CELEX: 62008CJ0526
Neizpolnitev obveznosti države
Dopustnost
Non bis in idem
Pravnomočnost
Člena 226 ES in 228 ES
Člen 29 Poslovnika
Jezik postopka
Direktiva 91/676/EGS
Varstvo voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov
Neskladnost nacionalnih ukrepov s pravili o obdobjih, pogojih in tehnikah vnosa gnojil v tla
Minimalne zmogljivosti za skladiščenje gnojevke
Prepoved vnosa gnojil v tla na strmih pobočjih
Tehnike, ki zagotovijo enakomeren in učinkovit vnos gnojil v tla

Evropska komisija s tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni sprejelo vseh zakonov
in drugih predpisov, potrebnih za popolno in pravilno uskladitev s členoma 4 in 5 Direktive Sveta z dne 12. decembra 1991
o varstvu voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov (91/676/EGS) (UL L 375, str. 1) v povezavi s prilogama II,
A, točke 1, 2, 5 in 6, ter III, odstavek 1, točki 1 in 2, k tej direktivi, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.

Pravni okvir

Pravo Unije
Člen 1 Direktive 91/676 določa:
„Cilja te direktive sta:
–        zmanjšati onesnaževanje voda, ki ga povzročajo nitrati iz kmetijskih virov in
–        preprečiti nadaljnje onesnaževanje take vrste.“
Člen 4 te direktive določa:
„1.      Države članice za zagotovitev splošne ravni varstva pred onesnaževanjem za vse vode v dveh letih po notifikaciji te direktive
sprejmejo naslednje ukrepe:
(a)      izdelajo kodeks ali kodekse dobre kmetijske prakse, ki jih bodo kmetje izvajali prostovoljno in naj bi vključevali določbe,
ki zajemajo vsaj točke iz Priloge II A;
(b)      pripravijo, kadar je to potrebno, program za spodbujanje uporabe kodeksa(‑ov) dobre kmetijske prakse, ki predvideva tudi zagotavljanje
usposabljanja in obveščanja kmetov.
2.      Države članice Komisiji predložijo podrobnosti o svojih kodeksih dobre kmetijske prakse in Komisija vključi podatke o teh
kodeksih v poročilo iz člena 11. S pomočjo prejetih informacij lahko Komisija, če meni, da je to potrebno, da Svetu ustrezne
predloge.“
Člen 5 navedene direktive določa:
„1.      Države članice za uresničitev ciljev iz člena 1 v dveh letih po prvem imenovanju iz člena 3(2) ali v enem letu od vsakega
dodatnega imenovanja iz člena 3(4) izdelajo delovne programe za imenovana ranljiva območja.
2.      Delovni program se lahko nanaša na vsa ranljiva območja na ozemlju države članice, če pa država članica meni, da je to primerno,
se lahko za različna ranljiva območja ali dele območij izdelajo različni programi.
3.      V delovnih programih se upoštevajo:
(a)      razpoložljivi znanstveni in tehnični podatki, predvsem glede vnosa dušika, ki izvira iz kmetijskih in drugih virov;
(b)      razmere v okolju v ustreznih regijah zadevne države članice.
4.      Delovni programi se izvedejo v štirih letih od izdelave in so sestavljeni iz naslednjih obvezujočih ukrepov:
(a)      ukrepov iz Priloge III;
(b)      ukrepov, ki so jih države članice predpisale v kodeksu(-ih) dobre kmetijske prakse, izdelanih skladno s členom 4, razen tistih,
ki so bili nadomeščeni z ukrepi iz Priloge III.
5.      Države članice v okviru delovnih programov sprejmejo tudi vse dodatne ali okrepljene ukrepe, za katere menijo, da so potrebni,
če se na začetku izvajanja ali glede na izkušnje pri izvajanju delovnih programov izkaže, da ukrepi iz odstavka 4 ne bodo
zadostovali za uresničitev ciljev iz člena 1. Pri izbiri teh ukrepov države članice upoštevajo njihovo učinkovitost in stroške
v primerjavi z drugimi možnimi preventivnimi ukrepi.
6.      Države članice pripravijo in izvajajo primerne programe spremljanja stanja, da presodijo učinkovitost delovnih programov,
izdelanih na podlagi tega člena.
Države članice, ki uporabljajo člen 5 na svojem celotnem ozemlju, spremljajo delež nitratov v vodi (površinskih vodah in podzemnih
vodah) na izbranih merilnih točkah, ki omogočajo določitev obsega onesnaženja vode z nitrati iz kmetijskih virov.
