CELEX: 62003CJ0358
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Työntekijöiden suojelu
Työntekijöiden turvallisuus ja terveys
Käsin tapahtuva taakkojen käsittely, johon liittyy työntekijöiden vahingoittumisen vaara

Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan yhteisöjen tuomioistunta toteamaan, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut
terveyttä ja turvallisuutta varten asetettavista vähimmäisvaatimuksista sellaisessa käsin tapahtuvassa taakkojen käsittelyssä,
johon liittyy erityisesti työntekijän selän vahingoittumisen vaara, 29 päivänä toukokuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin
90/269/ETY (neljäs direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) (EYVL L 156, s. 9) mukaisia
velvoitteitaan, koska se ei ole antanut tämän direktiivin täysimääräisen noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia
määräyksiä tai koska se ei ainakaan ole ilmoittanut niistä komissiolle.
Asiaa koskevat oikeussäännöt ja oikeudenkäyntiä edeltävä menettely
Kuten direktiivin 90/269 1 artiklan 1 kohdan sanamuodosta käy ilmi, siinä asetetaan turvallisuutta ja terveyttä koskevat vähimmäisvaatimukset
sellaiselle taakkojen käsittelylle käsin, johon liittyy erityisesti työntekijöiden selän vahingoittumisen vaara.
Kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät
lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1992 ja niiden on ilmoitettava tästä
komissiolle viipymättä. Itävallan tasavallalle, josta tuli yhteisön jäsen 1.1.1995, asetettu kyseisen direktiivin täytäntöönpanoa
koskeva määräaika päättyi sinä päivänä, kun kyseinen jäsenvaltio liittyi yhteisöön.
Koska Itävallan tasavalta ei ollut ilmoittanut, että se oli antanut kaikki direktiivin 90/269 noudattamisen edellyttämät säännökset
ja koska komissiolla ei ollut tiedossaan mitään muitakaan seikkoja, joiden perusteella se olisi voinut päätellä tämän jäsenvaltion
toteuttaneen tältä osin tarpeelliset toimenpiteet, komissio aloitti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan
menettelyn.
Koska komissio katsoi, että kyseistä direktiiviä ei ollut pantu täytäntöön Kärntenissä osavaltion ja kuntien palveluksessa
olevien toimihenkilöiden suojelemisen eikä Burgenlandissa ja Kärntenissä maataloutta ja metsänhoitoa harjoittavien tuotantolaitosten
työntekijöiden suojelemisen osalta, se toimitti 19.12.2002 Itävallan tasavallalle perustellun lausunnon, jossa se kehotti
tätä toteuttamaan perustellun lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa lausunnon tiedoksiantamisesta.
Koska komissio ei ollut tyytyväinen Itävallan viranomaisilta saamiinsa vastauksiin, se nosti tämän kanteen.
Kanne
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan,
on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se on perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä (ks.
mm. asia C-147/00, komissio v. Ranska, tuomio 15.3.2001, Kok. 2001, s. I-2387, 26 kohta ja asia C-173/01, komissio v. Kreikka,
tuomio 4.7.2002, Kok. 2002, s. I-6129, 7 kohta).
Itävallan hallitus väittää, että direktiivin 90/269 täytäntöönpanon laiminlyöntiä koskeva väite ei ole perusteltu siltä osin
kuin kysymys on Burgenlandin osavaltiosta vuonna 2000 annetun asetuksen vuoksi, josta ilmoitettiin komissiolle 24.10.2000.
Vastauskirjelmässään komissio myönsi nämä tosiseikat.
Koska perusteltu lausunto oli annettu 19.12.2002, kanne on näin ollen Burgenlandia koskevilta osin hylättävä.
Vaikka Itävallan hallitus ei Kärntenin osavaltion osalta kiistä sitä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä, josta
sitä moititaan, se väittää kuitenkin, että direktiivin 90/269 täydelliseksi täytäntöönpanemiseksi maatalous- ja metsätyöntekijöitä
koskevilta osin tarpeellisen asetuksen julkaisemisen oli määrä tapahtua vuoden 2003 lopulla. Direktiivin täytäntöönpanotoimenpiteitä,
jotka on tarkoitettu osavaltion, kuntien ja kunnallisten järjestöjen toimihenkilöiden suojelemisen turvaamiseksi, toteuttamista
koskevan vaatimuksen osalta liittovaltio oli säännöllisesti ilmoittanut Kärntenin osavaltion toimivaltaisille viranomaisille
niiden velvollisuuksista tässä asiassa.
Tässä yhteydessä Itävallan hallitus korostaa, että Itävallan perustuslaissa kielletään liittovaltiota toteuttamasta direktiivin
täytäntöönpanotoimenpiteitä osavaltion sijasta ja että ainoastaan yhteisöjen tuomioistuimen antamalla tuomiolla voidaan liittovaltiolle
antaa toimivalta ryhtyä direktiivin täytäntöönpanoon.
Tämän osalta on todettava, että jäsenvaltio ei yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan voi sisäisen
oikeusjärjestyksensä oikeussääntöihin, toimintatapoihin tai tilaan eikä myöskään liittovaltion järjestämiseen liittyviin seikkoihin
vetoamalla perustella sitä, ettei se ole noudattanut direktiivissä säädettyjä velvoitteita ja määräaikoja (ks. erityisesti
asia C-111/00, komissio v. Itävalta, tuomio 11.10.2001, Kok. 2001, s. I-7555, 12 kohta). Vaikka jokaisella jäsenvaltiolla
on oikeus parhaaksi katsomallaan tavalla jakaa sisäisesti lainsäädäntövaltuudet, jäsenvaltio on kuitenkin EY 226 artiklan
nojalla yhteisöön nähden yksin vastuussa siitä, että yhteisön oikeudessa asetettuja velvoitteita noudatetaan (asia C-87/02,
komissio v. Italia, tuomio 10.6.2004, 38 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Näin ollen on katsottava, että komission kanne, siltä osin kuin se koskee Kärntenin osavaltiota, on perusteltu.
Edellä esitetyn perusteella on yhtäältä todettava, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 90/269 mukaisia
velvoitteitaan, koska se ei ole antanut tämän direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia tai hallinnollisia
määräyksiä Kärntenin osavaltiossa, ja toisaalta hylättävä kanne muilta osin.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 3 kohdan mukaan yhteisöjen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut
jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, jos asiassa osa vaatimuksista
ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi. Koska komission kanne on hyväksytty vain osittain, kumpikin
asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Itävallan tasavalta ei ole noudattanut terveyttä ja turvallisuutta varten asetettavista vähimmäisvaatimuksista sellaisessa
käsin tapahtuvassa taakkojen käsittelyssä, johon liittyy erityisesti työntekijän selän vahingoittumisen vaara, 29 päivänä
toukokuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/269/ETY (neljäs direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
erityisdirektiivi) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut tämän direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia
tai hallinnollisia määräyksiä Kärntenin osavaltiossa.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Euroopan yhteisöjen komissio ja Itävallan tasavalta vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
–
Oikeudenkäyntikieli: saksa.