CELEX: 62008CJ0076
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Priimtinumas
Laukinių paukščių apsauga
Direktyva 79/409/EEB
Pavasarinė medžioklė
Draudimas
Nuo apsaugos režimo leidžianti nukrypti nuostatas
Sąlyga dėl "jokio kito priimtino sprendimo" nebuvimo
Teisėti lūkesčiai

Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad nuo 2004 m. leidusi putpelių (
Coturnix coturnix
) ir paprastųjų purplelių (
Streptopelia turtur
) medžioklę per pavasario migraciją nesilaikant 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvos dėl laukinių paukščių apsaugos (
OL L 103, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk, 1 t., p. 98 ) 9 straipsnio 1 dalyje numatytų sąlygų, 2004–2006 m. atžvilgiu – su šios direktyvos pakeitimais, padarytais 2003 m. balandžio 14 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 807/2003 (
OL L 122, p. 36
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk, 4 t., p. 335), o 2007 m. atžvilgiu – su pakeitimais, padarytais 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos direktyva 2006/105/EB (
OL L 363, p. 368
, toliau abiem atvejais – direktyva), Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.
Teisinis pagrindas
Pagal direktyvos 1 straipsnį ja siekiama užtikrinti visų rūšių laukinių paukščių, natūraliai paplitusių valstybių narių europinėje teritorijoje, kuriai taikoma EB sutartis, apsaugą, valdymą ir kontrolę bei nustatyti su tuo susijusias eksploatavimo taisykles.
Direktyvos vienuoliktoje konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad dėl didelių populiacijų, plataus geografinio paplitimo ir spartaus veisimosi visoje Bendrijoje tam tikras rūšis galima medžioti, ir toks eksploatavimas yra priimtinas; jei yra nustatyti tam tikri apribojimai ir jų laikomasi, tokia medžioklė turi būti vykdoma išlaikant patenkinamą šių rūšių populiacijų lygį.
Pagal direktyvos 2 straipsnį valstybės narės imasi visų reikiamų priemonių 1 straipsnyje nurodytų rūšių populiacijoms palaikyti tokiu lygiu, kuris visų pirma atitiktų ekologinius, mokslo ir kultūrinius reikalavimus, derinamus su ekonominiais ir rekreaciniais reikalavimais, arba stengiasi šių rūšių populiacijas priartinti prie tokio lygio.
Direktyvos 5 straipsnyje nustatyta, kad valstybės narės įpareigojamos sukurti bendrą apsaugos sistemą, kuri apimtų būtent draudimą žudyti, gaudyti ir trikdyti 1 straipsnyje minimus paukščius bei naikinti jų lizdus. Tačiau ši pareiga taikoma nepažeidžiant direktyvos 7 ir 9 straipsnių.
Direktyvos 7 straipsnyje įtvirtinta:
„1.   Atsižvelgiant į populiacijos gausumo lygį, geografinį paplitimą ir veisimosi visoje Bendrijoje greitį, II priede išvardytas rūšis galima medžioti laikantis nacionalinės teisės aktų. Valstybės narės užtikrina, kad medžiojant tokias rūšis nebūtų pakenkta pastangoms apsaugoti jas jų paplitimo areale.
2.   II/1 priede nurodytas rūšis galima medžioti geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriam taikoma ši direktyva.
3.   II/2 priede nurodytas rūšis galima medžioti tik nurodytose valstybėse narėse.
4.   Valstybės narės užtikrina, kad pagal galiojančias nacionalines priemones vykdomos paprastos medžioklės ir medžioklės su sakalais, jei jos yra rengiamos, praktika atitiktų nagrinėjamų paukščių rūšių protingo naudojimo ir ekologiškai subalansuotos kontrolės principus ir kad ši praktika taip pat atitiktų 2 straipsnyje numatytas priemones šių rūšių, ypač migruojančių populiacijų, atžvilgiu. Jos visų pirma rūpinasi, kad rūšys, kurioms taikomi medžioklės įstatymai, nebūtų medžiojamos nei jauniklių auginimo, nei įvairių veisimosi stadijų metu. Migruojančių rūšių atveju jos ypač rūpinasi, kad rūšys, kurioms taikomi medžioklės įstatymai, nebūtų medžiojamos jų veisimosi metu ar joms grįžtant į jauniklių auginimo vietas. Valstybės narės pateikia Komisijai visą reikiamą informaciją apie praktinį medžioklės taisyklių taikymą.“
Direktyvos 9 straipsniu vis dėlto leidžiama nukrypti nuo pirma nurodytų nuostatų tokiomis sąlygomis:
„Jei nėra jokio kito priimtino sprendimo, valstybės narės gali nukrypti nuo 5, 6, 7 ir 8 straipsnių nuostatų šiais atvejais:
<…>
c)
kad griežtai prižiūrint ir atrankiniu būdu būtų leista gaudyti, laikyti ar kitaip teisėtai naudoti nedidelį tam tikrų rūšių paukščių skaičių.
