CELEX: 62006CJ0362
Apeliacinis skundas
Natūralių buveinių apsauga
Komisijos sprendimu patvirtintas borealinio biogeografinio regiono Bendrijos svarbos teritorijų sąrašas
Fizinių arba juridinių asmenų pateikto ieškinio dėl šio sprendimo panaikinimo priimtinumas

Apeliaciniu skundu M. Sahlstedt ir kt. prašo panaikinti 2006 m. birželio 22 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo nutartį
Sahlstedt ir kt. prieš Komisiją
(
T-150/05, Rink. p. II-1851
, toliau – skundžiama nutartis), kuria šis teismas atmetė jų ieškinį dėl 2005 m. sausio 13 d. Komisijos sprendimo 2005/101/EB, kuriuo, remiantis Tarybos direktyva 92/43/EEB, patvirtintas borealinio biogeografinio regiono Bendrijos svarbos teritorijų sąrašas (
OL L 40
, p. toliau – ginčijamas sprendimas) panaikinimo.
Teisinis pagrindas
Pagal 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (
OL L 206, p. 7
, toliau – „Buveinių“ direktyva) šeštą konstatuojamąją dalį, kad būtų galima atstatyti ar palaikyti Bendrijos svarbos natūralių buveinių ir rūšių gerą apsaugos būklę, būtina pagal nustatytą grafiką steigti specialias saugomas teritorijas, siekiant sukurti vientisą Europos ekologinį tinklą.
„Buveinių“ direktyvos 4 straipsnyje nurodoma:
„1.   Remdamasi III priede (1 etapas) išdėstytais kriterijais ir atitinkama moksline informacija, kiekviena valstybė narė siūlo teritorijų sąrašą, nurodydama, kurie jos teritorijoje vietiniai I priedo natūralių buveinių tipai ir kurios II priedo rūšys aptinkamos tose teritorijose. Dideliuose arealuose paplitusių gyvūnų rūšių atveju tokios teritorijos atitinka šių rūšių natūralaus paplitimo areale esančias vietas, kuriose egzistuoja jų gyvenimui ir veisimuisi svarbūs fiziniai ar biologiniai veiksniai. Dideliuose arealuose paplitusių vandens gyvūnų rūšių atveju tokios teritorijos siūlomos tik ten, kur yra aiškiai identifikuojamas plotas, kuriame yra jų gyvybei ir veisimuisi būtini fiziniai ir biologiniai veiksniai. <…>
Per trejus metus nuo šios direktyvos paskelbimo sąrašas kartu su informacija apie kiekvieną teritoriją perduodamas Komisijai. Tokią informaciją sudaro teritorijos žemėlapis, jos pavadinimas, lokalizacija, plotas ir duomenys, gauti taikant III priede (1 etapas) nurodytus kriterijus; ji pateikiama Komisijos nustatyta forma, 21 straipsnyje nurodyta tvarka.
2.   Remdamasi III priede (2 etapas) nustatytais kriterijais, kiekvienam iš penkių 1 straipsnio c punkto iii papunktyje nurodytų biogeografinių regionų ir visai 2 straipsnio 1 dalyje nurodytai teritorijai Komisija, susitarusi su kiekviena valstybe nare pagal jų pateiktus sąrašus sudaro Bendrijos svarbos teritorijų sąrašo projektą, paremtą valstybių narių sąrašais, nurodančiais tas teritorijas, kuriose yra vienas ar daugiau natūralių buveinių tipų ar prioritetinių rūšių.
<…>
Atrinktų Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą, nurodant teritorijas, kuriose yra vienas ar daugiau prioritetinių natūralių buveinių tipų ar prioritetinių rūšių, Komisija tvirtina 21 straipsnyje nustatyta tvarka.
3.   Šio straipsnio 2 dalyje nurodytas sąrašas sudaromas per šešerius metus nuo šios direktyvos paskelbimo.
