CELEX: 62004TJ0100
Viešoji tarnyba
Atviras konkursas
Vienodas požiūris
Ieškinys dėl panaikinimo
Ieškinys dėl žalos atlyginimo

1.
Pareigūnai – Ieškinys – Asmens nenaudai priimtas aktas – Sprendimas, priimtas peržiūrėjus ankstesnį sprendimą
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalis ir 91 straipsnio 1 dalis)
2.
Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Dalyko ir pagrindo sutapimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
3.
Pareigūnai – Konkursas – Atviras konkursas – Pareigūnų, užimančių tokią darbo vietą ir priskirtų prie tokio lygio, kokie nurodyti
pranešime apie konkursą, dalyvavimas – Leistinumas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 straipsnis ir 27 straipsnio pirma pastraipa)
4.
Pareigūnai – Įdarbinimas – Procedūros – Pasirinkimas – Administracijos diskrecija
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalis)
5.
Pareigūnai – Administracijos pareiga atsižvelgti į darbuotojų interesus
6.
Pareigūnai – Konkursas – Egzaminų tvarka ir turinys
(Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedas)
7.
Pareigūnai – Konkursas – Atrankos komisija – Sudėtis
(Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnis)
8.
Pareigūnai – Konkursas – Atrankos komisija – Sudėtis
(Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnis)
9.
Pareigūnai – Teisės ir pareigos – Nepriklausomumo ir patikimumo pareiga
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 14 straipsnis)
10.
Pareigūnai – Konkursas – Atrankos komisijos nešališkumo principas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 14 straipsnis)
11.
Pareigūnai – Konkursas – Bendrijos institucijų pareiga užtikrinti visiems kandidatams skaidrią ir tinkamą egzaminų eigą
12.
Pareigūnai – Konkursas – Kandidatų gebėjimų vertinimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedas)
1.
Kai konkurso dalyvis prašo peržiūrėti atrankos komisijos sprendimą neįrašyti jo į rezervo sąrašą ir šis prašymas atmetamas,
būtent sprendimas atmesti yra asmens nenaudai priimtas aktas, taigi aktas, kurį galima apskųsti.
(žr. 29 ir 30 punktus)
Nuoroda: 2001 m. balandžio 3 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Zaur‑Gora ir Dubigh prieš Komisiją
, T‑95/00 ir T‑96/00, Rink. VT p. I‑A‑79 ir II‑379, 24–27 punktai; 2002 m. sausio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Gonçalves prieš Parlamentą
, T‑386/00, Rink. VT p. I‑A‑13 ir II‑55, 39 punktas; 2005 m. gegužės 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Gibault prieš Komisiją
, T‑294/03, Rink. VT p. I‑A‑141 ir II‑635, 22 punktas; 2006 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Heus prieš Komisiją
, T‑173/05, Rink. p. II‑0000, 19 punktas.
2.
Pareigūnų ieškiniams administracinio skundo ir Tarnautojų teisme pareikšto ieškinio atitikties taisyklė taikoma visa apimtimi,
jeigu suinteresuotieji asmenys, užuot tiesiogiai kreipęsi į Bendrijos teismą, nusprendžia pirmiausia pateikti administracinį
skundą Paskyrimų tarnybai, nors atrankos komisijos sprendimo atveju jie tokios pareigos neturi. Todėl kai ieškovas, remdamasis
Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalimi, pateikia skundą dėl atrankos komisijos sprendimo ir šį skundą Paskyrimų
tarnyba atmeta, Bendrijos teisme pateiktų reikalavimų dalykas turi būti toks pats kaip ir nurodytųjų skunde. Be to, Bendrijos
teisme išdėstytų prieštaravimų pagrindas turi būti toks pats kaip ir skunde nurodytų prieštaravimų.
