CELEX: 61994CJ0016
Yksityisessä sopimuksessa sovittu kauttakulkumaksu
Vaikutukseltaan vastaava maksu

Tuomion perustelut
1 Cour de cassation française on esittänyt 4.1.1994 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 17.1.1994, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen ETY:n (nykyään EY:n) perustamissopimuksen 9, 12, 13 ja 16 artiklan tulkinnasta.
2 Tämä ennakkoratkaisukysymys on esitetty riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat Garonor exploitation (jäljempänä Garonor), kansainvälisessä liikenteessä käytettyä huolintaterminaalia hoitava yhtiö, sekä Édouard Dubois et fils ja Société Général cargo services (jäljempänä Dubois ja Cargo), kaksi huolintaterminaalin käyttäjää, ja jossa riidan kohteena on se, että pääasian vastaajat eivät olleet maksaneet sopimusperusteisia maksuja, joita kutsuttiin kauttakulkumaksuksi (taxe de passage).
3 Garonor on yksityinen yhtiö, joka hoitaa Aulnay-sous-Bois'ssa Pariisin lähellä kansainvälisen liikenteen huolintaterminaalia, jossa tarjotaan tieliikenteelle tarpeellisia yksityisiä ja julkisia palveluja. Tulli toimii myös näissä tiloissa, joissa voidaan suorittaa tulliselvitystoimenpiteet, jotka tavallisesti suoritetaan valtioiden rajoilla.
4 Dubois ja Cargo ovat huolitsijoita, joilla on lupa toimia tulliasiamiehinä. Ne järjestävät tavaroiden kuljetuksen siten, että tavarat kuljetetaan niiden vastuulla ja niiden nimissä asiakkaiden lukuun, ja ne huolehtivat muun muassa tullimuodollisuuksista. Toimintansa harjoittamiseksi ne vuokraavat Garonorilta toimistotilaa ja saniteettitiloja ja käyttävät huolintaterminaalin laitureita ja rautateitä.
5 Vuokran lisäksi Dubois ja Cargo maksoivat aluksi Garonorille kauttakulkumaksua jokaisesta kansainvälisen kauttakulkuliikenteen ajoneuvosta, joka saapui Garonorin rakennuksiin tai lähti niistä ja jonka osalta suoritettiin tulliselvitys huolintaterminaalissa. Näistä kauttakulkumaksuista on sopimusehto Garonorin vakiosopimuksessa, ja sen suuruus lasketaan huolitsijoiden kuukausittaisten selvitysten perusteella.
6 Vuonna 1984 Dubois ja Cargo kieltäytyivät maksamasta tätä maksua väittäen, että maksut kattoivat Garonorille tullin yksikköjen käyttämän TIR-pysäköintialueen rakentamisesta aiheutuneet ja ylläpidosta aiheutuvat kustannukset. Koska tullin yksiköt suostuivat suorittamaan tulliselvityksiä huolintayritysten yksityisissä tiloissa vuoden 1981 alusta lähtien, kauttakulkumaksulla ei ollut huolintayritysten mielestä enää perustetta.
7 Garonor haastoi 10.5.1988 Dubois'n ja Cargon Tribunal de commerce de Paris'hin. Tämä tuomioistuin antoi alan asiantuntijalle tehtäväksi tutkia Garonorin vakiosopimuksen ehdot, jotka koskivat kauttakulkumaksua, ja verrata näitä maksuja muiden huolintaterminaalien käytäntöön. Asiantuntija totesi, että tällaisia maksuja veloitettiin kaikissa niissä kansainvälisen liikenteen huolintaterminaaleissa, jotka olivat aloittaneet toimintansa ennen Garonoria, ja että tällaisten maksujen veloittaminen oli tavallinen tapa rahoittaa kustannukset, joita ei katettu muuten. Tribunal de commerce de Paris totesi 12.6.1990 antamassaan tuomiossa, että Dubois ja Cargo olivat velvollisia maksamaan kauttakulkumaksuja, ja velvoitti ne maksamaan maksamatta olevat maksut ja vahingonkorvauksen kantajalle.
