CELEX: 62004CJ0471
Sloboda usadiť sa
Daň z príjmov právnických osôb
Právo materskej spoločnosti odpočítať si výdavky súvisiace s jej podielmi
Nemožnosť odpočítať finančné výdavky, ktoré majú hospodársku súvislosť s dividendami oslobodenými od dane
Dividendy rozdeľované nepriamou dcérskou spoločnosťou so sídlom v inom členskom štáte než členskom štáte sídla materskej spoločnosti

1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 52 Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 43 ES), 58 a 73b Zmluvy
ES (teraz články 48 ES a 56 ES).
2       Tento návrh bol predložený v rámci právneho sporu medzi Finanzamt Offenbach am Main-Land a Keller Holding GmbH (ďalej len
„Keller Holding“), spoločnosťou, ktorá v celom rozsahu podlieha dani v Nemecku, týkajúceho sa daňovej neodpočítateľnosti finančných
výdavkov, ktoré majú hospodársku súvislosť s dividendami, ktoré jej vypláca nepriama dcérska spoločnosť so sídlom v Rakúsku.

Právny rámec

Dohoda o Európskom hospodárskom priestore
3       Článok 6 Dohody o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3; Mim. vyd. 11/052, s. 3, ďalej
len „dohoda EHP“) stanovuje:
„Bez toho, aby bol dotknutý budúci vývoj prípadového práva [judikatúry, –
neoficiálny preklad
] sa ustanovenia tejto dohody, pokiaľ sú zhodné v podstate so zodpovedajúcimi pravidlami Zmluvy o založení Európskeho hospodárskeho
spoločenstva a s pravidlami Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva uhlia a ocele, a aktmi, ktoré sú prijaté na uplatnenie
oboch zmlúv, pri ich vykonávaní a uplatňovaní vykladajú v súlade s príslušnými rozhodnutiami Súdneho dvora Európskych spoločenstiev,
ktoré tento dvor prijal pred dátumom podpísania tejto dohody.“
4       Článok 31 ods. 1 dohody EHP znie takto:
„V rámci ustanovení tejto dohody nebudú existovať žiadne obmedzenia ohľadne slobody usadiť sa štátnych príslušníkov členského
štátu ES alebo štátu EZVO [Európske združenie voľného obchodu] na území ktoréhokoľvek z týchto štátov. To sa uplatní takisto
aj na zakladanie obchodných zastúpení, organizačných zložiek a dcérskych spoločností štátnymi príslušníkmi ktoréhokoľvek členského
štátu ES alebo štátu EZVO na území ktoréhokoľvek z týchto štátov.
Sloboda usadiť sa zahŕňa aj právo začať a vykonávať samostatnú zárobkovú činnosť, založiť a viesť podniky, najmä spoločnosti
v zmysle druhého odseku článku 34, za podmienok stanovených pre vlastných štátnych príslušníkov právom štátu, v ktorom dochádza
k usadeniu sa, pokiaľ ustanovenia kapitoly 4 nestanovujú inak.“
5       Článok 34 dohody EHP stanovuje:
„So spoločnosťami založenými podľa zákonov členského štátu ES alebo štátu EZVO a ktoré majú svoje sídlo, ústredie alebo hlavné
miesto podnikateľskej činnosti na území zmluvných strán, sa pre účel tejto kapitoly zaobchádza rovnako ako s fyzickými osobami,
ktoré sú štátnymi príslušníkmi členských štátov ES alebo štátov EZVO.
‚Spoločnosťami‘ sa rozumejú spoločnosti založené podľa občianskeho alebo obchodného práva vrátane družstiev a iných právnických
osôb podľa verejného alebo súkromného práva s výnimkou neziskových spoločností.“

Právna úprava Spoločenstva
6       Podľa znenia článku 4 ods. 1 a 2 smernice Rady 90/435/EHS z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade
materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch (Ú. v. ES L 225, s. 6; Mim. vyd. 09/001, s. 147):
„1.      Tam, kde materská spoločnosť v dôsledku svojho podielu na dcérskej spoločnosti prijme rozdelený zisk, štát materskej spoločnosti,
pokiaľ dcérska spoločnosť nebude likvidovaná, buď:
–       upustí od zdanenia takéhoto zisku, alebo
–       zdaní takýto zisk a súčasne oprávni materskú spoločnosť odrátať z hodnoty daňovej povinnosti tú časť dane z príjmov právnických
osôb platenú dcérskou spoločnosťou, ktorá sa vzťahuje na tieto zisky…
2.      Každý členský štát si však ponecháva možnosť ustanoviť, že akékoľvek poplatky vzťahujúce sa na podiel a akékoľvek straty pochádzajúce
z rozdelenia ziskov dcérskej spoločnosti nemožno odrátať zo zdaniteľných ziskov materskej spoločnosti. …“

Dohoda medzi Spolkovou republikou Nemecko a Rakúskou republikou o zamedzení dvojitého zdanenia
7       Článok 15 dohody uzavretej 4. októbra 1954 medzi Spolkovou republikou Nemecko a Rakúskou republikou o zamedzení dvojitého
zdanenia v oblasti daní z príjmu a z majetku a v oblasti obchodnej dane a pozemkovej dane (ďalej len „daňová dohoda“) stanovuje,
že „… štát sídla oslobodí príjmy pochádzajúce z rozdelenia dividend, ktoré spoločnosť sídliaca v tomto štáte prijme od inej
spoločnosti so sídlom v inom štáte a ktorej základné imanie do výšky najmenej 10 % patrí priamo prvej menovanej spoločnosti“.