Tačiau kadangi ikiteisminės procedūros tikslas leisti ir skatinti draugiškai išspręsti ginčus, galinčius kilti tarp pareigūnų
ir administracijos, ir kadangi ši procedūra yra neformali ir suinteresuotieji asmenys šioje stadijoje paprastai veikia be
advokato pagalbos, administracija turi nagrinėti skundus ne siaurai, bet atvirkščiai – visapusiškai. Be to, skunde nurodyti
prieštaravimai gali būti plėtojami tiek per ikiteisminę procedūrą, pateikiant papildomas pastabas, tiek Bendrijos teisme su
sąlyga, kad juose pateikiamos kritikos pagrindas yra toks pats kaip ir tas, kuriuo grindžiami pradiniame skunde nurodyti prieštaravimai.
Taigi prieštaravimai gali būti plėtojami ir Bendrijos teisme, pateikiant pagrindus ir argumentus, nebūtinai nurodytus skunde,
tačiau glaudžiai su juo susijusius.
(žr. 37–40 punktus)
Nuoroda: 1986 m. gegužės 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Rihoux ir kt. prieš Komisiją
, 52/85, Rink. p. 1555, 11–13 punktai; 1987 m. gegužės 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Geist prieš Komisiją
, 242/85, Rink. p. 2181, 9 punktas; 1990 m. kovo 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Alexandrakis prieš Komisiją
, T‑57/89, Rink. p. I‑143, 9 punktas; 1993 m. kovo 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Booss ir Fischer prieš Komisiją
, T‑58/91, Rink. p. I‑147, 83 punktas; 1997 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
S prieš Teisingumo Teismą
, T‑4/96, Rink. p. II‑1125, 99 punktas; 1997 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Dricot ir kt. prieš Komisiją
, T‑159/95, Rink. VT p. I‑A‑385 ir II‑1035, 24 punktas; minėto Sprendimo
Gonçalves prieš Parlamentą
42 punktas; 2003 m. rugsėjo 9 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Vranckx prieš Komisiją
, T‑293/02, Rink. VT p. I‑A‑187 ir II‑947, 41–45 punktai.
3.
Dėl leidimo dalyvauti konkurse pareigūnams, užimantiems tokią darbo vietą ir priskirtiems prie tokio lygio, kokie nurodyti
pranešime apie konkursą, nepažeidžiamas Pareigūnų tarnybos nuostatuose apibrėžtas įdarbinimo tikslas.
Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 straipsnio pirmą pastraipą pareigūnai neįdarbinami jokiais tikslais, išskyrus laisvos
darbo vietos užėmimą. Pareigūnų tarnybos nuostatų 27 straipsnio pirmoje pastraipoje įdarbinimo tikslas imperatyviai apibrėžiamas
kaip siekis užtikrinti, kad būtų įdarbinti aukščiausio lygio sugebėjimų, darbingumo ir patikimumo asmenys, parinkti iš kuo
platesnės geografinės teritorijos Bendrijų valstybių narių piliečių.
Iš tikrųjų, kalbant apie įdarbinimo tikslą, atrodo, kad jeigu Bendrijos institucija po konkurso įdarbina konkrečioje srityje
priskirdama prie konkretaus lygio pareigūną, jau einantį pareigas šioje srityje ir jau priskirtą prie tokio lygio, koks nurodytas
pranešime apie konkursą, institucijos negalima kaltinti neįdarbinus į laisvą darbo vietą. Tiesa, kad šiuo įdarbinimu priimama
į laisvą darbo vietą ir sukuriama kita laisva darbo vieta. Tačiau kadangi šiuo įdarbinimu priimama į laisvą darbo vietą, jis
neprieštarauja Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 straipsnyje apibrėžtam įdarbinimo tikslui.
