CELEX: 62003CJ0515
Žemės ūkis
Bendras rinkos organizavimas
Eksporto grąžinamoji išmoka
Suteikimo sąlygos
Produktų importas į paskirties trečiąją šalį
Sąvoka
Muitinės formalumai, kad būtų galima pateikti produktą į laisvą apyvartą trečiojoje šalyje
Esminis perdirbimas arba apdorojimas
Reimportas į Bendriją
Teisės pažeidimas

1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio
bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (OL L 351, p. 1), iš dalies
pakeisto 1995 m. birželio 19 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 1384/95 dėl pakeitimų, kurių reikia norint įgyvendinti Urugvajaus
raundo susitarimą dėl žemės ūkio (OL L 134, p. 14, toliau – Reglamentas Nr. 3665/87), 17 straipsnio 3 dalies išaiškinimo.
2       Šis prašymas pateiktas byloje
Eichsfelder Schlachtbetrieb GmbH
(toliau –
Eichsfelder
) prieš
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
(
Hamburg-Jonas
pagrindinė muitinės tarnyba, toliau –
Hauptzollamt
) dėl eksporto grąžinamųjų išmokų, susijusių su
Eichsfelder
iš Vokietijos į Lenkiją eksportuota jautiena.

Teisės aktai
3       Reglamento Nr. 3665/87 4 straipsnio 1 dalis nurodo:
„Nepažeidžiant 5 ir 16 straipsnių, grąžinamoji išmoka mokama tik pateikus įrodymus, kad produktai, įrašyti į priimtas eksporto
deklaracijas, iš Bendrijos muitų teritorijos per 60 dienų nuo deklaracijos priėmimo buvo išvežti nepakitusios būsenos.“ (Neoficialus
vertimas)
4       To paties reglamento 5 straipsnio 1 dalis nurodo:
„Diferencijuota arba nediferencijuota grąžinamoji išmoka, išskyrus atvejus, kai produktas tranzito metu sugenda dėl
force majeure
aplinkybių, mokama su sąlyga, kad iš Bendrijos muitų teritorijos išvežtas produktas per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos
priėmimo dienos buvo importuotas į trečiąją šalį arba, jei reikia, į nustatytą trečiąją šalį:
a) jeigu kyla rimtų abejonių dėl tikrosios produkto paskirties vietos
arba
b) jeigu dėl skirtumo tarp grąžinamosios išmokos, taikomos eksportuojamam produktui eksporto deklaracijos priėmimo dieną,
sumos ir importo muito, taikomo tą pačią dieną tapačiam produktui, sumos produktas gali būti reimportuotas į Bendriją.
<…>
17 straipsnio 3 dalies ir 18 straipsnio nuostatos taikomos pirmoje įtraukoje numatytais atvejais.
Be to, valstybių narių kompetentingos institucijos gali paprašyti papildomų visiškai patenkinančių įrodymų, kad produktas
nepakitusios būsenos buvo iš tikrųjų pateiktas į importuojančios trečiosios šalies rinką.“ (Neoficialus vertimas)
5       Reglamento Nr. 3665/87 16–18 straipsniai numato papildomas grąžinamųjų išmokų mokėjimo sąlygas produktams, kuriems taikomos
grąžinamosios išmokos dydis diferencijuojamas pagal paskirties vietą,
inter alia
, susijusias su įrodymais, kad atlikti visi formalumai, kad būtų galima produktą pateikti į laisvą apyvartą importo trečiojoje
šalyje.
6       Dėl grąžinamosios išmokos mokėjimo minėto reglamento 17 straipsnis numato:
„1. Nepakitusios būsenos produktas turi būti importuotas į trečiąją šalį arba vieną iš trečiųjų šalių, kuriai taikoma grąžinamoji
išmoka, per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos priėmimo dienos; tačiau pagal 47 straipsnio nuostatas šis terminas gali būti
pratęstas.
