CELEX: 61989CJ0213
A közösségi rendelkezésekből eredő jogok
Nemzeti bíróságok általi védelem
Nemzeti bíróságok hatásköre ideiglenes intézkedés elrendelésére előzetes döntéshozatalra utalás esetén

Az
1989. május 18‑i ítélettel, amely
1989. július 10‑én érkezett a Bírósághoz, a House of Lords az
EGK‑Szerződés 177. cikke alapján előzetes döntéshozatal céljából a
közösségi jog értelmezésére vonatkozó, a nemzeti bíróságoknak a
közösségi jogból eredő jogok fennállása esetén ideiglenes intézkedések
elrendelésére irányuló hatáskörének terjedelmével kapcsolatos két
kérdést terjesztett a Bíróság elé.
E
kérdések a Factortame Ltd és más, az Egyesült Királyság joga alá
tartozó társaságok, valamint e társaságok vezető tisztségviselői és
többségében spanyol nemzetiségű részvényesei (a továbbiakban: az
alapeljárás fellebbezői) által a Secretary of State for Transport ellen
indított eljárásban merültek fel.
Az
ügy irataiból kitűnik, hogy a kérdéses társaságok 95 halászhajó
tulajdonosai vagy üzemben tartói, melyeket a Merchant Shipping Act 1894
(a kereskedelmi hajózásról szóló 1894. évi törvény) alapján jegyeztek be
a brit hajólajstromba. E hajók közül 53-at eredetileg Spanyolországban
jegyeztek be és spanyol lobogó alatt közlekedtek, de 1980-tól –
különböző időpontokban – a brit lajstromba jegyezték be azokat. A
fennmaradó 42 hajót eleve az Egyesült Királyságban jegyezték be, de a
társaságok azokat különböző időpontokban, nagyrészt 1983 után
megvásárolták.
A
brit halászhajók lajstromozására vonatkozó törvényi szabályozást a
Merchant Shipping Act 1988 (a kereskedelmi hajózásról szóló 1988. évi
törvény, a továbbiakban: 1988. évi törvény) II. része, és a Merchant
Shipping (Registration of Fishing Vessels) Regulations 1988 (a
halászhajók lajstromozásáról szóló 1988. évi rendeletek, a továbbiakban:
1988. évi rendeletek; S. I. 1988, 1926. szám) jelentősen módosították.
Bizonyos, hogy az Egyesült Királyság azért módosította a korábbi
szabályozást, hogy véget vessen az úgynevezett „quota hopping”
gyakorlatának, amely – az Egyesült Királyság koránya szerint – abban
áll, hogy az Egyesült Királyságnak járó halkvótát a brit lobogó alatt
hajózó, de valójában nem brit hajók „fosztogatják”.
Az
1988. évi törvény új lajstrom felállításáról rendelkezik, amelybe ezt
követően minden brit halászhajót be kell jegyezni, beleértve azokat is,
melyeket már a korábbi általános lajstromba bejegyeztek a kereskedelmi
hajózásról szóló 1894-es törvény alapján. Mindazonáltal, csak az 1988.
évi törvény 14. cikkében meghatározott feltételeknek megfelelő
halászhajók jegyezhetők be az új lajstromba.
E
cikk (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a közlekedésügyi miniszter
eltérést engedő határozatának hiányában valamely halászhajó csak akkor
jegyezhető be az új lajstromba, ha:
„a)      a tulajdonosa brit,
b)      az
üzemben tartása, valamint működésének irányítása és ellenőrzése az
Egyesült Királyságból történik, és
c)      a
hajóbérlő, az üzemben tartó hajótulajdonos vagy a hajó üzemben tartója
minősített személy vagy társaság.”
Ugyanezen
cikk (2) bekezdése értelmében valamely halászhajó akkor tekinthető brit
tulajdonoshoz tartozónak, ha a névleges tulajdonnal (legal ownership)
teljességében egy vagy több minősített személy vagy társaság bír, és ha a
hajó tényleges tulajdona (beneficial ownership) egy vagy több
minősített társaságot vagy annak legalább 75%-a egy vagy több minősített
személyt illet; ugyanezen rendelkezés (7) bekezdése meghatározza, hogy
minősített személy alatt olyan személyt kell érteni, aki brit
állampolgár, az Egyesült Királyságban tartózkodik és ott állandó
lakóhellyel rendelkezik, minősített társaság alatt pedig olyan
társaságot, melyet az Egyesült Királyságban hoztak létre és ott
rendelkezik székhellyel, továbbá a törzstőkéjének legalább 75%-ával egy
vagy több minősített személy vagy társaság rendelkezik és igazgatóinak
legalább 75%-a minősített személy.