7.      Države članice vsaj vsaka štiri leta pregledajo in, če je potrebno, popravijo svoje delovne programe, vključno s kakršnimi
koli dodatnimi ukrepi na podlagi odstavka 5. Komisijo obvestijo o kakršnih koli spremembah delovnih programov.“
Priloga II k Direktivi 91/676 z naslovom „Kodeks(-i) dobre kmetijske prakse“ določa:
„A.      Kodeks ali kodeksi dobre kmetijske prakse, katerih cilj je zmanjšati onesnaževanje z nitrati in ki upoštevajo razmere v različnih
regijah Skupnosti, naj bi vsebovali določbe, ki vključujejo naslednje točke, če so pomembne:
1.      obdobja, ko je vnos gnojil v tla neprimeren;
2.      vnos gnojil v tla na strmih pobočjih;
[…]
5.      zmogljivost in zgradbo posod za skladiščenje živinskih gnojil, vključno z ukrepi za preprečevanje onesnaževanja vode s površinskim
odtokom in pronicanjem tekočin, ki vsebujejo živinska gnojila, in odplak, nastalih pri shranjevanju rastlinskih materialov,
kot je silaža, v podzemne vode in površinsko vodo;
6.      postopke za vnos v tla, vključno s stopnjo in enakomernostjo nanosa mineralnih in živinskih gnojil, pri katerih bo izguba
hranil v vodo ostala na sprejemljivi ravni.
[…]“
Priloga III k tej direktivi z naslovom „Ukrepi, ki jih je po členu 5(4)(a) treba vključiti v delovne programe“ določa:
„1.      Ukrepi vključujejo pravila v zvezi z:
1.      obdobji, ko je vnos nekaterih vrst gnojil v tla prepovedan;
2.      zmogljivostmi posod za skladiščenje živinskih gnojil; zmogljivost mora biti večja od tiste, ki je potrebna za skladiščenje
med najdaljšim obdobjem, v katerem je vnos v tla na ranljivem območju prepovedan, razen kadar se pristojnemu organu lahko
dokaže, da bo kakršna koli količina gnojil, ki presega dejansko zmogljivost skladiščenja, odstranjena na način, ki ne bo škodoval
okolju;
[…]
2.      Ti ukrepi bodo za vsak kmetijski ali živinorejski obrat zagotovili, da količina živinskega gnojila, vnesenega v tla vsako
leto, tudi prek živali samih, ne bo presegala natančno določene količine na hektar.
Ta količina na hektar je količina gnojila, ki vsebuje 170 kg N.
[…]“

Nacionalno pravo
Člen 6 uredbe Velikega vojvodstva z dne 24. novembra 2000 o uporabi dušikovih gnojil v kmetijstvu (
Mémorial
A 2000, str. 2856, v nadaljevanju: uredba Velikega vojvodstva) z naslovom „Prepovedi in omejitve“ določa:
„A.      Prepovedi in omejitve, ki veljajo na celotnem ozemlju
1.      Prepovedan je vnos dušikovih gnojil v tla
–        na črnih prahah;
–        na večletnih prahah;
–        na nenačrtovanih prahah;
–        na globoko zamrznjenih tleh, ki bi lahko pred odtajanjem povzročila odtekanje po površini z območja vnosa;
–        na namočenih ali poplavljenih tleh ali na tleh, pokritih s snežno odejo, predvsem če je bila njihova sposobnost vpijanja presežena;
–        na oddaljenosti vsaj 50 metrov od vodnjakov, zajetij in zbiralnikov pitne vode za organska gnojila in vsaj 10 metrov od vodnjakov
in zajetij pitne vode za dušikova mineralna gnojila;
–        na oddaljenosti vsaj 10 metrov od vodotoka in vodnih površin za organska gnojila.
Dušikova mineralna gnojila je treba vnašati v tla v nasprotni smeri od obrežja vodotoka. Kakršen koli vnos dušikovih gnojil
v vodotok je prepovedan.
2.      Prepovedano je vnašati gnojevko, gnojnico in tekoče blato iz čistilnih naprav v tla, ki niso pokrita z zeleno odejo, med 15.
oktobrom in 1. marcem.
3.      Prepovedano je vnašati gnojevko, gnojnico in tekoče blato iz čistilnih naprav v tla, pokrita z zeleno odejo, ki niso travniki
in pašniki, med 15. oktobrom in 15. februarjem. Travniki in pašniki, na katerih se vnašajo organska gnojila v tla med 15.
oktobrom in 15. februarjem, se ne smejo obdelovati pred 15. februarjem tekočega leta.
4.      Skupna količina gnojevke, gnojnice in tekočega blata iz čistilnih naprav, vnesena v tla med 1. septembrom in 1. marcem, ne
sme presegati 80 kg dušika na hektar.
5.      Gnojevko, gnojnico in tekoče blato iz čistilnih naprav je treba na strmih pobočjih vnašati v tla tako, da ni odtekanja s področja
vnosa, pri čemer je treba upoštevati zlasti
–        naravo in obdelavo tal;
–        smer vsaditve rastlin;
–        podnebne razmere med možnim obdobjem vnosa gnojil v tla;
–        naravo gnojil.
Na površinah, katerih povprečni nagib je večji od 8 % in niso pokrite z rastjem, je prepovedan vnos gnojevke, gnojnice in
tekočega blata iz čistilnih naprav v tla, razen če mu sledi zadelava v tla v najkrajšem času in najpozneje 48 ur po njihovi
uporabi.
6.      Vnos dušikovih gnojil v tla je dovoljen le za fiziološke potrebe rastlin, pri čemer je treba paziti na omejitev izgub hranil
in upoštevati razpoložljivosti dušika v tleh.
Letna količina vnosa organskih gnojil na hektar ne sme preseči količine, ki ustreza 170 kg dušika, razen za stročnice in monokulture
stročnic, za katere velja omejitev 85 kg dušika.