<…>
3. Produktas laikomas importuotu, atlikus visus išleidimo vidaus vartojimui trečiojoje šalyje muitinės formalumus.“ (Neoficialus
vertimas)
7       Pagal Reglamento Nr. 3665/87 11 straipsnio 3 dalį neteisingai sumokėjus grąžinamąją išmoką, gavėjas grąžina neteisingai gautas
sumas, o taip pat sumoka visas baudas, taikomas pagal šio 11 straipsnio 1 dalies pirmą įtrauką, su palūkanomis.
8       Pagal 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1, toliau –
muitinės kodeksas), 24 straipsnį:
„Jeigu prekės buvo gaminamos ne vienoje šalyje, jos laikomos kilusiomis iš tos šalies, kurioje buvo atliekamas baigiamasis,
svarbus, ekonomiškai pagrįstas jų perdirbimo arba apdorojimo procesas tam tikslui įrengtoje įmonėje, o šio proceso metu buvo
pagamintas naujas produktas arba atliktas svarbus to produkto gamybos etapas.“
9       Reglamento Nr. 3665/87 15 straipsnio 2 dalis, kuria šis reglamentas papildytas 1997 m. vasario 20 d. Komisijos reglamentu
(EB) Nr. 313/97, iš dalies pakeičiančiu Reglamentą Nr. 3665/87, (OL L 51, p. 31), numato:
„Jei nustatyta, kad eksportuoti produktai reimportuoti į Bendriją:
–       apdoroti arba perdirbti trečiojoje šalyje, tačiau ne tokiu lygiu, kuris numatytas Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 24 straipsnyje,
ir
–       vietoj įprasto muito taikant sumažintą arba nulinį importo muitą,
grąžinamoji išmoka nemokama arba, jei jau sumokėta, sumokėjusios valstybės narės reikalavimu turi būti eksportuotojo grąžinta.
Ši dalis taikoma tik eksportuojamiems nepakitusios būsenos V priede numatytiems produktams (tarp jų numatyta ir jautiena).
Valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai, jeigu jos įsitikina, kad prekybos nukreipimas gali atsirasti dėl kitų nei V priede
išvardytų produktų.
<…>.“ (Neoficialus vertimas)
10     Pagal 1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 800/1999, nustatančio bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų
išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (OL L 102, p. 11), 20 straipsnio 4 dalį:
„<…> grąžinamoji išmoka laikoma sumokėta nepagrįstai ir turi būti grąžinta, jeigu kompetentingos institucijos net ir po to,
kai išmoka sumokėta, nustato:
<…>
d)      kad V priede išvardyti produktai reimportuojami į Bendriją:
–       perdirbti ar apdoroti trečiojoje šalyje, tačiau ne tokiu lygiu, kuris numatytas Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 24 straipsnyje,
ir
–       vietoj nepreferencinio muito taikant sumažintą ar nulinį importo muitą.
<…>.“
11     Šio sprendimo 9 ir 10 punktuose minėtos nuostatos pagrindinės bylos metu dar negaliojo.
12     Muitinės kodekso 146 straipsnio 1 dalis nustato:
„Laikinojo išvežimo perdirbti procedūra negali būti taikoma Bendrijos prekėms:
<…>
–       kurių išvežimas sąlygoja eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimą arba dėl kurių išvežimo įgyvendinant bendrąją žemės ūkio politiką
gaunama kitokia finansinė nauda, išskyrus tokias grąžinamąsias išmokas.“
13     1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312,
p. 1) 4 straipsnio 3 dalis numato:
„Jeigu nustatoma, kad veiksmais buvo siekiama gauti naudos, kuri neatitinka konkrečiu atveju taikomų Bendrijos teisės tikslų,
dirbtinai sukuriant sąlygas, būtinas tokiai naudai gauti, toji nauda, atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį, panaikinama
arba sutrukdoma ją gauti.“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
14
Eichsfelder
eksportavo į Lenkiją 20 134 kilogramus jautienos be kaulų. Už šį prekių, parduotų bendrovei
Appelt GmbH
, importą sumokėtas muitas.