Vnútroštátna právna úprava
8       § 8b ods. 1 zákona z roku 1991 o dani z príjmov právnických osôb (Körperschaftsteuergesetz 1991, ďalej len „KStG“), s nadpisom
„Podiel na základnom imaní zahraničných spoločností“, stanovuje, že dividendy, ktoré spoločnosť podliehajúca v celom rozsahu
dani prijme od kapitálovej spoločnosti podliehajúcej v celom rozsahu dani, nie sú brané do úvahy pri výpočte daňového základu,
ak je časť vlastného základného imania pochádzajúca zo ziskov oslobodených od dane v zahraničí „považovaná za použitú na tieto
účely“.
9       Toto ustanovenie umožňuje najmä spoločnosti podliehajúcej v celom rozsahu dani v Nemecku prerozdeliť v rámci holdingu, do
ktorého patrí, dividendy prijaté od spoločností so sídlom v Rakúsku, ktoré sú samotné oslobodené od dane v Nemecku podľa článku
15 daňovej dohody, bez toho, aby dividendy takto prerozdelené spadali do daňového základu spoločnosti, ktorá ich prijala.
10     Za čisto vnútroštátneho predpokladu dividendy, ktoré spoločnosť podliehajúca v celom rozsahu dani v Nemecku rozdeľuje inej
spoločnosti podliehajúcej v celom rozsahu dani, spadajú v poslednej menovanej spoločnosti do základu dane z príjmov právnických
osôb. Aby sa predsa len zamedzilo dvojitému zdaneniu rozdeľovaných ziskov, § 36 ods. 2 bod 3 zákona z roku 1990 o dani z príjmu
(Einkommensteuergesetz 1990, ďalej len „EStG“) stanovuje, že daň zaplatená spoločnosťou podliehajúcou v celom rozsahu dani
a rozdeľujúcou dividendy je odpočítateľná od dane, ktorú má zaplatiť akcionár prijímajúci dividendy. Preto hoci tieto dividendy
spadajú do daňového základu spoločností podliehajúcich v celom rozsahu dani v Nemecku, tieto spoločnosti sú oslobodené od
dane z prijatých dividend prostredníctvom metódy odpočtu už zaplatenej dane.
11     § 3c EStG stanovuje, že v rozsahu, v akom majú výdavky priamu hospodársku súvislosť s nezdaniteľnými ziskami, nemôžu byť tieto
výdavky pri určení základu dane odpočítané ako daňové výdavky.
12     V zmysle tohto ustanovenia uplatňovaného v spojení s § 8b ods. 1 KStG sa zákaz odpočítania finančných výdavkov týkajúcich
sa podielu na spoločnosti neuplatňuje za absencie dividend rozdeľovaných v režime oslobodenia od daní. Naopak, pokiaľ sú dividendy
rozdeľované v takomto režime, finančné výdavky na podiel nie sú odpočítateľné v pomere, v akom sa týkajú týchto dividend.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
13     V priebehu rokov 1993 až 1995 Keller Holding, ktorý mal svoje sídlo a ústredie na území Nemecka, vlastnil ako jediný spoločník
okrem iného obchodné podiely inej spoločnosti so sídlom v Nemecku, Keller Grundbau GmbH (ďalej len „Keller Grundbau“). Táto
spoločnosť zase vlastnila obchodné podiely spoločnosti so sídlom v Rakúsku, Keller Grundbau GmbH Wien (ďalej len „Keller Wien“).
14     Za roky 1994 a 1995 Keller Wien rozdelil dividendy, ktoré podľa ustanovení daňovej dohody prijal v režime daňového oslobodenia
Keller Grundbau, ktorý ich previedol na Keller Holding. V zmysle § 8b ods. 1 KStG takto prerozdelené dividendy neboli zohľadnené
pri určení základu dane z príjmov právnických osôb, ktorej bol daňovníkom Keller Holding.