Kalbant apie įdarbinimo tikslą, pažymėtina, kad jeigu pareigūnas, einantis pareigas konkrečioje srityje ir priskirtas prie
tokio lygio, kuris nurodytas pranešime apie konkursą, išlaiko įvairius šio konkurso egzaminus, tai, kad po konkurso institucija
jį įdarbina, nepažeidžia įdarbinimo konkurso būdu tikslo. Iš tikrųjų aplinkybė, kad toks pareigūnas išlaikė įvairius konkurso
egzaminus, patvirtina, kad jis yra vienas iš aukščiausio lygio kandidatų užimti darbo vietas institucijoje. Be to, toks įdarbinimas
įvyko remiantis kuo platesniu pagrindu.
(žr. 83–87 punktus)
Nuoroda: 1965 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Rauch prieš Komisiją
, 16/64, Rink. p. 179; 1990 m. lapkričio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Bataille ir kt. prieš Parlamentą
, T‑56/89, Rink. p. II‑597, 48 punktas; 1997 m. kovo 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
de Kerros ir Kohn‑Bergé prieš Komisiją
, T‑40/96 ir T‑55/96, Rink. VT p. I‑A‑47 ir II‑135, 40 ir 41 punktai; 1998 m. lapkričio 12 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimo
Carrasco Benítez prieš Komisiją
, T‑294/97, Rink. VT p. I‑A‑601 ir II‑1819, 35 punktas.
4.
Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalyje esantys žodžiai „ar postas gali būti užimtas“ aiškiai rodo, kad Paskyrimų
tarnyba neturi absoliučios pareigos, jei reikia priimti į darbo vietą, paaukštinti arba perkelti pareigūnus, tačiau kiekvienu
atveju turi tik patikrinti, ar šiomis priemonėmis gali būti pasiekta tai, kad bus paskirtas aukščiausio lygio sugebėjimų,
darbingumo ir patikimumo asmuo.
Taigi, nors dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalyje nustatytų prioritetų Paskyrimų tarnyba, prieš pereidama
į kitą etapą, turi kuo rūpestingiau išnagrinėti paaukštinimo arba perkėlimo galimybes, tai netrukdo šiai tarnybai atliekant
tokį nagrinėjimą atsižvelgti ir į galimybę atrinkti geriausias kandidatūras taikant kitas procedūras. Tai reiškia, kad Paskyrimų
tarnyba gali pereiti į kitą įdarbinimo procedūros etapą net ir tada, jei yra vienas ar keli kandidatai, atitinkantys visas
pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytas sąlygas ir reikalavimus.
Todėl jeigu išnagrinėjusi perkėlimo galimybes Paskyrimų tarnyba mano, jog kai kurie pareigūnai gali užimti laisvas darbo vietas
arba, atvirkščiai, kad nė vienas pareigūnas negali užimti šių darbo vietų, Paskyrimų tarnybai nedraudžiama iš šių pareigūnų
įdarbinti tuos, kurie išlaikė atviro konkurso aptariamoms darbo vietoms užimti egzaminus. Šių pareigūnų dalyvavimas ir įrašymas
į rezervo sąrašą gali patvirtinti arba parodyti, kad šie kandidatai yra geriausi kandidatai užimti laisvas darbo vietas. Todėl,
atsižvelgiant į plačią Paskyrimų tarnybos diskreciją, ji gali patvirtinti savo vertinimą arba grįžti prie savo ankstesnio
šių pareigūnų vertinimo ir paskirti juos į laisvas darbo vietas taikydama ne perkėlimo, bet konkurso procedūrą. Dėl tokio
naujo paskyrimo pirmasis paskyrimas nutrūksta įsigaliojus sprendimui dėl naujo paskyrimo.
(žr. 91–93 punktus)
Nuoroda: 1965 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Ley prieš Komisiją
, 12/64 ir 29/64, Rink. p. 143, 161; 1983 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Mogensen ir kt. prieš Komisiją
, 10/82, Rink. p. 2397, 10 punktas; 2000 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Parlamentas prieš Richard
, C‑174/99 P, Rink. p. I‑6189, I‑6191, 38–40 punktai; 2002 m. balandžio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Campolargo prieš Komisiją
, T‑372/00, Rink. VT p. I‑A‑49 ir II‑223, 93–95 punktai; 2002 m. spalio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Cocchi ir Hainz prieš Komisiją
, T‑330/00 ir T‑114/01, Rink. VT p. I‑A‑193 ir II‑987, 38 punktas.