8 Cour d'appel de Paris pysytti 27.6.1991 antamassaan tuomiossa tämän tuomion lisäten maksettavaksi määrättyjen rahasuoritusten määrää. Dubois ja Cargo hakivat muutosta tähän tuomioon ja esittivät valituksessaan ainoastaan kansalliseen oikeuteen perustuvia muutoksenhakuperusteita.
9 Cour de cassation française haluaa tutkia viran puolesta, onko asiassa rikottu EY:n perustamissopimuksen 9, 12, 13 ja 16 artiklaa. Koska "pysäköintialueen ylläpitokustannuksia lukuun ottamatta Garonor pyrkii kattamaan riidanalaisella maksulla huolehdittavakseen ottamat kustannukset, jotka aiheutuvat julkisina palveluina pidettävistä tullin ja eläinlääkäreiden toiminnoista", tälle tuomioistuimelle on epäselvää, onko tämä maksu näissä määräyksissä tarkoitettu vaikutukseltaan vastaava maksu.
10 Korostaen, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole vielä lausunut tällaisesta tapauksesta, jossa maksu ei ole valtion tai valtion viranomaisen määräämä vaan perustuu yksityisten henkilöiden väliseen sopimukseen, Cour de cassation française on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Soveltuuko Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 9, 12, 13 ja 16 artikla sellaiseen 'kauttakulkumaksuun', jolla yksityinen yritys pyrkii kattamaan huolehdittavakseen ottamansa kustannukset, jotka aiheutuvat julkisina palveluina pidettävistä tullin ja eläinlääkäreiden toiminnoista, ja joka ei ole valtion määräämä vaan perustuu tämän yrityksen asiakkaidensa kanssa tekemään sopimukseen?"
11 Aluksi on todettava, että ennakkoratkaisukysymyksen esittäneen tuomioistuimen mainitsemat määräykset koskevat ainoastaan jäsenvaltioista peräisin olevia tuotteita ja sellaisia kolmansista maista tulevia tuotteita, jotka ovat vapaassa vaihdannassa.
12 Toisaalta, koska pääasian tosiseikat ovat tapahtuneet perustamissopimuksessa määrätyn siirtymäkauden jälkeen, ennakkoratkaisukysymyksen tehneen tuomioistuimen kysymystä on tarkasteltava ainoastaan perustamissopimuksen 9 ja 12 artiklan perusteella.
13 Ennakkoratkaisua koskevasta päätöksestä käy ilmi, että huomattava osa riidanalaisesta maksusta käytetään julkisina palveluina pidettävistä tullin ja eläinlääkäreiden toiminnoista aiheutuneiden kustannusten kattamiseen.
14 Perustamissopimuksen 9 ja 12 artiklassa velvoitetaan kuitenkin jäsenvaltiot huolehtimaan niistä kustannuksista, jotka aiheutuvat rajan ylittämiseen liittyvästä valvonnasta ja rajamuodollisuuksista. Yhteisöjen tuomioistuin on siten todennut, että terveystarkastuksien järjestämisestä aiheutuneet kustannukset on katettava julkisista varoista, koska yhteiskunta hyötyy kokonaisuudessaan tavaroiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisössä (ks. asia 87/75, Bresciani, tuomio 5.2.1976, Kok. 1976, s. 129, 10 kohta).
15 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti tavaroista rajan ylittämisen takia perittävään maksuun ei sovelleta perustamissopimuksen 9 ja 12 artiklaa, jos maksu maksetaan vastikkeena tietystä palvelusta, joka suoritetaan tosiasiallisesti ja yksilöllisesti taloudelliselle toimijalle, ja jos maksu on oikeassa suhteessa kyseisen palvelun arvoon (ks. asia 63/74, Cadsky, tuomio 26.2.1975, Kok. 1975, s. 281).