4.   Jei, laikantis 2 dalyje nustatytos tvarkos, yra patvirtinama Bendrijos svarbos teritorija, atitinkama valstybė narė turi kaip galima greičiau, bet ne vėliau kaip per šešerius metus, toje teritorijoje įsteigia specialią saugomą teritoriją, nustatydama prioritetus, atsižvelgdama į teritorijos svarbą palaikant ar atstatant I priede išvardytų natūralių buveinių tipų arba II priede išvardytų rūšių gerą apsaugos būklę bei užtikrinant
Natura 2000
tinklo vientisumą, taip pat atsižvelgdama į toms vietovėms gresiantį degradavimą ar sunaikinimą.
5.   Teritoriją įtraukus į 2 dalies trečiojoje pastraipoje minimą sąrašą, jai pradedamos taikyti 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalys.“
Šios direktyvos 6 straipsnis suformuluotas taip:
„<…>
2.   Valstybės narės imasi priemonių, siekdamos specialiose saugomose teritorijose išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių blogėjimo, o taip pat rūšių, kurių apsaugai buvo įsteigtos specialios saugomos teritorijos, trikdymo, jei toks trikdymas galėtų būti reikšmingas šios direktyvos tikslų atžvilgiu.
3.   Bet kokiems planams ir projektams, tiesiogiai nesusijusiems arba nebūtiniems teritorijos tvarkymui, bet galintiems ją reikšmingai paveikti individualiai arba kartu su kitais planais arba projektais, turi būti atliekamas jų galimo poveikio teritorijai įvertinimas. Atsižvelgiant į poveikio teritorijai įvertinimo išvadas ir remiantis 4 dalies nuostatomis, kompetentingos nacionalinės institucijos pritaria planui ar projektui tik įsitikinusios, kad jis neigiamai nepaveiks nagrinėjamos teritorijos vientisumui ir, jei reikia, išsiaiškinusios plačiosios visuomenės nuomonę.
4.   Jei, nepaisant poveikio teritorijai neigiamo įvertinimo ir nesant kitų alternatyvių sprendimų, šis planas ar projektas vis dėlto privalo būti įgyvendintas dėl įpareigojančių priežasčių, tarp jų ir socialinio ar ekonominio pobūdžio, neatsižvelgti į visuomenės interesus, valstybė narė imasi visų kompensacinių priemonių, būtinų bendram
Natura 2000
vientisumui apsaugoti. Apie patvirtintas kompensacines priemones ji praneša Komisijai.
Kai atitinkamoje teritorijoje yra prioritetinis natūralių buveinių tipas ir (arba) prioritetinė rūšis, vieninteliai argumentai, kuriuos galima pateikti, yra argumentai, susiję su žmonių sveikata ar sauga, su labai svarbiomis aplinkai palankiomis pasekmėmis arba kitomis, Komisijos nuomone, įpareigojančiomis priežastimis neatsižvelgti į visuomenės interesus.“
Ginčo aplinkybės
Ginčijamu sprendimu Komisija patvirtino borealinio biogeografinio regiono Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą.
Šiuo sprendimu į minėtas teritorijas buvo įtraukti privatiems asmenims, tarp kurių yra visi apeliantai, išskyrus
Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK ry
(toliau –
MTK ry
), priklausantys žemės plotai.
MTK ry
yra maždaug 163000 ūkininkų ir miškininkų apimanti asociacija.
Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiama nutartis
2005 m. balandžio 18 d. M. Sahlstedt ir kt. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje pateikė ieškinį, dėl kurio buvo priimta skundžiama nutartis.
2005 m. liepos 5 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu Komisija pareiškė prieštaravimą dėl priimtinumo pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalį.
Skundžiama nutartimi Pirmosios instancijos teismas atmetė minėtą ieškinį kaip nepriimtiną, nes ginčijamas sprendimas, kuris skirtas ne M. Sahlstedt ir kt., nėra tiesiogiai su jais susijęs.
