CELEX: 62009CJ0003
Hatodik HÉA-irányelv
A 12. cikk (3) bekezdésének a) pontja
H. melléklet
Kedvezményes HÉA-mérték
A »moziba szóló belépőjegyek« fogalma
Egyszemélyes, választott filmek megtekintésére szolgáló kabin

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2001. január 19‑i 2001/4/EK tanácsi irányelvvel (HL L 22., 17. o.; magyar különkiadás
9. fejezet, 1. kötet, 341. o.) módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös
hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap‑megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv
(HL L 145, 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o.; a továbbiakban: hatodik irányelv) H. melléklete
hetedik kategóriájában szereplő „mozi” fogalmának értelmezésére irányul.
E kérelmet az Erotic Center BVBA (a továbbiakban: E. Center) és a Belgische Staat [belga állam] között, a kedvezményes hozzáadottérték‑adó
(a továbbiakban: HÉA) mértéknek, az E. Center által az e társaság helyiségeiben található, filmek megtekintésére szolgáló
egyszemélyes kabinok használata után kapott összegekre történő alkalmazása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették
elő.

Jogi háttér

Az uniós szabályozás
A hatodik irányelv 12. cikke (3) bekezdésének a) pontja kimondja:
„A [HÉA] általános mértékét minden tagállam az adóalap százalékában határozza meg, és ez azonos a termékértékesítésre [helyesen:
termékértékesítésekre] és a szolgáltatások nyújtására is. […]
[…]
A tagállamok alkalmazhatnak egy vagy két kedvezményes adómértéket is. Ezen adómértékeket, amelyek nem lehetnek 5%‑nál kisebbek,
az adóalap százalékában határozzák meg, és csak a H. mellékletben meghatározott termékértékesítések és szolgáltatásnyújtások
kategóriáira lehet alkalmazni.”
A hatodik irányelv „Az olyan termékek és szolgáltatások jegyzéke, amelyek értékesítésére kedvezményes HÉA‑mértéket lehet alkalmazni”
című H. melléklete különböző kategóriákat sorol fel. A hivatkozott melléklet hetedik kategóriájának szövege a következő:
„Show‑műsorokra, színházakba, cirkuszokba vagy vásárokba, vidámparkokba, koncertekre, múzeumokba, állatkertbe, moziba, kiállításokra
vagy más kulturális eseményre és létesítménybe szóló belépőjegyek.
Műsorszóró szolgáltatások vétele.”

A nemzeti szabályozás
A hozzáadottérték‑adó mértékének megállapításáról és a termékeknek és szolgáltatásoknak az adó mértéke szerinti besorolásáról
szóló, 1970. július 20‑i 20. belga királyi rendelet (a továbbiakban: 20. királyi rendelet) 1. cikkének (1) bekezdése előírja,
hogy kedvezményes 6%‑os HÉA‑mérték alkalmazandó a hivatkozott rendelet mellékletének A. táblázatában megjelölt termékekre
és szolgáltatásokra.
A hivatkozott A. táblázat XXVIII. kategóriájában az alábbi szolgáltatások szerepelnek:
„A kulturális, sport‑ vagy szórakoztató létesítményekbe szóló belépőjegyek és a létesítmények használati jogának biztosítása,
kivéve
a)      a szórakoztató automaták használati jogának biztosítását;
b)      az ingóságok használatának átengedését.”