Eichsfelder
paprašė
Hauptzollamt
skirti už šias prekes eksporto grąžinamąją išmoką ir pateikė 1995 m. gruodžio 30 d. muitinės dokumento kopiją, įrodančią,
kad produktas pateiktas į laisvą apyvartą Lenkijoje. 1996 m. vasario 1 d. sprendimu
Hauptzollamt
sumokėjo
Eichsfelder
36 653,23 DEM diferencijuotą eksporto grąžinamąją išmoką.
15     Lenkijoje pagal 1995 m. spalio 3 d. vyniotinių gamintojo ir bendrovės
Appelt GmbH
sutartį iš šios jautienos pagaminti virti jautienos vyniotiniai, kurie eksportuoti į Vokietiją. Šias prekes importuojant
į Bendriją buvo sumokėtas įprastas muitas. Vėliau vyniotinių gamintojo prašymu Lenkijos muitinė grąžino muitą, sumokėtą už
anksčiau į Lenkiją importuotą mėsą.
16     1999 m. spalio 27 d. pataisančiu sprendimu
Hauptzollamt
nustatė, kad Lenkijos valdžios institucijų atliktų tyrimų duomenimis produktai, kuriems taikyta eksporto grąžinamoji išmoka,
buvo pagal 1995 m. spalio 3 d. sutartį perdirbti ir eksportuoti į Vokietiją.
Hauptzollamt
nusprendė, kad minėti produktai iš tiesų nebuvo importuoti į Lenkiją, ir pareikalavo, kad
Eichsfelder
grąžintų jai sumokėtą eksporto grąžinamąją išmoką – 18 740,50 EUR.
17
Eichsfelder
šį sprendimą apskundė, tačiau 2002 m. spalio 21 d. sprendimu
Hauptzollamt
šį skundą atmetė. 2002 m. lapkričio 26 d.
Eichsfelder
pateikė ieškinį dėl šio sprendimo
Finanzgericht Hamburg
.
18     Anot šio teismo,
Eichsfelder
tvirtina,
inter alia
, kad produktai Lenkijoje iš esmės buvo perdirbti Muitinės kodekso 24 straipsnio prasme, todėl jiems turėjo būti taikoma eksporto
grąžinamoji išmoka, ir kad ši išmoka mokama neatsižvelgiant į tokiam perdirbimui taikomą muitinės režimą. Ši teisė negali
kelti abejonių net darant prielaidą, kad produktai buvo perdirbti, siekiant juos perdirbtii ir reeksportuoti į Vokietiją.
19
Hautpzollamt
, priešingai,
Finanzgericht Hamburg
nurodo, kad nagrinėjamų produktų pateikimo į laisvą apyvartą etapus, t. y. eksportą į Lenkiją, perdirbimą į vyniotinius,
tada eksportą į Vokietiją, susigrąžinus Lenkijoje sumokėtą muitą, reikia nagrinėti kaip 1995 m. spalio 3 d. sudaryta sutartimi
numatytą produktų perdirbimo veiklą. Perdirbami produktai negali būti laikomi į laisvą apyvartą pateiktais produktais. Eksportui
būdingo požymio nėra, todėl
Eichsfelder
neturi teisės į jai sumokėtą grąžinamąją išmoką.
20
Finanzgericht Hamburg
mano, kad pagrindinės bylos aplinkybėmis, turint mintyje produktų reeksportą į Bendriją netrukus po jų importo į Lenkiją
ir Lenkijoje sumokėto muito susigrąžinimą, neaišku, ar galima manyti, kad produktai buvo importuoti į Lenkiją, siekiant pateikti
juos į laisvą apyvartą šioje valstybėje. Eksporto grąžinamosios išmokos tikslas galėjo būti nepasiektas.
