CELEX: 62005CJ0176
Odpadki
Uredba (EGS) št. 259/93
Nadzor in kontrola pošiljk odpadkov
Živalska moka

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (EGS) št. 259/93 z dne 1. februarja 1993 o nadzorovanju
in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje (UL L 30, str. 1), kot je bila spremenjena z
Uredbo Komisije (ES) št. 2557/2001 z dne 28. decembra 2001 (UL L 349, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 259/93), in Uredbe
(ES) št. 1774/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. oktobra 2002 o določitvi zdravstvenih pravil za živalske stranske
proizvode, ki niso namenjeni prehrani ljudi (UL L 273, str. 1), kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 808/2003
z dne 12. maja 2003 (UL L 117, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1774/2002).
Ta predlog je bil predložen v okviru spora med KVZ retec GmbH (v nadaljevanju: KVZ) in Republik Österreich po eni strani glede
uporabe zakonodaje Skupnosti na področju odpadkov pri prevozu živalske moke, ki je namenjena uporabi kot gorivo v termoelektrarni,
ter po drugi strani glede razmerja med to zakonodajo in Uredbo št. 1774/2002.

Pravni okvir

Direktiva 75/442
Člen 1(1)(a) Direktive Sveta 75/442/EGS z dne 15. julija 1975 o odpadkih (UL L 194, str. 39), kot je bila spremenjena z Odločbo
Komisije 96/350/ES z dne 24. maja 1996 (UL L 135, str. 32, v nadaljevanju: Direktiva 75/442), opredeljuje „odpadek“ kot „vsako
snov ali predmet v skupinah, navedenih v Prilogi I, ki ga imetnik zavrže ali namerava ali mora zavreči.“
Člen 1 Direktive 75/442 določa:
„V tej direktivi:
[…]
e)      ‚
odstranjevanje‘
pomeni postopke, navedene v Prilogi II A;
f)      ‚
predelava‘
pomeni postopke, navedene v Prilogi II B;
[…]“
Med kategorijami odpadkov, naštetimi v Prilogi I k Direktivi 75/442, je kategorija Q 16, opredeljena kot „[m]ateriali, snovi
ali izdelki, ki jih prej navedene skupine ne vsebujejo“.
Namen Priloge II B k Direktivi 75/442 je našteti postopke predelave, kakršni se pojavljajo v praksi. Med njimi je med drugim
naslednji postopek:
„R 1      Uporaba načelno kot gorivo ali drugače za pridobivanje energije“.
Člen 2(1) Direktive 75/442 določa:
„Direktiva se ne nanaša na:
[…]
b)      če jih že ureja druga zakonodaja:
[…]
iii)      živalska trupla in naslednje kmetijske odpadke: fekalne in druge naravne, nenevarne snovi, ki se uporabljajo pri kmetovanju;
[…]“

Uredba št. 259/93
Člen 1 Uredbe št. 259/93 določa:
„1.      Ta uredba se uporablja za pošiljke odpadkov znotraj Skupnosti, v njo in iz nje.
2.      Ta uredba ne velja za:
[…]
d)      pošiljke odpadkov iz člena 2(1)(b) Direktive 75/442/EGS, kadar te že ureja druga ustrezna zakonodaja;
[…]
3.      a)     Iz določb te uredbe se prav tako izvzamejo pošiljke odpadkov, namenjenih samo predelavi in navedenih v Prilogi II, razen kakor
je predvideno v pododstavkih (b), (c), (d) in (e), v členu 11 in členu 17(1), (2) in (3);
b)      Za take odpadke veljajo vse določbe Direktive 75/442/EGS. Biti morajo zlasti:
–        namenjeni samo obratom, ki so jih skladno s členoma 10 in 11 Direktive 75/442/EGS pravilno pooblastili pristojni organi,
–        predmet vseh določb členov 8, 12, 13 in 14 Direktive 75/442/EGS;
c)      Vendar pa se lahko nekateri odpadki iz Priloge II nadzorujejo, kakor da so bili navedeni v Prilogi III ali IV, če med drugim
kažejo katero koli od nevarnih lastnosti iz Priloge III Direktive Sveta 91/689/EGS o nevarnih odpadkih.
Ti odpadki in odločitev o tem, kateri od obeh postopkov naj se uporabi, se določijo skladno s postopkom iz člena 18 Direktive
75/442/EGS. Taki odpadki se navedejo v Prilogi II
A
;
d)      Izjemoma lahko države članice zaradi okoljskih ali zdravstvenih razlogov pošiljke odpadkov iz Priloge II nadzorujejo, kakor
da so bile navedene v Prilogi III ali IV.
Države članice, ki uporabijo to možnost, o teh primerih nemudoma uradno obvestijo Komisijo in ustrezno tudi druge države članice
ter navedejo razloge za svojo odločitev. Komisija lahko skladno s postopkom iz člena 18 Direktive 75/442/EGS potrdi take ukrepe
tudi tako, da take odpadke, če je primerno, doda v Prilogo II
A
;
e)      Kadar se odpadki iz Priloge II pošiljajo v nasprotju s to uredbo ali Direktivo 75/442/EGS, države članice lahko uporabijo
ustrezne določbe členov 25 in 26 te uredbe.“
Člen 2(a) Uredbe št. 259/93 določa:
„V tej uredbi:
a)      so odpadki opredeljeni kakor v členu 1(a) Direktive 75/442/EGS“.
Člen 11 te uredbe določa, da se pošiljkam odpadkov za predelavo iz Priloge II k isti uredbi priložijo določene informacije.
