CELEX: 62003TJ0126
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
Összetéveszthetőség
A korábbi védjegy használatának igazolása
ALADIN szómegjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozása iránti kérelem
A korábbi ALADDIN nemzeti szóvédjegy
A 40/94/EK irányelv 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja és 43. cikkének (2) és (3) bekezdése

A jogvita előzményei
1       A Lipolyt Gesellschaft für innovative mikrobiologische Systeme mbH, amelynek neve később Aladin Gesellschaft für innovative
mikrobiologische Systeme GmbH-ra (a továbbiakban: a másik fél az OHIM előtti eljárásban) változott, 1997. március 20-án a
közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) alapján közösségi védjegybejelentési kérelmet nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs
Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).
2       A lajstromoztatni kívánt védjegy az ALADIN szómegjelölés volt.
3       A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
1957. június 15-i Nizzai Megállapodás szerinti 1., 3., 35., 37. és 42. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában
tették, és azok eredetileg a következő leírással szerepeltek:
–       1. osztály: „baktériumkészítmények nem gyógyászati vagy állatgyógyászati használatra; bázisok (vegyi termékek); (az 1. osztályba
tartozó) maróanyagok; (az 1. osztályba tartozó) savak; biokémiai katalizátorok; ipari és tudományos vegyi termékek; saválló
vegyi kompozíciók; klór; kloridok; (az 1. osztályba tartozó) tisztítószerek; az 1. osztályba tartozó vízlágyító (vízkő-eltávolító)
készítmények; enzimek ipari használatra; enzimkészítmények ipari használatra; enzimek kémiai használatra; zsírok szétválasztására
szolgáló termékek; ammoniáksó; ammónia ipari célra” ;
–       3. osztály: „tisztító-, fényesítő-, súroló-, és csiszolószerek; színezékeltávolító szerek; lefolyócső-tisztító készítmények;
színezékeltávolító termékek; (a 3. osztályba tartozó) zsírtalanító szerek; kence eltávolító termékek; folttisztító szerek;
olajok tisztításra; (a 3. osztályba tartozó) csiszolószerek; terpentin (zsírtalanító szer); a fent említett termékek a textil
adalékanyagok és a fémfeldolgozó-ipari termékek kivételével”;
–       35. osztály: „Franchise-szolgáltatások, nevezetesen szervezési és üzleti know-how átadása szaniterek és csatornarendszerek
tisztítása területén”;
–       37. osztály: „Építkezés; szerelési szolgáltatások; csatornarendszerek és ereszcsatornák tisztítása; tisztítógépek kölcsönzése;
fertőtlenítés; lakkozás; patkányirtás; korrózióvédelem; homokfúvás; féregirtás (nem a mezőgazdaságban)”;
–       42. osztály: „Műszaki tanácsok és szakvélemények adása; csatornarendszerek karbantartására és tisztítására szolgáló módszerek,
készülékek és eszközök fejlesztése és tervezése; készülékek és szenzorok fejlesztése és összeállítása távvezérlési és képi
adatátvételi módszerekhez; informatikai programok készítése, búvárkomputerekhez való programok kivételével”.
4       A védjegybejelentés a
Közösségi Védjegyértesítő
1998. június 8-i, 42/98. számában került meghirdetésre.
5       1998. szeptember 8-án a Reckitt & Coleman SA felszólalt a 40/94 rendelet 42. cikke alapján a bejelentett védjegy lajstromozásával
szemben a 3. osztályba tartozó összes áru vonatkozásában, az említett rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában
foglalt okokra hivatkozva. A felszólalás a Spanyolországban 20 512 lajstromszám alatt 1912. július 29-én lajstromozott, és
1993. május 16-án megújított ALADDIN korábbi nemzeti védjegyen (a továbbiakban: korábbi védjegy) alapult, amely a Nizzai Megállapodás
szerinti 3. osztályba tartozó és a következő leírásnak megfelelő árukra vonatkozott: „fémpolírozó készítmények”.