2.   Taikant nukrypti leidžiančias nuostatas būtina konkrečiai nurodyti:
—
rūšis, kurioms taikomos nukrypti leidžiančios nuostatos,
—
leistinas jų gaudymo ar žudymo priemones, įtaisus ar būdus,
—
rizikos sąlygas, laiko ir vietos aplinkybes, kuriomis tokios nukrypti leidžiančios nuostatos gali būti suteiktos,
—
instituciją, įgaliotą pareikšti, kad egzistuoja reikalaujamos sąlygos, ir nuspręsti, kokios priemonės, įtaisai ar būdai gali būti naudojami, kokiu mastu ir kas juos gali naudoti,
—
kontrolės, kuri bus vykdoma, būdus.
3.   Valstybės narės kasmet Komisijai siunčia ataskaitą apie šio straipsnio įgyvendinimą.
4.   Remdamasi jai prieinama informacija ir ypač pagal šio straipsnio 3 dalį suteikta informacija, Komisija visada užtikrina, kad šių nukrypti leidžiančių nuostatų pasekmės neprieštarautų šios direktyvos reikalavimams. Šiuo tikslu ji imasi atitinkamų priemonių.“
Direktyvos II/2 priede išvardytos paukščių, kuriuos galima medžioti tam tikrose valstybėse narėse, rūšys. Putpelė (
Coturnix coturnix
) ir paprastasis purplelis (
Streptopelia turtur
) yra vienos iš rūšių, kurias galima medžioti Maltoje.
Ikiteisminė procedūra
Manydama, kad leidusi medžioti putpeles ir paprastuosius purplelius per 2004 m. pavasario migraciją Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal direktyvą, Komisija nusprendė pradėti EB 226 straipsnyje numatytą procedūrą. 2006 m. liepos 4 d. oficialiu pranešimu Komisija nurodė Maltos Respublikai pateikti savo pastabas šiuo klausimu ir 2007 m. kovo 23 d. papildomu oficialiu pranešimu išplėtė ginčo ribas, taip pat įtraukdama vėlesnius metus, per kuriuos, jos teigimu, buvo leidžiama medžioti tokiomis pačiomis sąlygomis.
2007 m. kovo 23 d. ir balandžio 23 d. laiškuose Maltos valdžios institucijos tvirtino, kad buvo laikytasi direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkte numatytos leidžiančios nukrypti nuostatos taikymo sąlygų. Jos konkrečiai nurodė, kad nebuvo „jokio kito priimtino sprendimo“ šios nuostatos prasme, kuris galėtų būti alternatyva atitinkamų rūšių pavasarinei medžioklei, nes tik labai mažai šių rūšių paukščių galima medžioti Maltos Respublikos teritorijoje rudenį.
Maltos valdžios institucijų manymu, Komisija neturi teisės išplėsti pažeidimo, susijusio su leidimu medžioti pavasario sezonu 2005–2007 m., dalyko nesusipažinusi su metinėmis ataskaitomis, pateikiamomis pagal direktyvos 9 straipsnį, kurias šios institucijos jai turėjo perduoti. 2007 m. birželio 28 d. jos Komisijai nusiuntė papildomą informaciją dėl paukščių migracijos Viduržemio jūros regione, konkrečiai kalbant, Maltoje.
Ši informacija Komisijos neįtikino, todėl 2007 m. spalio 23 d. ji parengė pagrįstą nuomonę pakartodama dviejuose oficialiuose pranešimuose išdėstytus kaltinimus ir nurodydama šiai valstybei narei imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta per du mėnesius nuo gavimo.
2007 m. gruodžio 31 d. laišku Maltos valdžios institucijos atsakė į šią pagrįstą nuomonę nurodydamos, kad jų pozicija šiuo klausimu išlieka tokia pati.
Šiomis sąlygomis Komisija pareiškė šį ieškinį.
Procesas Teisingumo Teisme
2008 m. vasario 21 d. Teisingumo Teismo kanceliarijoje įregistruotu pareiškimu Komisija, remdamasi EB 243 straipsniu, paprašė šio teismo pirmininko įpareigoti Maltos Respubliką neleisti pradėti putpelių ir paprastųjų purplelių medžioklės 2008 m. pavasarį.