15     Posledná menovaná spoločnosť odpočítala ako daňové výdavky súhrn úrokov z kapitálu požičaného na získanie podielu v Keller
Grundbau, ako aj s tým súvisiace výdavky správy. Finanzamt Offenbach-Stadt, pod ktorý v tom čase spadal Keller Holding v oblasti
dane z príjmov právnických osôb, odmietol odpočítanie predmetných výdavkov v zmysle spojených ustanovení § 8b ods. 1 KStG
a § 3c EStG v pomere, v akom sa tieto výdavky vzťahovali na dividendy oslobodené od dane, najmä dividendy pochádzajúce od
Keller Wien.
16     Keller Holding podal žalobu pred Hessische Finanzgericht, ktorý mu v prípade daňového priznania vzťahujúceho sa na roky 1994
a 1995 vyhovel. Tento súd sa v podstate domnieval, že predmetná vnútroštátna právna úprava bola v rozpore s článkami 52, 58
a 73b Zmluvy.
17     Následne sa stal, čo sa týka zdaňovania Keller Holding, príslušným Finanzamt Offenbach am Main-Land (ďalej len „Finanzamt“).
Finanzamt podal návrh na obnovu konania – „Revision“ – pred Bundesfinanzhof proti rozsudku Hessische Finanzgericht, v ktorom
bolo vyhovené tejto spoločnosti.
18     Bundesfinanzhof konštatuje, že keďže dividendy vyplatené materskej spoločnosti podliehajúcej v celom rozsahu dani v Nemecku
jej nepriamou dcérskou spoločnosťou sídliacou v Rakúsku sú na základe § 8b ods. 1 KStG a § 3c EStG vylúčené zo základu dane,
ktorej platiteľom je táto materská spoločnosť, výdavky spojené s podielom materskej spoločnosti nie sú odpočítateľné v rozsahu,
v akom sa vzťahujú na dividendy oslobodené od dane. Naopak, dividendy, ktoré prijala spoločnosť podliehajúca v celom rozsahu
dani v Nemecku od nepriamej dcérskej spoločnosti so sídlom na nemeckom území, spadajú do daňového základu dane, ktorú má zaplatiť
spoločnosť – príjemca a výdavky súvisiace s jej podielom sú odpočítateľnými daňovými výdavkami, dokonca aj ak z dôvodu možnosti
odpočítania od dane platenej spoločnosťou rozdeľujúcou dividendy dane dlžnej akcionárom, ktorý prijíma dividendy, sú spoločnosti
podliehajúce v celom rozsahu dani v Nemecku v podstate oslobodené od dane z dividend vyplatených iným spoločnostiam so sídlom
v Nemecku.
19     Za týchto okolností Bundesfinanzhof rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
„Je zlučiteľné s článkom 52 v spojení s článkom 58 Zmluvy… a článkom 73b Zmluvy…, že finančné výdavky spoločnosti, ktoré majú
priamu hospodársku súvislosť so ziskom oslobodeným od dane na vnútroštátnom území, pochádzajúcim z podielu v kapitálovej spoločnosti
so sídlom v inom členskom štáte, môžu byť odpočítateľné ako daňové výdavky iba v tom rozsahu, v akom nebol rozdelený žiadny
zisk z uvedeného podielu oslobodený od dane?“

O prejudiciálnej otázke
20     Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či ustanovenia Zmluvy ES týkajúce sa slobody usadiť sa a voľného pohybu
kapitálu bránia právnej úprave členského štátu, ktorá vylučuje daňový odpočet finančných výdavkov vzťahujúcich sa na dividendy
zo zisku materskej spoločnosti podliehajúcej v plnom rozsahu dani v tomto štáte oslobodené od dane z dôvodu, že dividendy
pochádzajú od nepriamej dcérskej spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte.

Úvodné pripomienky
21     Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že možnosť odpočítať finančné výdavky súvisiace s podielom Keller Holding
na základnom imaní Keller Grundbau za účtovné roky 1994 a 1995 bola odmietnutá v rozsahu, v akom sa tieto výdavky týkali dividend
vyplatených nepriamou dcérskou spoločnosťou so sídlom v Rakúsku nemeckej dcérskej spoločnosti, ktorá ich previedla na materskú
spoločnosť.
22     Na úvod je potrebné odmietnuť argumentáciu Finanzamt Offenbach am Main‑Land, ako aj nemeckej vlády a vlády Spojeného kráľovstva,
podľa ktorej sa konanie vo veci samej týka čisto vnútornej situácie členského štátu, takže nie je potrebné vykladať ustanovenia
Zmluvy týkajúce sa slobody usadiť sa a voľného pohybu kapitálu.