Člen 17, od (1) do (3), Uredbe št. 259/93 določa pravila, ki veljajo za pošiljke odpadkov, naštete v Prilogi II k tej, v katerih
se Sklep Sveta OECD z dne 30. marca 1992 o nadzoru čezmejnega premeščanja odpadkov za predelavo ne uporablja.
Priloga II k Uredbi št. 259/93 z naslovom „Zeleni seznam odpadkov“ (v nadaljevanju: zeleni seznam) vsebuje naslednji uvodni
del:
„Neodvisno od tega, ali so vključeni v ta seznam, se ti odpadki ne smejo prevažati kot odpadki z zelenega seznama, če so onesnaženi
z drugimi snovmi v meri, ki a) povečuje tveganja, povezana z odpadki, ki zadoščajo, da se upraviči njihova vključitev v oranžni
ali rdeči seznam ali b) ki preprečuje, da bi se ti odpadki lahko smotrno ekološko predelali.“
V tej prilogi je pod naslovom „GM. Odpadki iz kmetijske in prehrambene industrije“, kategorija GM 130, ki vključuje „odpadke
iz agroživilske industrije z izjemo stranskih proizvodov, ki izpolnjujejo nacionalne in mednarodne zahteve in standarde za
prehrano ljudi in živali“.
Člen 26(1)(a) in (b) Uredbe št. 259/93 določa:
„1.      Šteje se, da je vsako pošiljanje, ki je bilo opravljeno:
a)      brez prijave vsem pristojnim organom po določbah te uredbe; ali
b)      brez odobritve pristojnih organov na podlagi določb te uredbe
nezakonit promet“.

Uredba št. 1774/2002
V skladu z njenim členom 1 Uredba št. 1774/2002 določa pravila zdravstvenega varstva živali in javnozdravstvena pravila za
zbiranje, prevoz, skladiščenje, predelavo in uporabo ali odstranjevanje stranskih živalskih proizvodov ter ravnanje s temi,
da se prepreči, da bi ti proizvodi pomenili tveganje za zdravje živali ali ljudi, ter pravila za dajanje na trg in, v nekaterih
posebnih primerih, izvoz in prevoz stranskih živalskih proizvodov ter iz njih pridobljenih proizvodov, navedenih v prilogah
VII in VIII k tej uredbi.
Člen 2(1) Uredbe št. 1774/2002 določa „stranske živalske proizvode“ kot cela trupla ali dele živali ali proizvode živalskega
izvora iz členov od 4 do 6 te uredbe, ki niso namenjeni prehrani ljudi.
Člen 4 Uredbe št. 1774/2002 z naslovom „Snovi kategorije 1“ določa:
„1.      Snovi kategorije 1 zajemajo stranske živalske proizvode z naslednjim opisom, ali katere koli snovi, ki vsebujejo tovrstne
stranske proizvode:
[…]
b)      i)     snovi s specifičnim tveganjem; […]
[…]
2.      Snovi kategorije 1 se zbirajo, prevažajo in označijo brez nepotrebnega odlašanja v skladu s členom 7 in, razen če je drugače
določeno v členih 23 in 24, se:
a)      takoj odstranijo kot odpadek s sežigom v sežigalnici, odobreni v skladu s členom 12;
b)       predelajo v predelovalnem obratu, […] in v tem primeru se pridobljene snovi […] končno odstranijo kot odpadek s sežigom ali
sosežigom v sežigalnici ali sosežigalnici, odobreni v skladu s členom 12;
c)      razen snovi iz odstavka 1(a)(i) in (ii), predelajo v predelovalnem obratu […] in v tem primeru se pridobljene snovi […] končno
odstranijo kot odpadek z zakopavanjem na odobrenem odlagališču za odpadke […].
[…]
e)      z vidika novih znanstvenih spoznanj, odstranjujejo po drugih metodah, odobrenih v skladu s postopkom iz člena 33(2), po posvetovanju
z ustreznim znanstvenim odborom. Te metode lahko bodisi dopolnjujejo bodisi zamenjujejo tiste, predvidene v pododstavkih (a)
do (d).“
Člen 6 Uredbe št. 1774/2002 z naslovom „Snovi kategorije 3“ določa:
„1.      Snovi kategorije 3 zajemajo stranske živalske proizvode z naslednjim opisom, ali katere koli snovi, ki vsebujejo tovrstne
stranske proizvode:
[…]
e)      stranski živalski proizvodi, pridobljeni iz proizvodnje proizvodov, namenjenih prehrani ljudi, vključno z razmaščenimi kostmi
in ocvirki;
[…]
2.      Snovi kategorije 3 se zbirajo, prevažajo in označijo brez nepotrebnega odlašanja v skladu s členom 7 in, razen če je drugače
predvideno v členih 23 in 24, se:
a)      neposredno odstranijo kot odpadek s sežigom v sežigalnici, odobreni v skladu s členom 12;
b)      predelajo v predelovalnem obratu […] in v tem primeru se pridobljene snovi […] odstranijo kot odpadek bodisi s sežigom ali
sosežigom v sežigalnici ali sosežigalnici, odobreni v skladu s členom 12 bodisi na odobrenem odlagališču za odpadke;
c)      predelajo v predelovalnem obratu, odobrenem v skladu s členom 17;
d)      predelajo v tehničnem obratu, odobrenem v skladu s členom 18;
e)      uporabijo kot surovina [v] obratu za proizvodnjo hrane za hišne živali, odobrenem v skladu s členom 18;
f)      predelajo v obratu za pridobivanje bioplinov ali obratu za kompostiranje, odobrenem v skladu s členom 15;
[…]
i)      odstranijo po drugih metodah, ali uporabijo na drugačne načine, v skladu s predpisi, določenimi po postopku iz člena 33(2),
po posvetovanju z ustreznim znanstvenim odborom. Te metode ali načini lahko bodisi dopolnjujejo ali nadomestijo tiste, predvidene
v pododstavkih (a) do (h);
[…]“

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
R. Krenski, nemški inženir, ki dejavnost opravlja pod firmo PGI Umwelttechnik, je razvil gorivo na podlagi živalske moke,
namenjeno izkoriščanju s toplotno obdelavo (sežiganje) v termoelektrarni v Bolgariji, kar je bilo v ta namen posebej odobreno.