Skundžiamos nutarties 54 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad ginčijamas sprendimas, Bendrijos svarbos teritorijoms priskiriantis Suomijos teritorijas, kuriose yra apeliantams priklausantys žemės sklypai, neveikia apeliantų teisinės padėties. Pirmosios instancijos teismo nuomone, šiame sprendime nėra jokios nuostatos, susijusios su Bendrijos svarbos teritorijų apsaugos sistema, pavyzdžiui, apsaugos priemonėmis arba leidimo procedūromis, kurių reikėtų laikytis, todėl jis nedaro poveikio žemės savininkų teisėms ir pareigoms bei šių teisių įgyvendinimui. Priešingai nei nurodo M. Sahlstedt ir kt., Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad minėtų teritorijų įtraukimas į Bendrijos svarbos teritorijų sąrašą visiškai neįpareigoja ūkio subjektų ar privačių asmenų.
Iš skundžiamos nutarties 59 punkto išplaukia, kad, Pirmosios instancijos teismo nuomone, nė vienas iš „Buveinių“ direktyvos 6 straipsnio 1–4 dalyse nurodytų įsipareigojimų nėra M. Sahlstedt ir kt. tiesiogiai taikomas. Iš tiesų visiems šiems įsipareigojimams būtinas atitinkamos valstybės narės aktas, kad ji patikslintų, kaip ketina įgyvendinti kiekvieną iš šių įsipareigojimų, susijusių su būtinomis apsaugos priemonėmis („Buveinių“ direktyvos 6 straipsnio 1 dalis), priemonėmis, kuriomis siekiama išvengti teritorijų blogėjimo (Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis), arba kompetentingų nacionalinių institucijų pritarimu, kurį reikia gauti projektams, galintiems reikšmingai paveikti teritoriją (Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalys).
Be to, skundžiamos nutarties 61 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad ginčijamas sprendimas negali būti laikomas tiesiogiai susijusiu su
MTK ry
nariais, kaip ir su apeliantais, ir kad ši asociacija neįrodė esanti suinteresuota pareikšti ieškinį kaip derybininkė, kuriai ginčijamas sprendimas turėjo įtakos.
Galiausiai skundžiamos nutarties 62 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog ginčijamas sprendimas nėra tiesiogiai susijęs su apeliantais, todėl nereikia nagrinėti klausimo, ar jis yra konkrečiai su jais susijęs.
Be kita ko, šios nutarties 63 punkte jis patikslino, kad nors apeliantai negali reikalauti panaikinti ginčijamą sprendimą, jie gali ginčyti poveikį jiems darančias priemones, priimtas taikant „Buveinių“ direktyvos 6 straipsnį, ir šiomis aplinkybėmis išsaugo galimybę remtis šių priemonių neteisėtumu nacionaliniuose teismuose, priimančiuose sprendimą pagal EB 234 straipsnį.
Šalių reikalavimai
Apeliaciniu skundu M. Sahlstedt ir kt. Teisingumo Teismo prašo panaikinti skundžiamą nutartį bei ginčijamą sprendimą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantų bylinėjimosi išlaidas.
Ispanijos Karalystė taip pat prašo atmesti apeliacinį skundą.
Dėl apeliacinio skundo
Apeliaciniame skunde M. Sahlstedt ir kt. nurodo tris pagrindus, susijusius atitinkamai su nepakankamu skundžiamos nutarties motyvavimu, Pirmosios instancijos teismo vertinimo, kad ginčijamas sprendimas nėra tiesiogiai susijęs su apeliantais, teisės klaida ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma primintina, kad pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl jam skirto sprendimo arba sprendimo, kuris, nors ir būtų kitam asmeniui skirto reglamento ar sprendimo formos, yra „tiesiogiai ir konkrečiai“ su juo susijęs.
Šiuo atveju yra žinoma, kad ginčijamas sprendimas nėra skirtas apeliantams.
Nors Komisija tvirtino ir tai, kad šis sprendimas nėra konkrečiai susijęs su apeliantais, Pirmosios instancijos teismas pateikė nuomonę tik dėl klausimo, ar ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai su jais susijęs.