23     V konečnom dôsledku, hoci sa konanie vo veci samej iste týka materskej spoločnosti so sídlom v Nemecku namietajúcej proti
rozhodnutiu nemeckého správcu dane, ktorým jej bolo upreté požívať výhodu odpočítania výdavkov vynaložených na získanie podielu
v dcérskej spoločnosti so sídlom rovnako v Nemecku, nevyplýva z toho, že toto rozhodnutie je založené na vnútroštátnej právnej
úprave vylučujúcej možnosť odpočítania predmetných výdavkov z dôvodu predpokladanej priamej hospodárskej súvislosti medzi
týmito výdavkami a dividendami vyplatenými nepriamou dcérskou spoločnosťou so sídlom v Rakúsku, ktoré ako také sú podľa článku
15 daňovej dohody oslobodené od dane z príjmov právnických osôb v Nemecku.
24     Pretože právna úprava, ktorej sa týka konanie vo veci samej, sa uplatňuje na situácie súvisiace s obchodovaním v rámci Spoločenstva,
na problém vyplývajúci z tohto sporu sa môžu vzťahovať ustanovenia Zmluvy týkajúce sa základných slobôd (pozri v tomto zmysle
rozsudky z 15. decembra 1982, Oosthoek’s Uitgeversmaatschappij, 286/81, Zb. s. 4575, bod 9, a z 15. mája 2003, Salzmann, C‑300/01,
Zb. s. I‑4899, bod 32).
25     Okrem toho je potrebné pripomenúť, že Rakúska republika pristúpila k Európskej únii až 1. januára 1995. Z toho vyplýva, že
Zmluva sa v rozsahu, v akom sa konanie vo veci samej týka skutočností, ktoré nastali v roku 1994, na tento štát neuplatňuje.
26     Súdny dvor má však poskytnúť vnútroštátnemu súdu všetky výkladové prostriedky týkajúce sa práva Spoločenstva, ktoré mu môžu
pomôcť rozhodnúť v prejednávanej veci, a to bez ohľadu na to, či tento súd na ne osobitne odkázal vo svojich otázkach alebo
nie (pozri najmä rozsudky zo 4. marca 1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, C‑87/97, Zb. s. I‑1301, bod
16, a zo 7. septembra 2004, Trojani, C‑456/02, Zb. s. I‑7573, bod 38).
27     Preto ako poznamenali Keller Holding a Komisia Európskych spoločenstiev, je potrebné v rozsahu, v akom sa návrh na začatie
prejudiciálneho konania týka skutočností datovaných rokom 1994, zobrať do úvahy ustanovenia dohody EHP týkajúce sa slobody
usadiť sa a voľného pohybu kapitálu, ktoré sa uplatňovali na vzťahy medzi Spolkovou republikou Nemecko a Rakúskou republikou
od 1. januára 1994 do pristúpenia Rakúskej republiky k Európskej únii.

O výklade ustanovení týkajúcich sa slobody usadiť sa
28     Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry, aj keď priame dane patria do právomoci členských štátov, členské
štáty ich musia uplatňovať v súlade s právom Spoločenstva (rozsudky z 29. apríla 1999, Royal Bank of Scotland, C‑311/97, Zb.
s. I‑2651, bod 19, a zo 7. septembra 2004, Manninen, C‑319/02, Zb. s. I‑7477, bod 19).
29     Sloboda usadiť sa, ktorú článok 52 Zmluvy priznáva štátnym príslušníkom Spoločenstva a ktorá zahŕňa ich právo začať vykonávať
samostatnú zárobkovú činnosť, ako aj právo založiť a viesť podniky za rovnakých podmienok ako podmienky stanovené pre vlastných
štátnych príslušníkov právom štátu, v ktorom dochádza k usadeniu sa, zahŕňa v súlade s článkom 58 Zmluvy aj právo spoločností,
ktoré sú založené podľa zákonov členského štátu a ktoré majú svoje sídlo, ústredie alebo hlavné miesto podnikateľskej činnosti
v Európskom spoločenstve, vykonávať ich činnosť v dotknutom členskom štáte prostredníctvom dcérskej spoločnosti, organizačnej
zložky alebo obchodného zastúpenia (rozsudok z 21. septembra 1999, Saint-Gobain ZN, C‑307/97, Zb. s. I‑6161, bod 35).
30     Okrem toho, hoci cieľom ustanovení týkajúcich sa slobody usadiť sa je podľa ich znenia zabezpečiť zaobchádzanie v hostiteľskom
členskom štáte podľa podmienok stanovených pre vlastných štátnych príslušníkov, bránia aj tomu, aby domovský štát zasahoval
do usadenia niektorého z jeho štátnych príslušníkov alebo spoločnosti založenej v súlade s jeho právnymi predpismi v inom
členskom štáte (rozsudok zo 16. júla 1998, ICI, C‑264/96, Zb. s. I‑4695, bod 21).