21     Kitokia išvada galima, jeigu produktas, kuriam taikoma grąžinamoji išmoka, trečiojoje šalyje buvo iš esmės ir negrįžtamai
perdirbtas arba apdorotas Muitinės kodekso 24 straipsnio prasme. Remiantis šia prielaida galima būtų manyti, kad atliekant
perdirbimo arba apdorojimo procesą produkto neliko, todėl nesąžiningas reeksportas į Bendriją neįmanomas. Tokį Teisingumo
Teismo išaiškinimą, pateiktą 2000 m. spalio 17 d. sprendime
Roquette Frères
(C‑114/99, Rink. p. I‑8823) nediferencijuotų grąžinamųjų išmokų atžvilgiu, galima pritaikyti šiuo atveju, t. y. byloje dėl
diferencijuotos grąžinamosios išmokos.
22     Tokį išaiškinimą patvirtino nuostatos, priimtos po to, kai atsirado pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, kurios aiškiai
numato, kad  grąžinamoji išmoka nemokama, jei kompetentingos valdžios institucijos nustato, kad į Bendriją reimportuoti produktai
nebuvo iš esmės apdoroti arba perdirbti trečiojoje šalyje Muitinės kodekso 24 straipsnio prasme ir kad šiems produktams vietoj
įprasto muito taikytas sumažintas arba nulinis importo muitas.
23     Toks buvo Reglamento (EEB) Nr. 3665/87, su daliniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1384/95, 15 straipsnio 2 dalies
ir Reglamento Nr. 800/1999 20 straipsnio 4 dalies d punkto tikslas. Šiomis nuostatomis siekiama apsaugoti finansinius Bendrijos
interesus, ir sunku neatsižvelgti į jas, aiškinant pagrindinės bylos faktinių aplinkybių metu galiojusias nuostatas. Jei minėtos
nuostatos būtų taikomos šioje byloje, nebūtų galima reikalauti grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką, nes nagrinėjami produktai
buvo iš esmės apdoroti Lenkijoje ir reimportuoti į Bendriją sumokėjus įprastą importo mokestį.
24     Šiomis aplinkybėmis
Finanzgericht Hamburg
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Reglamento (EEB) Nr. 3665/87, su daliniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1384/95, 17 straipsnio 3 dalis
aiškintina taip, kad produktas yra importuotas, jeigu, atlikus visus išleidimo vidaus vartojimui trečiojoje šalyje muitinės
formalumus, jis pateikiamas iš esmės perdirbti arba apdoroti Reglamento (EB) Nr. 2913/92 24 straipsnio prasme ir vėliau reeksportuojamas
į Bendriją, susigrąžinus ir sumokėjus įprastą importo muitą?“

Dėl prejudicinio klausimo
25     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimu siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 3665/87 17 straipsnio
3 dalyje numatytos diferencijuotos eksporto grąžinamosios išmokos suteikimo sąlyga, t. y. atlikti visi išleidimo vidaus vartojimui
paskirties trečiojoje šalyje muitinės formalumai, yra įvykdyta, jei šis produktas, toje valstybėje sumokėjus importo muitą,
joje pateikiamas iš esmės perdirbti arba apdoroti Muitinės kodekso 24 straipsnio prasme ir vėliau reeksportuojamas į Bendriją,
susigrąžinus minėtoje valstybėje sumokėtą muitą ir sumokėjus importo muitą Bendrijoje.
26     Diferencijuotų grąžinamųjų eksporto išmokų sistemos tikslas – atverti arba išlaikyti atviras atitinkamų trečiųjų šalių rinkas
Bendrijos produktų eksportui, išmokų diferenciacija siekiant atsižvelgti į kiekvienos importo rinkos, kurioje Bendrija nori
veikti, bruožus (1976 m. birželio 2 d. Sprendimo
Milch, Fett und Eier-Kontor
, 125/75, Rink. p. 771, 5 punktas; 1984 m. liepos 11 d. Sprendimo
Dimex
, 89/83, Rink. p. 2815, 8 punktas ir 1994 m. rugpjūčio 9 d. Sprendimo
Boterlux
, C‑347/93, Rink. p. I‑3933, 18 punktas).
