CELEX: 61995CJ0077
Miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä
Direktiivi 79/7/ETY
Työtä tekevä väestö

Tuomion perustelut
1 Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen on esittänyt 14.2.1995 tekemällään, yhteisöjen tuomioistuimeen 15.3.1995 saapuneella päätöksellään EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla viisi ennakkoratkaisukysymystä, jotka koskevat miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY (EYVL 1979 L 6, s. 24, jäljempänä direktiivi) ja julkisen vallan vastuuta koskevien yhteisön oikeuden periaatteiden tulkintaa.
2 Nämä kysymykset esitettiin sen oikeusavun myöntämistä koskevan oikeudenkäynnin yhteydessä, jonka Bruna-Alessandra Züchner oli pannut vireille puolisonsa sairauskassaa vastaan siitä syystä, ettei tämä ollut suostunut myöntämään Bruna-Alessandra Züchnerille korvausta niistä terapeuttisista hoidoista, joita hän antaa puolisolleen.
3 Pääasiaa koskevista asiakirjoista käy ilmi, että Gerhard Züchner halvaantui onnettomuudessa oltuaan tätä ennen töissä. Hän tarvitsee tilansa vuoksi toisen henkilön apua sekä terapeuttisiin että yleisluontoisiin hoitoihin ja Sozialgesetzbuchin osassa V (Saksan sosiaaliturvalain osa V, jäljempänä SGB) tarkoitettua kotiapua. Hänen puolisonsa vastaa kaikista näistä hoidoista.
4 Gerhard Züchnerin sairauskassa maksaa osan yleisluontoisista hoidoista ja kotiavusta aiheutuvista kustannuksista. Terapeuttisluontoisten hoitojen osalta se vetoaa kuitenkin SGB:n osaan V sisältyvään 37 pykälän 3 momenttiin, jonka mukaan "Kotona annettavat hoidot korvataan vain siinä tapauksessa, että sairaan kanssa samassa taloudessa elävä henkilö ei voi antaa tarvittavaa apua."
5 Bruna-Alessandra Züchner katsoo, että tämä säännös on direktiivin vastainen. Vähävaraisena hän haki Landgericht Bremeniltä oikeusapua voidakseen nostaa sairauskassaa vastaan vahingonkorvauskanteen. Tämä hakemus hylättiin 20.1.1994 annetulla päätöksellä, josta Züchner valitti Oberlandesgericht in Bremeniin. Oberlandesgericht hylkäsi valituksen ensin 30.6.1994 antamallaan päätöksellä katsoen, että mainitulla lain säännöksellä ei syrjitty, mutta ei ratkaissut kysymystä siitä, kuuluiko pääasian kantaja direktiivissä tarkoitettuun "työtä tekevään väestöön". Koska nostettavaksi suunniteltu kanne ei täyttänyt sitä oikeusavun myöntämiselle asetettua edellytystä, jonka mukaan kanteella on oltava riittävät menestymisen mahdollisuudet, Oberlandesgericht hylkäsi valituksen.
6 Oikaisupyynnön seurauksena Oberlandesgericht kumosi 30.6.1994 tekemänsä päätöksen ja esitti uudella 14.2.1995 tekemällään päätöksellä yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset, joihin annettavien vastausten perusteella se toivoo voivansa selvittää, onko kanteella, jonka Bruna-Alessandra Züchner aikoo nostaa, riittävät menestymisen mahdollisuudet:
"1) Kuuluuko kantaja hoidon tarpeessa olevan vakuutetun puolisona direktiivin 2 artiklassa tarkoitettuun työtä tekevään väestöön?
2) Syrjitäänkö kantajaa SGB:n osaan V sisältyvällä 37 pykälän 3 momentilla sukupuolen perusteella direktiivissä tarkoitetuin tavoin, vaikka tässä säännöksessä ei viitata sukupuoleen?
3) Voiko kantaja, jota vastaaja ei ole vakuuttanut, vedota vakuutukseen perustuviin oikeuksiin, vai koskevatko nämä oikeudet vain kantajan puolisoa vakuutettuna?
4) Onko vastaaja itse valtion viranomaisena (korvaava kassa - Ersatzkasse) vastuussa ja jos näin ei ole, kenelle vastuu kuuluu?