31     V súlade s právnou úpravou, ktorej sa týka konanie vo veci samej, dividendy vyplatené nepriamou dcérskou spoločnosťou a prevedené
na materskú spoločnosť dcérskou spoločnosťou patria do základu dane, ktorú má uhradiť materská spoločnosť, ak všetky predmetné
spoločnosti podliehajú dani v celom rozsahu v Nemecku. Predsa sú však metódou odpočtu už zaplatenej dane tieto dividendy v skutočnosti
oslobodené od dane.
32     Naopak, dividendy vyplatené za rovnakých podmienok nepriamou dcérskou spoločnosťou so sídlom v Rakúsku sú podľa článku 15
daňovej dohody priamo oslobodené od dane a nespadajú teda do základu dane, ktorú má zaplatiť materská spoločnosť podliehajúca
v celom rozsahu dani v Nemecku.
33     Pretože podľa § 3c EStG výdavky, ktoré majú priamu hospodársku súvislosť s nezdaňovanými príjmami, nemôžu byť odpočítané ako
daňové výdavky, finančné výdavky, ktoré znáša materská spoločnosť, ktorá podlieha v celom rozsahu dani v Nemecku a ktorá nepriamo
vlastní podiel v dcérskej spoločnosti so sídlom v Rakúsku, nie sú odpočítateľné v rozsahu, v akom sa týkajú dividend vyplatených
touto dcérskou spoločnosťou a prevedených na materskú spoločnosť v režime oslobodenia od dane. Naopak, za predpokladu, že
všetky dotknuté spoločnosti podliehajú dani v Nemecku, takéto výdavky sú odpočítateľné v celom rozsahu. Za takéhoto predpokladu
rozdelené dividendy spadajú do základu dane, ktorú je povinná zaplatiť spoločnosť – akcionár, hoci v skutočnosti sú tieto
dividendy rovnako oslobodené od dane.
34     Z toho vyplýva, že daňová situácia spoločnosti, ktorá má nepriamu dcérsku spoločnosť v Rakúsku, ako je žalovaná spoločnosť
v konaní vo veci samej, je menej priaznivá ako daňová situácia, ktorú by táto spoločnosť mala, pokiaľ by táto nepriama dcérska
spoločnosť mala sídlo v Nemecku. Iste, v oboch prípadoch môžu byť dividendy prevedené v rámci holdingu bez toho, aby boli
zdaňované prostredníctvom oslobodenia dividend vyplácaných spoločnosťami so sídlom v Rakúsku na základe uplatnenia daňovej
dohody, alebo v prípade, keď má nepriama dcérska spoločnosť sídlo v Nemecku, metódou odpočtu dane zaplatenej spoločnosťou,
ktorá rozdeľovala dividendy, z dane spoločnosti, ktorá ich prijala. Napriek tomu, iba v prípade, ak má nepriama dcérska spoločnosť
sídlo na vnútroštátnom území, finančné výdavky, ktoré majú hospodársku súvislosť s dividendami vyplatenými touto spoločnosťou,
sú v plnom rozsahu odpočítateľné.
35     S ohľadom na tento rozdiel v zaobchádzaní, materská spoločnosť môže byť odrádzaná od vykonávania svojich činností prostredníctvom
dcérskych spoločností alebo nepriamych dcérskych spoločností so sídlom v iných členských štátoch (pozri v tomto zmysle rozsudok
z 18. septembra 2003, Bosal, C‑168/01, Zb. s. I‑9409, bod 27).
36     Napriek tomu nemecká vláda a vláda Spojeného kráľovstva na jednej strane tvrdia, že takýto rozdiel v zaobchádzaní nepredstavuje
obmedzenie slobody usadiť sa, pretože situácia materskej spoločnosti so sídlom v jednom členskom štáte, ktorá má nepriamu
dcérsku spoločnosť, ktorej sídlo sa nachádza v tom istom členskom štáte, nie je porovnateľná so situáciou materskej spoločnosti,
ktorej nepriama dcérska spoločnosť má sídlo v inom členskom štáte. Zdôrazňujú, že hoci dividendy vyplatené nepriamou vnútroštátnou
dcérskou spoločnosťou spadajú do základu dane materskej spoločnosti, dividendy vyplatené rakúskou nepriamou dcérskou spoločnosťou
sú oslobodené od dane. Obmedzenie možnosti odpočítať finančné výdavky je dôsledkom nezdaniteľnej povahy dividend pochádzajúcich
zo zahraničia. Skutočnosť, že Keller Holding nepožíva výhodu metódy daňového odpočtu, vyplýva z okolnosti, že Keller Wien
má sídlo v Rakúsku, a preto podlieha rakúskej dani z príjmov právnických osôb. Takto má táto spoločnosť na rozdiel od nepriamej
dcérskej spoločnosti sídliacej v Nemecku platiť daň z príjmov právnických osôb rakúskym orgánom a nie nemeckým orgánom.