16 Ei kuitenkaan ole mitään syytä olettaa, että kyseinen maksu täyttäisi nämä edellytykset.
17 Ensiksikin, maksu veloitetaan yleisesti kaikista kansainvälisen kauttakulkuliikenteen ajoneuvoista, joiden lasti tulliselvitetään huolintaterminaalissa.
18 Toisaalta, vaikka tullimenettelyn suorittamisella valtion sisällä onkin tiettyjä etuja taloudellisille toimijoille, nämä edut liittyvät tullimuodollisuuksiin, joiden suorittaminen on aina velvollisuus, suoritettinpa ne missä tahansa. Nämä edut aiheutuvat sitä paitsi yhteisön oikeuden passitusmenettelystä, joka on perustettu 18 päivänä maaliskuuta 1969 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 542/69 (EYVL L 77, s. 1) ja 13 päivänä joulukuuta 1976 annetulla neuvoston asetuksella N:o 222/77 (EYVL L 38, s. 1) ja jonka tarkoituksena on lisätä tavaroiden liikkuvuuden sujuvuutta ja helpottaa kuljetuksia yhteisön sisällä. Siksi minkäänlaisia maksuja ei voida periä siitä, että tulliselvitysmahdollisuuksia parannetaan yhteismarkkinoiden edun mukaisesti (ks. asia 132/82, komissio v. Belgia, tuomio 17.5.1983, Kok. 1983, s. 1649, 13 kohta, ja asia 133/82, komissio v. Luxemburg, tuomio 17.5.1983, Kok. 1983, s. 1669, 14 kohta).
19 Tämän vuoksi jäsenvaltio jättää täyttämättä perustamissopimuksen 9 ja 12 artiklan mukaiset velvoitteensa, jos se velvoittaa taloudelliset toimijat kattamaan yhteisön sisäisessä kaupassa tulliviranomaisten suorittamasta valvonnasta ja hallinnollisista muodollisuuksista aiheutuvat kustannukset (ks. asia 340/87, komissio v. Italia, tuomio 30.5.1989, Kok. 1989, s. 1483, 17 kohta).
20 Tämän osalta on yhdentekevää, millä tavalla taloudellisten toimijoiden maksettavaksi on asetettu osa tulliviranomaisten toiminnasta aiheutuneista kustannuksista. Perustuupa taloudellisen toimijan maksettavaksi asetettu rahamaksu viranomaisen yksipuoliseen toimeen tai joukkoon yksityisiä sopimuksia, kuten käsiteltävänä olevassa asiassa, maksu aiheutuu aina joko suoraan tai välillisesti siitä, että jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä perustamissopimuksen 9 ja 12 artiklan mukaiset taloudelliset velvoitteensa.
21 Edellä esitetyn perusteella kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että EY:n perustamissopimuksen 9 ja 12 artikla soveltuvat "kauttakulkumaksuun", jolla yksityinen yritys pyrkii kattamaan huolehdittavakseen ottamansa kustannukset, jotka aiheutuvat julkisina palveluina pidettävistä tullin ja eläinlääkäreiden toiminnoista, vaikka maksu ei ole valtion määräämä vaan perustuu tämän yksityisen yrityksen asiakkaidensa kanssa tekemään sopimukseen.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
22 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Ranskan hallitukselle ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on ratkaissut Cour de cassation françaisen 4.1.1994 esittämän kysymyksen seuraavasti:
EY:n perustamissopimuksen 9 ja 12 artikla soveltuvat "kauttakulkumaksuun", jolla yksityinen yritys pyrkii kattamaan huolehdittavakseen ottamista kustannuksista, jotka aiheutuvat julkisina palveluina pidettävistä tullin ja eläinlääkäreiden toiminnoista, vaikka maksu ei ole valtion määräämä vaan perustuu tämän yksityisen yrityksen asiakkaidensa kanssa tekemään sopimukseen.