24. aprila 2003 je bilo v pristanišču Straubing (Nemčija) 1111 ton živalske moke (v nadaljevanju: živalska moka), ki je bila
last R. Krenskega, naložene na tovorno ladjo MS Euroca (v nadaljevanju: tovorna ladja) z namenom prevoza iz Nemčije v Bolgarijo
po rečni poti do naslovnika tovora, družbe New Energy GmbH. Po prečkanju Avstrije in Madžarske je tovorna ladja priplula v
Srbijo, kjer so ji nacionalni carinski organi preprečili, da nadaljuje pot, ker je tranzit živalske moke v nasprotju s srbsko
zakonodajo, ki določa, da je živalska moka odpadek.
R. Krenski je zavrnil, da bi se tovor opredelil kot odpadek, saj v tem primeru ne bi smel vstopiti na bolgarsko ozemlje, kjer
je bil njegov končni cilj. Da bi ugotovili, ali je prevažana živalska moka odpadek ali ne, je bila pripeljana v pristanišče
Straubing. Vendar pa so ob povratku 1. junija 2003 avstrijski carinski organi tovorno ladjo ustavili v rečnem pristanišču
Dunaj/Hainburg.
Z odločbo z dne 6. junija 2003, sprejeto na podlagi člena 69 Zveznega zakona o upravljanju z odpadki iz leta 2002 (Abfallwirtschaftsgesetz
2002) in člena 26(1)(a) in (b) Uredbe št. 259/93, je Bundesminister für Land und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft
(zvezni minister za kmetijstvo in gozdarstvo, okolje in upravljanje z vodami, v nadaljevanju: minister) dovolil R. Krenskemu,
da odpelje živalsko moko v pristanišče Straubing s pridržkom spoštovanja določenih pogojev in obveznosti. Iz predložitvene
odločbe izhaja, da je bila v tej odločbi z dne 6. junija 2003 živalska moka kvalificirana za „odpadke živalskega tkiva“, za
prevoz katerih velja obveznost prijave v skladu z določbami Uredbe št. 259/93.
Po izpolnitvi teh pogojev in obveznosti je minister 19. septembra 2003 sporočil, da nič ne nasprotuje vrnitvi živalske moke
v pristanišče Straubing, zato je tovorna ladja zapustila rečno pristanišče Dunaj/Hainburg v smeri proti Nemčiji.
Verwaltungsgerichtshof je s sklepom z dne 16. oktobra 2003 zavrnil tožbo R. Krenskega zoper odločbo z dne 6. junija 2003,
ki živalsko moko kvalificira za „odpadke živalskih tkiv“.
Zaradi tega sklepa je družba KVZ, ki ji je R. Krenski odstopil svoje terjatve, vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču
zaradi upravne odgovornosti proti Republiki Avstriji, s katero je predlagala izplačilo zneska 306.984,63 evrov iz naslova
odškodnine, povišanega za zamudne obresti zaradi ustavitve tovorne ladje.
Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Ali za pošiljko (tranzit oziroma natančneje, vrnitev) živalske moke kot odpadka, ki vsebuje snovi s specifičnim tveganjem
ali pa teh snovi ne vsebuje, velja obveznost prijave na podlagi Uredbe št. 259/93 […]?
Podredno:
2.      Ali je pošiljka živalske moke, ki vsebuje snovi s specifičnim tveganjem ali pa teh snovi ne vsebuje, v skladu s členom 1(2)(d)
Uredbe št. 259/93 izvzeta s področja uporabe te uredbe?
Če se na drugo vprašanje odgovori nikalno:
3.      Ali je pošiljka (tranzit oziroma natančneje, vrnitev) živalske moke,
a)      ki ne vsebuje ali
b)      ki vsebuje snovi s specifičnim tveganjem (opredeljene kot snovi kategorije 1 v smislu Uredbe […] št. 1774/2002),
brez prijave in odobritve zadevnih organov nezakonita v skladu s členom 26(1)(a) in (b) Uredbe št. 259/93, ker je živalska
moka v smislu Uredbe št. 259/93 odpadek?“

Vprašanja za predhodno odločanje
Vprašanja, ki jih je postavilo predložitveno sodišče, ki jih je treba preučiti skupaj, sprožajo vprašanje o treh bistvenih
točkah. Najprej je treba preučiti, ali je pošiljka živalske moke, v primeru, da bi jo bilo treba šteti pod pojem živalsko
truplo, takoj izvzeta s področja uporabe Uredbe št. 259/93 na podlagi njenega člena 1(2)(d). Če bi bilo treba izključiti možnost
takega izvzetja, bi bilo treba nato preučiti vprašanje o opredelitvi te živalske moke kot „odpadka“ v smislu Direktive 75/442
in zato Uredbe št. 259/93. Naposled je nujno analizirati morebitno obveznost prijave pošiljk te živalske moke.