6       A korábbi védjegyet ezt követően átruházták a felperesre.
7       Az OHIM előtti eljárásban részt vevő másik fél 1999. április 30-i kérelme alapján az OHIM felhívta a felperest, hogy igazolja
a korábbi védjegy használatát a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdése, valamint a 40/94 rendelet végrehajtásáról
szóló, 1995. december 13-i 2868/95/EK bizottsági rendelet (HL 1995. L 303., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet,
1. kötet, 189. o.) 22. szabályának (1) bekezdése értelmében.
8       1999. július 26-án a felperes a korábbi védjegy használatának igazolásaként eljuttatta az OHIM-hoz azoknak a számláknak a
másolatait, amelyeket spanyolországi vevők részére állítottak ki, valamint az általa forgalmazott termékskálát bemutató prospektusokat.
9       2000. február 28-án az OHIM előtti eljárásban részt vevő másik fél a lajstromoztatni kívánt áruk jegyzékét a 3. osztályba
tartozó áruk vonatkozásában a következőképpen korlátozta:
„Szennyvízelvezető csövek tisztítására szolgáló készítmények a fémfeldolgozó-iparban való használatra, a textilekhez való
segédanyagok és a segédanyagok kivételével”.
10     A felperes, miután a felszólalási osztály értesítette a fent említett korlátozásról, 2000. március 27-én megerősítette felszólalásának
fenntartását a 3. osztályba tartozó összes áru vonatkozásában.
11     2002. február 27-i határozatával a felszólalási osztály elutasította a felszólalást a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
a) és b) pontja, 42. és 43. cikke, valamint a 2868/95 rendelet 22. szabályának (a) bekezdése alapján. A korábbi védjegy használatának
igazolását illetően a felszólalási osztály először is megállapította, hogy valójában a felperes által előterjesztett e bizonyíték
olyan termék vonatkozásában igazolta a korábbi védjegy használatát, amely sokkal speciálisabb, mint a fémpolírozó készítmények,
mely kategória tekintetében a korábbi védjegyet lajstromozták. Ezért a felszólalási osztály a 40/94 rendelet 43. cikkének
(2) bekezdésének megfelelően megállapította, hogy a felszólalás vizsgálatát kizárólag a szóban forgó speciális termék ‑ nevezetesen
egy polírozó anyaggal átitatott pamutszövetből (mágikus szövet) álló fémpolírozó készítmény – alapján kellett elvégezni. Másodszor,
a felszólalási osztály úgy ítélte meg, hogy annak ellenére, hogy a megjelölések nagyon hasonlóak, nem áll fenn az összetévesztés
veszélye a vásárlóközönség tekintetében, mivel az áruk – jellegüket, rendeltetésüket, használatukat, végső felhasználóikat
és értékesítési csatornáikat tekintve – meglehetősen eltérőek.
12     2002. április 25-én a felperes fellebbezést nyújtott be az OHIM-hoz a felszólalási osztály határozata ellen.
13     A felperessel 2003. február 4-én közölt, 2003. január 31-i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az első fellebbezési
tanács elutasította a fellebbezést. Lényegét tekintve a fellebbezési tanács egyrészt megállapította, hogy a korábbi védjegy
használatát kizárólag a szóban forgó speciális termék vonatkozásában tekintették bizonyítottnak, másrészt hogy a védjegyek
kvázi azonossága és önmagában vett megkülönböztető képessége ellenére a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja
értelmében nem áll fenn az összetévesztés veszélye Spanyolországban, tekintettel az áruk közötti erőteljes eltérésre, figyelembe
véve különösen az OHIM előtti másik fél árui fogyasztóinak feltételezhető ismereteit, valamint a szóban forgó áruk eltérő
jellegét és rendeltetését.

Az eljárás és a felek kérelmei
14     A felek szóbeli előterjesztéseinek meghallgatására és az Elsőfokú Bíróság által feltett kérdésekre adott válaszaikra a 2004.
szeptember 30-i tárgyaláson került sor, mivel az OHIM előtti eljárásban részt vevő másik fél nem nyújtott be válaszbeadványt.