Šiuo klausimu būtina priminti, jog EB 230 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje įtvirtinta sąlyga, kad fizinio ar juridinio asmens pareikštas ieškinys dėl sprendimo, kuris nėra jam skirtas, yra priimtinas, tik jei šis sprendimas yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susijęs, yra viešosios tvarkos išlyga grindžiamas nepriimtinumo pagrindas, kurį Bendrijos teismai gali bet kuriuo metu netgi savo iniciatyva nagrinėti (žr. šiuo klausimu, be kita ko, 2001 m. liepos 5 d. Nutarties
Conseil national des professions de l’automobile ir kt. prieš Komisiją
, C-341/00 P, Rink. p. I-5263, 32 punktą ir 2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimo
Stadtwerke Schwäbisch Hall ir kt. prieš Komisiją
, C-176/06 P, 18 punktą).
Todėl net ir darant prielaidą, kad ginčijamas sprendimas gali būti laikomas tiesiogiai susijusiu su M. Sahlstedt ir kt., ieškinys dėl šio sprendimo būtų priimtinas tik tada, jei jis būtų su jais susijęs ir konkrečiai.
Kaip nurodyta skundžiamos nutarties 46 punkte, apeliantai pažymi, jog ginčijamas sprendimas konkrečiai susijęs, visų pirma, su visais žemės savininkais, kuriems priklauso žemės sklypai, esantys Komisijos patvirtintame sąraše išvardytose teritorijose, ir kurių atžvilgiu būtų taikomas draudimas bloginti padėtį.
Iš skundžiamos nutarties 25, 31, 33 ir 34 punktų matyti, kad Pirmosios instancijos teisme aplinkybę, jog apeliantai yra konkrečiai susiję, Komisija ginčijo, visų pirma, nurodydama, kad į ginčijamu sprendimu patvirtintą sąrašą įtrauktos teritorijos yra apibrėžtos remiantis tik biologiniais kriterijais, kad neįmanoma remiantis šiuo sprendimu arba bent jau Komisijos parengiamajame darbe naudotais duomenimis nustatyti šių teritorijų savininkų ir kad pastarosios domina ne tik žemės savininkus, bet ir kitus subjektus, pavyzdžiui, statybos bendroves, nevyriausybines organizacijas ar kitus piliečius.
Šiuo klausimu reikia priminti, jog pagal nusistovėjusią teismo praktiką kiti subjektai nei sprendimo adresatai gali tvirtinti, kad toks sprendimas yra konkrečiai su jais susijęs tik tuomet, jei šis juos paveikia dėl jiems būdingų savybių arba faktinių aplinkybių, kurios juos išskiria iš kitų asmenų ir todėl individualizuoja taip pat kaip ir asmenis, kuriems toks sprendimas yra skirtas (be kita ko, žr. 1963 m. liepos 15 d. Sprendimą
Plaumann prieš Komisiją
, 25/62, Rink. p. 197, 223 ir 2005 m. gruodžio 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum
, C-78/03 P, Rink. p. I-10737, 33 punktą).
Tokiam kaip ginčijamam sprendimui taikomas „Buveinių“ direktyvos 4 straipsnis, kuriuo nustatoma natūralių teritorijų skirstymo į specialias saugomas teritorijas tvarka (toliau – SST), kuri, kaip matyti iš tos pačios direktyvos 3 straipsnio 2 dalies, visų pirma, turi sudaryti sąlygas sukurti vieningą SST Europos ekologinį tinklą
Natura 2000
, į jį įtraukiant teritorijas, kuriose yra natūralių buveinių tipai ir rūšių buveinės, atitinkamai įtrauktos į minėtos direktyvos I ir II priedus, kad būtų galima palaikyti, o kur reikia, ir atstatyti iki geros apsaugos būklės natūralių buveinių tipus ir rūšių buveines jų natūraliame paplitimo areale. (žr. šiuo klausimu 2000 m. lapkričio 7 d. Sprendimo
First Corporate Shipping
, C-371/98, Rink. p. I-9235, 19 ir 20 punktus).
Taigi ginčijamas sprendimas, kuriame nurodytos Bendrijos svarbos teritorijoms priskiriamos teritorijos, kad būtų galima sukurti minėtą tinklą
Natura 2000
, visų suinteresuotųjų asmenų atžvilgiu yra visuotinai taikomas dėl to, kad taikomas visiems ūkio subjektams, kurie, nesvarbu, kokiu pagrindu, nurodytose teritorijose vykdo arba gali vykdyti veiklą, galinčią pakenkti „Buveinių“ direktyva siekiamiems išsaugojimo tikslams.