Še pred preučitvijo teh treh točk je treba uvodoma izraziti naslednja stališča.
Pravna vprašanja, ki jih sproža pošiljka živalske moke, se nanašajo na razlago zadevne zakonodaje Skupnosti: po eni strani
na odpadke in po drugi strani na varstvo zdravja živali in ljudi. Predložitvenemu sodišču je treba odgovoriti, upoštevajoč
ta dvojni domet spora v postopku v glavni stvari.
Živalska moka je eden od proizvodov, ki nastajajo v postopku razkosavanja živalskih trupel. V skladu z razlago avstrijske
vlade v pisnih stališčih se ta moka izdeluje z mletjem trupel živali, ki se prekinjeno obdelujejo pod pritiskom. Pridobljena
snov se ponovno zmelje, odstrani maščobo in ostanku, bogatemu z beljakovinami, se odstrani voda, tako da se dobi prah, ki
je deloma tudi stisnjen v kroglice.
Običajno prakso, po kateri se živalske beljakovine uporabljajo v prehrani živali, je prekinila Odločba Sveta 2000/766/ES z
dne 4. decembra 2000 o določenih varstvenih ukrepih pri transmisivnih spongiformnih encefalopatijah in uporabi živalskih beljakovin
v prehrani živali (UL L 306, str. 32). Kot izhaja iz šeste uvodne izjave te odločbe, je bilo presojeno, da je zaradi preventive
primerno začasno prepovedati uporabo živalskih beljakovin v prehrani živali in – ker bi ta prepoved lahko imela posledice
za okolje, če ne bi bila pravilno umeščena – nadzorovati, da se živalski odpadki zberejo, prevažajo, predelajo, skladiščijo
in odstranijo na zanesljiv način.
Člen 2(1) Odločbe 2000/766 je določal, da morajo države članice prepovedati uporabo predelanih živalskih beljakovin v prehrani
rejnih živali, ki so zaprte, pitane ali vzrejene za proizvodnjo živil.
22. maja 2001 je bila sprejeta Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 999/2001 o določitvi predpisov za preprečevanje,
nadzor in izkoreninjenje nekaterih transmisivnih spongiformnih encefalopatij (UL L 147, str. 1). Člen 7(1) te uredbe je prepovedal
krmljenje prežvekovalcev z beljakovinami, pridobljenimi iz živali iz vrst sesalcev. Na podlagi člena 7(2) prepoved iz odstavka
1 zajema tudi živali in proizvode živalskega izvora.
Zakonodajni razvoj, opisan v prejšnjih treh točkah, in omejitve, ki iz njega izhajajo v zvezi z uporabo živalskih beljakovin
v prehrani živali, omogočajo razumevanje okoliščin, v katerih je bila sprejeta Uredba št. 1774/2002. V skladu s tretjo uvodno
izjavo te uredbe je treba omejiti mogoče vrste uporabe nekaterih snovi živalskega izvora in določiti pravila za druge vrste
uporabe stranskih živalskih proizvodov, razen za krmo ter njihovo odstranjevanje. Zasledujoč ta cilj, ta uredba uvaja sanitarna
pravila in pravila sanitarne politike, ki se uporabljajo za zbiranje, prevoz, skladiščenje, predelavo in uporabo ali odstranjevanje
stranskih živalskih proizvodov ter ravnanje s temi.
V pisnih stališčih, predloženih Sodišču, sta avstrijska vlada in vlada Združenega kraljestva navedli, da so snovi, kot je
živalska moka, lahko opredeljene kot odpadki glede na postavljene zahteve, kar zadeva stranske živalske proizvode, v skladu
z določbami Uredbe št. 1774/2002. Nacionalno sodišče v predložitveni odločbi nakazuje na to uredbo, vendar pa meni, da se
ne uporablja za dejansko stanje iz spora v postopku v glavni stvari. Ta uredba namreč velja šele od 1. maja 2003, medtem ko
je bil prevoz živalske moke v Bolgarijo aprila 2003.
Glede tega je treba poudariti, da se spor v postopku v glavni stvari nanaša na Odločbo ministra z dne 6. junija 2003, ki,
kot izhaja iz spisa, predloženega Sodišču, v bistvu opredeli živalsko moko kot odpadek in v kateri se zatrjuje, da je bila
njena vrnitev v Nemčijo nezakonita zaradi tega, ker ni bilo prijave pri pristojnih avstrijskih organih. Iz besedila postavljenih
vprašanj izhaja, da je ta morebitna obveznost prijave – zlasti zaradi povratka živalske moke v pristanišče Straubing – tista,
ki je pritegnila pozornost predložitvenega sodišča. Ker je ta povratek, kot izhaja iz predložitvene odločbe, potekal po začetku
veljave Uredbe št. 1774/2002 1. maja 2003, je treba ugotoviti, da se ta uredba uporablja za spor v postopku v glavni stvari.

Morebitno izvzetje pošiljke živalske moke s področja uporabe Uredbe št. 259/93, če spada pod pojem živalskega trupla
V skladu s členom 2(1)(b)(iii) Direktive 75/442 se ta direktiva ne nanaša na živalska trupla, če jih že ureja druga zakonodaja.
Člen 1(2)(d) Uredbe št. 259/93 pa z njenega področja uporabe izvzema pošiljke odpadkov, navedene v omenjeni določbi Direktive
75/442.
