CELEX: 62002CJ0346
Poistenie
Tretia smernica o "neživotnom poistení"
Systém bonus-malus

Komisia Európskych spoločenstiev podala žalobu, ktorou sa domáha, aby Súdny dvor určil, že Luxemburské veľkovojvodstvo si
tým, že v rozpore so zásadami slobodnej tvorby sadzieb poistného a odstránenia predchádzajúceho súhlasu alebo systematického
oznamovania sadzieb poistného a poistných zmlúv, stanovenými článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39 smernice Rady 92/49/EHS z 18. júna
1992 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa priameho poistenia s výnimkou životného
poistenia a o zmene a doplnení smerníc 73/239/EHS a 88/357/EHS (tretia smernica o neživotnom poistení) (Ú. v. ES L 228, s. 1),
zaviedlo a ponechalo v platnosti systém bonus-malus, majúci bezprostredný a nevyhnutný dopad na sadzbu poistného, ktorá sa
uplatňuje vo všetkých zmluvách o poistení motorových vozidiel uzavretých na luxemburskom území medzi fyzickými osobami a poisťovňami
so sídlom v Luxembursku a poisťovňami, ktoré podnikajú v Luxembursku prostredníctvom pobočky alebo prostredníctvom slobodného
poskytovania služieb, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tejto smernice.

Právna úprava

Právna úprava Spoločenstva
Hlava II s názvom „Prístup k podnikaniu v poisťovníctve“ článok 6 smernice 92/49 uvádza:
„Článok 8 smernice 72/239/EHS znie:

‚Článok 8:
…
3.      Nič v tejto smernici nebráni tomu, aby členské štáty ponechali v platnosti alebo prijali zákony, iné právne predpisy a správne
opatrenia, ktoré vyžadujú schválenie zakladacej listiny a stanov a predloženie iných dokladov potrebných na bežné vykonávanie
dohľadu.
Členské štáty však neprijmú ustanovenia vyžadujúce predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie všeobecných a osobitných
poistných podmienok, sadzby a formy poistného a iné tlačivá, ktoré chce poisťovňa používať v styku s poistencami.
Členské štáty môžu zachovať alebo zaviesť predchádzajúce oznámenie, či súhlas s navrhovaným nárastom poistných sadzieb iba
ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.
…‘“
V zmysle článku 29 hlavy III „Zosúladenie podmienok vykonávania poisťovacej činnosti“ smernice 92/49:
„Členské štáty neprijmú ustanovenia, ktoré vyžadujú predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie osobitných poistných
podmienok, sadzieb poistného alebo formulárov a iných tlačív, ktoré poisťovňa chce používať v styku s poistencami. Môžu požadovať
len nesystematické oznamovanie týchto poistných podmienok a iné doklady na účely overenia súladu s vnútroštátnymi právnymi
predpismi v súvislosti s týmito rizikami a táto požiadavka nesmie pre poisťovňu predstavovať predchádzajúcu podmienku vykonávania
činnosti.
Členské štáty môžu zachovať, alebo zaviesť predchádzajúce oznamovanie, alebo schvaľovanie navrhovaného zvýšenia sadzieb poistného
iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.“
Článok 39 ods. 2 a 3 hlavy IV smernice 92/49 „Ustanovenia o práve usadiť sa a o slobode poskytovať služby“:
„2.      Členský štát pobočky alebo poskytovania služieb neprijme ustanovenia, ktoré vyžadujú predchádzajúci súhlas alebo systematické
oznamovanie všeobecných a osobitných poistných podmienok, sadzieb poistného alebo formulárov a iných tlačív, ktoré chce poisťovňa
používať v styku s poistencami. Môže len požadovať, aby poisťovňa, ktorá navrhuje vykonávanie poisťovacej činnosti na jeho
území na základe práva usadiť sa alebo slobody poskytovať služby, vykonávala nesystematické oznamovanie týchto poistných podmienok
a iných dokumentov s cieľom overiť dodržiavanie vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa poistných zmlúv a aby táto
požiadavka nebola predchádzajúcou podmienkou vykonávania činnosti poisťovne.
3.      Členský štát pobočky alebo poskytovania služieb môže zachovať, alebo zaviesť oznamovanie, alebo schvaľovanie navrhovaného
zvýšenia poistných sadzieb vopred iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.“

