CELEX: 62003CJ0386
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Oro uostai
Antžeminės paslaugos
Direktyva 96/67/EB

1       Ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad priėmusi 1996 m. spalio 15 d. Tarybos direktyvos
96/67/EB dėl patekimo į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką (OL L 272, p. 36) 16 ir 18 straipsniams
prieštaraujančias nuostatas, numatytas 1997 m. gruodžio 10 d. Nutarimo dėl oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų (
Verordnung über Bodenabfertigungsdienste auf Flugplätzen
, BGBl. 1997 I, p. 2885, toliau – BADV) 8 straipsnio 2 dalyje ir 9 straipsnio 3 dalyje, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė
įsipareigojimų pagal šią direktyvą.
I –
Teisinis pagrindas
A –
Bendrijos teisės aktai
2       Direktyva 96/67/EB numato laipsniško Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinkos atvėrimo tvarką.
3       Šios direktyvos 16 ir 18 straipsniuose numatytos nuostatos, susijusiuos atitinkamai su teise patekti į oro uosto įrenginius
bei socialine ir aplinkos apsauga. Šie straipsniai suformuluoti taip:
„
16 straipsnis
Patekimas į įrenginius
1. Valstybės narės imasi būtinų priemonių siekdamos užtikrinti, kad antžeminių paslaugų teikėjai ir pageidaujantys patys sau
teikti paslaugas oro uosto naudotojai galėtų patekti į oro uosto įrenginius tiek, kiek jiems reikia vykdant savo veiklą. Jeigu
oro uosto valdančioji institucija arba tam tikrais atvejais valdžios institucija, arba bet kuri kita tą valdančiąją instituciją
kontroliuojanti įstaiga nustato su patekimu į oro uosto įrenginius susijusias sąlygas, jos turi būti atitinkamos, objektyvios,
aiškios ir nediskriminacinės.
2. Antžeminėms paslaugoms teikti tinkama oro uosto erdvė įvairiems antžeminių paslaugų teikėjams ir patiems sau paslaugas
teikiantiems oro uosto naudotojams, įskaitant neseniai į rinką patekusius paslaugų teikėjus, pagal atitinkamas, objektyvias,
aiškias ir nediskriminacines taisykles ir kriterijus turi būti paskirstyta taip, kad anksčiau minėti paslaugų teikėjai galėtų
naudotis savo teisėmis ir kad būtų užtikrinta veiksminga ir sąžininga konkurencija.
3. Jeigu už patekimą į oro uosto įrenginius imamas mokestis, jis nustatomas pagal atitinkamus, objektyvius, aiškius ir nediskriminacinius
kriterijus.
<...>
18 straipsnis
Socialinė ir aplinkos apsauga
Nepažeisdamos šios direktyvos taikymo ir atsižvelgdamos į kitas Bendrijos teisės aktų nuostatas, valstybės narės gali imtis
būtinų priemonių siekdamos užtikrinti darbuotojų teisių apsaugą ir aplinkos apsaugą.“
4       2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyva 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo
arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (OL L 82, p. 16), kodifikavo 1977 m. vasario 14 d. Tarybos direktyvą
77/187/EEB (OL L 61, p. 26), iš dalies pakeistą 1998 m. birželio 28 d. Tarybos direktyva 98/50/EB (OL L 201, p. 88).
B –
Nacionalinės teisės aktai
5       Į Vokietijos teisę direktyva iš esmės buvo perkelta 1997 m. lapkričio 11 d. Įstatymu dėl oro uostuose teikiamų antžeminių
paslaugų (
Gesetzüber Bodenabfertigungsdienste auf Flughäfen
) (BGBl. 1997 I, p. 2694) ir BADV. BADV 8 ir 9 straipsniai numato:
„
8 straipsnis
1. Antžeminių paslaugų teikėjai ar saviteiką taikantys oro uosto naudotojai turi laikytis „su antžeminių paslaugų teikimu
susijusių sąlygų“ <...>. 3 straipsnio 2–5 dalyse numatytais atvejais šios sąlygos taikomos viešojo pirkimo konkursui ir atrankos
procedūrai pagal 7 straipsnį.
2.      Oro uostą valdanti institucija gali reikalauti, kad antžeminių paslaugų teikėjas ar saviteiką taikantis oro uosto naudotojas
perimtų darbuotojus pagal jam perduotas antžemines paslaugas. Šie darbuotojai atrenkami remiantis atitinkamais kriterijais,
būtent – pagal jų vykdomą veiklą. Nepažeidžiant civilinio kodekso 613a straipsnio, taikomas 9 straipsnio 3 dalies trečias
sakinys.