37     V tejto súvislosti treba poznamenať, že čo sa týka zdanenia prijatých dividend, materské spoločnosti podliehajúce v celom
rozsahu dani v Nemecku sa nachádzajú v porovnateľnej situácii, či prijímajú dividendy od nepriamej dcérskej spoločnosti so
sídlom v tomto členskom štáte, alebo od nepriamej dcérskej spoločnosti, ktorá má svoje sídlo v Rakúsku. V konečnom dôsledku
v obidvoch prípadoch sú dividendy prijaté materskou spoločnosťou v skutočnosti oslobodené od dane. Preto obmedzenie možnosti
odpočítať finančné výdavky pre materskú spoločnosť – ako dôsledok nezdaňovania dividend – ktoré sa týka výlučne dividend pochádzajúcich
zo zahraničia, neodráža rozdielnu situáciu materských spoločností podľa toho, či nepriama dcérska spoločnosť nimi vlastnená
má svoje sídlo v Nemecku alebo v inom členskom štáte.
38     Skutočnosť, že nepriame dcérske spoločnosti so sídlom v Rakúsku nepodliehajú dani z príjmov právnických osôb v Nemecku, nie
je v tejto súvislosti relevantná. Rozdiel v daňovom zaobchádzaní, o ktorý ide v konaní vo veci samej, sa týka materských spoločností
podľa toho, či majú alebo nemajú nepriame dcérske spoločnosti v Nemecku, hoci všetky tieto materské spoločnosti majú sídla
v tomto členskom štáte. Čo sa týka daňového postavenia týchto materských spoločností vo vzťahu k dividendám vyplácaným ich
nepriamymi dcérskymi spoločnosťami, je nutné konštatovať, že tieto dividendy nie sú zdanené v rámci materských spoločností
bez ohľadu na to, či pochádzajú od nepriamych dcérskych spoločností zdaňovaných v Nemecku alebo Rakúsku.
39     Na druhej strane, odkazujúc na rozsudky z 28. januára 1992, Bachmann (C‑204/90, Zb. s. I‑249), a Komisia/Belgicko (C‑300/90,
Zb. s. I‑305), nemecká vláda a vláda Spojeného kráľovstva tvrdia, že daňová právna úprava, ktorej sa týka konanie vo veci
samej, je objektívne odôvodnená potrebou zachovania koherencie vnútroštátneho daňového systému. V rámci rovnakého zdaňovania
existuje priame spojenie medzi poskytnutím daňovej výhody, a to možnosti odpočítať finančné výdavky spojené s podielom získaným
jednou spoločnosťou v inej spoločnosti a kompenzáciou tejto výhody daňovým odvodom pri príležitosti zdanenia rozdeľovaných
dividend. Opačne, daňová nevýhoda, ktorú znáša materská spoločnosť, akou je materská spoločnosť v konaní vo veci samej, a to
nemožnosť odpočítať tieto výdavky, je kompenzovaná zodpovedajúcou výhodou pri príležitosti prijatia dividend oslobodených
od dane.
40     V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že v príslušných bodoch 28 a 21 už citovaných rozsudkov Bachmann a Komisia/Belgicko
Súdny dvor pripustil, že nevyhnutnosť zachovania koherencie daňového systému môže odôvodniť určité obmedzenie výkonu základných
slobôd garantovaných Zmluvou. Aby však argument založený na takomto zdôvodnení mohol obstáť, je potrebné, aby existovala priama
spojitosť medzi predmetnou daňovou výhodou a kompenzáciou tejto výhody prostredníctvom určitého daňového odvodu (pozri v tomto
zmysle rozsudky zo 14. novembra 1995, Svensson a Gustavsson, C 484/93, Zb. s. I‑3955, bod 18; ICI, už citovaný, bod 29, a Manninen,
už citovaný, bod 42).
41     Zo skúmania predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy vyplýva, že spoločnosti podliehajúce v celom rozsahu dani v Nemecku, ktoré
kontrolujú dcérsku spoločnosť alebo nepriamu dcérsku spoločnosť so sídlom v tomto členskom štáte, požívajú zároveň výhodu
daňového odpočtu finančných výdavkov súvisiacich s ich podielmi a výhodu daňového oslobodenia dividend pri uplatnení metódy
odpočítania dane. Naopak, hoci sú dividendy, ktoré materské spoločnosti podliehajúce v celom rozsahu dani v Nemecku prijímajú
od dcérskej spoločnosti alebo nepriamej dcérskej spoločnosti so sídlom v Rakúsku, rovnako oslobodené od daní, daňový odpočet
výdavkov súvisiacich s ich podielmi je vždy vylúčený.