2008 m. balandžio 24 d. Nutartimi
Komisija prieš Maltą
(C-76/08 R) Teisingumo Teismo pirmininkas nurodė Maltos Respublikai neleisti pagal Direktyvos 79/409 9 straipsnį medžioti dviejų aptariamų rūšių per 2008 m. pavasario migraciją.
Dėl ieškinio
Dėl priimtinumo
Šalių argumentai
Maltos Respublika teigia, kad visas Komisijos ieškinys yra nepriimtinas, nes ji iš tiesų Teisingumo Teismo prašo bendrai konstatuoti, jog nuo 2004 m. leidžiant medžioti pavasarį pažeidžiamas direktyvos 9 straipsnis. Ši valstybė narė pažymi, kad dėl Komisijos prašymo, kuriuo siekiama galutinai uždrausti pavasarį medžioti aptariamas dvi paukščių rūšis jos teritorijoje, direktyvos 9 straipsnis prarastų veiksmingumą. Ji šiuo atžvilgiu tvirtina, kad atsakyti į klausimą, ar laikytasi šio straipsnio taikymo sąlygų, galima įvertinus kiekvieną atvejį atskirai ir kad Komisija kiekvienų metų atžvilgiu turi konkrečiai remtis metine ataskaita dėl šio 9 straipsnio taikymo, kurią atitinkama valstybė narė jai turi nusiųsti pagal šio straipsnio 3 dalį.
Maltos Respublika mano, jog Komisijos ieškinį bet kuriuo atveju reikia laikyti nepriimtinu tiek, kiek juo siekiama, kad būtų pripažintas įsipareigojimų pagal Bendrijos teisė neįvykdymas dėl leidimo medžioti 2007 m. pavasarį, nes ji šiai institucijai dar nepateikė ataskaitos už šiuos metus.
A fortiori
taip yra ir paskesnių metų atveju.
Atvirkščiai, Komisija mano, kad jos ieškinys priimtinas. Ji paaiškina, kad jis aiškiai taikomas leidimui medžioti 2004–2007 m. pavasarį, bet nesusijęs su 2008 m., nes, priėmus minėtą nutartį
Komisija prieš Maltą
, Maltos Respublika nurodytais metais neleido pavasarį medžioti aptariamų dviejų rūšių paukščių.
Komisija sutinka, kad į klausimą, ar buvo laikytasi direktyvos 9 straipsnio, galima atsakyti tik atitinkamai valstybei narei įgyvendinus šį straipsnį. Tačiau, jos manymu, ieškinio priimtinumui nėra nustatyta sąlyga pirmiausia išnagrinėti metines ataskaitas, kurias jai turi pateikti valstybės narės pagal minėto 9 straipsnio 3 dalį. Ji pabrėžia, kad atsižvelgiant į jos misiją – sergėti, kad būtų laikomasi Sutarties, ji vienintelė turi kompetenciją spręsti, ar verta pradėti procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kalbant apie Maltos Respublikos nurodytą pirmąjį prieštaravimą dėl priimtinumo, susijusį su tuo, kad Komisija negali Teisingumo Teismo prašyti pripažinti bendrą ir tęstinį valstybės įsipareigojimų nevykdymą direktyvos 9 straipsnio atžvilgiu, nes dėl to būtų pakenkta šio straipsnio naudingumui, reikia konstatuoti, kad tiek iš pagrįstos nuomonės, tiek iš Komisijos ieškinio motyvų ir dubliko išplaukia, jog pastaroji institucija Teisingumo Teismo prašo ne bendrai uždrausti Maltos Respublikai suteikti leidimą pavasarį medžioti putpeles ir paprastuosius purplelius, t. y. galutinai uždrausti taikyti direktyvos 9 straipsnyje numatytą leidžiančią nukrypti nuostatą, bet pripažinti, kad kiekvienais metais leidusi tokią medžioklę tokiomis pačiomis sąlygomis 2004–2007 m., ši valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.
Kalbant apie Maltos Respublikos nurodytą antrąjį prieštaravimą dėl priimtinumo, susijusį tuo, kad Komisija negali Teisingumo Teismo prašyti pripažinti, jog neįvykdyti įsipareigojimai, nes buvo leista medžioti 2007 m. ir paskesnių metų pavasarį, nesusipažinusi su šių metų metinėmis ataskaitomis, pakanka konstatuoti, kad direktyvos 9 straipsnio 3 dalimi negalėjo teisėtai siekiama Komisijos galimybei pareikšti ieškinį dėl valstybės įsipareigojimų neįvykdymo nustatyti sąlygą, kad atitinkama valstybė narė pateiktų šioje dalyje numatytą metinę ataskaitą, ir, beje, ši nuostata neturi tokio poveikio. Atvirkščiai, šio 9 straipsnio 4 dalis įpareigoja Komisiją visada užtikrinti, kad, remiantis Komisijai prieinama informacija ir „ypač“ 9 straipsnio 3 dalyje nurodytomis metinėmis ataskaitomis, direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje numatytų nukrypti leidžiančių nuostatų, kurias įgyvendina valstybės narės, pasekmės neprieštarautų direktyvai.