Letna količina vnosa dušikovih mineralnih gnojil na hektar ne sme preseči največjih količin dušikovega gnojila, opredeljenih
v razpredelnici v prilogi I, glede na naravo in pridelek kultur in glede na lokalne posebnosti in kmetijsko‑podnebne razmere
leta.
V primeru kombinacije organskih in mineralnih gnojil je treba največjo količino mineralnega dušikovega gnojila znižati glede
na količino vnesenih organskih gnojil, upoštevajoč naravo organskega gnojila, način vnosa v tla, vrste kulture in obdobja
vnosa v tla, kot so opisani v smernicah za dobre kmetijske prakse.
Če kmet nima na voljo dovolj zemljišč, na katerih je dovoljen vnos organskih gnojil v tla, si mora zagotoviti, da so mu na
voljo polja drugih kmetov, če so ta polja primerna za vnos gnojil v tla.
B.      Posebne prepovedi in omejitve, ki veljajo na varstvenih območjih pitne vode
1.      Na neposredno varovanih območjih je vnos dušikovih gnojil v tla prepovedan.
2.      Na bližnjih in oddaljenih varovanih območjih je prepovedan vnos
–        gnoja, komposta in izsušenega blata iz čistilnih naprav v tla od 1. avgusta do 1. februarja. Za tla, pokrita z zeleno odejo,
velja ta prepoved od 1. oktobra do 1. februarja;
–        katerega koli drugega organskega gnojila v tla med 1. avgustom in 1. marcem. Za tla, pokrita z zeleno odejo, z izjemo kultur
ozimne pšenice, ozimne tritikale in ozimne rži, velja ta prepoved od 1. oktobra do 1. marca.
3.      Prepovedan je vnos organskih gnojil v tla ob spremembi namembnosti trajnih ali začasnih pašnikov in travnikov ali ob kolobarjenju
monokultur stročnic.
4.      Vnos skupne količine gnojevke, gnojnice, tekočega blata iz čistilnih naprav v tla med 1. avgustom in 1. oktobrom ne sme presegati
količine, ki ustreza 80 kg dušika na hektar.
5.      Tal, pokritih z zeleno odejo, v katera so se vnašala organska gnojila med 1. avgustom in 1. oktobrom, se ne sme obdelovati
pred 1. decembrom tekočega leta.
6.      Letna količina vnosa organskih gnojil v tla na hektar ne sme preseči količine, ki ustreza 130 kg dušika, razen za stročnice
in monokulture stročnic, pri katerih je vnos organskih gnojil v tla prepovedan.
Letna količina vnosa dušikovih mineralnih gnojil v tla na hektar ne sme preseči največjih količin dušikovega gnojila, opredeljenih
v razpredelnici v prilogi II, glede na naravo in pridelek kultur in glede na lokalne posebnosti in kmetijsko‑podnebne razmere
leta.
V primeru kombinacije organskih in mineralnih gnojil je treba največjo količino mineralnega dušikovega gnojila znižati glede
na količino vnesenih organskih gnojil, upoštevajoč naravo organskega gnojila, način vnosa v tla, vrste kulture in obdobja
vnosa v tla, kot so opisani v smernicah za dobre kmetijske prakse.“
Člen 7 uredbe Velikega vojvodstva z naslovom „Odstopanja/Izjeme“ določa:
„1.      V primeru izrednih podnebnih razmer, lahko ministri, pristojni za kmetijstvo in okolje, določijo izjeme od obdobij prepovedi
vnosa gnojil v tla iz člena 6 in določijo primerne pogoje za vnos v tla.
2.      V primeru izrednih dogodkov, ki vplivajo na kmetijo, lahko ministri, pristojni za kmetijstvo in okolje, ali njihovi namestniki
na posebno zahtevo zadevnega kmeta določijo izjeme od obdobij prepovedi vnosa gnojil v tla iz člena 6 in določijo pogoje in
pravila, na podlagi katerih je vnos v tla mogoč.“
Člen 8 uredbe Velikega vojvodstva z naslovom „Skladiščenje“ določa:
„Kmetje morajo imeti ali pa si zagotoviti, da imajo na voljo primerno opremo za skladiščenje in vnos živinskih gnojil v tla.
Nova oprema ali oprema, ki jo je treba posodobiti, morata zagotoviti skladiščenje gnojevke in gnojnice za najmanj šest zaporednih
mesecev.“

Predhodni postopek
Ker je Komisija menila, da Veliko vojvodstvo Luksemburg ni pravilno preneslo členov 4 in 5 Direktive 91/676 ter prilog II,
A, točke 1, 2, 5 in 6, ter III, odstavek 1, točki 1 in 2, k tej direktivi, je začela postopek zaradi neizpolnitve obveznosti,
predviden v členu 226 ES.
Potem ko je bil tej državi članici poslan uradni opomin za predložitev stališč, je Komisija, ki je menila, da ta niso zadosti
pojasnila vseh navedenih vidikov, Velikemu vojvodstvu Luksemburg 27. junija 2007 poslala obrazloženo mnenje, v katerem ga
je pozvala, naj v dveh mesecih od prejema mnenja sprejme ukrepe, potrebne za uskladitev z njim.
Veliko vojvodstvo je z dopisom z dne 29. maja 2008 zagovarjalo svoje stališče.