5.
Administracijos pareiga atsižvelgti į savo tarnautojų interesus atspindi abipusių teisių ir pareigų pusiausvyrą, kuri Pareigūnų
tarnybos nuostatais buvo sukurta nustatant viešosios valdžios institucijų ir tarnautojų santykius. Tačiau reikalavimai atsižvelgti
į pareigūnų interesus netrukdo Paskyrimų tarnybai imtis priemonių, kurios, kaip ji mano, yra būtinos tarnybos interesams užtikrinti,
nes priėmimas į kiekvieną darbo vietą turi būti pagrįstas pirmiausia tarnybos interesais.
Todėl pareigos atsižvelgti į tarnautojų interesus paisymas įdarbinimo atveju turi būti vertinamas atsižvelgiant į tarnybos
interesus, kurie yra svarbiausias veiksnys institucijai priimant į darbo vietas. Tačiau institucija turi didelę diskreciją
nustatydama tarnybos interesus, nes teisminė kontrolė apsiriboja patikrinimu, ar ji elgėsi pagrįstai ir ar nesinaudojo savo
įgaliojimais akivaizdžiai klaidingai.
Leisdama dalyvauti konkurse ir įrašydama į rezervo sąrašą pareigūnus, jau einančius tokias pareigas ir jau priskirtus prie
tokio lygio, kokie nurodyti pranešime apie konkursą, institucija, būtent Paskyrimų tarnyba, kiek tai susiję su pranešimo apie
konkursą rengimu, ir atrankos komisija, kiek tai susiję su pastarojo taikymu, veikė pagrįstai ir nesinaudojo savo įgaliojimais
akivaizdžiai klaidingai.
(žr. 98, 103, 105 ir 106 punktus)
Nuoroda: 1987 m. vasario 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Maurissen prieš Audito Rūmus
, 417/85, Rink. p. 551, 12 punktas; 1994 m. birželio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Klinke prieš Teisingumo Teismą
, C‑298/93 P, Rink. p. I‑3009, 38 punktas; 1993 m. gruodžio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Turner prieš Komisiją
, T‑80/92, Rink. p. II‑1465, 77 punktas; 1996 m. vasario 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Ryan‑Sheridan prieš FEACVT
, T‑589/93, Rink. VT p. I‑A‑27 ir II‑77, 132 punktas; 1998 m. gegužės 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
W prieš Komisiją
, T‑78/96 ir T‑170/96, Rink. VT p. I‑A‑239 ir II‑745, 116 punktas; 1999 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Séché prieš Komisiją
, T‑112/96 ir T‑115/96, Rink. VT p. I‑A‑115 ir II‑623, 267 punktas; 2000 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Dejaiffe prieš VRDT
, T‑223/99, Rink. VT p. I‑A‑277 ir II‑1267, 53 punktas; minėto Sprendimo
Cocchi ir Hainz prieš Komisiją
, 89 punktas; 2002 m. lapkričio 26 d. Sprendimo
Cwik prieš Komisiją
, T‑103/01, Rink. VT p. I‑A‑229 ir II‑1137, 52 punktas; 2005 m. lapkričio 24 d. Sprendimo
Marcuccio prieš Komisiją
, T‑236/02, Rink. VT p. I‑A‑365 ir II‑1621, 129 punktas.
6.
Vienodo požiūrio principas yra vienas iš pagrindinių Bendrijos teisės principų, todėl vykstant konkursams atrankos komisija
turi griežtai jo laikytis kandidatų atžvilgiu. Nors atrankos komisija turi didelę diskreciją nustatyti egzaminų tvarką ir
išsamų egzaminų turinį, Bendrijos teismas vis dėlto turi vykdyti savo kontrolę tiek, kiek būtina vienodam požiūriui į kandidatus
ir atrankos komisijos objektyvumui juos pasirenkant užtikrinti.