Be to, sąlyga, kad Komisija gali pradėti procedūrą dėl valstybės įsipareigojimų neįvykdymo, tik jeigu atitinkama valstybė narė prieš tai pateikė metinę ataskaitą, bet kuriuo atveju pakenktų Komisijos vykdomai užduočiai sergėti, kad būtų laikomasi Sutarties, kuri reiškia, jog ji vienintelė turi kompetenciją spręsti, ar verta pradėti šią procedūrą ir kokiais motyvais remiantis reikia pareikšti ieškinį (šiuo klausimu visų pirma žr. 2003 m. balandžio 10 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
,
C-20/01 ir C-28/01, Rink. p. I-3609
, 30 punktą).
Todėl Maltos Respublikos pateiktus abu prieštaravimus dėl priimtinumo reikia atmesti.
Dėl esmės
Šalių argumentai
Komisija nurodo, kad putpelė ir paprastasis purplelis yra dvi rūšys, įtrauktos į direktyvos II priedą, todėl valstybės narės turi laikytis šios direktyvos 7 straipsnio 4 dalyje nustatytų reikalavimų jų atžvilgiu. Ji patikslina, jog tai konkrečiai reiškia, kad medžioklė turi atitikti direktyvos 2 straipsnį ir negali būti medžiojama laikotarpiu, per kurį tai turėtų neigiamų pasekmių atitinkamų paukščių rūšių išsaugojimui, ypač paukščiams grįžtant į jauniklių auginimo vietas.
Komisija mano, kad Maltoje leidžiant pavasarį medžioti putpeles ir paprastuosius purplelius nesilaikoma šių sąlygų. Pirma, medžioti šių dviejų rūšių paukščius jiems grįžtant į jauniklių auginimo vietas draudžiama pagal direktyvos 7 straipsnio 4 dalį ir, antra, šios direktyvos 9 straipsnyje nustatytų nukrypti nuo šio draudimo leidžiančių nuostatų taikymo sąlygos nėra tenkinamos.
Komisija priduria, kad valstybė narė, pageidaujanti įgyvendinti direktyvos 9 straipsnio 1 dalį, turi įrodyti, kad yra įvykdytos šios nuostatos taikymo sąlygos (šiuo klausimu žr. 2007 m. liepos 12 d. Sprendimo
Komisija prieš Austriją
, C-507/04, Rink. p. I-5939, 198 punktą).
Priminusi, kad direktyvos 9 straipsnio 1 dalis leidžia nukrypti nuo jos 7 straipsnyje įtvirtinto draudimo medžioti migruojančias rūšis šioms grįžtant į jauniklių auginimo vietas, tik jeigu „nėra jokio kito priimtino sprendimo“, Komisija teigia, kad šiuo atveju taip nėra.
Komisija taip pat nurodo, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką medžioklės laikotarpis pagal nukrypti leidžiančias nuostatas nesant būtinybės negali sutapti su laikotarpiais, kada direktyva siekiama suteikti ypatingą apsaugą, ir kad tokios būtinybės nėra, jei vienintelis nukrypti leidžiančių nuostatų, kurios leidžia medžioklę, tikslas – prailginti tam tikrų paukščių rūšių medžioklės sezoną teritorijose, kuriose jie jau dažnai lankosi per medžioklės sezoną, kuriam duotas leidimas (šia prasme žr. 2005 m. gruodžio 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Suomiją
, C-344/03, Rink. p. I-11033, 33 punktą).
Be to, kadangi medžiojamų paukščių yra, nors ir mažiau, laikotarpiu, kai pagal direktyvą leidžiama medžioti, sąlyga, kad nebūtų jokio kito priimtino sprendimo, nėra tenkinama (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
Komisija prieš Suomiją
35, 38 ir 42 punktus bei
Komisija prieš Austriją
203 ir 204 punktus).
Komisijos teigimu, iš Maltos Respublikos už 2004 ir 2005 m. pateiktų metinių ataskaitų matyti, kad tiek putpelės, tiek paprastieji purpleliai iš tiesų buvo Maltoje per tų metų rudens medžioklę. Remdamasi šia informacija, Komisija mano, kad taip buvo ir 2006–2007 metais.