Komisija se je v teh okoliščinah odločila vložiti to tožbo.

Tožba

Dopustnost tožbe
Neupoštevanje pravil o določitvi jezika postopka
Veliko vojvodstvo Luksemburg je predlagalo, naj se tožba Komisije zavrne kot neutemeljena ali zavrže kot nedopustna zaradi
neupoštevanja člena 29(2)(a) in (3), drugi pododstavek, Poslovnika Sodišča, ker Komisija ni upoštevala pravil o določitvi
jezika postopka. Poudarja, da je bila tožba vložena v francoščini kot jeziku, ki se šteje za jezik postopka. Prilogi V in
VII k tožbi pa sta bili napisani v angleščini.
Komisija v zvezi s tem trdi, da je v členu 29(3), tretji pododstavek, Poslovnika izjema, na podlagi katere je lahko menila,
da zaradi obsežnosti priloge V k tožbi – ker sta zadevni prilogi v tožbi omenjeni samo enkrat in ker je v tožbi celoten prevod
upoštevnih odlomkov teh prilog – ni bilo nujno prevesti navedenih prilog v celoti. Komisija opozarja, da je vsekakor popolnoma
upoštevala določbe člena 29 Poslovnika s tem, da je na zahtevo sodnega tajništva posredovala zadevni prilogi v francoščini.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je v skladu s členom 29(2)(a) in (3), prvi in drugi pododstavek, Poslovnika jezik tega
postopka francoščina in da je zato treba pisne vloge in priloge k njim vložiti v tem jeziku, dokumentom, napisanim v drugem
jeziku, pa mora biti priložen prevod v francoščino.
V tej zadevi je tožba v celoti napisana v francoščini. Poleg tega, čeprav sta bila dokumenta, priložena k tej tožbi, napisana
v drugem jeziku, so bili upoštevni odlomki teh dokumentov prevedeni in povzeti v tožbi.
V teh okoliščinah tožbe ni mogoče šteti za nedopustno in edino vprašanje, ki se postavlja, je, ali je treba zadevni prilogi
izločiti iz spisa.
V zvezi s tem je treba spomniti, da se lahko v skladu s členom 29(3), tretji pododstavek, Poslovnika v primeru obsežnih listin
in dokumentov predloži prevod izvlečkov besedila. Sodišče lahko poleg tega po uradni dolžnosti ali na predlog stranke vedno
zahteva popolnejši prevod oziroma prevod celotnega besedila. V tej zadevi je Komisija posredovala prevod obeh zadevnih prilog
v francoščino na podlagi zahteve sodnega tajništva Sodišča.
Zato iz spisa ni treba izločiti zadevnih prilog, ki sta bili predloženi ob vložitvi te tožbe v jeziku, ki ni jezik postopka,
in katerih prevod v jezik postopka je bil posredovan pozneje v skladu s členom 29(3), tretji pododstavek, Poslovnika.
Kršitev načela pravnomočnosti in načela
non bis in idem
Veliko vojvodstvo Luksemburg trdi, da je tožba nedopustna zaradi neupoštevanja člena 226 ES, saj sta v delu, ki se nanaša
na prvi in tretji tožbeni razlog, kršeni načeli pravnomočnosti in
non bis in idem
. Trdi, da je prvi del prvega tožbenega razloga v zvezi z neobstojem prepovedi vnosa mineralnih gnojil v tla enak prvemu tožbenemu
razlogu iz zadeve Komisija proti Luksemburgu, v kateri je bila izdana sodba z dne 8. marca 2001 (C‑266/00, Recueil, str. I‑2073),
in da je bil tretji tožbeni razlog v zvezi s pogoji vnosa gnojil v tla na strmih pobočjih prav tako že naveden v okviru omenjene
zadeve kot drugi tožbeni razlog. Veliko vojvodstvo Luksemburg meni, da bi morala Komisija, če meni, da ni sprejelo ukrepov
za izvršitev navedene sodbe, ravnati v skladu s členom 228(2) ES, ne pa začeti novega postopka na podlagi člena 226 ES.
Komisija trdi, da ta postopek, čeprav se ravna po postopku, ki izhaja iz zgoraj navedene sodbe Komisija proti Luksemburgu,
zajema novo nacionalno zakonodajo in drugačne tožbene razloge. V zvezi z načelom
non bis in idem
Komisija trdi, da ga ni mogoče uporabiti v tej zadevi, saj ne gre za represiven upravni ali kazenski postopek. Po njenem
mnenju, čeprav bi se domnevalo, da bi bilo mogoče to načelo uporabiti v tožbi zaradi neizpolnitve obveznosti, pogoji za njegovo
uporabo v tej zadevi niso izpolnjeni, saj morajo biti za uporabo tega načela izpolnjeni trije pogoji, in sicer isto dejansko
stanje, isti kršitelj in isti pravno varovani interes.
Takoj je treba ugotoviti, da je Komisija začela ta postopek na podlagi člena 226 ES. Vprašanje možnosti uporabe člena 228
ES se postavi samo, če se izkaže, da so navedeni tožbeni razlogi tako z dejanskega kot s pravnega vidika enaki tožbenim razlogom,
navedenim v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Komisija proti Luksemburgu.