27     Grąžinamosios išmokos diferencijavimo tikslo būtų nepaisoma, jei norint gauti didesnio mokesčio grąžinamąją išmoką pakaktų,
kad prekės tiesiog būtų iškrautos net nepasiekusios paskirties teritorijos rinkos. Dėl šios priežasties Reglamento Nr. 3665/87
17 straipsnio 3 dalis numato, kad diferencijuota grąžinamoji išmoka mokama tik atlikus visus išleidimo vidaus vartojimui trečiojoje
šalyje muitinės formalumus, nes šių formalumų atlikimas iš esmės užtikrina, kad produktas tikrai pasiekė paskirties teritorijos
rinką (šiuo aspektu žr. minėtą sprendimo
Dimex
9 ir 10 punktus).
28     Nagrinėjamo produkto importo muitinės formalumai iš esmės yra taikomo importo muito sumokėjimas, kurį patvirtina muitinės
importo dokumentai, užtikrinantys, kad produktas pasiekė paskirties vietą. Tai aišku iš Reglamento Nr. 800/99 septynioliktos
konstatuojamosios dalies, kuri negaliojo pagrindinės bylos faktinių aplinkybių atsiradimo metu, tačiau kuri šiuo aspektu tik
patvirtina, ką reiškia Reglamento Nr. 3665/87 17 straipsnio 3 dalyje numatytas reikalavimas atlikti visus išleidimo vidaus
vartojimui trečiojoje šalyje muitinės formalumus (šiuo aspektu dėl tam tikrų Reglamento Nr. 800/99 nuostatų patvirtinančio
turinio žr. minėto sprendimo
Roquette Frères
20 punktą).
29     Reglamente Nr. 3665/87 numatyta, kad jo 17 straipsnio 3 dalies reikalavimą tam tikrais atvejais galima taikyti ir nediferencijuotoms
grąžinamosioms išmokoms. Jo ketvirtoje konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad „dėl tam tikrų eksporto sandorių gali būti piktnaudžiaujama;
kad siekiant išvengti tokio piktnaudžiavimo grąžinamoji išmoka turėtų būti mokama atsižvelgiant ne tik į tai, ar produktas
buvo išvežtas iš Bendrijos muitų teritorijos, bet ir į tai, ar jis buvo įvežtas į trečiąją šalį ir, jei reikia, iš tikrųjų
pateiktas į jos rinką.“ (Neoficialus vertimas)
30     Minėto reglamento 5 straipsnio 1 dalis numato dvi hipotezes, kurioms esant nediferencijuota arba diferencijuota grąžinamoji
išmoka mokama su sąlyga, kad atlikti muitinės formalumai, siekiant pateikti atitinkamą produktą į rinką paskirties trečiojoje
šalyje:
–       jeigu kyla rimtų abejonių dėl tikrosios produkto paskirties vietos ir
–       jeigu dėl skirtumo tarp grąžinamosios išmokos, taikomos eksportuojamam produktui eksporto deklaracijos priėmimo dieną, sumos
ir importo muito, taikomo tą pačią dieną tapačiam produktui, sumos produktas gali būti reimportuotas į Bendriją.
31     Nagrinėdamas prejudicinį klausimą, susijusį su Reglamento Nr. 3665/87 5 straipsnio 1 dalies išaiškinimu, Teisingumo Teismas
nusprendė, kad piktnaudžiavimo, kai pirmiau eksportuotas produktas reimportuojamas į Bendriją, nėra, jei šis produktas iš
esmės ir negrįžtamai perdirbtas Muitinės kodekso 24 straipsnio prasme ir jo tokio neliko, pagaminus naują, kitai tarifo pozicijai
priskiriamą produktą. Tokiomis aplinkybėmis eksporto grąžinamosios išmokos mokėjimui netaikomas valstybių narių kompetentingų
institucijų reikalavimas papildomai įrodyti, kad taip perdirbtas produktas iš tikrųjų buvo pateiktas į importo trečiosios
šalies rinką (šiuo aspektu žr. minėto sprendimo
Roquette Frères
18–21 punktus).