15     A tárgyalás alkalmával az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy a keresetlevélben szereplő kérelmeket úgy kell értelmezni,
mint amelyek kizárólag a megtámadott határozat hatályon kívül helyezésére, valamint az OHIM-nak a költségek viselésére való
kötelezésére irányulnak.
16     A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–       az OHIM-ot kötelezze a jelen eljárással kapcsolatban, valamint az OHIM előtti felszólalási és fellebbezési eljárással kapcsolatban
felmerült költségek viselésére.
17     Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       a keresetet utasítsa el;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
18     A tárgyaláson az OHIM-ot felhívták arra, hogy tájékoztassa az Elsőfokú Bíróságot azon csődeljárás állásáról, amelynek alanya
az OHIM előtti másik fél, valamint arról, hogy ez a helyzet milyen következménnyel jár az előbbi által benyújtott közösségi
védjegybejelentésre nézve. Az OHIM e kérésnek az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. november 25-én érkezett levelével eleget
tett. A szóbeli szakasz a 2004. december 15-i határozattal lezárult.

Indokolás
19     A felperes a 40/94 rendelet 43. cikke (2) és (3) bekezdésének, valamint ugyanezen rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának
megsértésén alapuló két jogalapra hivatkozik.

A 40/94 rendelet 43. cikke (2) és (3) bekezdésének megsértésén alapuló, első jogalapról
A felek érvei
20     A felperes úgy véli, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a korábbi védjegy oltalma csupán azon speciális
termékre, nevezetesen egy polírozó anyaggal átitatott pamutszövetből (mágikus szövet) álló fémpolírozó készítményre terjed
ki, amelynek spanyolországi tényleges használatát ő igazolta.
21     Véleménye szerint az e speciális termékre vonatkozó védjegy tényleges használatának igazolása a „fémpolírozó készítmények[re]”
általában vonatkozó védjegy használatának igazolását is maga után vonja, mivel a speciális termék e termékkategóriába tartozik.
Ezért szerinte a felszólalási eljárás keretében a korábbi védjegyet úgy kellett volna tekinteni, mint a „fémpolírozó készítmények”
tekintetében lajstromozott védjegyet, és nem kizárólag, mint a „polírozó anyaggal átitatott pamutszövetből (mágikus szövet)
álló fémpolírozó készítmények” tekintetében lajstromozott védjegyet.
22     E szemszögből nézve a felperes a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) bekezdését úgy értelmezi, mint azokban az esetekben alkalmazandót,
amikor a felszólaló nem tudja igazolni az azon termékekre vonatkozó védjegy használatát, amelyek a valamely áruosztály vagy
áruosztályok tekintetében lajstromozott különböző termékkategóriákba tartoznak. Véleménye szerint ekkor indokolt a védjegyet
kizárólag azon termékkategóriák tekintetében lajstromozottnak nyilvánítani, amelyekre nézve a felszólaló a használatot igazolni
tudta.
23     A termékre vonatkozóan valamely adott termékkategóriára vonatkozó védjegy használatának igazolásaként felhozott olyan tényezők,
mint a rendeltetés, csomagolás, használati mód vagy értékesítési csatornák, véleménye szerint teljességgel irrelevánsak a
40/94 rendelet 43. cikke (2) bekezdésének alkalmazása szempontjából. E tényezők viszont, az Elsőfokú Bíróság ítélkezési gyakorlatának
megfelelően, a korábbi védjegy és az azonos osztályba tartozó áruk tekintetében bejelentett védjegy közötti esetleges összetéveszthetőség
értékelésénél relevánsak.
24     Feltéve, hogy – a 40/94 rendelet 43. cikke (2) bekezdésének alkalmazása szempontjából – a korábbi védjegy oltalma alatt álló
terméket a fémtárgyak külső felszínén egy impregnált szövetdarab segítségével kézzel kell alkalmazni, és az háztartási célú
használatra szolgál, miközben a bejelentett védjegy tárgyát képező termék olyan tisztítószer, amelyet eldugult vagy szennyezett
csővezetékek belsejébe kell önteni, és amely kizárólag szakmai közönség által történő használatra szolgál, ezért a megtámadott
határozat véleménye szerint sérti az említett cikket.