Az alapügy és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
2004. szeptember 15‑én az adóhatóságok adóellenőrzést tartottak az E. Centernél a HÉA‑szabályozás 2004. január 1‑je és június
30‑a közötti időszakban történő alkalmazására vonatkozóan. Ezen ellenőrzést követően a hivatkozott hatóságok 2004. november
9‑én az E. center terhére utólagos adómegállapítást tartalmazó jegyzőkönyvet vettek fel, mivel az utóbbi az általános 21%‑os
adómérték helyett tévesen alkalmazta a kedvezményes, 6%‑os HÉA‑mértéket a filmek megtekintésére szolgáló egyszemélyes kabinok
rendelkezésre bocsátásából származó bevételekre. 48 454,36 euró állítólagosan kijátszott HÉÁ‑t és 4 840 eurót kitevő bírságot
róttak az E. Centerre.
Miután a hivatkozott összegek tekintetében 2004. december 24‑én fizetési meghagyást bocsátottak ki az E. Center számára, az
utóbbi a hivatkozott fizetési meghagyás megsemmisítésére irányuló keresetet nyújtott be 2005. március 22‑én a rechtbank van
eerste aanleg te Brugge‑hez. Mivel e keresetet a bíróság a 2007. szeptember 10‑i ítéletében elutasította, az E. Center fellebbezést
nyújtott be a hof van beroep te Genthez e határozat ellen.
A hivatkozott bíróság előtt az E. Center azt állította, hogy a filmet vetítő, szóban forgó kabinok a 20. királyi rendelet
melléklete A. táblázatának XXVIII. kategóriája szerinti „kulturális, sport‑ vagy szórakoztató létesítmények” kategóriájába
tartoznak, mivel ugyanis az ilyen kabinok a hatodik irányelv H. melléklete hetedik kategóriája szerinti „mozinak” minősülnek,
amint azt a holland bíróságok már megítélték. Az E. Center szerint különösen az ülőhelyek száma, a vetített film jellege vagy
az alkalmazott vetítési technika nem bír jelentőséggel e minősítéskor.
A maga részéről a belga kormány azon az állásponton van, hogy a hivatkozott kabinokban nyújtott szolgáltatások a hivatkozott
XXVIII. kategória szerinti „szórakoztató automaták” fogalmának felelnek meg, mivel a filmvetítés elindítása egy készülékbe
történő érmebedobással történik, és fennáll a választás módosításának a lehetősége. A belga kormány szerint az ilyen kabinok
nem minősülnek „mozinak”, mivel nem olyan helyiségek, ahol valamely csoport együtt nézi egy és ugyanazon filmet, amelynek
vetítése a nézők közbenjárása nélkül kezdődik, akik egyébiránt előre megváltották rá a belépőjegyüket.
A kérdést előterjesztő bíróság előadja, hogy a 20. királyi rendelet melléklete A. táblázatának XXVIII. kategóriáját elfogadva
a belga jogalkotó a hatodik irányelv H. melléklete hetedik kategóriájával összefüggésben értelmezett 12. cikke (3)bekezdésének
a) pontjában foglalt lehetőséggel élt, így ezen XXVIII. kategóriát úgy kell értelmezni, hogy abba beletartoznak többek között
az e hetedik kategória szerinti mozik. A hivatkozott kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint a nemzeti szabály hatodik
irányelvvel és az abban foglalt egységes fogalmakkal való összeegyeztethető értelmezésének szükségessége azzal jár, hogy ha
a szóban forgó kabinok a hivatkozott irányelv értelmében mozinak tekintendők, nem minősíthetők a hivatkozott XXVIII. kategória
szerinti szórakoztató automatáknak, és a kedvezményes 6%‑os adómértéket kellene rájuk alkalmazni.
E körülmények között a hof van beroep te Gent az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő
kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„A [hatodik irányelv] H. mellékletének [hetedik kategóriája] szerinti „mozinak” tekinthető‑e a zárható helyiségből álló olyan
kabin, ahol csak egy személy fér el, aki díj ellenében képernyőn filmeket nézhet, aminek során a filmvetítést pénzérme bedobásával
maga indítja el, különböző filmek közül válogathat, és a díjnak megfelelő időtartam alatt folyamatosan módosíthatja a vetítendő
filmre vonatkozó választását?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Amint az a szövegéből kitűnik, a hatodik irányelv H. melléklete hetedik kategóriájának első bekezdése a különböző kulturális
és szórakoztató eseményekre és létesítményekbe szóló „belépőjegyekre” vonatkozik (lásd a C‑109/02. sz., Bizottság kontra Németország
ügyben 2003.október 23‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑12691. o.] 25. pontját), amelyek sorába tartoznak többek között a „mozik”
is.
Mivel a hatodik irányelv nem határozza meg a hivatkozott H. melléklet hetedik kategóriájában érintett, moziba szóló belépőjegy
fogalmát, e fogalmat a hatodik irányelv összefüggéseit figyelembe véve kell értelmezni (lásd ebben az értelemben a C‑83/99. sz.,
Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2001. január 18‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑445. o.] 17. pontját).
E tekintetben, és amint azt a Bíróság korábban már megállapította, a hatodik irányelv 12. cikke (3) bekezdésének a) pontjából
az következik, hogy a tagállamok számára elismert lehetőség, hogy egy vagy két kedvezményes HÉA‑mértéket alkalmazzanak azon
elvtől való eltérésként, miszerint az általános mérték az alkalmazandó. Továbbá e rendelkezés szerint a kedvezményes HÉA‑mértékeket
kizárólag az ezen irányelv H. mellékletében szereplő termékértékesítések és szolgáltatásnyújtások tekintetében lehet alkalmazni.
Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy szigorúan kell értelmezni az olyan rendelkezéseket, amelyek eltérést
engedélyeznek valamely elvtől (lásd többek között a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 18.
és 19. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ebből következik többek között, hogy a moziba szóló belépőjegy fogalmát a szokásos jelentésének megfelelően kell értelmezni
(lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 20. pontját és a Bizottság
kontra Németország ügyben hozott ítélet 23. pontját).
Továbbá amint azt a belga kormány és az Európai Bizottság hangsúlyozta, meg kell állapítani, hogy a hatodik irányelv H. melléklete
hetedik kategóriájának első bekezdésében felsorolt különböző események és létesítmények közös jellemvonása többek között,
hogy a közönség hozzáférése előzetes belépőjegy váltását feltételezi, amely az azt megfizető valamennyi személy részére biztosítja
az ezen eseményekre és létesítményekre jellemző kulturális és szórakoztató szolgáltatások együttes igénybevételéhez való jogot.
A fentiekből következik, hogy a hatodik irányelv H. melléklete hetedik kategóriájának első bekezdése szerinti moziba szóló
belépőjegy fogalma a szokásos jelentésére és a fogalmat tartalmazó rendelkezés közvetlen összefüggéseire tekintettel nem értelmezhető
úgy, mint amely kiterjed a fogyasztó által a választása szerinti egy vagy több film vagy filmrészlet olyan magánhelyiségben
való megtekintéséért fizetett összegre, mint amilyenek az alapügyben szóban forgó kabinok.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt kell tehát válaszolni, hogy a hatodik irányelv H. melléklete hetedik
kategóriájának első bekezdése szerinti moziba szóló belépőjegy fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az nem vonatkozik a fogyasztó
által a választása szerinti egy vagy több film vagy filmrészlet olyan magánhelyiségben való megtekintéséért fizetett összegre,
mint amilyenek az alapügyben szóban forgó kabinok.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
A 2001. január 19‑i 2001/4/EK tanácsi irányelvvel módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról
– közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap‑megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv
H. melléklete hetedik kategóriájának első bekezdése szerinti moziba szóló belépőjegy fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az
nem vonatkozik a fogyasztó által a választása szerinti egy vagy több film vagy filmrészlet olyan magánhelyiségben való megtekintéséért
fizetett összegre, mint amilyenek az alapügyben szóban forgó kabinok.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: holland.