3.      Papildomai 1 ir 2 dalims oro susisiekimo institucija gali reikalauti, kad tiekiant antžemines paslaugas būtų laikomasi standartinių
sąlygų arba techninių specifikacijų. Šios sąlygos ar specifikacijos parengiamos iš anksto pasikonsultavus su Oro uosto naudotojų
komitetu.
4.      1–3 dalyse numatytos sąlygos bei kriterijai nustatomi ir taikomi bei techninės specifikacijos parengiamos ir taikomos laikantis
tinkamumo, objektyvumo, skaidrumo ir nediskriminavimo kriterijų. Oro uostą valdanti institucija apie juos praneša iš anksto.“
9 straipsnis
„1.      Oro uostą valdanti institucija ir antžeminių paslaugų teikėjas arba saviteiką taikantis oro uosto naudotojas privalo sudaryti
sutartį dėl reikalingos ir prieinamos oro uosto ir oro uosto įrenginių dalies, dėl oro uostą valdančiai institucijai pagal
šį nutarimą mokėtino mokesčio ir dėl sąlygų, kurias, vadovaujantis 8 straipsniu, turi įvykdyti antžeminių paslaugų teikėjai
ir saviteiką taikantys oro uosto naudotojai.
2.      Oro uostą valdanti institucija prižiūri, kad šiame nutarime numatytiems antžeminių paslaugų teikėjams ir oro uosto naudotojams
nebūtų nepagrįstai kliudoma patekti į oro uosto įrenginius tiek, kiek jiems to reikia vykdant savo veiklą. Jeigu oro uostą
valdanti institucija nustato su šiuo patekimu susijusias sąlygas, jos turi būti atitinkamos, objektyvios, aiškios ir nediskriminacinės.
3.      Oro uostą valdanti institucija turi teisę reikalauti, kad antžeminių paslaugų teikėjai ir saviteiką taikantys oro uosto naudotojai
sumokėtų mokestį už patekimą į jos įrenginius, jų suteikimą naudotis ir naudojimąsi. Šis mokestis nustatomas remiantis atitinkamais,
objektyviais, aiškiais ir nediskriminaciniais kriterijais, gavus naudotojų komiteto nuomonę; jis, kaip komercinė rinkliava,
visų pirma gali būti naudojamas užtikrinti paties oro uosto finansavimą. Nustatydama šio mokesčio dydį, oro uostą valdanti
institucija į jį iki atitinkamos sumos gali įskaityti dėl antžeminių paslaugų perėmimo teikėjams ir saviteiką taikantiems
oro uosto naudotojams atsiradusias būtinąsias išlaidas, būtent atsiradusias dėl darbuotojų neperėmimo .“
6       BADV 8 straipsnio 2 dalyje paminėtas Vokietijos civilinio kodekso (Bürgerliches Gesetzbuch) 613a straipsnis nustato:
„1.      Perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo santykių, galiojančių perdavimo teisiniu verslo ar verslo dalies perdavimo
aktu dieną, dėl šio perdavimo yra perduodami perėmėjui. Jeigu šios teises ir pareigas reglamentuoja kolektyvinė sutartis arba
kolektyvinė įmonės sutartis, jos yra dalis darbo santykių tarp naujo darbdavio ir darbuotojo ir negali būti pakeistos darbuotojo
nenaudai vienerius metus po perdavimo. Antras sakinys netaikomas, jeigu teises ir pareigas, kiek tai susiję su nauju darbdaviu,
reglamentuoja kita kolektyvinė sutartis arba kita kolektyvinė įmonės sutartis. Iki antrame sakinyje numatyto termino pabaigos
teisės ir pareigos gali būti keičiamos, jeigu kolektyvinė sutartis ar kolektyvinė įmonės sutartis neteko galios arba abipusis
susitarimas netaikomas pagal kitą kolektyvinę sutartį, dėl kurios taikymo susitarė naujas darbdavys ir darbuotojas.
2.      Buvęs darbdavys ir naujas darbdavys solidariai atsako už 1 dalyje numatytus įsipareigojimus, atsiradusius iki perdavimo ir
kurie pasibaigia per vienerius metus po perdavimo. Jeigu šie įsipareigojimai baigiasi vėliau nei įvyko perdavimas, buvęs darbdavys
atsako proporcingai už jų referencinio laikotarpio dalį, pasibaigusią perdavimo dieną.