Apskritai visi egzaminai dėl riboto klausimų, kurie konkrečia tema gali būti pagrįstai užduoti per egzaminą, skaičiaus neišvengiamai
susiję su nevienodo požiūrio rizika. Todėl buvo pripažinta, kad vienodo požiūrio principo pažeidimas gali būti konstatuojamas
tik tada, jei pasirinkdama egzaminus atrankos komisija neapribojo apskritai kiekvienam egzaminui būdingos nevienodų galimybių
rizikos.
Aplinkybė, kad kai kurie konkurso dalyviai dėl savo darbo Bendrijos institucijoje buvo susipažinę su konkrečiu dokumentu,
nereiškia, kad jie neteisėtai įgijo pranašumą dėl to, kad atrankos komisija pasirinko tokį dokumentą kaip pagrindą konkurso
egzamino raštu klausimams. Iš tikrųjų, pirma, pranašumas, kurį tokio dokumento pasirinkimas suteikia tam tikriems kandidatams,
priskiriamas apskritai visiems egzaminams būdingai rizikai.
(žr 132, 133 ir 164 punktus)
Nuoroda: 1988 m. kovo 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Sergio ir kt. prieš Komisiją
, 64/86, 71/86–73/86 ir 78/86, Rink. p. 1399, 27 punktas; 1994 m. kovo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Hoyer prieš Komisiją
, T‑43/91, Rink. VT p. I‑A‑91 ir II‑297, 47 punktas; 1994 m. kovo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Smets prieš Komisiją
, T‑44/91, Rink. VT p. I‑A‑97 ir II‑319, 46 punktas; 2000 m. gegužės 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Elkaïm Mazuel prieš Komisiją
, T‑173/99, Rink. VT p. I‑A‑101 ir II‑433, 87 ir 90 punktai.
7.
Pastovios atrankos komisijos sudėties išlaikymas, kiek tai įmanoma, vykstant egzaminams yra reikalaujamas siekiant užtikrinti
nuoseklų vertinimo kriterijų taikymą. Savo ruožtu toks nuoseklumas leidžia užtikrinti objektyvumą ir vienodą požiūrį į kandidatus
vykstant egzaminams. Atsižvelgiant į vienodo požiūrio principo svarbą įdarbinimo procedūrose, tai, kad konkurso atrankos komisija
nesilaiko reikalavimo nekeisti savo sudėties, gali būti laikomas esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimu. Todėl sprendimas,
susijęs su tokiu pažeidimu, turi būti panaikintas, ir suinteresuotasis asmuo neprivalo įrodyti, kad buvo padaryta konkreti
žala jo subjektyvioms teisėms arba kad konkurso rezultatai būtų buvę kitokie, jeigu būtų laikytasi nagrinėjamų esminių procedūrinių
reikalavimų.
(žr. 202 punktą)
Nuoroda: 2004 m. lapkričio 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Vonier prieš Komisiją
, T‑165/03, Rink. VT p I‑A‑343 ir II‑1575, 39 punktas ir jame nurodyta teismų praktika.
8.
Tai, kad egzaminuose žodžiu dalyvauja ir nuolatiniai, ir pakaitiniai atrankos komisijos nariai, nereiškia, jog atrankos komisijos
sudėtis ir jos darbai yra neteisėti, jeigu laikomasi Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 3 straipsnio pirmoje pastraipoje
reikalaujamos sudėties ir jeigu balsavimo teisę turintys atrankos komisijos nariai kontroliuoja visas procedūras ir yra galutinė
vertinimo ir sprendimo priėmimo instancija. Todėl dėl to, kad dalyvauja ir pakaitinis pirmininkas, ir nuolatinis pirmininkas,
atrankos komisijos sudėtis ir jos darbai netampa neteisėti, jeigu, esant tokiai situacijai, pakaitinis pirmininkas neturi
balsavimo teisės.