5) Tunnetaanko yhteisön oikeudessa tuottamuksesta riippumaton julkisyhteisön vastuu, vai perustuuko julkisyhteisön vastuu ainoastaan BGB:n (Saksan siviililaki) 839 pykälään ja GG:n (Saksan perustuslaki) 34 pykälään?"
7 Ensimmäisessä kysymyksessään Oberlandesgericht kysyy, onko direktiivin 2 artiklassa tarkoitettua työtä tekevän väestön käsitettä tulkittava siten, että siihen sisältyy pääasian kantajan kaltainen henkilö hoitoa tarvitsevan vakuutetun puolisona. Kansallinen tuomioistuin täsmentää kysymystään esittäen, että sen käsityksen mukaan Bruna-Alessandra Züchner ei kuulu direktiivin 2 artiklassa tarkoitettuun työtä tekevään väestöön, mutta että laajempi tulkinta on mahdollinen ottaen huomioon, että pääasian kantaja antaa vammautuneelle puolisolleen selvästi enemmän hoitoa kuin avioliiton perusteella yleensä.
8 Direktiivin 2 artiklan mukaan sitä sovelletaan "työtä tekevään väestöön, mukaan lukien itsenäiset ammatinharjoittajat, sellaiset työntekijät ja itsenäiset ammatinharjoittajat, joiden työnteko on keskeytynyt sairauden, tapaturman tai muunlaisen kuin vapaaehtoisen työttömyyden vuoksi, sekä työnhakijat, sekä eläkkeellä oleviin tai työkyvyttömiin työntekijöihin ja itsenäisiin ammatinharjoittajiin."
9 Pääasian kantaja ei kirjallisissa huomautuksissaan eikä istunnossa antamissaan lausunnoissa kiistä sitä, ettei hän ollut töissä ennen hänen puolisolleen sattunutta onnettomuutta. Hän väittää kuitenkin kuuluvansa direktiivin 2 artiklassa tarkoitettuun työtä tekevään väestöön, koska hän antaa miehelleen hoitoja, joita varten hänen on pitänyt saada koulutusta, koska hoitojen luonne ja määrä voidaan rinnastaa työn tekemiseen ja koska siinä tapauksessa, ettei hän niitä antaisi, niiden antamiseen tarvittaisiin palkattu hoitohenkilö tai ne olisi annettava sairaalassa. Komissio yhtyy näihin perusteluihin.
10 Pääasian vastaaja, Saksan hallitus ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus katsovat sitä vastoin, että Bruna-Alessandra Züchner ei kuulu direktiivissä tarkoitettuun työtä tekevään väestöön, sillä hän ei ollut töissä ennen kuin aloitti miehensä hoitamisen. Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mukaan ei muutoinkaan ole mahdollista katsoa hoitotyötä tekevän henkilön kuuluvan direktiivissä tarkoitettuun työtä tekevään väestöön yksinomaan annettujen hoitojen laajuuden perusteella.
11 Tältä osin on muistutettava, että direktiivin 2 artiklassa tarkoitettu työtä tekevän väestön käsite on hyvin laaja ja että sen piiriin kuuluvat työntekijät ja itsenäiset ammatinharjoittajat, työnhakijat sekä työntekijät ja itsenäiset ammatinharjoittajat, joiden työnteko on keskeytynyt jonkin direktiivin 3 artiklassa tarkoitetun vakuutustapahtuman vuoksi. Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi katsonut, että henkilö kuuluu työtä tekevään väestöön siinäkin tapauksessa, että jokin 3 artiklassa tarkoitetuista vakuutustapahtumista on sattunut hänen ylenevässä polvessa olevalle sukulaiselleen ja henkilön on ollut pakko keskeyttää työn tekeminen (asia 150/85, Drake, tuomio 24.6.1986, Kok. 1986, s. 1995), että vakuutustapahtuma sattuu henkilön aloitettua työnhaun välittömästi oltuaan tätä ennen työmarkkinoiden ulkopuolella (asia C-31/90, Johnson, tuomio 11.7.1991, Kok. 1991, s. I-3723) tai että työtä on pidetty vähäisenä sen vuoksi, että työaika on vähemmän kuin viisitoista viikkotuntia ja työstä saatava palkka ei ylitä keskimääräisen kuukausipalkan seitsemäsosaa (asia C-317/93, Nolte, tuomio 14.12.1995, Kok. 1995, s. I-4625, ja asia C-444/93, Megner ja Scheffel, tuomio 14.12.1995, Kok. 1995, s. I-4741).