Vnútroštátna právna úprava
Veľkovojvodská vyhláška z 20. decembra 1994, ktorou sa vykonáva článok 17 ods. 2 a 3 zákona zo 7. apríla 1976 o poistení občiansko-právnej
zodpovednosti v oblasti motorových vozidiel a stanovení podmienok, ktoré musia spĺňať zmluvy o poistení občiansko-právnej
zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel (Mémorial A, 1994, s. 2776, ďalej len „vyhláška“) zaviedla,
okrem iného, do vnútroštátnej právnej úpravy systém určovania výšky sadzby poistného, na základe ktorých majú poistenci nárok
na zníženie poistného po niekoľkoročnom bezškodovom priebehu, pričom v prípade poistnej udalosti sa poistné zvýši.
V zmysle článku 3 vyhlášky:
„Je zakázané akékoľvek zmluvné ustanovenie, ktoré má za cieľ alebo, ktorého dôsledkom by bolo:
…
5.      zmariť uplatnenie schémy bonus/malus, tak ako je uvedená v článkoch 7 a 8.“
Článok 7 vyhlášky stanovuje záväzné kritériá vzťahujúce sa na všetky zmluvy o poistení občiansko-právnej zodpovednosti uzavreté
s fyzickými osobami pre motorové vozidlá, ktoré sú obvykle v prevádzke v Luxembursku.
Podľa tohto systému nový poistenec je zaradený do triedy 11 v tabuľke bonus-malus (0 % bonus). Ak nedôjde k poistnej udalosti
počas skúšobnej lehoty, je poistenec zaradený v rámci tabuľky o jednu triedu nižšie. Najnižšou triedou v tabuľke je trieda
„– 3“, pri uplatnení ktorej výška poistného predstavuje iba 45 % z pôvodnej výšky poistného.
Naopak, každá poistná udalosť, ku ktorej došlo v rozhodnom období, má za následok vzostup o 3 triedy v rámci tabuľky. Najvyššiu
triedu tabuľky bonus-malus predstavuje trieda „22“, pri uplatnení ktorej výška poistného predstavuje 250 % z pôvodnej výšky
poistného.
Povinná schéma bonus-malus sa vzťahuje iba na poistenie, ktoré uzatvorili fyzické osoby. Systém bonus-malus sa týka iba poistenia
občiansko-právnej zodpovednosti. Iné zložky poistného motorových vozidiel, ako sú riziko poškodenia skiel, krádeže a poškodenia
vozidla v dôsledku požiaru, ako aj krytie nákladov súvisiacich so súdnym konaním, nespadajú do tohto systému.

Konanie pred podaním žaloby
Komisia poslala 25. júla 2001 Luxemburskému veľkovojvodstvu výzvu, v ktorej uviedla, že systém určovania výšky poistného je
v rozpore s určitými ustanoveniami smernice 92/49, najmä s článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39.
Keďže Komisia nedostala na túto výzvu žiadnu odpoveď, listom z 20. decembra 2001 zaslala Luxemburskému veľkovojvodstvu odôvodnené
stanovisko, v ktorom vyzvala tento členský štát na prijatie požadovaných opatrení na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom
v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.
Luxemburské veľkovojvodstvo odpovedalo na toto odôvodnené stanovisko listom zo 6. marca 2002. V tomto liste uvádza, že hoci
smernica 92/49 zaviedla zásadu slobodnej tvorby cien, určenie základnej sadzby poistného bolo ponechané na voľné uváženie
poisťovní. Vo svojej odpovedi tiež zdôraznilo, že systém bonus-malus prispieva k ochrane spotrebiteľov a k predchádzaniu dopravným
nehodám.
Keďže Komisia usúdila, že opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu so záväzkami vyplývajúcimi zo smernice 92/49 neboli prijaté,
rozhodla sa podať túto žalobu.