Glede načela pravnomočnosti tako stranke kot tudi države članice, ki so predložile stališča, ter Evropski parlament trdijo,
da bi ga bilo mogoče uporabiti v postopkih zaradi neizpolnitve obveznosti.
V okviru te zadeve je vprašanje, ki se zastavlja, ali načelo pravnomočnosti nasprotuje temu, da Komisija vloži to tožbo v
skladu s členom 226 ES, zaradi zgoraj navedene sodbe Komisija proti Luksemburgu, s katero je bilo odločeno o tožbi, ki jo
je Komisija vložila na podlagi istega člena.
Sodišče je večkrat opozorilo na pomen načela pravnomočnosti v pravnem redu Unije in v nacionalnih pravnih redih (sodbe z dne
30. septembra 2003 v zadevi Köbler, C‑224/01, Recueil, str. I‑10239, točka 38; z dne 16. marca 2006 v zadevi Kapferer, C‑234/04,
ZOdl., str. I‑2585, točka 20, in z dne 3. septembra 2009 v zadevi Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, ZOdl., str. I-7501, točka
22).
Iz sodne prakse je razvidno, da je to načelo mogoče uporabiti tudi v postopkih zaradi neizpolnitve obveznosti in da se pravnomočnost
nanaša le na dejanska in pravna vprašanja, o katerih se je dejansko ali nujno odločalo v zadevni sodbi (sodba z dne 12. junija
2008 v zadevi Komisija proti Portugalski, C‑462/05, ZOdl., str. I‑4183, točka 23 in navedena sodna praksa).
Ker je Komisija na podlagi člena 226 ES začela tako postopek v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Komisija
proti Luksemburgu, kot tudi ta postopek, je treba preučiti njun dejanski in pravni okvir, da bi se lahko raziskalo, ali sta
ta vidika v obeh zadevah v bistvu enaka.
Preučitev tožbenih razlogov, ki jih je navedla Komisija v kateri koli zadevi, v kateri je bila izdana sodba, zajema tudi analizo
izreka te sodbe glede na ugotovitve in razloge, na katerih temelji.
Tako je treba v zvezi s prvim tožbenim razlogom v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Komisija proti Luksemburgu,
izrek te sodbe analizirati glede na njene točke 22 in od 29 do 31. Iz navedenih točk je razvidno, da so bile v tej zadevi
sporne obveznosti, ki izhajajo iz prilog II, A, točka 4, in III, odstavek 1, točka 3, Direktive 91/676. Te obveznosti so se
nanašale, na eni strani, na pogoje vnosa mineralnih gnojil v tla v bližini vodotokov in, na drugi strani, na vzpostavitev
ravnovesja med predvidljivo potrebo posevkov po dušiku in preskrbo posevkov, predvsem z dodanimi dušikovimi spojinami z mineralnimi
gnojili.
Nasprotno, prvi del prvega tožbenega razloga v tem postopku je povezan s Prilogo II, A, točka 1, k Direktivi 91/676. V tej
določbi je predvidena obveznost, da se v kodekse dobre kmetijske prakse vključijo obdobja, v katerih je vnos gnojil v tla
neprimeren.
Kar zadeva drugi tožbeni razlog v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Komisija proti Luksemburgu, je iz
izreka ter iz točk 23 in 33 te sodbe razvidno, da je Komisija s tem tožbenim razlogom Velikemu vojvodstvu Luksemburg očitala,
da je uredilo pogoje vnosa gnojil v tla na strmih pobočjih le, če so tla namočena, poplavljena, pokrita s snežno odejo več
kot 24 ur ali zamrznjena, medtem ko bi bilo treba sprejeti predpise, neodvisne od podnebnih razmer.
Vendar Komisija s tretjim tožbenim razlogom v tej zadevi kritizira to, da se določbe uredbe Velikega vojvodstva v zvezi s
strmimi pobočji nanašajo le na tekoča organska gnojila in da ni predpisov v zvezi z vnosom mineralnih gnojil v taka tla.
Zato je treba poudariti, da glede na vsebino, prvič, prvega in drugega tožbenega razloga v zadevi, v kateri je bila izdana
zgoraj navedena sodba Komisija proti Luksemburgu, in, drugič, prvega dela prvega tožbenega razloga in tretjega tožbenega razloga,
ki ju je Komisija navedla v tej zadevi, dejansko stanje in pravni vidik v obeh zadevah v bistvu nista enaka.
V teh okoliščinah Komisija s tem, da je vložila to tožbo, ni kršila načela pravnomočnosti.
Kar pa zadeva načelo
non bis in idem
, če se domneva, da se je nanj mogoče sklicevati v tej zadevi, je njegova uporaba tu vsekakor izključena, ker dejansko stanje
in pravni vidik v tej zadevi nista podobna dejanskemu stanju in pravnemu vidiku v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena
sodba Komisija proti Luksemburgu.
Ker ti dve zadevi nista enaki, se poleg tega ne postavlja vprašanje uporabljivosti člena 228 ES.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je tožba Komisije dopustna.

Vsebinska presoja tožbe
Trditve strank
V podporo svoji tožbi Komisija navaja štiri tožbene razloge.