Iz obrazložitve predložitvene odločbe izhaja, da nacionalno sodišče meni, da je pojem živalska trupla generičen pojem, ki
obsega ne le trupla, namenjena razkosavanju, temveč tudi iz tega izvirajoče proizvode, skupaj z živalsko moko.
Komisija pa, nasprotno, meni, da ta pojem zajema le cela trupla mrtvih živali v okviru kmetijske proizvodnje. Živalska moka
naj bi bila odpadek, ki ne izvira iz kmetijske proizvodnje kot take, temveč iz zakola in razkosavanja.
Avstrijska in francoska vlada ter vlada Združenega kraljestva menijo, da živalska moka ne sodi pod izključitev, ki se nanaša
na živalska trupla, in da zato tudi pošiljke le-te niso izvzete s področja uporabe Uredbe št. 259/93. Stranski živalski proizvodi,
ki izvirajo iz predelave in obdelave teh trupel in imajo značilnosti prahu, ne morejo biti vključeni v pojem živalska trupla.
V zvezi s tem je treba poudariti, da je izvzetje živalskih trupel in nekaterih drugih odpadkov s področja uporabe Direktive
75/442 izrecno navedeno v njeni šesti uvodni izjavi in izhaja iz volje zakonodajalca Skupnosti, da izvzame snovi, za katere
velja posebna zakonodaja Skupnosti.
Ni sporno, da za živalska trupla dejansko velja posebna zakonodaja Skupnosti, to je Uredba št. 1774/2002. Iz njenega člena
2(1)(a) izhaja med drugim, da opredelitev pojma „stranski živalski proizvodi“ vključuje „[cela trupla] ali del[e] živali“.
Vendar te ugotovitve ni mogoče razlagati, kot da pomeni, da mora biti vse, na kar se ta uredba nanaša, samodejno izključeno
s področja stvarne uporabe Direktive 75/442. Tako dejstvo, da se Uredba št. 1774/2002 nanaša tudi na stranske proizvode, kot
je živalska moka, nima za posledico tega, da se morata izključitev, ki se nanaša na živalska trupla, ki jo določa ta direktiva,
in Uredba št. 259/93 prav tako razširiti na te stranske proizvode.
Ugotoviti je treba, da je zakonodajalec Skupnosti to izključitev določil z natančnimi izrazi. Pojem živalska trupla se zaradi
svojega običajnega besednega pomena nanaša na mrtve živali, in sicer na nepredelano temeljno snov. To, ali so trupla cela
ali v kosih, ne spremeni ničesar glede dejstva, da niso bila predmet predelave, ki bi lahko spremenila njihovo bistvo. Nasprotno
pa gre v zadevi, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, za živalsko moko, to je snov, ki je bistveno drugačna kot snov,
iz katere je bila izdelana, saj je bila predmet posebne obdelave, kakršna je opisana v točki 30 te sodbe.
Temeljna razlika, ki obstaja med tema vrstama snovi, kar zadeva opredelitev stranskih živalskih proizvodov, se kaže v tem,
da člen 2(1)(a) Uredbe št. 1774/2002 jasno razlikuje med „celimi živalskimi trupli ali njihovimi deli“ ter „proizvodi živalskega
izvora“.
Poleg tega okoliščine pojma živalska trupla govorijo v prid ozki razlagi le-tega. Poleg živalskih trupel člen 2(1)(b)(iii)
Direktive 75/442 z njenega področja uporabe izvzema določene specifično naštete kmetijske odpadke. Vključitev teh dveh pojmov
v isto določbo, in sicer živalskih trupel in specifičnih kmetijskih odpadkov, kaže na obstoj povezave med njimi, kar zadeva
njihov izvor. Analogno bi lahko pojem živalska trupla pokrival tudi živalska trupla, ki izvirajo iz kmetijske proizvodnje
in ne iz posebnega postopka zakola ali razkosavanja, iz katerega izvira živalska moka.
Ozka razlaga pojma živalska trupla je poleg tega skladna s sodno prakso Sodišča, po kateri pojma „odpadek“ ni mogoče razlagati
restriktivno (glej sodbi z dne 15. junija 2000 v združenih zadevah ARCO Chemie Nederland in drugi, C-418/97 in C‑419/97, Recueil,
str. I-4475, točke od 37 do 40, in z dne 18. aprila 2002 v zadevi Palin Granit in Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän
hallitus, C‑9/00, Recueil, str. I-3533, v nadaljevanju: sodba Palin Granit, točka 23), kar predpostavlja ozko razlago izjem
od pojma odpadek.
Vendar pa je treba poudariti, da je na tem področju prišlo do pomembne zakonodajne spremembe z začetkom veljave Uredbe (ES)
št. 1013/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o pošiljkah odpadkov (UL L 190, str. 1). Enajsta uvodna
izjava te uredbe pojasnjuje, da se je treba izogniti podvajanju z Uredbo št. 1774/2002, ki že vsebuje določbe o celotnem tovoru,
njegovem usmerjanju in transportu (zbiranje, prevoz, ravnanje, obdelava, uporaba, predelava ali odstranjevanje, vodenje evidence,
spremni dokumenti in sledljivost) živalskih stranskih proizvodov v Skupnost in iz nje.
Člen 1(3)(d) Uredbe št. 1013/2006 določa, da se ta uredba ne uporablja za pošiljke, ki so predmet odobritve iz Uredbe (ES)
št. 1774/2002. Vendar pa te uredbe ni mogoče upoštevati v okviru spora v postopku v glavni stvari, ker začne veljati šele
12. julija 2007.