32     Teisingumo Teismas šiame išaiškinime atsižvelgia į Reglamento Nr. 800/99 20 straipsnį, nors jis įsigaliojo po to, kai susidarė
pagrindinės bylos faktinės aplinkybės. Šio straipsnio 4 dalis numato, kad grąžinamoji išmoka laikoma sumokėta nepagrįstai,
inter alia
, jei eksportuotas produktas reimportuojamas į Bendriją iš esmės neperdirbtas arba neapdorotas Muitinės kodekso 24 straipsnio
prasme. Teisingumo Teismo manymu, ši nuostata leido paneigti įtarimą, kad produktas, kurio atžvilgiu skirta nediferencijuota
grąžinamoji išmoka, gali būti reimportuotas į Bendriją, nes išvežtas iš Bendrijos muitinės teritorijos jis turi būti pateiktas
tokiam perdirbimui arba apdorojimui.
33     Iš pateiktų samprotavimų matyti:
–       kad prekės, už kurias sumokėtas importo muitas paskirties trečiojoje šalyje, patvirtintas kompetentingos muitinės dokumentu,
laikomos importuotos į šią valstybę,
–       kad šių prekių esminis perdirbimas arba apdorojimas Muitinės kodekso 24 straipsnio prasme trečiojoje šalyje leidžia tvirtinti,
kad šios prekės naudotos trečiojoje šalyje, taigi, kad jos iš tikrųjų pasiekė paskirties teritorijos rinką ir ten išleistos
vidaus vartojimui,
–       kad toks apdorojimas arba perdirbimas, pagaminant naują produktą, pašalina Reglamento Nr.  3665/87 5 straipsnio 1 dalyje numatytą
pavojų, kurio siekiama išvengti to paties reglamento 17 straipsnio 3 dalimi, kad į Bendriją gali būti nesąžiningai reimportuojamos
pirminės prekės, pažeidžiant diferencijuotų ir nediferencijuotų grąžinamųjų išmokų sistemos tikslą.
34     Komisija ir
Hauptzollamt
vis dėlto tvirtina, kad pagrindinėje byloje į Lenkiją importuota jautiena perdirbta ir vėliau reimportuota į Bendriją, siekiant
iš kompetentingų Lenkijos tarnybų susigrąžinti importo muitą. Šis muito grąžinimas rodo, kad galiausiai importuojant prekes
nebuvo baigti muitinės formalumai ir kad prekės iš tikrųjų nebuvo išleistos vidaus vartojimui Lenkijoje. Minėtos 1995 m. spalio
3 d. sutarties šalys, prisidengdamos išleidimu vidaus vartojimui Lenkijoje, iš tiesų nuslėpė, kad prekės buvo tik laikinai
išvežtos perdirbti, siekdamos išvengti Muitinės kodekso 146 straipsnio 1 dalies, pagal kurią laikinojo išvežimo perdirbti
procedūra negali būti taikoma prekėms, kurių išvežimas lemia eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimą, taikymo.
35     Šie argumentai nepriimtini, nes jais siekiama įrodyti, kad importo muito grąžinimas pašalina teisės gauti eksporto grąžinamąją
išmoką teisinį pagrindą.
36     Iš tiesų, kaip teisingai teigia
Eichsfelder
, jokia Reglamento Nr.  3665/87 nuostata nepatvirtina tokio samprotavimo. Kadangi atlikti išleidimo vidaus vartojimui trečiojoje
šalyje muitinės formalumai,
inter alia
, sumokėtas importo muitas, neginčytina, kad prekė pasiekė trečiosios šalies rinką šios rinkos kaina, į kurią atsižvelgiant
nustatyta grąžinamosios išmokos suma. Jei vėliau grąžinus šį muitą kitam ūkio subjektui, atgaline data neliktų teisės į eksporto
grąžinamąją išmoką teisinio pagrindo, eksportuotojas patektų į neaiškią padėtį, prieštaraujančią teisinio tikrumo principui,
o jo teisė į grąžinamąją išmoką priklausytų nuo įvykių arba komercinės veiklos, kurių jis negali kontroliuoti.