Komisija paaiškina, jog nesvarbi aplinkybė, kad rudenį paukščiai kerta tik dalį Maltos teritorijos, t. y.
Western Cliffs
, nes ši teritorijos dalis yra prieinama medžiotojams. Ji priduria, jog šiuo atveju kertami regionai yra netoli tų, kuriuose paukščiai būna pavasarį, kad galima medžioti, kai paukščiai migruoja ir kad galimybės medžioti rudenį galėtų būti pagerintos imantis buveinių valdymo priemonių.
Be to, Komisijos teigimu, putpelių ir paprastųjų purplelių apsaugos būklė yra nepatenkinama ir leidimas medžioti pavasarį pablogino šią padėtį.
Taip pat ši institucija tvirtina, kad Maltos Respublika neįrodė, jog buvo tinkamai laikytasi kitų direktyvos 9 straipsnio 1 dalies taikymo sąlygų, nurodytų šio 9 straipsnio 1 dalies a–c punktuose, ir ypač reikalavimo, kad buvo medžiojamas „nedidelis <…> skaičius“ atitinkamų rūšių paukščių. Dėl pastarosios sąlygos ji teigia, kad sumedžiotų paukščių skaičius beveik buvo toks pats, kiek jų krenta per visus metus.
Komisija atmeta Maltos Respublikos atsiliepime į ieškinį nurodytą argumentą, kad ši nuvylė teisėtus lūkesčius, kurie kilo dėl Komisijos elgesio vykstant deryboms dėl šios valstybės narės stojimo, susijusius su pastarosios galimybe leisti pavasario sezonu medžioti putpeles ir paprastuosius purplelius taikant direktyvos 9 straipsnį. Komisija teigia, kad šiuo atžvilgiu ji visiškai neįsipareigojo šiai valstybei narei.
Maltos Respublika tvirtina, kad direktyva ne siekiama totaliai apsaugoti paukščių rūšis ir visiškai drausti bet kokį naudojimą ar eksploatvimą, bet norima išsaugoti pakankamą paukščių populiacijų lygį. Ši valstybė narė konkrečiai remiasi direktyvos 2 ir 7 straipsniais bei 9 straipsnio 1 dalies c punktu, Berne pasirašyta 1979 m. rugsėjo 19 d. Europos laukinės gamtos ir gamtinės aplinkos apsaugos konvencija, Bendrijos vardu sudaryta 1981 m. gruodžio 3 d. Tarybos sprendimu 82/72/EEB (
OL L 38, 1982, p. 1
), bei Bonoje pasirašyta 1982 m. birželio 24 d. Migruojančiųjų laukinių gyvūnų rūšių išsaugojimo konvencija, Bendrijos vardu sudaryta 1982 m. birželio 24 d. Tarybos sprendimu 82/461/EEB (
OL L 210, p. 10
).
Maltos Respublikos nuomone, leidimas jos teritorijoje pavasarį medžioti putpeles ir paprastuosius purplelius tenkina direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas.
Ši valstybė narė primena, kad 2003 m. spalio 16 d. Sprendime
Ligue pour la protection des oiseaux ir kt
. (
C-182/02, Rink. p. I-12105
, 9 punktas) Teisingumo Teismas nusprendė, jog direktyvos 9 straipsnio 1 dalimi leidžiama medžioti laikotarpiais, per kuriuos iš principo tai daryti uždrausta. Ji patikslina, kad šiuo atveju nėra „jokio kito priimtino sprendimo“ šios nuostatos prasme. Pirma, pavasario sezonas negali būti laikomas pratesiančiu rudens sezoną. Antra, sąlyga, kad nebūtų jokio kito priimtino sprendimo, reiškia, kad nėra priimtinos ir pakankamai tinkamos išeities atsižvelgiant į siekiamą tikslą, t. y. šiuo atveju leisti mažais kiekiais protingai gaudyti ir naudoti paukščius, kartu išlaikant nusistovėjusią tradiciją, o ne tai, kad visiškai nebūtų bet kokios kitos išeities.
Ši valstybė narė teigia, kad leidimas medžioti atitinkamas dvi rūšis rudenį nėra priimtinas sprendimas, atsižvelgiant į tuo metu praskrendančių paukščių skaičių ir į pačias sąlygas, kuriomis jie kerta atitinkamas salas: būtų įmanoma pagauti tik visiškai nedaug paukščių. Ji šiuo atžvilgiu remiasi Teisingumo Teismo argumentais minėtame sprendime
Komisija prieš Suomiją
(35 ir 41 punktai).