Ker se pojem „živalska trupla“ v smislu člena 2(1)(b)(iii) Direktive 75/442 ne nanaša na živalsko moko in ker pošiljke živalske
moke zato niso izvzete s področja uporabe Uredbe št. 259/93, je treba preučiti morebitno opredelitev te moke kot „odpadka“
v smislu Direktive 75/442 in zato Uredbe št. 259/93.

Opredelitev živalske moke kot odpadka
Za določitev izraza „odpadki“ člen 2(a) Uredbe št. 259/93 napotuje na člen 1(a) Direktive 75/442. Po besedilu člena 1(1) „odpadek
pomeni vsako snov ali predmet v skupinah, navedenih v Prilogi I, ki ga imetnik zavrže ali namerava ali mora zavreči“. Ni sporno,
da se ta priloga, zlasti kategorija Q 16, nanaša na živalsko moko.
Področje uporabe pojma „odpadek“ v smislu Direktive 75/442 je odvisno od pomena izraza „zavreči“ iz člena 1(1)(a) iste direktive
(glej sodbo z dne 18. decembra 1997 v zadevi Inter Environnement Wallonie, C-129/96, Recueil, str. I-7411, točka 26).
Metoda obdelave ali način uporabe snovi niso odločujoči za to, ali se snov opredeli kot odpadek ali ne. Kar se v prihodnosti
zgodi z nekim predmetom ali snovjo, ne vpliva na dejstvo, ali so odpadek, ki je v skladu s členom 1(1)(a) Direktive 75/442
opredeljen glede na dejanje, namen ali obveznost imetnika predmeta ali snovi, da ga zavrže (zgoraj navedena sodba ARCO Chemie
Nederland in drugi, točka 64).
Kot je bilo navedeno v točki 35 te sodbe, je v stališčih, predloženih Sodišču, predlagano, da so snovi, kot je živalska moka,
lahko opredeljene kot odpadki glede na postavljene zahteve, kar zadeva stranske živalske proizvode, v skladu z določbami Uredbe
št. 1774/2002. Preučiti je torej treba upoštevnost teh določb in presoditi zlasti, ali se iz njih lahko izpelje obveznost
zavrženja živalske moke. Nujno je upoštevati dejstvo, da je nacionalno sodišče pustilo odprto vprašanje, ali živalska moka
vsebuje snovi s specifičnim tveganjem ali ne, kar izhaja iz besedila vprašanj, postavljenih Sodišču.
V primeru, da bi ta živalska moka vsebovala snovi s specifičnim tveganjem, bi morala biti opredeljena kot „snovi kategorije
1“ v smislu člena 4(1)(b)(i) Uredbe št. 1774/2002. V skladu s to določbo snovi kategorije 1 vsebujejo snovi s specifičnim
tveganjem ali katere koli snovi, ki vsebujejo tovrstne snovi.
Na podlagi člena 4(2) se snovi kategorije 1 bodisi takoj odstranijo kot odpadek s sežigom v odobreni sežigalnici bodisi predelajo
v odobrenem predelovalnem obratu, da se končno odstranijo kot odpadek s sežigom ali sosežigom oziroma z zakopavanjem na odobrenem
odlagališču za odpadke.
Iz določb člena 4(2) Uredbe št. 1774/2002, kot se razumejo ob upoštevanju nujnosti – ki jo izraža sedma uvodna izjava te uredbe
– izognitve tveganju širjenja bolezni, ki ga pomeni uporaba beljakovin, pridobljenih iz trupel, ali delov trupel, iste živalske
vrste v krmi, izhaja obveznost odstranitve snovi, kot je živalska moka, če te vsebujejo snovi s specifičnim tveganjem.
Zato je treba živalsko moko, če vsebuje take snovi, šteti kot snov, ki jo mora imetnik „zavreči“ v smislu člena 1(a) Direktive
75/442, torej kot odpadek.
Nasprotno pa bi lahko v primeru, ko živalska moka ne bi vsebovala snovi s specifičnim tveganjem, sodila med „snovi kategorije
3“ v smislu člena 6 Uredbe št. 1774/2002 kot „stranski živalski proizvodi, pridobljeni iz proizvodnje proizvodov, namenjenih
prehrani ljudi“ iz člena 6(1)(e) iste uredbe.
Na podlagi člena 6(2)(a) in (b) Uredbe št. 1774/2002 je treba to kategorijo stranskih proizvodov neposredno odstraniti kot
odpadke s sežigom v odobreni sežigalnici. Vendar pa v nasprotju s snovmi kategorije 1 snovi kategorije 3 niso izključno namenjene
odstranitvi. Ta člen 6(2), od (c) do (f), določa, da se te snovi lahko predelajo v proizvode z gospodarsko vrednostjo ali
uporabijo kot surovina v obratu za proizvodnjo hrane za hišne živali. Ker je bilo odstranjevanje teh stranskih proizvodov
kot odpadkov fakultativno, iz Uredbe št. 1774/2002 ni mogoče izpeljati absolutne obveznosti, da se snovi, kot je živalska
moka, zavržejo, če ne vsebujejo snovi s specifičnim tveganjem.
Zato je treba preučiti, ali je stranske proizvode, kot je živalska moka, ki ne vsebujejo snovi s specifičnim tveganjem, mogoče
opredeliti kot odpadke, ker jih njihov imetnik zavrže ali jih namerava zavreči. Če jih ni mogoče, bi se, kot navaja družba
KVZ, lahko opredelili ne kot odpadki, temveč kot surovina, ki ne sodi v področje uporabe Direktive 75/442. Primeren datum
za preučitev take opredelitve je 6. junij 2003, to je dan sprejetja ministrove odločbe, ki živalsko moko opredeljuje kot odpadek.