25     A felperes ebből arra következtet, hogy feltéve, hogy – a felszólalás alkalmazásában – a korábbi védjegyet úgy kell tekinteni,
mint amely kizárólag a „fémek polírozására szolgáló hatóanyaggal átitatott, háztartási használatra szolgáló szövetdarab” vonatkozásában
került lajstromozásra, a megtámadott határozat sérti a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) bekezdését.
26     Az OHIM úgy véli, hogy a fellebbezési tanács nem sértette meg a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdését. Ezen állítás
alátámasztására két érvre hivatkozik. Egyrészt a korábbi védjegy hatálya terjedelmének meghatározásakor figyelembe kellene
venni azon áruk és szolgáltatások értékesítésének konkrét feltételeit, amelyek használatát igazolták a korábbi védjegy és
a bejelentett védjegy közötti, a speciális piacon fennálló összetévesztés veszélyének értékelése céljából. Másrészt, véleménye
szerint a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdése attól a ténytől függetlenül alkalmazandó, hogy a korábbi védjegy
áruinak és szolgáltatásainak jegyzéke egyetlen árucikket foglal-e magában, vagy sem.
27     Ami ezen érvek közül az elsőt illeti, az OHIM emlékeztet rá, hogy a közösségi védjegyjog a védjegyjogosult számára előírja
a lajstromozott védjegy használatát annak érdekében, hogy az csak az általa a piacon ténylegesen elfoglalt pozíció tekintetében
részesüljön oltalomban. A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21-i 89/104/EGK
első tanácsi irányelv (HL 1989. L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) nyolcadik preambulumbekezdésének
és a 40/94 rendelet kilencedik preambulumbekezdésének megfelelően e követelmény célja a védjegyek közötti ütközések számának
csökkentése, illetve azon lajstromban tartott védjegyek számának csökkentése, amelyeket nem használnak ténylegesen (az Elsőfokú
Bíróság T‑174/01. sz., Goulbourn kontra OHIM – Redcats (Silk Cocoon) ügyben 2003. március 12-én hozott ítéletének [EBHT 2003.,
II‑789. o.] 38. pontja).
28     E rendelkezés célja egyben azon „mesterséges ütközések” elkerülése, amelyekkel kapcsolatban a 40/94 rendelet 43. cikkének
(2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a korábbi védjegy oltalma csak akkor igazolt, ha a védjegyet ténylegesen használták. E
célkitűzést a Bíróság és az Elsőfokú Bíróság megerősítette, biztosítva azt, hogy a védjegy elismert oltalmának terjedelme
ne haladja meg a jogosultja törvényes érdekeinek védelméhez szükséges határokat.
29     Az OHIM véleménye szerint az olyan különböző kereskedelmi ágazatok tekintetében lajstromozott védjegyek esetében, amelyekben
a védjegyeket használják, a korábbi védjegy kizárólagos oltalma nem akadályozhatja meg a későbbi védjegy lajstromozását, kivéve
azt az esetet, ha a korábbi védjegy közismert. Ez tükröződik a Bíróságnak és az Elsőfokú Bíróságnak az összetéveszthetőség
értékelésével kapcsolatos konkrét megközelítésében is, amely megköveteli, hogy a szóban forgó áruk és szolgáltatások, valamint
megjelölések hasonlóságának vizsgálata során figyelembe kell venni a korábbi védjegy ismertségének mértékét a piacon (a Bíróság
C‑39/97. sz. Canon-ügyben 1998. szeptember 29-én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑5507. o.] 24. pontja és a C‑342/97. sz.,
Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben 1999. június 22-én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑3819. o.] 23. pontja), az átlagfogyasztók
figyelmi szintjét (a Lloyd Schuhfabrik Meyer ítélet [hivatkozás fent] 26. pontja), a szóban forgó áruk és szolgáltatások természetét,
végső fogyasztóit és használatát, valamint egymást helyettesítő vagy komplementer jellegüket (a Canon-ítélet [hivatkozás fent]
23. pontja).