Tačiau reikia priminti, jog Teisingumo Teismas ne kartą nurodė, kad aplinkybė, jog ginčijama nuostata dėl savo pobūdžio ir taikymo srities yra visuotinai taikoma, nes taikoma visiems suinteresuotiems ūkio subjektams bendrai, nepaneigia to, kad su kai kuriais iš jų ji gali būti konkrečiai susijusi (žr. šiuo klausimu 1994 m. gegužės 18 d. Sprendimo
Codorniu
, C-309/89, Rink. p. I-1853, 19 punktą bei 2006 m. birželio 22 d. Sprendimo
Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją
,
C-182/03 ir C-217/03, Rink. p. I-5479
, 58 punktą).
Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas nusprendė, kad jeigu sprendimas paveikia grupę asmenų, kurie buvo nustatyti arba kuriuos buvo galima nustatyti priimant šį aktą dėl šios grupės nariams būdingų kriterijų, šis aktas gali būti konkrečiai susijęs su šiais asmenimis tiek, kiek jie sudaro apibrėžtą ūkio subjektų grupę (žr. 2008 m. kovo 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Infront WM
, C-125/06 P, Rink. p. I-1451, 71 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Bet kuriuo atveju galimybė daugiau ar mažiau tiksliai nustatyti teisės subjektų, kuriems taikoma priemonė, skaičių ar net tapatybę nereiškia, kad ši priemonė turi būti laikoma konkrečiai susijusia su šiais subjektais, jei akivaizdu, jog nagrinėjama priemonė taikoma atsižvelgiant į joje apibrėžtas objektyvias teisines ar faktines aplinkybes (žr., be kita ko, minėto 2001 m. lapkričio 22 d. Sprendimo
Antillean Rice Mills prieš Tarybą
52 punktą bei 2002 m. balandžio 25 d. Nutarties
Galileo ir Galileo International prieš Tarybą
, C-96/01 P, Rink. p. I-4025, 38 punktą ir 2008 m. balandžio 8 d. Nutarties
Saint-Gobain Glass Deutschland prieš Komisiją
, C-503/07 P, Rink. p. I-2217, 70 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Taigi atrodo, kad šiuo atveju ginčijamas sprendimas su apeliantais, išskyrus
MTK ry
, susijęs tik dėl to, kad jie yra teisių į žemės plotus, įtrauktus į tam tikras Bendrijos svarbos teritorijas, Komisijos patvirtintas siekiant įgyvendinti vientisą SST Europos ekologinį tinklą, savininkai, t. y. atsižvelgiant į nagrinėjamame akte apibrėžtas objektyvias teisines ar faktines aplinkybes, o ne į žemės savininkų kategorijai būdingus kriterijus.
Kadangi ginčijamas sprendimas buvo priimtas atsižvelgiant ne į specifinę žemės savininkų situaciją, jo negalima laikyti sprendimų, konkrečiai skirtų kiekvienam žemės savininkui, rinkiniu.
Vadinasi, ginčijamo sprendimo negalima laikyti konkrečiai susijusiu su apeliantais, išskyrus
MTK ry
, EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme.
Dėl
MTK ry
reikia nurodyti, kad nepakanka aplinkybės, jog asociacija gina bendruosius ir kolektyvinius teisės subjektų grupės interesus tam, kad būtų nustatyta, jog jos pateiktas ieškinys dėl panaikinimo yra priimtinas. Jei nėra ypatingų aplinkybių, pavyzdžiui, vaidmuo, kurį asociacija galėjo atlikti vykstant procedūrai, per kurią buvo priimtas nagrinėjamas aktas, tokia asociacija negali pareikšti ieškinio dėl panaikinimo, kai jos nariai negali to daryti asmeniškai (žr., be kita ko, 1997 m. gruodžio 18 d. Nutarties
Sveriges Betodlares ir Henrikon prieš Komisiją
, C-409/96 P, Rink. p. I-7531, 45 punktą).