Glede tega je treba opozoriti, da pojma „odpadek“ v smislu Direktive 75/442 ni mogoče razlagati restriktivno (glej zgoraj
navedeni sodbi ARCO Chemie Nederland in drugi, točke od 37 do 40, in Palin Granit, točka 23). Razumeti se ne sme niti tako,
kot da izključuje vse snovi in predmete, ki jih je mogoče ponovno gospodarsko uporabiti. Sistem nadzora in ravnanja, ki ga
je vzpostavila Direktiva 75/442, se namreč nanaša na vse predmete in snovi, ki jih imetnik zavrže, tudi če imajo gospodarsko
vrednost in se zbirajo iz tržnega naslova v namene reciklaže, obnavljanja ali ponovne uporabe (glej sodbo Palin Granit, točka
29).
Mogoče je, da dobrina, material ali surovina ni ostanek, ampak stranski proizvod, ki ga podjetje ne želi zavreči v smislu
člena 1(1)(a) Direktive 75/442, ampak ga namerava gospodarsko izkoriščati ali tržiti pod zanj ugodnimi pogoji. Razen merila,
ali je snov ostanek proizvodnje, stopnja verjetnosti ponovne uporabe te snovi, brez predhodnega procesa preoblikovanja, pomeni
primerno merilo za presojo, ali je snov odpadek v smislu Direktive 75/442 ali ni. Če obstaja poleg enostavne možnosti ponovne
uporabe snovi za imetnika snovi še gospodarska korist, da to snov uporabi, je verjetnost takšne ponovne uporabe velika. Ob
takšni predpostavki se zadevna snov ne more več analizirati kot breme, ki bi ga imetnik želel zavreči, ampak kot pravi proizvod
(sodba Palin Granit, točka 37).
Vendar je treba dejanski obstoj „odpadka“ v smislu Direktive 75/442 preveriti glede na vse okoliščine, upoštevajoč cilj te
direktive in ob skrbi, da se ne škodi njeni učinkovitosti (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo ARCO Chemie Nederland in
drugi, točka 88).
Naloga predložitvenega sodišča je preveriti, v skladu s sodno prakso, navedeno v prejšnjih treh točkah, ali je nameraval imetnik
živalske moke 6. junija 2003 to zavreči.
V primeru, da bi to sodišče ugotovilo, da je v sporu v postopku v glavni stvari imetnik živalske moke to zares nameraval zavreči,
čeprav ni vsebovala snovi s specifičnim tveganjem, bi bilo treba to moko opredeliti kot odpadek.

Obveznost prijave pošiljk živalske moke
Preučiti je treba še, ali je treba pošiljke živalske moke, v primeru da bi bile zaradi obveznosti ali namena, da se zavržejo,
opredeljene kot „odpadki“ v smislu Direktive 75/442, v skladu z določbami Uredbe št. 259/93, prijaviti.
V pisnih stališčih je francoska vlada navedla, da kot odpadek iz živilskopredelovalne industrije mesa, živalska moka sodi
v zeleni seznam. Zato za pošiljke teh ne bi smela veljati obveznost prijave.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je v tem zelenem seznamu pod naslovom „GM. Odpadki iz živilskopredelovalne industrije“
kategorija 130, ki se nanaša na „odpadk[e] iz agroživilske industrije z izjemo stranskih proizvodov, ki izpolnjujejo nacionalne
in mednarodne zahteve in standarde za prehrano ljudi in živali“. Kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 114 sklepnih
predlogov, je opis „odpadki iz živilskopredelovalne industrije“ dovolj širok, da lahko vključuje tudi živalsko moko. Na podlagi
člena 1(3)(a) Uredbe št. 259/93 se izvzamejo pošiljke odpadkov, namenjenih samo predelavi in navedenih v njeni Prilogi II,
razen kakor je predvideno v členu 1(3), od (b) do (e), v členu 11 in členu 17, od (1) do (3). Obveznost prijave se torej glede
pošiljk živalske moke ne sme naložiti, če bi bile ob vrnitvi v Nemčijo še vedno namenjene predelavi in bi se torej zanje uporabljala
Priloga II k Uredbi št. 259/93.
Vendar pa je treba poudariti, da uvodni del te priloge določa, da odpadkov ni mogoče prestaviti kot odpadkov, ki so podvrženi
nadzorom zelenega nivoja, če so onesnaženi z drugimi snovmi v meri, ki po eni strani povečuje tveganja, povezana z odpadki,
ki zadoščajo, da se upraviči njihova vključitev v oranžni ali rdeči seznam, ali ki po drugi strani preprečuje, da bi se ti
odpadki lahko smotrno ekološko predelali. Zato je treba preučiti, ali je hipotetična prisotnost snovi s specifičnim tveganjem
v živalski moki ovira temu, da bi se šteli za vključene v zeleni seznam.
Kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 122 sklepnih predlogov, iz štirinajste uvodne izjave Uredbe št. 259/93 izhaja,
da uvrstitev v zeleni seznam temelji na tem, da naj taki odpadki navadno ne bi pomenili tveganja za okolje, če se v namembni
državi ustrezno predelajo. Čeprav je, kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 123 sklepnih predlogov, malo verjetno,
da ob predelavi živalske moke kot goriva onesnaženost te živalske moke s snovmi s specifičnim tveganjem – glede na neonesnaženo
živalsko moko – povzroči opazno povečanje tveganja za okolje, je naloga predložitvenega sodišča, da v danem primeru presodi,
ali bi tako onesnaženje v zadevi, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, povzročilo izvzetje zadevne živalske moke iz
tega zelenega seznama.