<...>“
II –
Ikiteisminė procedūra
7       Išnagrinėjusi Vokietijos teisės aktus, Komisija nusprendė, kad Vokietija į savo vidaus teisę neteisingai perkėlė Direktyvos
96/67 16 ir 18 straipsnius. Todėl 2000 m. vasario 28 d. ji išsiuntė Vokietijos Federacinei Respublikai oficialų pranešimą,
siūlydama šiai valstybei narei pateikti savo pastabas.
8       2000 m. gegužės 16 d. atsakyme Vokietijos Federacinė Respublika ginčijo įsipareigojimų neįvykdymą, dėl kurio ji buvo kaltinama.
9       Kadangi Komisijos neįtikino pateikti paaiškinimai, 2002 m. gegužės 16 d. ji išsiuntė šiai valstybei narei pagrįstą nuomonę,
nurodydama per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad būtų įgyvendinti jos įsipareigojimai pagal šią direktyvą.
10     Komisijos į šią pagrįstą nuomonę pateiktas atsakymas nepatenkino, todėl ji pareiškė ši ieškinį.
III –
Dėl ieškinio

Šalių argumentai
11     Komisija pažymi, kad priemonės, kurių buvo imtasi pagal Direktyvos 96/67 18 straipsnį valstybėms narėms pripažintų įgaliojimų
ribose, negali prieštarauti šios direktyvos 6 ir 7 straipsniuose numatytam laipsniškam laisvo patekimo į antžeminių paslaugų
teikimo rinką įgyvendinimui. Todėl priimtos nacionalinės nuostatos, skirtos reglamentuoti šios srities darbo santykius, negali
turėti diskriminacinio poveikio tarp antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų ir iškraipyti
tarp jų esančios konkurencijos.
12     Komisija mano, kad aptariami Vokietijos teisės aktai neatitinka šių reikalavimų, nes jie nustato skirtumą tarp, viena vertus,
oro uostą valdančios institucijos ir, antra vertus, antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų,
todėl riboja pastarųjų patekimą į rinką bei iškraipo konkurenciją tarp šių skirtingų subjektų kategorijų. Iš tikrųjų oro uostą
valdančioji institucija galėtų visas arba bent jau dalį sąnaudų, susijusių su darbuotojais, kurių ji daugiau nebegali samdyti
dėl su liberalizavimo procesu susijusios rinkos dalies praradimo, perkelti naujiems į rinką įėjusiems subjektams.
13     Komisija teigia, kad bendros apsaugos nuostatos, kurias valstybės narės priėmė perkeldamos Direktyvą 2001/23, taip pat taikomos
antžeminių paslaugų sektoriuje. Todėl tuo atveju, kai dėl Direktyvoje 96/67 numatyto antžeminių paslaugų rinkos atvėrimo perduodamas
verslas Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies prasme, perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo sutarties arba darbo
santykių, galiojančių perdavimo dieną, yra perduodamos perėmėjui.
14     Komisija pažymi, kad tais atvejais, kuriems netaikoma Direktyva 2001/23, BADV 8 straipsnio 2 dalies ir 9 straipsnio 3 dalies
nuostatos yra diskriminacinio poveikio tarp, viena vertus, oro uostą valdančios institucijos ir, antra vertus, kitų antžeminių
paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų, kiek tai susiję su socialinėmis sąnaudomis antžeminių paslaugų
perdavimo atveju.
15     Komisija pažymi, kad BADV 9 straipsnio 3 dalyje numatyta galimybė perkelti tam tikras socialines sąnaudas negali būti pateisinama
Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalies pagrindu. Tiesa, pagal pastarąją nuostatą oro uostą valdanti institucija gali iš kitų
antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų rinkti mokestį už patekimą į oro uosto įrenginius.
Tačiau šio mokesčio dydis turi būti nustatomas pagal atitinkamus, objektyvius, aiškius ir nediskriminacinius kriterijus.
16     Komisija tvirtina, kad šioje nuostatoje paminėta sąvoka „oro uosto įrenginiai“ turi būti suprantama oro uosto infrastruktūros
kontekste ir kad renkamo mokesčio dydis yra tinkamas ir objektyvus, tik jeigu jis grindžiamas oro uosto valdančios institucijos
patiriamomis sąnaudomis, siekiant užtikrinti kitų antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų patekimą
į šią infrastruktūrą. Todėl išlaidos, kurias oro uostą valdanti institucija turi padengti dėl darbuotojų neperėmimo, nėra
sąnaudos, į kurias galima atsižvelgti nustatant Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalyje numatytą mokestį.