Maltos Respublika priduria, kad ši situacija skiriasi nuo tos, kuri apibūdinta minėtame sprendime
Komisija prieš Austriją
, kur buvo nagrinėtos klimatinės sąlygos, ir ji tvirtina, kad, atsižvelgiant į jos specifinę geografinę padėtį, teritorijos dydį, didelį gyventojų tankį ir kaimų fizines savybes, migruojančių paukščių rūšys, kurias potencialiai galima medžioti jos teritorijoje, iš principo čia nesiveisia. Ši valstybė narė nurodo, kad jos teritorija yra mažiausiai 300 km nuo kelio, kuriuo migruoja paukščiai kirsdami Viduržemio jūrą, be to, putpelių ir paprastųjų purplelių migraciniai srautai įvairiais metų sezonais skiriasi. Šios dvi rūšys paprastai nepraskrenda virš Maltos rudenį, o jei taip daro, kerta tik dalį teritorijos ir labai trumpu laikotarpiu, t. y. nuo rugpjūčio pabaigos iki rugsėjo pabaigos, kartais čia net nesustodamos. Tačiau pavasarį šios dvi paukščių rūšys migruoja kur kas daugiau ir apima visas Maltos salas.
Maltos Respublika priduria, kad daugiau nei 80% medžiotojų maltiečių medžioja tik jiems priklausančiuose žemės sklypuose, todėl jeigu pavasarį būtų visiškai draudžiama medžioti atitinkamų rūšių paukščius, tai reikštų, jog realiai jiems būtų visiškai uždrausta medžioti šias dvi rūšis.
Ši valstybė narė teigia, kad Komisijos siūlymas nustatyti daugiau gamtos draustinių situacijos nepakeistų, ir nurodo, kad jau įsteigti draustiniai apima 4,5% salų žemės teritorijos ploto, o tai sudaro 1434,2 hektaro.
Maltos Respublika taip pat nurodo, kad putpelių ir paprastųjų purplelių išsaugojimo būklė nėra nepatenkinama. Ji tvirtina, kad 2007 m. Tarptautinė gamtos išsaugojimo sąjunga (IUCN) šias rūšis priskyrė vadinamajai „nedidelį susirūpinimą keliančiai“ kategorijai. Ji mano, kad leidimas pavasarį medžioti jos teritorijoje negali turėti jokio poveikio išsaugojimui, nes medžiojama tik labai mažai paukščių, ir tai Komisija ginčijo tik savo dublike. Ši valstybė narė priduria, kad mokslininkų nėra įrodyta, jog Europoje dabartinė medžioklės praktika turi kenksmingą poveikį paukščių populiacijoms, ir kad šios gali mažėti dėl kitų priežasčių, pavyzdžiui, daugėjant žemės ūkio paskirties sklypų.
Maltos Respublika patikslina, kad norint nustatyti, ar laikomasi direktyvos 9 straipsnyje įtvirtintų sąlygų, reikia įvertinimo kiekvienos valstybės narės lygiu.
Ši valstybė narė teigia, kad Komisija nuvylė teisėtus lūkesčius, kilusius dėl Komisijos elgesio vykstant deryboms dėl šios valstybės narės stojimo, susijusius su pastarosios galimybe leisti pavasario sezonu medžioti putpeles ir paprastuosius purplelius taikant minėtą 9 straipsnį.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal direktyvos 7 straipsnio 1 dalį jos II priede išvardytas rūšis galima medžioti laikantis nacionalinės teisės aktų. Vis dėlto šio 7 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad migruojančių rūšių atveju valstybės narės ypač rūpinasi, kad rūšys nebūtų medžiojamos, kai grįžta į jauniklių auginimo vietas.
Šiuo atveju putpelėms ir paprastiesiems purpleliams taikomos direktyvos 7 straipsnio 1 ir 4 dalių nuostatos, todėl šių dviejų rūšių negalima medžioti, kai grįžta į jauniklių auginimo vietas.
Vis dėlto laikydamosi direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje išdėstytų sąlygų, valstybės narės gali nukrypti nuo joms pagal 7 straipsnį tenkančių įpareigojimų. Tai yra nukrypstantis režimas, todėl jį reikia aiškinti griežtai, ir norėdamos jį įgyvendinti valstybės narės privalo nustatyti, kad jo taikymo sąlygos yra tenkinamos (šiuo klausimu žr. 2006 m. birželio 8 d. Sprendimo
WWF Italia ir kt
., C-60/05, Rink. p. I-5083, 34 punktą).
Be kitų sąlygų, kurios turi būti įvykdytos, kad valstybės narės galėtų taikyti šį nukrypstantį režimą, direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje taip pat numatyta, kad neturi būti jokio kito priimtino sprendimo.
Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas daugelį kartų nusprendė, kad ši sąlyga negali būti laikoma patenkinta, kai išimtinio pobūdžio medžioklės laikotarpis, nesant būtinybės, sutampa su laikotarpiais, kada direktyva siekiama suteikti ypatingą apsaugą. Tokios būtinybės nėra, jei vienintelis priemonės, kuri išimtiniais atvejais leidžia medžioklę, tikslas – prailginti tam tikrų paukščių rūšių medžioklės sezoną teritorijose, kuriose jie jau lankosi pagal direktyvos 7 straipsnį nustatytais medžioklės laikotarpiais (žr. minėto sprendimo
Ligue pour la protection des oiseaux ir kt.
16 punktą ir 2005 m. birželio 9 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C-134/04, Rink. p. I-5261, 19 punktą).
Iš teismo praktikos išplaukia, kad tokios būtinybės taip pat nėra, kai pavasarį medžioti leidžiamose teritorijose atitinkamų rūšių iš tiesų yra ir rudenį, nors jų skaičius yra gerokai mažesnis nei pavasarį, jeigu šis skaičius nėra visiškai nedidelis (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Komisija prieš Suomiją
35 ir 43 punktus).
Šioje byloje iš bylos medžiagos išplaukia, kad iš Maltos Respublikos pagal direktyvos 9 straipsnio 3 dalį Komisijai pateiktų metinių ataskaitų matyti, jog putpelių ir paprastųjų purplelių tam tikrose šios valstybės narės teritorijos dalyse būna ir per rudens sezono medžioklę.
Be to, net jeigu, kaip tvirtina minėta valstybė narė, teritorijos dalis, kur atitinkamos dvi rūšys būna per rudens sezono medžioklę, yra mažesnė už tą, kur šios dvi rūšys būna vykstant pavasario medžioklei, ir ji yra netoli pastarosios teritorijos dalies, ypač pažymėtina, kad iš bylos medžiagos neišplaukia, jog teritorijos dalis, kur šios rūšys būna vykstant rudens sezono medžioklei, yra sunkiai prieinama medžiotojams šiuo laikotarpiu.
Todėl pavasarį medžioti leidžiamose teritorijose aptariamų dviejų rūšių iš tiesų yra ir rudenį.
Vis dėlto nepakanka tik taip konstatuoti, kad būtų galima laikyti, jog egzistuoja „kit(as) priimtin(as) sprendim(as)“ direktyvos 9 straipsnio 1 dalies prasme.
Iš tikrųjų Bendrijos teisės aktų leidėjas, vartodamas frazę „jokio kito priimtino sprendimo“, nesiekė netaikyti šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkte numatytos leidžiančios nukrypti nuostatos, kai egzistuoja kokia nors galimybė medžioti per laikotarpius, leidžiamus pagal direktyvos 7 straipsnį, bet jis siekė leisti nukrypti nuo šios nuostatos, tik jei tai būtina, kai galimybės medžioti šiuo laikotarpiu, šiuo atveju – rudenį, yra tokios ribotos, kad pažeidžiama direktyva siekiama pusiausvyra tarp atitinkamų paukščių rūšių apsaugos ir tam tikros laisvalaikio veiklos.
Vis dėlto iš direktyvos 9 straipsnio nuostatų, kuriose daroma nuoroda į griežtą minėtos leidžiančios nukrypti nuostatos kontrolę ir į atrankinį tam tikrų paukščių rūšių gaudymo pobūdį, kaip, beje, ir iš bendrojo proporcingumo principo, matyti, kad leidžianti nukrypti nuostata, kuria ketina pasinaudoti valstybė narė, turi būti proporcinga ją grindžiantiems poreikiams.
Iš to išplaukia, kad išvada, jog nėra jokio kito priimtino sprendimo, t. y. kaip šioje byloje, kai nėra pakankamai galimybių medžioti rudenį, nereiškia, kad atsiranda neribotos galimybės leisti medžioti pavasarį, nes tai daryti leidžiama, tik jeigu tai tikrai būtina ir nekyla rizika, kad nebus įgyvendinti kiti direktyva siekiami tikslai.
Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas nurodė, jog leidimai nukrypti pagal direktyvos 9 straipsnį gali būti suteikti, tik jeigu yra užtikrinama, kad bus išlaikytas patenkinamas atitinkamų rūšių populiacijos lygis, o jei ši sąlyga nėra įvykdyta, bet kuriuo atveju paukščių paėmimas iš buveinių negali būti laikomas protingu ir todėl priimtinu naudojimu direktyvos vienuoliktos konstatuojamosios dalies prasme (minėto sprendimo
WWF Italia ir kt
. 32 punktas).