Samo če živalska moka ne bi sodila na zeleni seznam ali če ne bi bila izključno namenjena predelavi, bi za njene pošiljke
veljala obveznost prijave, ki jo nalaga Uredba št. 259/93.
Dodati je treba, da je treba v skladu s členom 1(3)(a) Uredbe št. 259/93 glede živalske moke, opredeljene kot odpadek, ki
je namenjen samo predelavi in naveden v zelenem seznamu, v vsakem primeru spoštovati določbe člena 1(3), od (b) do (e), ter
člen 11 in člen 17, od (1) do (3), te uredbe.
Naposled je treba navesti, da uporaba Uredbe št. 259/93 ne pomeni, da določbe Uredbe št. 1774/2002 niso upoštevne. Poudariti
je treba, da poleg tveganja, povezanega z okoljem, živalska moka pomeni tveganje za širjenje bolezni. Da bi se izognili vsaki
grožnji širjenja patogenov, določbe Uredbe št. 1774/2002 uvajajo vrsto zahtev za zagotovitev – tako kot poudarja Komisija
v svojih pisnih stališčih –, da stranski živalski proizvodi niso uporabljeni ali poslani v nezakonite namene. Za ohranitev
koristnega učinka teh uredb je torej vzporedno treba uporabiti te pravne instrumente, tako da so njihove določbe dopolnilne.
Takšno vzporedno izvedbo teh uredb namreč nujno predvideva četrta uvodna izjava Uredbe št. 1774/2002, v kateri je med drugim
navedeno, da ta uredba ne vpliva na uporabo obstoječe okoljske zakonodaje.
Poleg tega, kot je poudarila avstrijska vlada v pisnih stališčih, ki jih je predložila Sodišču, se Priloga VII k Uredbi št.
1774/2002 z naslovom „Posebne higienske zahteve za predelavo in dajanje na trg predelanih živalskih beljakovin in drugih predelanih
proizvodov, ki bi se lahko uporabljali kot snovi, ki sestavljajo krmo za živali“ v poglavju II nanaša na „[p]osebne zahteve
za predelane živalske beljakovine“, da se kot odpadki odstranijo predelane živalske beljakovine, pridobljene iz živali iz
vrst sesalcev   „v skladu z [ustrezno] zakonodajo Skupnosti“, h kateri nesporno sodi Uredba št. 259/93 (poglavje II, A, točka
1 te priloge).
V okviru vzporedne uporabe uredb št. 259/93 in 1774/2002 je zato treba poudariti, da čeprav se v skladu s členom 1(3)(a) Uredbe
št. 259/93 prijava pošiljk odpadkov, kot je živalska moka, na podlagi te uredbe ne zahteva, če je namenjena izključno predelavi
in je vključena na zeleni seznam, je naloga predložitvenega sodišča, da skrbi za to, da se spoštujejo določbe Uredbe št. 1774/2002.
V zvezi s tem so upoštevni člen 7 te uredbe, ki ureja zbiranje, prevoz in skladiščenje stranskih živalskih proizvodov, njen
člen 8, ki se nanaša na pošiljanje stranskih živalskih proizvodov in predelanih proizvodov v druge države članice, in člen
9 te uredbe, ki obravnava evidence pošiljk stranskih živalskih proizvodov. Prav tako je treba upoštevati higienske zahteve
za zbiranje in prevoz stranskih živalskih proizvodov in predelanih proizvodov, ki so določene v Prilogi II k Uredbi št. 1774/2002.
Glede na navedeno je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da so v skladu s členom 1(3)(a) Uredbe št. 259/93 pošiljke
živalske moke, ki so opredeljene kot odpadki zaradi obveznosti ali namena, da se zavržejo, in ki so namenjene samo predelavi
in navedene v Prilogi II k tej uredbi, izvzete s področja uporabe določb te uredbe, razen določb člena 1(3), od (b) do (e),
člena 11 in člena 17, od (1) do (3), te uredbe. Vendar pa je naloga predložitvenega sodišča, da skrbi za to, da so pošiljke
v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz določb Uredbe št. 1774/2002, med katerimi so upoštevne določbe členov 7, 8 in 9 ter Priloge
II k tej uredbi.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
V skladu s členom 1(3)(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 259/93 z dne 1. februarja 1993 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov
znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje, kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2557/2001 z dne 28. decembra
2001, so pošiljke živalske moke, ki so opredeljene kot odpadki zaradi obveznosti ali namena, da se zavržejo, in ki so namenjene
samo predelavi in navedene v Prilogi II k tej uredbi, izvzete s področja uporabe določb te uredbe, razen določb člena 1(3),
od (b) do (e), člena 11 in člena 17, od (1) do (3), te uredbe. Vendar je naloga predložitvenega sodišča, da skrbi za to, da
so pošiljke v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz določb Uredbe (ES) št. 1774/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3.
oktobra 2002 o določitvi zdravstvenih pravil za živalske stranske proizvode, ki niso namenjeni prehrani ljudi, kakor je bila
spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 808/2003 z dne 12. maja 2003, med katerimi so upoštevne določbe členov 7, 8 in 9 ter
Priloge II k tej uredbi.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.