30     A felperes egyébként maga is elismeri, hogy az áruk értékesítésének konkrét feltételeit figyelembe kell venni az összetéveszthetőség
értékelésénél. A felperes tehát önmagával kerül ellentmondásba annak vitatásával, hogy ez az eset áll fenn a 40/94 rendelet
43. cikke (2) bekezdése rendelkezéseinek alkalmazásakor.
31     Valójában, amikor a felszólalás a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontján alapul, ugyanezen rendelet 43. cikke
(2) és (3) bekezdésének célja annak meghatározása, hogy fennáll-e konkrétan az összetévesztés veszélye a korábbi védjegy –
annak lajstromozott alakja – és a bejelentett védjegy között, aminek egyetlen célja annak értékelése, hogy a felszólalás megalapozott-e.
32     Ennélfogva, mivel a Bíróság és az Elsőfokú Bíróság ítélkezési gyakorlata két megkülönböztetésre alkalmas megjelölés közötti
ütközés valószínűségét inkább a piac, mint a lajstrom tekintetében értékeli, ezért az áruk és szolgáltatások értékesítésével
kapcsolatos összes olyan körülményt figyelembe kell venni, amely a védjegy használatának igazolásából kikövetkeztethető, és
amelynek révén a védjegy oltalmának terjedelme tárgyilagosabban, és pontosabban határozható meg.
33     Következésképpen az OHIM úgy véli, hogy a fellebbezési tanács nem sértette meg a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdését
annak megállapításával, hogy a korábbi védjegy kizárólag egy olyan polírozó anyaggal átitatott pamutszövetből (mágikus szövet)
álló fémpolírozó készítmény tekintetében tekinthető lajstromozottnak, amelynek fő jellegzetessége az a tény, hogy alapvetően
háztartási használatra szolgál. Ezzel szemben, azt állítani, ahogyan azt a felperes teszi, hogy a védjegy használatának a
szóban forgó speciális termék tekintetében való igazolása a védjegy tényleges használatát bizonyítja a lajstromozás tárgyát
képező kategória egésze – nevezetesen a „fémpolírozó készítmények” – tekintetében, gátolja az összetéveszthetőség értékelését.
Ugyanis az efféle értelmezésnek az lenne az eredménye, hogy eltorzulna a releváns piac fogalma, és a többi piaci szereplő
különféle piacokra való bejutásának lehetősége aránytalanul leszűkülne. Tehát az OHIM szerint pontosan ez a fajta mesterséges
ütközés az, amelyet a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdése, valamint a Bíróság és az Elsőfokú Bíróság ítélkezési
gyakorlata egyaránt elkerülni igyekszik.
34     Másodszor, az OHIM azt állítja, hogy a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdése attól a ténytől függetlenül alkalmazandó,
hogy a korábbi védjegy áruinak és szolgáltatásainak jegyzéke egyetlen árucikket foglal-e magában, vagy sem. A felperes azon
érve, miszerint e rendelkezés csak azzal a feltétellel alkalmazható, ha a korábbi védjegy áruinak és szolgáltatásainak jegyzéke
egynél több árucikket foglal magában, valamint hogy a korábbi védjegy használatának jelen esetben történt igazolása a szóban
forgó speciális termék tekintetében egyenértékű azon termékkategória használatának igazolásával, amelynek részét képezi, és
amelynek tekintetében a védjegyet lajstromozták, teljesen irreleváns.
35     Egyrészről ugyanis az OHIM hangsúlyozza, hogy a 40/94 rendelet nem tartalmaz olyan jellegű elemet, amely alátámasztaná az
említett rendelet 43. cikke (2) bekezdése utolsó mondatának felperes által történt értelmezését. Másrészről az efféle értelmezésnek
az lenne a következménye, hogy a lajstromozott termékek kategóriája leírásának megfogalmazásakor általános kifejezéseket használva
minden felszólaló könnyen mentesülhetne a védjegy tényleges használatára vonatkozó követelmény alól, ezáltal mesterségesen
kiszélesítve a védjegy oltalmának kiterjedését olyan termékekre, amelyeket nem is forgalmaz.