Šioje byloje iš Teisingumo Teismui perduotų bylos medžiagos dokumentų ir ypač iš Maltos Respublikos Komisijai pateiktų metinių ataskaitų bei iš per posėdį vykusių diskusijų išplaukia, kad aptariamais metais medžiotojai per rudens medžioklę galėjo pagauti tik visiškai menką paukščių skaičių.
Be to, Komisija neginčijo, kad per šį laikotarpį aptariamos paukščių rūšys būna tik labai nedidelėje šios valstybės narės teritorijos dalyje ir kad šie paukščiai daugiausia migruoja rugpjūčio pabaigoje ir rugsėjo mėnesį.
Galiausiai iš bylos medžiagos neišplaukia, kad šių dviejų medžiojamų paukščių rūšių populiacijos lygis nėra pakankamas. Iš IUCN sudaryto paukščių, kuriems gresia išnykimas, raudonojo sąrašo matyti, kad aptariamos rūšys priskirtos vadinamajai „nedidelį susirūpinimą keliančiai“ kategorijai.
Atsižvelgiant į šias konkrečias aplinkybes, putpelių ir paprastųjų purplelių medžioklė rudens sezonu negali būti Maltos atžvilgiu laikoma kitu priimtinu sprendimu, nors direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta sąlyga, kad nebūtų jokio kito priimtino sprendimo, turėtų iš principo būti laikoma įvykdyta.
Vis dėlto reikia išsiaiškinti, ar sąlygos, kuriomis Maltos Respublika leido medžioti šias dvi rūšis pavasarį, atitinka šio sprendimo 58 punkte primintą proporcingumo reikalavimą bei kitas direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje numatytas sąlygas.
Šių dviejų migruojančių paukščių rūšių medžioklės sezono pratęsimas leidžiant medžioti maždaug du mėnesius pavasario sezonu, kai dvi medžiojamos rūšys grįžta į jauniklių auginimo vietas, ir per kurį, palyginti su rudens sezonu, putpelių mirtingumas išauga tris kartus, t. y. nužudoma apie 15000 paukščių, o paprastųjų purplelių – aštuonis kartus, t. y. nužudoma apie 32000 paukščių, nėra adekvatus sprendimas, griežtai atitinkantis direktyva siekiamą tikslą – išsaugoti tam tikras rūšis.
Tokiomis aplinkybėmis, nors aptariamų dviejų rūšių paukščių rudenį būna tik visiškai menkas skaičius ir labai trumpu laikotarpiu, atsižvelgiant į tai, kad nėra neįmanoma medžioti rudenį, 2004–2007 m. laikotarpiu leidusi pavasarį medžioti putpeles ir parastuosius purplelius keletą savaičių kiekvienais metais Maltos Respublika nesilaikė direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje numatytos leidžiančios nukrypti nuostatos sąlygų, aiškinamų atsižvelgiant į proporcingumo principą, ir todėl neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.
Galiausiai Maltos Respublika nurodo teisėtų lūkesčių apsaugos principą, teigdama, kad per derybas, vykusias prieš jai stojant į Europos Sąjungą, buvo užtikrinta, kad ji ir toliau galės leisti medžioti putpeles ir paprastuosius purplelius prieš įstojimą galiojusiomis sąlygomis. Vis dėlto, be to, kad ši aplinkybė neišplaukia iš bylos medžiagos, ji bet kuriuo atveju nesusijusi su vertinimu, ar laikytasi sąlygos dėl jokio kito priimtino sprendimo nebuvimo direktyvos 9 straipsnio 1 dalies prasme ir todėl nedaro poveikio pirmesniame šio sprendimo punkte padarytai išvadai, kad ši sąlyga neįvykdyta.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia konstatuoti, kad 2004–2007 m. pavasario sezonu leidusi medžioti putpeles (
Coturnix coturnix
) ir paprastuosius purplelius (
Streptopelia turtur
) nesilaikant direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje numatytų sąlygų Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti iš Maltos Respublikos bylinėjimosi išlaidas, o pastaroji bylą pralaimėjo, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Leidusi putpelių (
Coturnix coturnix
) ir paprastųjų purplelių (
Streptopelia turtur
) medžioklę per pavasario migraciją 2004–2007 m. nesilaikant 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvos dėl laukinių paukščių apsaugos 9 straipsnio 1 dalyje numatytų sąlygų, 2004–2006 m. atžvilgiu – su šios direktyvos pakeitimais, padarytais 2003 m. balandžio 14 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 807/200, o 2007 m. atžvilgiu – su pakeitimais, padarytais 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos direktyva 2006/105/EB, Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

2.
Maltos Respublika padengia bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.