17     Vokietijos vyriausybė pažymi, kad BADV 8 straipsnio 2 dalis, įtvirtindama derybomis tarp ankstesnės oro uostą valdžiusios
institucijos ir naujo ūkio subjekto pagrįstą tvarką, sukuria mechanizmą, skirtą išsaugoti darbo sutartis perduodant veiklą,
jeigu tai įmanoma. Pagal šią tvarką naujas ūkio subjektas, ketinantis savo arba trečiojo asmens vardu tiekti antžemines paslaugas,
turi derėtis su valdančia institucija dėl darbuotojų teisių apsaugos užtikrinimo. Tik tuo atveju, jeigu ši institucija reikalavo,
kad jos nebereikalingi darbuotojai būtų perimti, ir naujas ūkio subjektas atsisakė tai padaryti, ji turės teisę dėl to susidariusias
socialines sąnaudas paskirstyti tarp visų nagrinėjamos rinkos paslaugų teikėjų.
18     Ši vyriausybė mano, kad kartu nagrinėjamos BADV 8 straipsnio 2 dalies ir 9 straipsnio 3 dalies nuostatos bei iš jų išplaukianti
galimybė teisingai tarp antžeminių paslaugų paskirstyti dėl darbuotojų atleidimo susidariusias „socialines sąnaudas“ yra socialinės
apsaugos nuostatos, kurios neviršija Direktyvoje 96/67 18 straipsnyje nustatytų ribų.
19     Ši vyriausybė patikslina, kad jeigu antžeminių paslaugų perdavimo atveju veiklos, darbuotojų ir kitų oro uostą valdančios
institucijos elementų perdavimą lydi įmonės perdavimas, bet kuriuo atveju taikomos Direktyvos 2001/23 nuostatos. O tais atvejais,
kurie nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį, BADV 8 straipsnio 2 dalis ir 9 straipsnio 3 dalis atitinka proporcingumo
principą, nes jomis siekiama įtvirtinti teisingą pusiausvyrą tarp darbuotojų apsaugos ir siekiamo nagrinėjamų paslaugų liberalizavimo.
20     Vokietijos vyriausybė nurodo, kad BADV 8 straipsnio 2 dalis numato naujam ūkio subjektui ir oro uostą valdančiai institucijai
tik susitarimo dėl darbuotojų perėmimo pareigą. Šie nacionalinės teisės aktai tik papildomu atveju numato, kad oro uostą valdanti
institucija gali proporcingai paskirstyti tarp ūkio subjektų dėl liberalizavimo ir atsisakymo perimti darbuotojus susidariusias
socialines sąnaudas, remdamasi atitinkamais, objektyviais, aiškiais ir nediskriminaciniais kriterijais.
21     Galiausiai, šios vyriausybės nuomone, Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 daliai neprieštarauja nagrinėjami nacionalinės teisės
aktai, nes ši dalis yra tik nuostata, reglamentuojanti oro uostą valdančios institucijos teisę už patekimą į oro uosto įrenginius
reikalauti mokesčio. BADV 9 straipsnio 3 dalis neapsiriboja tik galimybe patekti į oro uosto įrenginius, ji turi būti laikoma
skatinančia naujus rinkos subjektus derėtis su valdančia institucija dėl nagrinėjamos veiklos perdavimo sąlygų, atsižvelgiant
į darbuotojų interesus.
22     Šiuo atžvilgiu vyriausybė teigia, kad Vokietijos teisės aktai neperkelia Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalies, o yra grindžiami
šios direktyvos 18 straipsniu.

Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl ginčo dalyko
23     Pirmiausia reikia pažymėti, kad šio ieškinio dalykas susijęs su Vokietijos teisės aktų atitiktimi Direktyvos 96/67 16 ir 18 straipsniams
tik tais atvejais, kurie nenumatyti Direktyvoje 2001/23. Iš tikrųjų, kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktų argumentų,
šalys sutaria dėl to, kad, pirma, Direktyva 2001/23 taikoma perdavimo operacijoms antžeminių paslaugų srityje ir, antra, iš
šios direktyvos kylančios teisės ir pareigos visiškai įgyvendinamos kiekvienąkart, kai dėl šios srities rinkos atvėrimo įvyksta
perdavimas šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies prasme.