37     Vis dėlto ši situacija turi būti atskirta nuo tos, kai eksportuotojas pats dalyvauja piktnaudžiaujant.
38     Šiuo aspektu Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnio 3 dalis nurodo: „jeigu nustatoma, kad veiksmais buvo siekiama gauti naudos,
kuri neatitinka konkrečiu atveju taikomų Bendrijos teisės tikslų, dirbtinai sukuriant sąlygas, būtinas tokiai naudai gauti,
toji nauda, atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį, panaikinama arba sutrukdoma ją gauti“.
39     Be to, Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad siekiant įrodyti piktnaudžiavimą būtina objektyvių aplinkybių, iš kurių matyti,
kad, nors formaliai Bendrijos reglamentu numatytos sąlygos įvykdytos, šiuo reglamentu numatytas tikslas nepasiektas, visuma
ir subjektyvus elementas, kurį sudaro siekis gauti naudos pagal Bendrijos reglamentą, dirbtinai sukuriant jame numatytas sąlygas
šiai naudai gauti (žr. 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Emsland Stärke
, C‑110/99, Rink. p. I‑11569, 52 ir 53 punktus).
40     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti pagal nacionalinės teisės įrodymų vertinimo taisykles
tiek, kiek tai nekenkia Bendrijos teisės veiksmingumui, ar pagrindinėje byloje yra šių piktnaudžiavimo elementų.
41     Taigi į pateiktą klausimą galima atsakyti, kad Reglamento Nr. 3665/87 17 straipsnio 3 dalyje numatyta eksporto grąžinamosios
išmokos gavimo sąlyga, t. y. atlikti atitinkamo produkto išleidimo vidaus vartojimui paskirties trečiojoje šalyje muitinės
formalumus, yra įvykdyta, jei šis produktas, už jį toje valstybėje sumokėjus importo muitą, joje iš esmės perdirbamas arba
apdorojamas Muitinės kodekso 24 straipsnio prasme, net jeigu šio perdirbimo arba apdorojimo produktas vėliau reeksportuojamas
į Bendriją, susigrąžinus minėtoje valstybėje sumokėtą muitą ir sumokėjus importo muitą Bendrijoje.
42     Šiomis aplinkybėmis vis dėlto galima reikalauti grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką, jei nacionalinis teismas mano, kad yra
eksportuotojo piktnaudžiavimo įrodymų pagal nacionalinę teisę.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
43     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu
Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų
sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (OL L 351, p. 1), iš dalies pakeisto 1995 m. birželio 19 d. Komisijos reglamentu
(EEB) Nr. 1384/95 dėl pakeitimų, kurių reikia norint įgyvendinti Urugvajaus raundo susitarimą dėl žemės ūkio (OL L 134, p. 14,
toliau – Reglamentas Nr. 3665/87), 17 straipsnio 3 dalyje numatyta eksporto grąžinamosios išmokos sąlyga, t. y. atlikti atitinkamo
produkto išleidimo vidaus vartojimui paskirties trečiojoje šalyje muitinės formalumus, yra įvykdyta, jei šis produktas, už
jį toje valstybėje sumokėjus importo muitą, joje iš esmės perdirbamas arba apdorojamas 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento
(EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 24 straipsnio prasme, net jei šio perdirbimo arba apdorojimo produktas
vėliau reeksportuojamas į Bendriją, susigrąžinus minėtoje valstybėje sumokėtą muitą ir sumokėjus importo muitą Bendrijoje.

Šiomis aplinkybėmis vis dėlto galima reikalauti grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką, jei nacionalinis teismas mano, kad yra
eksportuotojo piktnaudžiavimo įrodymų pagal nacionalinę teisę.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.