(žr. 210 ir 255 punktus)
Nuoroda: 2005 m. rugsėjo 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Pantoulis prieš Komisiją
, T‑290/03, Rink. VT p. I‑A‑241 ir II‑1123, 77 ir 78 punktai.
9.
Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 14 straipsnį interesų konfliktas susijęs tik su tokia situacija, kai pareigūnas, atlikdamas
savo pareigas, turi spręsti klausimą, kurio nagrinėjimo eiga ar rezultatais jis asmeniškai suinteresuotas tiek, kad tai gali
pakenkti jo nepriklausomumui. Vertinant interesų konflikto riziką, tai, kad pareigūną ir trečiąjį asmenį sieja profesiniai
santykiai, iš esmės nereiškia, kad pakenkiama pareigūno nepriklausomumui arba kad taip gali atsitikti, kai šio pareigūno prašoma
išnagrinėti su šiuo trečiuoju asmeniu susijusį klausimą.
Todėl vien tai, kad konkurso atrankos komisijos narys dalyvauja vertinant kandidatą, dirbantį arba dirbusį tame pačiame skyriuje
arba toje pačioje tarnyboje kaip ir jis pats, nereiškia, kad šis narys spręs klausimą, dėl kurio nagrinėjimo eigos ar rezultatų
jis asmeniškai suinteresuotas tiek, kad tai gali pakenkti jo nepriklausomumui.
(žr. 223 ir 224 punktus)
Nuoroda: 2002 m. rugsėjo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Willeme prieš Komisiją
, T‑89/01, Rink. VT p. I‑A‑153 ir II‑803, 58 punktas; 2005 m. vasario 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Mancini prieš Komisiją
, T‑137/03, Rink. VT p. I‑A‑7 ir II‑27, 33 punktas; 2005 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
De Bry prieš Komisiją
, T‑157/04, Rink. VT p. I‑A‑199 ir II‑901, 35 punktas.
10.
Atrankos komisijos nešališkumo principas reikalauja, kad atrankos komisijos narys nusišalintų nuo kandidato vertinimo, jeigu
atrankos komisijos narį ir kandidatą sieja tiesioginis ryšys. Atrankos komisijos nešališkumas garantuojamas, jeigu atrankos
komisijos narys, dalyvaujantis kandidatų, kuriuos jis pažįsta, egzamine žodžiu, susilaiko nuo bet kokių veiksmų per pokalbį
ir šių kandidatų vertinimo ir jeigu per lyginamąjį visų kandidatų egzaminą atrankos komisiją, be šio „pasyvaus“ nario, būtinai
sudaro bent trys arba keturi nariai, kurių su kandidatu nesieja joks tiesioginis ryšys.
(žr. 228 ir 229 punktus)
Nuoroda: 2005 m. balandžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Christensen prieš Komisiją
, T‑336/02, Rink. VT p. I‑A‑75 ir II‑341, 53 punktas.
11.
Pagal rūpestingumo ir vienodo požiūrio principus Bendrijos institucijos turi pareigą užtikrinti visiems kandidatams skaidrią
ir tinkamą egzaminų eigą. Tačiau vykstant konkurso egzaminams padarytas pažeidimas neturi įtakos minėtų egzaminų teisėtumui,
nebent šis pažeidimas yra esminis arba ieškovas įrodo, kad toks pažeidimas gali iškreipti egzaminų rezultatus. Tačiau esminio
pažeidimo atveju institucija atsakovė turi įrodyti, kad toks pažeidimas neturėjo įtakos egzaminų rezultatams.
Šiuo atžvilgiu nevienoda pokalbių su kandidatais trukmė nereiškia, kad buvo pažeistas nediskriminavimo principas, todėl tai
nėra pažeidimas, nes pokalbių trukmė nėra tokio pokalbio veiksmingumo ar kokybės rodiklis.