12 Direktiiviä ei sitä vastoin sovelleta henkilöihin, jotka eivät ole työmarkkinoiden käytettävissä tai jotka eivät ole työnhakijoina, eikä sellaisiin työntekijöihin ja itsenäisiin ammatinharjoittajiin, joiden työn tekeminen ei ole keskeytynyt jonkin direktiivin 3 artiklassa tarkoitetun vakuutustapahtuman vuoksi (ks. yhdistetyt asiat 48/88, 106/88 ja 107/88, Achterberg-te Riele ym., tuomio 27.6.1989, Kok. 1989, s. 1963, 13 kohta, ja em. asia Johnson, tuomion 20 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on näin katsonut, että henkilö, joka on lopettanut työn tekemisen huolehtiakseen lastensa kasvatuksesta, ei kuulu direktiivin henkilölliseen soveltamisalaan (em. asia Johnson, tuomion 19 kohta).
13 Edellä esitetystä seuraa, että se "työn" käsite, johon direktiivin 2 artiklaan sisältyvällä ilmauksella "työtä tekevä väestö" viitataan, voidaan ymmärtää siten, että sillä tarkoitetaan vähintäänkin taloudellisen arvon omaavaa työtä, eli työtä, jota tehdään laajassa mielessä ymmärrettyä vastiketta vastaan.
14 On myönnettävä, että henkilö voi olla riippuvainen toisen henkilön tarjoamista palveluista siinä tapauksessa, että hän itse ei enää kykene suorittamaan tiettyjä tehtäviä, olipa sitten kysymys lasten kasvatuksesta, kotitöistä, yksityisen omaisuuden hoidosta tai jokapäiväiseen elämään kuuluvista yksinkertaisista toimista. Valtaosaan tällaisista töistä tarvitaan tiettyä pätevyyttä, ne ovat tietyn laajuisia ja niiden hoitaminen on annettava ulkopuolisen palkatun henkilön tehtäväksi, jos toinen henkilö, perheen jäsen tai ulkopuolinen, ei niistä huolehdi vapaaehtoisesti.
15 Tästä seuraa, että tulkinta, jonka mukaan työtä tekevää väestöä koskevan käsitteen piiriin kuuluisi sellainen perheenjäsen, joka työskentelee toisen perheenjäsenen hyväksi ilman vastiketta, sillä perusteella, että tämä työ vaatii tiettyä pätevyyttä, sillä on tietty luonne tai laajuus tai että sen tekeminen olisi annettava ulkopuolisen palkatun henkilön tehtäväksi, jos perheenjäsen ei siitä huolehtisi, aiheuttaisi sen, että direktiivin soveltamisala laajenisi rajattomaksi, kun taas 2 artiklan tarkoituksena on nimenomaan rajoittaa sitä.
16 Ensimmäiseen kysymykseen on siis vastattava siten, että direktiivin 2 artiklaa on tulkittava siten, että se ei koske henkilöä, joka työskentelee palkatta hoitaen vammautunutta puolisoaan, olipa tämä työ miten merkittävää hyvänsä ja vaadittiinpa sen tekemiseen millainen pätevyys tahansa, jos tämä henkilö ei ole tämän hoitotyön vuoksi joko lopettanut työntekoa tai keskeyttänyt työnhakuaan.
17 Ottaen huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus ei kansallisen tuomioistuimen esittämiin muihin kysymyksiin ole tarvetta vastata.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
18 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on ratkaissut Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremenin 14.2.1995 tekemällään päätöksellä esittämän ensimmäisen kysymyksen seuraavasti:
Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY 2 artiklaa on tulkittava siten, että se ei koske henkilöä, joka työskentelee palkatta hoitaen vammautunutta puolisoaan, olipa tämä työ miten merkittävää hyvänsä ja vaadittiinpa sen tekemiseen millainen pätevyys tahansa, jos tämä henkilö ei ole tämän hoitotyön vuoksi joko lopettanut työntekoa tai keskeyttänyt työnhakuaan.