Az
1988. évi törvény és rendeletek 1988. december 1-jén léptek hatályba.
Azonban a törvény 13. cikke értelmében a korábbi törvény alapján
végrehajtott lajstromozások érvényessége átmenetileg 1989. március 31-ig
meghosszabbodik.
1989.
augusztus 4-én a Bizottság az EGK-Szerződés 169. cikke alapján a
Bíróság előtt keresetet indított annak megállapítása iránt, hogy az
Egyesült Királyság megszegte az EGK-Szerződés 7., 52. és 221. cikkéből
rá háruló kötelezettségeket azzal, hogy az 1988. évi törvény 14.
cikkében meghatározott nemzetiségre vonatkozó feltételeket írt elő. Ez a
kereset a Bíróság előtt folyamatban lévő 246/89. sz. ügy tárgyát
képezi. A Bíróság Hivatalához ugyanazon a napon benyújtott külön
iratban, a Bizottság felkérte a Bíróságot, hogy ideiglenes jelleggel
rendelje el a nemzetiségre vonatkozó e feltételek alkalmazásának
felfüggesztését a többi tagállam állampolgárai és azon halászhajók
vonatkozásában, amelyek 1989. március 31-ig brit lobogó alatt közlekedve
vagy brit halászati engedéllyel folytattak halászati tevékenységet. A
Bíróság elnöke 1989. október 10-i végzésével (246/89. R. sz. ügy [EBHT
1989., 3125. o.]) helyt adott a kérelemnek. E végzés végrehajtásaként az
Egyesült Királyság királyi végzést fogadott el, amely 1989. november
2-i hatállyal módosítja az 1988. évi törvény 14. cikkét.
Azon
eljárás megindításakor, amely az alapjogvitához vezetett, az
alapeljárás fellebbezőinek 95 hajója legalább egy, az 1988. évi törvény
14. cikke által meghatározott lajstromozási feltételnek nem felelt meg,
tehát nem tudták azokat az új lajstromba bejegyezni.
Mivel
ezeket a hajókat 1989. április 1-jétől megfosztották volna halászati
joguktól, az érintett társaságok 1988. december 16-án a High Court of
Justice, Queen’s Bench Division előtt benyújtott bírói felülvizsgálati
kérelemmel az 1988-as törvény II. részének a közösségi joggal való
összeegyeztethetőségét vitatták; kérelmezték továbbá ideiglenes
intézkedések elrendelését annak teljes időtartamára, amíg jogerős döntés
nem születik felülvizsgálati kérelmükről.
1989.
március 10-i ítéletével a Queen’s Bench Division, Divisional Court i)
úgy döntött, hogy az eljárást felfüggeszti, és az EGK-Szerződés 177.
cikke alapján előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjeszt a Bíróság
elé az eljárás során a közösségi joggal kapcsolatban felmerült
kérdésekről, és ii) ideiglenes intézkedésként elrendelte az 1988. évi a
törvény II. része és az 1988. évi rendeletek alkalmazásának
felfüggesztését a felperesek vonatkozásában.
1989.
március 13-án a Secretary of State for Transport fellebbezést nyújtott
be a Divisional Court által az ideiglenes intézkedések tárgyában hozott
végzés ellen. 1989. március 22-i ítéletében a Court of Appeal úgy
döntött, hogy a nemzeti jog alapján a bíróságoknak nincs hatáskörük
ideiglenes intézkedéssel felfüggeszteni a törvények alkalmazását.
Következésképpen hatályon kívül helyezte a Divisional Court végzését.
Az
ügy a House of Lords elé került, amely meghozta fent hivatkozott 1989.
május 18-i ítéletét. Ezen ítéletében először megállapította, hogy
megalapozottak voltak az alapeljárás fellebbezőinek állításai, miszerint
jóvátehetetlen kárt szenvednének abban az esetben, ha a kért ideiglenes
intézkedéseket nem rendelnék el, és az alapeljárásban benyújtott
keresetüknek helyt adnak. Mindazonáltal, a House of Lords úgy ítélte
meg, hogy a nemzeti jog alapján a brit bíróságok nem rendelkeznek
hatáskörrel arra, hogy ideiglenes intézkedéseket rendeljenek el az
alapeljáráshoz hasonló esetben; pontosabban ezt kizárja a common law
régi szabálya, amely szerint a Korona, vagyis a kormány ellen semmilyen
ideiglenes intézkedés nem rendelhető el, valamint az a vélelem, mely
szerint a nemzeti törvények mindaddig megfelelnek a közösségi jognak,
amíg ez utóbbival való összeegyeztethetőségük kérdésében nem született
döntés.