42     Preto nemožno z dôvodu potreby zachovania daňovej koherencie vyhovieť argumentu, podľa ktorého pre nemeckú materskú spoločnosť,
ktorá prijala dividendy rozdeľované nepriamou dcérskou spoločnosťou so sídlom v Rakúsku, nemožnosť odpočítania jej finančných
výdavkov kompenzuje daňová výhoda tvorená oslobodením predmetných dividend, pretože v prípade materskej spoločnosti, ktorá
prijíma dividendy od nepriamej dcérskej spoločnosti so sídlom v Nemecku, daňová výhoda predstavujúca možnosť odpočítania finančných
výdavkov súvisiacich s jej podielom na základnom imaní dcérskych spoločností nezodpovedá v skutočnosti žiadnemu daňovému odvodu
z dividend rozdeľovaných v prospech tejto materskej spoločnosti. V konečnom dôsledku, ako to tvrdí samotná nemecká vláda,
v poslednom menovanom prípade s cieľom vyhnúť sa dvojitému hospodárskemu zdaneniu rozdeľovaného zisku je daňová povinnosť
na dani z príjmov právnických osôb kompenzovaná možnosťou odpočítania dane zaplatenej spoločnosťou rozdeľujúcou dividendy.
43     S cieľom určiť existenciu potreby zachovania koherencie daňového systému nemecká vláda tiež nemôže vyvodzovať argument zo
skutočnosti, že zisky vyprodukované nepriamou zahraničnou dcérskou spoločnosťou – na rozdiel od ziskov nepriamej dcérskej
spoločnosti so sídlom v Nemecku – nie sú zdaňované v tomto členskom štáte. V konečnom dôsledku právna úprava, ktorej sa týka
konanie vo veci samej, nestanovuje vzťah medzi možnosťou odpočítania finančných výdavkov súvisiacich s podielom materskej
spoločnosti a zdaniteľným ziskom na strane nepriamej dcérskej spoločnosti. Okrem toho, keďže zisk vyprodukovaný touto nepriamou
dcérskou spoločnosťou, ktorý jej umožňoval rozdeľovať dividendy, podlieha dani z príjmov právnických osôb v Rakúsku, rovnako
ako je v Nemecku zdaňovaný zisk nepriamej dcérskej spoločnosti, ktorej sídlo sa nachádza v tomto členskom štáte, miesto sídla
materskej spoločnosti je v tejto súvislosti bezpredmetné.
44     Z rovnakých dôvodov vnútroštátna právna úprava, ktorej sa týka konanie vo veci samej, nemôže byť odôvodnená princípom teritoriality,
ktorý bol pripustený Súdnym dvorom v bode 22 rozsudku z 15. mája 1997, Futura Participations a Singer (C‑250/95, Zb. s. I‑2471).
Táto právna úprava sa nemôže považovať za úpravu zavádzajúcu tento princíp v rozsahu, v akom vylučuje možnosť odpočítania
finančných výdavkov vynaložených materskou spoločnosťou podliehajúcou v celom rozsahu dani v Nemecku a prijímajúcou dividendy
pochádzajúce od nepriamej dcérskej spoločnosti v Rakúsku, z dôvodu skutočnosti, že tieto dividendy sú oslobodené od dane v Nemecku,
zatiaľ čo dividendy vyplatené rovnakej materskej spoločnosti nepriamou dcérskou spoločnosťou podliehajúcou v celom rozsahu
dani v Nemecku a majúcou svoje sídlo v tomto členskom štáte požívajú v skutočnosti rovnako, prostredníctvom metódy odpočtu
dane zaplatenej spoločnosťou rozdeľujúcou dividendy, výhodu takéhoto oslobodenia.
45     S cieľom odôvodniť vnútroštátnu právnu úpravu, ktorej sa týka konanie vo veci samej, sa nemecká vláda tiež nemôže dovolávať
skutočnosti, že táto právna úprava sa obmedzuje na vykonanie právomoci zdanenia uvedenej v článku 4 ods. 2 smernice 90/435,
ktorá priznáva každému členskému štátu možnosť stanoviť, že pokiaľ materská spoločnosť prijme zisk rozdelený dcérskou spoločnosťou
so sídlom v inom členskom štáte – zisk, ktorý tento štát nezdanil, alebo ho zdanil oprávniac materskú spoločnosť odrátať z hodnoty
daňovej povinnosti tú časť dane z príjmov právnických osôb platenú dcérskou spoločnosťou, ktorá sa vzťahuje na tieto zisky
– výdavky súvisiace s týmto podielom nie sú odpočítateľné od zdaniteľného zisku materskej spoločnosti. V konečnom dôsledku
bez ohľadu na to, či sa táto smernica na predmetný prípad uplatní, takáto možnosť môže byť vykonaná iba za rešpektovania základných
ustanovení Zmluvy, v danom prípade jej článku 52.
