýšení skladovací kapacity v průběhu roku předcházejícího přistoupení mohlo vést ke snížení objemu zásob určených jako přebytečné.
Tato otázka vychází ze skutečnosti, že ve věci v původním řízení odmítlo Põllumajandusminister zvýšit zásoby společnosti Balbiino převáděné do následujícího období navzdory zvýšení skladovací kapacity tohoto podniku následkem výstavby nového skladu v roce 2003. Põllumajandusminister má podle předkládajícího soudu za to, že během období od roku 2000 do roku 2006 zůstaly zásoby cukru společnosti Balbiino na rovnocenných úrovních, s výjimkou vrcholu zjištěného dne 1. května 2004, přičemž k tomuto datu byly zásoby cukru více než devětkrát vyšší než obvykle. Za těchto podmínek mělo Põllumajandusminister za to, že za rovnocenných podmínek – bez ohledu na existenci nového skladu – by společnost Balbiino v běžném rámci své činnosti nezískala ani nedržela významné zásoby cukru.
Společnost Balbiino, estonská vláda i Komise se shodují v názoru, že zvýšení skladovací kapacity, což je faktor uvedený v čl. 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004, představuje jeden z prvků, které mají být zohledněny pro účely určení přebytečných zásob.
Je třeba uvést, že čl. 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004 ukládá novým členským státům určit přebytečná množství cukru nebo izoglukózy, přičemž mají „náležitě zohlednit“ druh a úroveň činnosti dotčených hospodářských subjektů, jakož i „skladovací kapacity“. Dané ustanovení se tedy omezuje na požadavek, aby dotčené členské státy v rámci celkového hodnocení souhrnu relevantních faktorů za účelem určení přebytečných zásob zohlednily skladovací kapacitu hospodářských subjektů. Dané členské státy tedy nejsou na základě daného ustanovení povinny systematicky snižovat přebytečné množství hospodářských subjektů, jejichž skladovací kapacita se zvýšila. Pouze pokud je zvýšení skladovací kapacity doprovázeno následným zvýšením úrovně činnosti, je třeba zohlednit tento faktor pro účely posouzení běžné či přebytečné povahy zásob držených ke dni 1. května 2004.
V důsledku toho je na pátou otázku třeba odpovědět tak, že čl. 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004 nelze vykládat v tom smyslu, že zvýšení skladovací kapacity hospodářského subjektu během roku předcházejícího přistoupení odůvodňuje snížení přebytečných zásob, nezávisle na následném vývoji hospodářské činnosti držitele daných zásob, zpracovatelském objemu a velikosti daných zásob.
K šesté otázce
Podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda článek 10 nařízení č. 1972/2003 brání vymahatelnosti daňového výměru na poplatek z přebytečných zásob, který byl sice vydán v době platnosti uvedeného nařízení, ale jeho příjemce jej obdržel až po jejím uplynutí.
Balbiino má za to, že v rozsahu, v jakém se na základě článku 10 nařízení č. 1972/2003 dané nařízení nepoužije po dni 30. dubna 2007, nemůže v případě mlčení vnitrostátních právních předpisů v této otázce členský stát přistoupit k výběru poplatku z přebytečných zásob po uvedeném datu. Uplatňuje v tomto ohledu zásadu právní jistoty.
Komise sdílí názor estonské a litevské vlády, podle kterého nařízení č. 1972/2003 ukládá novým členským státům přijmout prováděcí opatření za účelem určení přebytečných zásob do dne 30. dubna 2007, aniž by však požadovalo, aby všechny jednotlivé situace byly do uvedeného data předmětem konečného rozhodnutí nebo aby daňová povinnost uložená hospodářským subjektům závisela na datu obdržení daňového výměru.
Je třeba připomenout, že čl. 4 odst. 1 nařízení č. 1972/2003 stanoví, že „nové členské státy vybírají poplatky od držitelů přebytečných zásob produktů ve volném oběhu ke dni 1. května 2004“. Podle článku 10 uvedeného nařízení je dané nařízení použitelné od do včetně. V průběhu daného období tedy byly nové členské státy povinny na základě článku 4 uvedeného nařízení vybírat poplatky od držitelů přebytečných zásob poté, co určily objem jejich přebytečných zásob, jakož i výši poplatku. Nové členské státy tedy mohly od do vydávat daňové výměry vůči držitelům přebytečných zásob.
Nařízení č. 1972/2003 však neobsahuje žádné ustanovení požadující, aby byl daňový nedoplatek vyplývající z daného daňového výměru vymáhán v průběhu uvedeného období. Uložení takové povinnosti by v praxi vedlo k omezení skutečného dosahu doby použitelnosti uvedeného nařízení, a jak uvedl generální advokát v bodě 95 stanoviska, znamenalo by riziko pokusů o průtahy ze strany dotčených subjektů. Vymáhání daňového nedoplatku vyplývajícího z dřívějšího daňového výměru po dni 30. dubna 2007 neohrožuje ani právní jistotu, ani cíl zabránit rizikům poškození společné organizace zemědělských trhů, který dané nařízení sleduje.
Pokud jde o otázku, zda má být považován za platný daňový výměr vydaný před uplynutím doby použitelnosti nařízení č. 1972/2007, ale obdržený jeho příjemcem po jejím uplynutí, vzhledem k uplynutí doby použitelnosti uvedeného nařízení, je třeba konstatovat, že uvedené nařízení neobsahuje v tomto ohledu žádné ustanovení. Vzhledem k neexistenci zvláštních ustanovení je třeba z důvodů podobných těm, které byly uvedeny v předchozím bodě, mít za to, že článek 10 nařízení č. 1972/2003 nebrání platnosti daňového výměru obdrženého hospodářským subjektem podléhajícím poplatku z přebytečných zásob po dni 30. dubna 2007, jestliže je prokázáno, že uvedený výměr byl vnitrostátními orgány vydán do uvedeného data.
V důsledku toho je na šestou otázku třeba odpovědět tak, že článek 10 nařízení č. 1972/2003 nebrání platnosti daňového výměru obdrženého hospodářským subjektem podléhajícím poplatku z přebytečných zásob po dni 30. dubna 2007, jestliže je prokázáno, že uvedený výměr byl vnitrostátními orgány vydán do uvedeného data.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:

1)
Článek 4 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 1972/2003 ze dne 10. listopadu 2003 o přechodných opatřeních, která mají být přijata, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty v důsledku přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska, čl. 6 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 60/2004 ze dne , kterým se stanoví přechodná opatření v odvětví cukru z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska, ani nařízení Komise (ES) č. 832/2005 ze dne , kterým se stanoví přebytečné množství cukru, izoglukózy a fruktózy pro Českou republiku, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Maltu, Polsko, Slovinsko a Slovensko nebrání takovému vnitrostátnímu opatření, jako je zákon o poplatku z přebytečných zásob (Üleliigse laovaru tasu seadus) ze dne , ve znění ze dne , podle kterého jsou přebytečné zásoby hospodářského subjektu určeny tak, že se od zásob skutečně držených ke dni odečtou zásoby převáděné do následujícího období, které jsou definovány jako průměrné zásoby hospodářského subjektu ke dni 1. května za předchozí čtyři roky násobené koeficientem 1,2, který odpovídá nárůstu zemědělské výroby zjištěnému v dotčeném členském státě během téhož období.

2)
Nařízení č. 1972/2003 nebrání tomu, aby byly veškeré zásoby v držení hospodářského subjektu ke dni 1. května 2004 považovány za přebytečné, jestliže je na základě shodujících se důkazů prokázáno, že dané zásoby nemají ve vztahu k činnosti daného subjektu běžnou povahu, ale že byly vytvořeny za účelem spekulace.

3)
Článek 4 nařízení č. 1972/2003 a článek 6 nařízení č. 60/2004 nebrání vnitrostátnímu opatření, podle kterého hospodářský subjekt, který zahájil činnost méně než rok přede dnem 1. května 2004, musí dokázat, že objem zásob, které držel k tomuto datu, odpovídá objemu zásob, který může běžně produkovat, prodávat nebo jiným způsobem úplatně nebo bezúplatně převádět nebo nabývat.

4)
Nařízení č. 1972/2003 a č. 60/2004 nebrání tomu, aby byl vybrán poplatek z přebytečných zásob od hospodářského subjektu, a to ani za předpokladu, že daný subjekt může prokázat, že uvedením daných zásob na trh po dni 1. května 2004 nedosáhl zisku.

5)
Článek 6 odst. 3 nařízení č. 60/2004 nelze vykládat v tom smyslu, že zvýšení skladovací kapacity hospodářského subjektu během roku předcházejícího přistoupení odůvodňuje snížení přebytečných zásob, nezávisle na následném vývoji hospodářské činnosti držitele daných zásob, zpracovatelském objemu a velikosti daných zásob.

6)
Článek 10 nařízení č. 1972/2003 nebrání platnosti daňového výměru obdrženého hospodářským subjektem podléhajícím poplatku z přebytečných zásob po dni 30. dubna 2007, jestliže je prokázáno, že uvedený výměr byl vnitrostátními orgány vydán do uvedeného data.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: estonština.