Komisija s prvim tožbenim razlogom, ki je razdeljen na tri dele, Velikemu vojvodstvu Luksemburg očita, da se uredba Velikega
vojvodstva, ki določa obdobja, v katerih se ne sme uporabljati gnojil na kmetijskih zemljiščih, ne nanaša na mineralna gnojila,
da ne določa obdobja popolne prepovedi za travnike in da nezadostno opredeli izjeme.
Komisija v prvem delu tega tožbenega razloga spomni na to, da morajo nacionalni predpisi na podlagi Priloge II, A, točka 1,
k Direktivi 91/676 vsebovati pravila, s katerimi se prepoveduje vnos „gnojil“ v tla v nekaterih obdobjih brez razlikovanja
med organskimi in mineralnimi gnojili. Po njenem mnenju pa se obdobja prepovedi vnosa gnojil v tla, predvidena v členu 6 uredbe
Velikega vojvodstva, nanašajo samo na organska, in ne na mineralna gnojila, in to čeprav nobena določba Direktive 91/676 niti
ne določa niti ne dovoljuje izključitve mineralnih gnojil. Komisija zato trdi, da luksemburški predpisi niso skladni z opredelitvijo
izraza „gnojilo“ v členu 2(e) te direktive.
Komisija v drugem delu prvega tožbenega razloga navaja, da v uredbi Velikega vojvodstva ni določbe o obdobjih, v katerih je
vnos gnojil v tla prepovedan, ki bi se nanašala na travnike, čeprav člen 5 in Priloga III, odstavek 1, točka 1, k Direktivi
91/676 ne dopuščata, da bi se opustila kakršna koli kmetijska površina. Dodaja, pri tem pa se opira na znanstvene študije,
prvič, da je tveganje spiranja nitratov v tla jeseni in pozimi še posebej veliko, ne samo za orna zemljišča ampak tudi za
travnike, in drugič, da povprečne luksemburške temperature na koncu jeseni in pozimi niso primerne za zadostno vpijanje in
odpravo znatnih tveganj spiranja. Poleg tega po mnenju Komisije omejitev, predvidena v členu 6, A, točka 4, uredbe Velikega
vojvodstva, ne zadostuje za odpravo nevarnosti onesnaževanja, saj ta uredba ne zajema mineralnih gnojil, da ne obstaja nobeno
obdobje stroge prepovedi in da omejitev 80 kilogramov dušika na hektar predstavlja skoraj polovico letne mejne vrednosti,
ki je dovoljena s Prilogo III, odstavek 2, k Direktivi 91/676.
Komisija v zvezi s tretjim delom prvega tožbenega razloga meni, da bi morala luksemburška zakonodaja natančneje opredeliti
primere, v katerih bi se lahko uveljavljala izjema od prepovedi vnosa gnojil v tla v določenih obdobjih leta. Meni, da člen
7 uredbe Velikega vojvodstva ni natančen, saj določa, da lahko pristojni minister pri „izrednih podnebnih spremembah“ ali
pri „izrednih dogodkih, ki vplivajo na kmetijo,“ dovoli vnos gnojil v tla v obdobjih prepovedi, ampak ta uredba ne opredeljuje
teh pojmov. Komisija dodaja, da je prepoved vnosa gnojil v tla v določenih obdobjih leta bistvena določba Direktive 91/676,
da ta niti ne določa take izjeme in da je jasen in natančen prenos te direktive nujno potreben, da bi se izpolnila zahteva
po pravni varnosti in zagotovila polna in celovita uporaba te direktive.
Komisija v drugem tožbenem razlogu trdi, da uredba Velikega vojvodstva določa minimalno zmogljivost skladiščenja živinskih
gnojil šest mesecev samo za nove, ne pa za obstoječe instalacije. Navaja, da čeprav Direktiva 91/676 ne razlikuje med novimi
in obstoječimi instalacijami, uredba Velikega vojvodstva v členu 8 določa, da mora nova oprema ali oprema, ki jo je treba
posodobiti, zagotoviti skladiščenje gnojevke in gnojnice za najmanj šest zaporednih mesecev.
V tretjem tožbenem razlogu Komisija opozarja, da morajo na podlagi Priloge II, A, točka 2, Direktive 91/676 nacionalni predpisi
vsebovati določbe o „vnosu gnojil v tla na strmih pobočjih“ in da je Sodišče razsodilo, da se Priloga II, A, k tej direktivi
nanaša na vsa gnojila, in ne samo na gnojila organskega izvora, kot so na primer živinska gnojila (sodba z dne 2. oktobra
2003 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C‑322/00, Recueil, str. I-11267, točka 134). Uredba Velikega vojvodstva v členu 6,
A, točka 5, določa, da je „na površinah, katerih povprečni nagib je večji od 8 % in niso pokrite z rastjem, prepovedan vnos
gnojevke, gnojnice in tekočega blata iz čistilnih naprav v tla“, ne da bi to prepoved razširila na mineralna gnojila.