46     Za nepreukázania toho, že vnútroštátna právna úprava, ktorej sa týka konanie vo veci samej, je odôvodnená naliehavými dôvodmi
všeobecného záujmu, je potrebné prijať záver, že článok 52 Zmluvy bráni takejto právnej úprave.
47     V rozsahu, v akom sa táto právna úprava uplatňuje na skutočnosti, ktoré nastali v roku 1994, je potrebné odkázať na ustanovenia
týkajúce sa slobody usadiť sa, ktoré sú obsiahnuté v dohode EHP.
48     Ako to upresňuje jej článok 6, ustanovenia tejto dohody, pokiaľ sú zhodné v podstate so zodpovedajúcimi pravidlami Zmluvy
a aktmi, ktoré sú prijaté na jej uplatnenie, sú pri ich vykonávaní a uplatňovaní vykladané v súlade s príslušnými rozhodnutiami
Súdneho dvora, ktoré tento dvor prijal pred dátumom podpísania tejto dohody. Okrem toho, ako Súdny dvor, tak aj Súdny dvor
EZVO uznali potrebu dbania o to, aby ustanovenia dohody EHP v podstate zhodné s ustanoveniami Zmluvy boli vykladané jednotne
(rozsudky Súdneho dvora z 23. septembra 2003, Ospelt a Schlössle Weissenberg, C‑452/01, Zb. s. I‑9743, bod 29, a z 1. apríla
2004, Bellio F.lli, C‑286/02, Zb. s. I‑3465, bod 34; pozri tiež rozsudok Súdneho dvora EZVO z 12. decembra 2003, EFTA Surveillance
Authority/Iceland, E‑1/03, EFTA Court Report, s. 143, bod 27).
49     Je teda potrebné poznamenať, že ustanovenia zakazujúce obmedzenia slobody usadiť sa, uvedené v článku 31 dohody EHP, sú zhodné
s ustanoveniami uvádzanými článkom 52 Zmluvy.
50     Za týchto okolností je na predloženú otázku potrebné odpovedať, že článok 52 Zmluvy a 31 dohody EHP treba vykladať tak, že
bránia právnej úprave členského štátu, ktorá vylučuje daňový odpočet finančných výdavkov vynaložených materskou spoločnosťou
podliehajúcou v celom rozsahu dani v tomto štáte na získanie podielov v dcérskej spoločnosti, keď sa tieto výdavky vzťahujú
na dividendy, ktoré sú oslobodené od dane z dôvodu skutočnosti, že pochádzajú od nepriamej dcérskej spoločnosti so sídlom
v inom členskom štáte alebo štáte, ktorý je zmluvnou stranou predmetnej dohody, hoci možnosť odpočítania takýchto výdavkov
je prípustná, keď sa tieto výdavky vzťahujú na dividendy vyplatené nepriamou dcérskou spoločnosťou so sídlom v tom istom členskom
štáte, ako je štát sídla materskej spoločnosti, a ktoré, v skutočnosti, rovnako požívajú výhodu oslobodenia od dane.

O výklade ustanovení týkajúcich sa voľného pohybu kapitálu
51     Pretože ustanovenia Zmluvy a dohody EHP týkajúce sa slobody usadiť sa bránia vnútroštátnej právnej úprave, akou je právna
úprava, ktorej sa týka konanie vo veci samej, nie je potrebné skúmať, či ustanovenia Zmluvy týkajúce sa voľného pohybu kapitálu
rovnako bránia tejto právnej úprave.

O trovách
52     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Článok 52 Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 43 ES) a článok 31 Dohody o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 treba
vykladať tak, že bránia právnej úprave členského štátu, ktorá vylučuje daňový odpočet finančných výdavkov vynaložených materskou
spoločnosťou podliehajúcou v celom rozsahu dani v tomto štáte na získanie podielov v dcérskej spoločnosti, keď sa tieto výdavky
vzťahujú na dividendy, ktoré sú oslobodené od dane z dôvodu skutočnosti, že pochádzajú od nepriamej dcérskej spoločnosti so
sídlom v inom členskom štáte alebo štáte, ktorý je zmluvnou stranou predmetnej dohody, hoci možnosť odpočítania takýchto výdavkov
je prípustná, keď sa tieto výdavky vzťahujú na dividendy vyplatené nepriamou dcérskou spoločnosťou so sídlom v tom istom členskom
štáte, ako je štát sídla materskej spoločnosti, a ktoré, v skutočnosti, rovnako požívajú výhodu oslobodenia od dane.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.