Ezután
a House of Lords azzal a kérdéssel foglalkozott, hogy vajon az nemzeti
jog említett szabálya ellenére a brit bíróságoknak van-e hatáskörük
arra, hogy a közösségi jogra alapozva ideiglenes intézkedéseket
rendeljenek el a Korona ellen.
Figyelembe
véve tehát, hogy a jogvita a közösségi jog értelmezésére vonatkozó
kérdést vetett fel, a House of Lords úgy döntött, hogy az EGK-Szerződés
177. cikke alapján felfüggeszti az eljárást, amíg a Bíróság nem hoz
előzetes döntést az alábbi kérdésekről:
„1)      Ha
i)      valamely
nemzeti bíróság előtt kezdeményezett eljárásban az egyik fél a
közösségi jog alapján olyan jogokra hivatkozik, melyek közvetlen
hatállyal rendelkeznek a nemzeti jogban (a „hivatkozott jogok”),
ii)      kifejezett
nemzeti rendelkezés alkalmazása automatikusan megfosztja ezt a felet a
hivatkozott jogoktól,
iii)      szilárd
érvek szólnak mind a hivatkozott jogok létezése mellett, mind ellene,
és a nemzeti bíróság a 177. cikk alapján előzetes döntéshozatali
kérelmet nyújtott be arra vonatkozóan, hogy a hivatkozott jogok
léteznek-e vagy sem,
iv)      a
nemzeti jog vélelmezi, hogy a nemzeti rendelkezés megfelel a közösségi
jognak, hacsak és amíg nem vitatják a közösségi joggal való
összeegyeztethetetlenségét,
v)      a
nemzeti bíróság nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy elrendelje a
hivatkozott jogok ideiglenes védelmét biztosító intézkedéseket,
felfüggesztve a nemzeti rendelkezés alkalmazását, amíg nem születik
előzetes döntés,
vi)      végül,
a hivatkozott jogok vonatkozásában végső soron kedvező előzetes döntés
esetében az a fél, mely e jogokra hivatkozhat, valószínűleg
jóvátehetetlen kárt szenvedne, hacsak ezen ideiglenes védelmet biztosító
intézkedéseket nem rendelik el,
a közösségi jog
a)      kötelezi-e
a nemzeti bíróságot a hivatkozott jogok ezen ideiglenes védelmének
elrendelésére, vagy
b)      hatáskört biztosít-e a bíróságnak a hivatkozott jogok ideiglenes védelmének elrendelésére?
2)      Abban
az esetben, ha az 1. kérdés a) pontjára a válasz nemleges, az 1. kérdés
b) pontjára pedig igenlő, mely kritériumok alkalmazandóak annak
eldöntésére, hogy a hivatkozott jogok ideiglenes védelmét biztosító
intézkedéseket el kell-e rendelni?”
Az
alapeljárás tényállásának, az eljárás lefolytatásának és a Bíróságnál
előterjesztett észrevételeknek a bővebb kifejtését a tárgyalásra
készített jelentés tartalmazza. Az ügy iratainak e részei a továbbiakban
csak a Bíróság érveléséhez szükséges mértékben kerülnek ismertetésre.
Az
ügy irataiból és különösen az előzetes döntéshozatalra utaló ítéletből,
valamint az ügy nemzeti bíróságok előtti – fent bemutatott –
lefolytatásából következik, hogy a nemzeti bíróság az előzetes
döntéshozatal tárgyát képező kérdéssel lényegében arra vár választ, hogy
egy közösségi jogot érintő ügyben ítélkező nemzeti bíró, ha úgy ítéli
meg, hogy az ideiglenes intézkedések elrendelésének egyedüli akadálya a
nemzeti jog valamely szabálya, köteles-e eltekinteni e szabály
alkalmazásától.
E
kérdés megválaszolása érdekében emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság a
106/77. sz. Simmenthal-ügyben 1978. március 9-én hozott ítéletében
(EBHT 1978., 629. o.) kimondta, hogy a közösségi jog közvetlenül
alkalmazandó szabályainak „minden tagállamban egységesen kell
kifejteniük valamennyi hatásukat, hatálybalépésüktől kezdődően és
érvényességük teljes időtartama alatt” (14. pont), valamint hogy „a
közösségi jog elsőbbségének elve alapján a Szerződés közvetlenül
alkalmazandó rendelkezései és az intézmények közvetlenül alkalmazandó
jogi aktusai a tagállamok belső jogával fennálló kapcsolatuk
tekintetében […] azzal a hatással bírnak, hogy – pusztán hatálybalépésük
ténye folytán – a tagállamok nemzeti jogának valamennyi, a közösségi
joggal ellentétes rendelkezését a jog erejénél fogva alkalmazhatatlanná
teszik.” (17. pont).