24     Dėl nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų taip pat neginčijama, kad jų taikymo sritis yra platesnė nei Direktyvos 2001/23 ir
kad jie susiję su visais atvejais, kai oro uostą valdanti institucija atsisako tam tikro veiklos sektoriaus naujo ūkio subjekto
naudai. Todėl reikia nustatyti, ar BADV 8 straipsnio 2 dalis ir 9 straipsnio 3 dalis atitinka Direktyvos 96/67 16 ir 18 straipsnius.
Dėl kaltinimo, susijusio su pareiga perimti darbuotojus
25     Komisijos kaltinimas susijęs su BADV 8 straipsnio 2 dalimi, pagal kurį oro uostą valdanti institucija gali reikalauti, kad
antžeminių paslaugų teikėjas ar saviteiką taikantis oro uosto naudotojas perimtų darbuotojus pagal jam perduotas antžemines
paslaugas.
26     Šiuo atveju reikia pastebėti, kad nors Vokietijos vyriausybės teiginys, pagal kurį minėta nuostata nenustato absoliučios pareigos
perimti darbuotojus visais antžeminių paslaugų rinkos atvėrimo naujiems paslaugų teikėjams arba naudotojams atvejais, nebuvo
ginčijamas, lieka akivaizdu, kad dėl paties šios nuostatos buvimo ji suteikia galimybę oro uostą valdančioms institucijoms
Vokietijoje daryti tam tikrą spaudimą įmonėms arba naudotojams, kurie siekia patekti į tokią rinką, juos skatinant perimti
antžeminių paslaugų srityje dirbančius darbuotojus.
27     Todėl tokia nuostata gali apsunkinti naujų nagrinėjamo sektoriaus paslaugų teikėjų patekimą į atitinkamą rinką ir jiems sudaryti
nepalankias sąlygas, palyginti su jau įsisteigusiomis įmonėmis.
28     Dėl klausimo, ar tokie teisės aktai gali būti pateisinami pagal Direktyvos 96/67 18 straipsnį, reikia priminti, jog Teisingumo
Teismas jau nusprendė, kad nors valstybės narės turi teisę užtikrinti atitinkamą oro uostuose antžemines paslaugas teikiančių
įmonių darbuotojų socialinę apsaugą, taip pat tiesa, jog ši teisė nesuteikia neribotos kompetencijos reglamentavimo srityje
ir ja turi būti naudojamasi nepažeidžiant šios direktyvos veiksmingumo bei ja siekiamų tikslų (2004 m. gruodžio 9 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑460/02, Rink. p. I‑0000, 31 ir 32 punktai).
29     Dėl nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų reikia pažymėti, kad dėl savo finansinių pasekmių jie gali padaryti neigiamą poveikį
oro uosto infrastruktūrų racionaliam naudojimui bei naudotojams nustatytų paslaugų kainų sumažinimui, taip neigiamai paveikdami
antžeminių paslaugų rinkos atvėrimą ir Direktyvos 96/67 veiksmingumą (žr. minėto sprendimo
Komisija prieš Italiją
33 ir 34 punktus).
30     Todėl BADV 8 straipsnio 2 dalis negali būti laikoma suderinama su pagal Direktyvos 96/67 18 straipsnį valstybėms narėms suteiktais
įgaliojimais.
31     Remiantis šiais motyvais, darytina išvada, kad su pareiga perimti darbuotojus  susijęs kaltinimas yra pagrįstas.
Dėl kaltinimo, susijusio su taisyklėmis dėl mokesčio už patekimą į oro uosto įrenginius, jų suteikimą naudotis ir naudojimąsi
32     Komisijos kaltinimas yra susijęs su BADV 9 straipsnio 3 dalimi, kuri nustato taisykles, susijusias su mokesčiu, kurio gali
reikalauti oro uostą valdanti institucija iš antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų už patekimą
į jos įrenginius, jų suteikimą naudotis ir naudojimąsi.
33     Reikia pastebėti, kad ši nuostata sudaro teisinį pagrindą valdančiai institucijai nustatyti tam tikras finansines pareigas
nurodytiems ūkio subjektams.
34     Dėl galimybės reikalauti sumokėti mokestį atitikties Direktyvai 96/67 reikia priminti, kad Teisingumo Teismas nusprendė, jog
ši nuoroda į įrenginius yra aiškiai susijusi su oro uosto suteikta naudotis infrastruktūra ir įranga (žr. 2003 m. spalio 16 d.