V četrtem tožbenem razlogu Komisija navaja, da ukrepi, ki jih je sprejelo Veliko vojvodstvo Luksemburg, niso zadostni, saj
morajo na podlagi Priloge II, A, točka 6, k Direktivi 91/676 nacionalni predpisi vsebovati pravila o „postopk[ih] za vnos
v tla, vključno s stopnjo in enakomernostjo nanosa mineralnih in živinskih gnojil, pri katerih bo izguba hranil v vodo ostala
na sprejemljivi ravni“. Toda po njenem mnenju luksemburška zakonodaja ne vsebuje določb o postopkih za vnos gnojil v tla,
zlasti glede tehnik, ki zagotovijo enakomeren in učinkovit vnos gnojil v tla. Komisija meni, da modernost luksemburškega kmetijstva
in zmogljivost kmetijskih strojev ne zadostujeta za ugotovitev, da sprejetje pravil o postopkih za vnos mineralnih in živinskih
gnojil v tla ni pomembno. Direktiva 91/676 naj ne bi odvezala držav članic obveznosti, da določijo postopke vnosa gnojil v
tla, tudi če je njihovo kmetijstvo razvito.
Veliko vojvodstvo Luksemburg izpodbija utemeljenost tožbe Komisije le v svoji dupliki.
Presoja Sodišča
Glede razlogov v zvezi z utemeljenostjo, ki jih v obrambo navaja Veliko vojvodstvo Luksemburg, je treba poudariti, da na podlagi
člena 42(2) Poslovnika navajanje novih razlogov med postopkom ni dovoljeno, razen če ti izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliščin,
ki so se pojavile med postopkom.
Res je, da so bili v tem primeru razlogi v zvezi z utemeljenostjo, ki so bili v obrambo navedeni prvič v dupliki, v bistvu
predstavljeni v odgovoru Velikega vojvodstva Luksemburg na obrazloženo mnenje. Na podlagi tega odgovora je Komisija vložila
tožbo, pri čemer je opustila štiri od osmih tožbenih razlogov, navedenih v obrazloženem mnenju, in obdržala preostale štiri.
Veliko vojvodstvo Luksemburg v svojem odgovoru na tožbo ni niti zavzelo stališča glede utemeljenosti tožbe Komisije niti ni
predlagalo, naj se jo zavrne kot neutemeljeno, in je svojo obrambo omejilo na nedopustnost te tožbe.
V teh okoliščinah je treba predloge, naj se tožba zavrne kot neutemeljena, ter razloge, na katerih ti predlogi temeljijo in
ki so bili prvič navedeni v dupliki, obravnavati kot pozne in zato nedopustne (glej v tem smislu sodbo z dne 5. novembra 2002
v zadevi Komisija proti Belgiji, C-471/98, Recueil, str. I‑9681, točke od 41 do 43).
Zato je dovolj preučiti, ali je mogoče neizpolnitev obveznosti ugotoviti samo na podlagi tožbenih razlogov Komisije.
V zvezi s prvim delom prvega tožbenega razloga je treba spomniti, da Priloga II, A, točka 1, k Direktivi 91/676 predvideva
obveznost, da se v kodekse dobre kmetijske prakse vključijo obdobja, v katerih je vnos gnojil v tla neprimeren.
Prav tako je treba spomniti, da po eni strani člen 2(e) te direktive opredeljuje „gnojilo“ kot katero koli snov, ki vsebuje
dušikovo spojino ali dušikove spojine in se uporablja za pospeševanje rasti rastlin, vključno z živinskimi gnojili. Po drugi
strani člen 2(f) te direktive opredeljuje „mineralna gnojila“ kot katero koli gnojilo, ki se industrijsko proizvaja. Lahko
sklepamo, da izraz „gnojilo“ v smislu Direktive 91/676 zajema mineralna gnojila.
Ker Direktiva 91/676 zavezuje države članice, ne da bi predvidevala izjeme, da določijo obdobja prepovedi vnosa kakršnih koli
vrst gnojil v tla, je treba v teh okoliščinah ugotoviti, da Veliko vojvodstvo Luksemburg ni izpolnilo te obveznosti v zvezi
z mineralnimi gnojili.
V zvezi z drugim delom prvega tožbenega razloga je treba ugotoviti, da pravila luksemburške zakonodaje o obdobjih, v katerih
je vnos nekaterih vrst gnojil v tla prepovedan, ne veljajo za travnike, čeprav z Direktivo 91/676 ni izrecno predvidena nobena
izjema za to vrsto površin.
Tudi če bi se domnevalo, da travniki vpijejo znatno količino dušika, ta okoliščina nikakor ne more utemeljiti dovoljenja,
da se vnaša – kot je predvideno v členu 6, A, točka 4, uredbe Velikega vojvodstva – skupna količina gnojevke, gnojnice in
tekočega blata iz čistilnih naprav, ki ustreza do 80 kilogramom dušika na hektar, med 1. septembrom in 1. marcem. Kot je generalna
pravobranilka poudarila v točki 93 sklepnih predlogov, je ta količina pretirana glede na to, da je v skladu s Prilogo III,
odstavek 2, k Direktivi 91/676 dovoljeno v celem letu v tla vnesti 170 kilogramov gnojila. Če bi bilo dovoljeno skoraj polovico
te količine vnesti v tla v zimski polovici leta, bi to pomenilo, da rastje v tem času vpije in porabi skoraj toliko dušika
kot v poletni polovici leta. Poleg tega se največja dovoljena količina iz člena 6, A, točka 4, uredbe Velikega vojvodstva
nanaša samo na količino dušika, ki izhaja izključno iz vnosa gnojevke, gnojnice in tekočega blata iz čistilnih naprav v tla,
medtem ko velja največja dovoljena količina iz Priloge III, odstavek 2, k tej direktivi za količino dušika, ki izvira iz vnosa
vseh živinskih gnojil v tla.