O veci samej

Argumentácia účastníkov konania
Komisia tvrdí, že luxemburský systém bonus-malus je v rozpore so zásadou slobodnej tvorby cien vyplývajúcej z ustanovenia
smernice 92/49, ktorá zakazuje členským štátom uplatňovať predchádzajúci súhlas a systematické oznamovanie sadzieb poistného
alebo ich zvyšovanie, ktoré uplatňuje poisťovňa na území týchto štátov a na druhej strane v rozpore s účelom tejto smernice,
ktorým je realizácia voľného uvádzania poistných produktov na trh v rámci Spoločenstva. Domnieva sa, že tento jej výklad je
potvrdený rozsudkami Súdneho dvora z 11. mája 2000, Komisia/Francúzsko, C‑296/98, Zb. s. I‑3025, a z 25. februára 2003, Komisia/Taliansko,
C‑59/01, Zb. s. I‑1759.
Komisia nespochybňuje možnosť členských štátov zaviesť schému, ktorá zohľadňuje nehodovosť poistencov, alebo jednotný systém
bonus-malus. Takéto schémy sú však v rozpore so smernicou 92/49, keďže majú priamy dopad na sadzby poistného, ako je to aj
v prípade luxemburského systému bonus-malus.
Komisia pripúšťa, že stanovenie sadzieb základného poistného v Luxembursku je v zásade voľné. Tvrdí však, že na účely dodržiavania
slobodnej tvorby cien, nielen sadzby základného poistenia, ale aj iné zložky poistného musia byť určované voľne zo strany
poisťovní.
Ak by totiž poisťovne nemohli prispôsobovať poistné vo vzťahu k takému základnému kritériu, akým je nehodovosť poistenca určená
podľa stanovených pravidiel, slobodná tvorba cien by bola len fiktívnou. Toto tvrdenie je o to viac pravdivé, že stanovené
prispôsobovanie má nemalý vplyv na výšku sadzby poistného, pričom sa môže pohybovať od jedennásobku až po jej dvojnásobok.
Odvolávajúc sa na bod 29 už citovaného rozsudku Komisia/Taliansko, luxemburská vláda tvrdí, že vyhláška je v súlade so zásadou
slobodnej tvorby cien, pretože nestanovuje povinnosť predchádzajúceho oznámenia sadzieb poistného príslušnému dozornému alebo
kontrolnému orgánu, ani povinnosť tohto orgánu schváliť sadzby poistného pred ich uplatnením.
Luxemburská vláda uvádza, že systém bonus-malus umožňuje prispôsobovať poistné v závislosti od poistnej minulosti poistenca
a od počtu poistných udalostí, za ktorých vznik bol poistenec zodpovedný. Ide o systém spätnej individualizácie sadzby poistného,
ktorá sa týka iba obmeny samotného poistného. Podľa názoru luxemburskej vlády tento systém ponecháva poisťovateľom širokú
voľnosť pri určovaní všetkých zložiek, ktoré tvoria sadzby poistného motorových vozidiel.