Taigi, kaip jau buvo konstatuota šio sprendimo 34 punkte, ginčijamas sprendimas nėra konkrečiai susijęs su fiziniais ir juridiniais asmenimis, kurie yra žemės plotų, įtrauktų į ginčijamu sprendimu patvirtintas Bendrijos svarbos teritorijas, savininkai. Todėl net jei tarp
MTK ry
narių yra tokių asmenų, minėto sprendimo negalima laikyti konkrečiai su ja susijusiu.
Iš visų šių paaiškinimų matyti, jog ginčijamas sprendimas nėra su M. Sahlstedt ir kt. konkrečiai susijęs.
Vadinasi, du pirmuosius pagrindus, susijusius atitinkamai su nepakankamu skundžiamos nutarties motyvavimu ir Pirmosios instancijos teismo vertinimo, kad ginčijamas sprendimas nėra tiesiogiai susijęs su apeliantais, teisės klaida, reikia atmesti kaip netinkamus.
Taigi reikia išnagrinėti trečiąjį pagrindą, susijusį su teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu.
Šalių argumentai
Trečiuoju pagrindu M. Sahlstedt ir kt. nurodo, kad jeigu jiems nesuteikiama teisės pareikšti ieškinį, jie neturi jokios galimybės pateikti kaltinimus dėl valdžios institucijos sprendimo, kuriuo remiantis jiems priklausanti teritorija buvo įtraukta į tinklą
Natura 2000
ir nustatyti apribojimai, kuriuos sudaro draudimas bloginti padėtį ir pareiga atlikti vertinimą.
Ispanijos Karalystė nesutinka, kad, kaip nurodo M. Sahlstedt ir kt., neįmanoma apsiginti. Iš tikrųjų SST paskelbimą galima ginčyti nacionaliniuose teismuose.
Teisingumo Teismo vertinimas
Priešingai nei tvirtina apeliantai, Pirmosios instancijos teismo išvada, jog jų reikalavimai panaikinti ginčijamą sprendimą turi būti atmesti kaip nepriimtini, nereiškia, kad nevykdomas teisingumas.
Šiuo klausimu pakanka priminti, kaip iš esmės matyti iš skundžiamos nutarties 63 punkto, kad asmenims turi būti suteikta veiksminga jų teisių, kurios kyla iš Bendrijos teisinės sistemos, gynyba. Fizinių ar juridinių asmenų, kurie dėl EB 230 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje numatytų priimtinumo sąlygų negali tiesiogiai ginčyti tokių Bendrijos aktų, koks yra ginčijamas sprendimas, teisminė gynyba turi būti veiksmingai užtikrinta teisių gynimo priemonėmis nacionaliniuose teismuose. Pastarieji, laikydamiesi EB 10 straipsnyje numatyto lojalaus bendradarbiavimo principo, vidaus procedūros normas, reglamentuojančias teisę pareikšti ieškinį, turi aiškinti ir taikyti kiek įmanoma taip, kad minėti asmenys galėtų užginčyti bet kurio sprendimo ar bet kurios kitos nacionalinės priemonės, susijusios su tokio Bendrijos akto taikymu jų atžvilgiu, kuris nagrinėjamas šioje byloje, teisėtumą, remdamiesi tuo, kad toks Bendrijos aktas yra neteisėtas, ir reikalaudami, kad šie teismai pateiktų Teisingumo Teismui prejudicinius klausimus šiuo atžvilgiu (2007 m. kovo 22 d. Sprendimo
Regione Siciliana prieš Komisiją
, C-15/06 P, Rink. p. I-2591, 39 punktas).
Todėl reikia atmesti ir trečiąjį pagrindą.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad apeliacinį skundą reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taip pat taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš M. Sahlstedt ir kt. ir šie bylą pralaimėjo, jie turi padengti bylinėjimosi išlaidas.
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 4 dalies pirmąją pastraipą, taip pat taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį, į bylą įstojusios valstybės narės padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Todėl reikia nuspręsti, kad Ispanijos Karalystė ir Suomijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Priteisti iš M. Sahlstedt ir kt. bylinėjimosi išlaidas.

3.
Nurodyti Ispanijos Karalystei ir Suomijos Respublikai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: suomių.