A
Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a nemzeti bíróságok feladata a
Szerződés 5. cikkében előírt együttműködés elvének alkalmazásával a
jogalanyok számára a közösségi jog közvetlen hatályából eredő jogvédelem
biztosítása. (lásd legutóbb a 811/79. sz. Ariete-ügyben 1980. július
10-én hozott ítéletet [EBHT 1980., 2545. o.] és a 826/79. sz.
Mireco-ügyben 1980. július 10-én hozott ítéletet [EBHT 1980., 2559.
o.]).
A
Bíróság továbbá úgy ítélte meg, hogy a közösségi jog természetében
rejlő követelményekkel összeegyeztethetetlen valamely nemzeti
jogrendszer minden olyan rendelkezése, illetve minden olyan jogalkotási,
közigazgatási, vagy bírósági gyakorlat, amely csökkentené a közösségi
jog hatékonyságát azáltal, hogy megfosztja a közösségi jog alkalmazására
hatáskörrel rendelkező bíróságot azon jogtól, hogy már az alkalmazás
időpontjában minden szükséges lépést megtehessen annak érdekében, hogy a
közösségi normák teljes hatékonyságának esetleges, akár csak átmeneti
akadályát képező nemzeti jogszabályi rendelkezéseket félretegye (a fent
hivatkozott Simmenthal-ügyben 1978. március 9-én hozott ítélet 22. és
23. pontja).
Hozzá
kell tenni, hogy a közösségi jog teljes hatékonysága ugyanígy
csökkenne, ha a nemzeti jog valamely szabálya a közösségi jog szerint
megítélendő jogvitában eljáró bíróságot megakadályozhatná abban, hogy a
közösségi jog alapján felhívott jogok létezésére vonatkozóan hozandó
bírósági határozat teljes hatékonysága érdekében ideiglenes
intézkedéseket rendeljen el. Ebből következik, hogy az a bíróság, amely
ilyen körülmények között ideiglenes intézkedéseket rendelne le, ha ebben
nem akadályozná a nemzeti jog valamely szabálya, köteles e szabály
alkalmazásától eltekinteni.
Ezen
értelmezést támasztja alá az EGK-Szerződés 177. cikke által létrehozott
rendszer, melynek hatékony érvényesülése csökkenne, ha az a nemzeti
bíróság, amely az eljárást felfüggeszti addig, amíg a Bíróság az
előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseit meg nem válaszolja,
nem rendelhetne el ideiglenes intézkedést a Bíróság válaszát követően
meghozandó ítéletének kihirdetéséig.
Következésképpen
a feltett kérdésre adandó válasz az, hogy a közösségi jogot úgy kell
értelmezni, hogy a közösségi jogot érintő ügyben eljáró azon nemzeti
bíróságnak, amely úgy ítéli meg, hogy az ideiglenes intézkedések
elrendelésének egyedüli akadálya a nemzeti jog valamely szabálya, el
kell tekintenie e szabály alkalmazásától.

A költségekről
A
Bíróságnál észrevételt előterjesztő Egyesült Királyság Kormánya, az ír
kormány és az Európai Közösségek Bizottsága részéről felmerült költségek
nem téríthetők meg. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő
felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy
szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján
A BÍRÓSÁG
a House of Lords 1989. május 18‑i ítéletével hozzá intézett kérdésre válaszolva a következőképpen határozott:
A
közösségi jogot úgy kell értelmezni, hogy a közösségi jogot érintő
ügyben eljáró azon nemzeti bíróságnak, amely úgy ítéli meg, hogy az
ideiglenes intézkedések elrendelésének egyedüli akadálya a nemzeti jog
valamely szabálya, el kell tekintenie e szabály alkalmazásától.
Due
Slynn
Kakouris
Schockweiler
Zuleeg
Mancini
Joliet
Moitinho de Almeida
Rodríguez Iglesias
Grévisse

Díez de Velasco
Kihirdetve Luxembourgban, az 1990. június 19‑i nyilvános ülésen.
J.‑G. Giraud

O. Due
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: angol.