Posúdenie Súdnym dvorom
Ako Súdny dvor uviedol v bode 29 už citovaného rozsudku Komisia/Taliansko, zákonodarca Spoločenstva zamýšľal zaručiť zásadu
slobodnej tvorby cien v sektore neživotného poistenia, vrátane povinného zmluvného poistenia občiansko-právnej zodpovednosti
za škody spôsobené prevádzkou motorového vozidla. Táto zásada, ako to upresnil Súdny dvor v bode 29 už citovaného rozsudku,
zahŕňa zákaz akéhokoľvek systému predchádzajúceho alebo systematického oznámenia a schvaľovania sadzieb poistného, ktoré poisťovňa
uplatňuje v rámci svojich zmluvných vzťahov s poistencami. Jediná výnimka z tejto zásady, ktorú pripúšťa smernica 92/49, sa
týka predchádzajúceho oznámenia a schválenia „zvýšenia sadzieb poistného“ v rámci „všeobecného systému kontroly cien“.
V už citovanom rozsudku Komisia/Taliansko Súdny dvor posúdil systém blokovania cien, ktorý sa dotýka tak stanovenia, ako aj
vývoja sadzieb poistného v rámci poistenia občiansko-právnej zodpovednosti za škody spôsobené prevádzkou motorových vozidiel
pokrývajúce riziká na talianskom území (rozsudok Komisia/Taliansko, už citovaný, body 32 a 48), ako systém, ktorý je v rozpore
so zásadou slobodnej tvorby cien.
Luxemburský systém bonus-malus, ktorý je predmetom tohto konania, má, pokiaľ ide o jeho dopad na sadzby poistného uplatňované
poisťovňami, iný charakter ako talianska právna úprava, ktorá bola predmetom konania v už citovanom rozsudku Komisia/Taliansko.
Tento systém má určitý vplyv na vývoj sadzieb poistného. Nevyústil však do priameho určenia sadzieb poistného štátom, keďže
poisťovne môžu voľne určiť výšku základného poistného. Za týchto podmienok nemožno luxemburskú schému bonus-malus pripodobniť
k systému schvaľovania sadzieb poistného, ktorý je v rozpore so zásadou slobodnej tvorby cien, ako to definoval Súdny dvor
v bode 29 už citovaného rozsudku Komisia/Taliansko.
Nemožno hovoriť o úplnej harmonizácii právnych predpisov v oblasti neživotného poistenia, ktorá vylučuje akékoľvek vnútroštátne
opatrenie spôsobilé vplývať na sadzby poistného, keďže zákonodarca Spoločenstva v tomto smere zjavne neprejavil vôľu.
Z toho vyplýva, že nemožno prijať argumentáciu, na ktorej je postavená žaloba Komisie a ktorá spočíva na tvrdení, že luxemburský
systém bonus-malus je napriek možnosti slobodného určenia sadzieb poistného v rozpore so zásadou slobodného určovania sadzieb
poistného, a to iba z dôvodu jeho dopadu na vývoj tohto poistného.
Komisia pritom netvrdí, že tento systém opätovne zavádza požiadavku predchádzajúceho alebo systematického oznámenia sadzieb
poistného uplatňovaného poisťovňou v zmluvných vzťahoch s poistencami, ani systém schvaľovania týchto sadzieb.
Z toho vyplýva, že Komisia nepreukázala, že Luxemburské veľkovojvodstvo tým, že zaviedlo a ponechalo v platnosti systém bonus-malus,
konalo v rozpore so zásadou slobodnej tvorby sadzieb poistného a odstránenia prechádzajúceho súhlasu alebo systematického
oznamovania sadzieb poistného a poistných zmlúv, stanovenými článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39 smernice 92/49.
Keďže Komisia obmedzila predmet odôvodneného stanoviska a žaloby na konštatovanie porušenia zásady slobodnej tvorby cien a odstránenia
predchádzajúcich alebo systematických kontrol sadzieb poistného a poistných zmlúv v zmysle ustanovení uvedených v predchádzajúcom
bode, je potrebné túto žalobu zamietnuť.

O trovách
V súlade s ustanovením článku 69 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je
povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Luxemburské veľkovojvodstvo navrhlo zaviazať Komisiu
na náhradu trov konania a táto nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
1)
Žaloba sa zamieta.
2)
Komisia Európskych spoločenstiev je povinná nahradiť trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: francúzština.