Sprendimo
Flughafen Hannover-Langenhagen
, C‑363/01, Rink. p. I‑11893, 40 punktą).
35     Be to, Teisingumo Teismas nurodė, kad oro uostą valdančios institucijos galimybė, be mokesčio už naudojimąsi įrenginiais,
rinkti patekimo mokestį ne tik nepalengvins patekimo į atitinkamą rinką, bet ir tiesiogiai prieštaraus oro uosto bendrovių
sąnaudų sumažinimo tikslui ir netgi kai kuriais atvejais padidins šias sąnaudas (žr. minėto sprendimo
Flughafen Hannover-Langenhagen
44 punktą).
36     Iš šių argumentų matyti, kad nagrinėjamo mokesčio sumą turi sudaryti atlyginimas, tiksliai atitinkantis naudojimąsi oro uosto
įrenginiais, ir jis turi būti apskaičiuotas pagal Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalyje numatytus kriterijus bei atsižvelgiant
į atitinkamos institucijos interesą gauti pelną (žr. minėto sprendimo
Flughafen Hannover-Langenhagen
62 punktą).
37     Vis dėlto šioje byloje nagrinėjami nacionalinės teisės aktai numato, kad dalis mokesčio gali būti skirta kompensuoti atveriant
antžeminių paslaugų rinką dėl darbuotojų neperėmimo susidariusias išlaidas.
38     Kaip teisingai pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 69 punkte, ši aplinkybė įrodo, kad toks Vokietijos teisėje numatytas
mokestis viršija tai, ką numatė Bendrijos teisės aktų leidėjas, t. y. atlyginimą tik už antžeminių paslaugų teikėjų arba saviteiką
taikančių oro uosto naudotojų patekimą į oro uosto įrenginius.
39     Iš tikrųjų dėl darbuotojų neperėmimo susidariusios išlaidos visiškai nėra susijusios su oro uosto valdančios institucijos
sąnaudomis, atsiradusiomis dėl jos įrenginių suteikimo naudotis, ir todėl negali būti laikomos tenkinančiomis Direktyvos 96/67
16 straipsnio 3 dalyje numatytus kriterijus.
40     Be to, dėl Vokietijos vyriausybės argumento, kad BADV 9 straipsnio 3 dalis nėra skirta perkelti Direktyvos 96/67 16 straipsnio
3 dalį, bet apskritai vertinant, atitinka jos 18 straipsnį, reikia konstatuoti, kad šis BADV straipsnis numato mokestį už
patekimą į oro uosto įrenginius, jų suteikimą naudotis ir naudojimąsi, o Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalis numato konkretų
mokesčio už patekimą į šiuos įrenginius rinkimo atvejį. Šiomis aplinkybėmis Vokietijos argumentas turi būti atmestas.
41     Dėl to paties Vokietijos argumento papildomai reikia pridurti, kad, kaip teisingai pažymėjo generalinis advokatas savo išvados
50 ir 51 punktuose, finansinė pareiga, kurią oro uostą valdanti institucija gali nustatyti naujiems ūkio subjektams dėl darbuotojų
neperėmimo perduodant antžemines paslaugas, yra finansinė oro uostą valdančios institucijos nauda ir ja siekiama apsaugoti
interesus, kurie nenumatyti Direktyvos 96/67 18 straipsnyje.
42     Todėl kaltinimas, susijęs su Direktyvos 96/67 16 straipsnio pažeidimu, taip pat pagrįstas.
43     Remiantis tuo, kas išdėstyta, visas Komisijos ieškinys turi būti laikomas pagrįstu.
44     Galiausiai reikia konstatuoti, kad priėmusi Direktyvos 96/67 16 ir 18 straipsniams prieštaraujančias nuostatas, numatytas
BADV 8 straipsnio 2 dalyje ir 9 straipsnio 3 dalyje, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
45     Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Vokietijos Federacinė Respublika pralaimėjo bylą,
ji turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
Priėmusi 1996 m. spalio 15 d. Tarybos direktyvos 96/67/EB dėl patekimo į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų
rinką  16 ir 18 straipsniams prieštaraujančias nuostatas, numatytas 1997 m. gruodžio 10 d. Nutarimo dėl oro uostuose teikiamų
antžeminių paslaugų (
Verordnung über Bodenabfertigungsdienste auf Flugplätzen
) 8 straipsnio 2 dalyje ir 9 straipsnio 3 dalyje, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.
2.
Priteisti iš Vokietijos Federacinės Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.