(žr. 244 ir 250 punktus)
Nuoroda: 1999 m. vasario 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Jiménez prieš VRDT
, T‑200/97, Rink. VT p. I‑A‑19 ir II‑73, 55 punktas; 2001 m. balandžio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Torre ir kt. prieš Komisiją
, T‑159/98, Rink. VT p. I‑A‑83 ir II‑395, 47 punktas; 2002 m. vasario 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Felix prieš Komisiją
, T‑193/00, Rink. VT p. I‑A‑23 ir II‑101, 46 punktas.
12.
Vertinimai, kuriuos konkurso atrankos komisija atlieka vertindama kandidatų žinias ir gebėjimus, yra subjektyvaus kiekvieno
kandidato pasirodymo per egzaminą vertinimo išraiška ir priskiriami didelei atrankos komisijos diskrecijai. Jiems netaikoma
Bendrijos teismo kontrolė, išskyrus aiškaus atrankos komisijos darbą reglamentuojančių taisyklių pažeidimo atvejį. Iš tikrųjų,
Bendrijos teismas neturi konkurso atrankos komisijos vertinimo pakeisti savuoju. Taigi, jei reikšdamas ieškinį dėl konkurso
atrankos komisijos sprendimo, kuriuo pripažįstama, jog ieškovas neišlaikė egzaminų, suteikiančių teisę toliau dalyvauti konkurse,
minėtas ieškovas nenurodo atrankos komisijos darbą reglamentuojančių taisyklių pažeidimo arba tokio pažeidimo neįrodo, atrankos
komisijos vertinimo pagrįstumui nėra taikoma Bendrijos teismo kontrolė.
Iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 27 straipsnyje įtvirtinto principo, pagal kurį, priimant į darbą siekiama užtikrinti, kad institucijai
dirbtų aukščiausio lygio sugebėjimų pareigūnai, išplaukia, jog kiekvieną kandidatą, kuriam pateikiami klausimai, į kuriuos
gali būti atsakyta pateikiant vienintelį teisingą ir tikslų atsakymą, atrankos komisija turi pasirinkti atsižvelgdama į jo
atsakymų tikslumą. Ši taisyklė nedaro įtakos konkurso atrankos komisijų turimai diskrecijai. Iš tikrųjų, jeigu į klausimą
kaip vienintelis teisingas atsakymas gali būti pateiktas tik vienintelis paprastas ir tikslus atsakymas, atrankos komisija
neturi diskrecijos pripažindama kandidato pateiktą atsakymą į šį klausimą teisingu arba klaidingu.
Iš šios taisyklės išplaukia, kad atrankos komisijos darbą reglamentuojančios taisyklės pažeidžiamos, jeigu per egzaminą raštu
tam tikri komisijos nariai neteisingai pataiso kandidato atsakymus į klausimus, į kuriuos gali būti pateiktas vienintelis
teisingas atsakymas.
(žr. 274–278 punktus)
Nuoroda: 1994 m. gruodžio 1 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Michaël‑Chiou prieš Komisiją
, T‑46/93, Rink. VT p. I‑A‑297 ir II‑929, 48 ir 49 punktai; 2000 m. liepos 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Teixeira Neves prieš Teisingumo Teismą
, T‑146/99, Rink. VT p. I‑A‑159 ir II‑731, 41 punktas; 2003 m. birželio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Pyres prieš Komisiją
, T‑72/01, Rink. VT p. I‑A‑169 ir II‑861, 30 punktas; 2004 m. lapkričio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Vega Rodríguez prieš Komisiją
, T‑285/02 ir T‑395/02, Rink. VT p. I‑A‑333 ir II‑1527, 35–45 punktai; 2005 m. sausio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Roccato prieš Komisiją
, T‑267/03, Rink. VT p. I‑A‑1 ir II‑1, 42 punktas.