Komisija v tretjem delu prvega tožbenega razloga pravilno trdi, da je prepoved vnosa gnojil v tla v določenih obdobjih leta
bistvena določba Direktive 91/676 in da ta ne predvideva izjem.
Člen 7 uredbe Velikega vojvodstva omogoča pristojnim ministrom, da v izrednih podnebnih razmerah ali pri izrednih dogodkih,
ki vplivajo na kmetijsko gospodarstvo, določijo izjeme od obdobij prepovedi vnosa gnojil v tla.
Čeprav bi se domnevalo, da lahko država članica v svojem nacionalnem pravu upravičeno predvidi izjeme od obdobij prepovedi
vnosa gnojil v tla v izrednih podnebnih razmerah ali pri izrednih dogodkih, ki vplivajo na kmetijsko gospodarstvo, morajo
biti te izjeme vsekakor dovolj omejene s predpisi, s katerimi je prenesena Direktiva 91/676.
Toda nacionalni predpisi, ki pristojnim ministrom podeljujejo diskrecijsko pravico, da pridržijo take izjeme za posamezne
prošnje, ne izpolnjujejo navedene zahteve.
V zvezi z zmogljivostjo skladiščenja iz drugega tožbenega razloga Komisije je treba ugotoviti, da je edina določba, ki je
v tem primeru odločilna, v odstavku 1, točka 2, Priloge III k Direktivi 91/676.
V skladu s to določbo delovni programi vsebujejo pravila v zvezi z zmogljivostjo posod za skladiščenje živinskih gnojil, ta
zmogljivost pa mora biti večja od tiste, ki je potrebna za skladiščenje med najdaljšim obdobjem, v katerem je vnos v tla na
ranljivem območju prepovedan.
Edina izjema, predvidena s to določbo, se nanaša na položaj, ko je mogoče dokazati, da bo kakršna koli količina gnojil, ki
presega dejansko zmogljivost skladiščenja, odstranjena na način, ki ne bo škodoval okolju.
Člen 8 uredbe Velikega vojvodstva ne vsebuje takega pogoja.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da uredba Velikega vojvodstva ni v skladu s to direktivo, ker ne določa obveznosti iz
Priloge III, odstavek 1, točka 2, k Direktivi 91/676 v zvezi z obstoječimi instalacijami, ki niso posodobljene.
V zvezi s tretjim tožbenim razlogom Komisije je treba ugotoviti, da morajo v skladu s Prilogo II, A, točka 2, k Direktivi
91/676 kodeksi dobre kmetijske prakse vsebovati določbe, ki vključujejo vnos gnojil v tla na strmih pobočjih, če so pomembne.
Sodišče je že razsodilo, da se Priloga II, A, k Direktivi 91/676 nanaša na vsa gnojila, in ne samo na gnojila organskega izvora
(zgoraj navedena sodba Komisija proti Nizozemski, točka 134).
Člen 6, A, točka 5, uredbe Velikega vojvodstva prepoveduje samo vnos gnojevke, gnojnice in tekočega blata, ki so organska
gnojila, iz čistilnih naprav v tla, ne vsebuje pa določbe o vnosu mineralnih gnojil v tla.
Ugotoviti je torej treba, da Veliko vojvodstvo Luksemburg v zvezi s tem ni pravilno preneslo Direktive 91/676.
V zvezi s četrtim tožbenim razlogom Komisije je treba poudariti, da Priloga II, A, točka 6, k Direktivi 91/676 določa, da
naj bi kodeksi dobre kmetijske prakse vsebovali določbe o postopkih za vnos v tla, vključno s pogostostjo in enakomernostjo
vnosa mineralnih in živinskih gnojil, pri katerih bo izguba hranil v vodo ostala na sprejemljivi ravni, kolikor so upoštevne.
Ker Veliko vojvodstvo Luksemburg nima takih določb, je treba ugotoviti, da je bila ta določba kršena.
Zato je treba šteti, da je neizpolnitev obveznosti mogoče ugotoviti samo na podlagi tožbenih razlogov Komisije.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni sprejelo vseh zakonov in drugih predpisov,
potrebnih za uskladitev s členoma 4 in 5 Direktive 91/676 v povezavi s prilogama II, A, točke 1, 2, 5 in 6, ter III, odstavek
1, točki 1 in 2, k tej direktivi, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala,
naj se Velikemu vojvodstvu Luksemburg naloži plačilo stroškov, in ker to s svojimi predlogi ni uspelo, se mu naloži plačilo
stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
1.
Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni sprejelo vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev s členoma 4 in
5 Direktive Sveta z dne 12. decembra 1991 o varstvu voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov (91/676/EGS) v
povezavi s prilogama II, A, točke 1, 2, 5 in 6, ter III, odstavek 1, točki 1 in 2, k tej direktivi, ni izpolnilo obveznosti
iz te direktive.
2.
Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
*
Jezik postopka: francoščina.