36     Ezenkívül az OHIM fellebbezési tanácsainak döntési gyakorlatából következően az áruk és szolgáltatások valamely alkategóriájának
használata főszabály szerint nem egyenértékű az általánosabb kategória használatával, attól a ténytől függetlenül, hogy a
korábbi védjegy csupán egyetlen áru vagy szolgáltatás kategóriájára terjed-e ki, vagy sem.
37     Végül az OHIM megjegyzi, hogy jóllehet valamely kategória állhat jellegüket tekintve homogén áruk halmazából, attól még e
termékek lehetnek heterogének rendeltetésük, végső felhasználóik és értékesítési csatornáik tekintetében, ahogyan a jelen
esetben. Így tehát a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdése megköveteli, hogy esetről esetre minden egyes áru vagy
szolgáltatás kategóriája tekintetében olyan alkategóriák kerüljenek meghatározásra, amelyek tükrözik a használat igazolásának
tartalmát, amikor a korábbi védjegy eredeti alakja – rendeltetésüket, végső felhasználóikat és értékesítési csatornáikat tekintve
– meglehetősen eltérő áruk és szolgáltatások lefedésére alkalmas.
38     Jelen esetben az OHIM úgy véli, hogy a korábbi védjegy használata azt bizonyítja, hogy a „fémpolírozó készítmények” nem képeznek
homogén halmazt olyan mértékben, hogy e kategória olyan termékek széles skálájának lefedésére lenne alkalmas, amelyek különböző
rendeltetéssel (akár evőeszközök, akár fémszerkezetek felszínének karbantartása), végső felhasználókkal (szokásos használati
tárgyak átlagos használója vagy fémkohász) és különféle értékesítési csatornákkal (vaskereskedés, szupermarket vagy értékesítési
pontok hiánya abban az esetben, ha a termék értékesítése fémfelületek kezelésének szolgáltatásához kötődik) rendelkeznének.
Ezért az alkategóriának a fellebbezési tanács által alkalmazott meghatározása, nevezetesen a „polírozó anyaggal átitatott
pamutszövetből (mágikus szövet) álló fémpolírozó készítmények” meghatározás különösen megfelelőnek tűnik.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
39     A 40/94 rendelet 43. cikke (2) és (3) bekezdésének értelmében:
„(2) Ha a felszólalást korábbi közösségi védjegy jogosultja nyújtotta be, a bejelentő kérelmére igazolnia kell, hogy a közösségi
védjegybejelentés meghirdetését megelőző öt évben a felszólalás alapjául szolgáló korábbi közösségi védjegy tényleges használatát
az árujegyzékben szereplő és a felszólalásban hivatkozott árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban a Közösségben megkezdte,
vagy kellőképpen igazolja a használat elmaradását, feltéve hogy a korábbi közösségi védjegyet a közösségi védjegybejelentés
meghirdetésének napjánál legalább öt évvel korábban lajstromozták. Ilyen igazolás hiányában a felszólalást el kell utasítani.
Ha a korábbi közösségi védjegyet csak az árujegyzékben szereplő áruk, illetve szolgáltatások egy részével kapcsolatban használták,
a felszólalás vizsgálata során úgy kell tekinteni, mintha a védjegyet csak a szóban forgó áruk, illetve szolgáltatások tekintetében
lajstromozták volna.
(3) A 8. cikk (2) bekezdésének a) albekezdésében említett korábbi nemzeti védjegyre a (2) bekezdést kell alkalmazni, azzal
az eltéréssel, hogy a Közösségben való használaton az abban a tagállamban való használatot kell érteni, amelyben a korábbi
nemzeti védjegy oltalom alatt áll.”
40     A 2868/95 rendelet 22. szabálya a következőképpen rendelkezik:
„(2) A használat igazolására szolgáló nyilatkozatoknak és bizonyítékoknak az ellentartott védjegynek az árujegyzékében szereplő
– a felszólalás alapjául szolgáló – áruk és szolgáltatások tekintetében való használatának helyére, idejére, mértékére és
jellegére, valamint az ezeket alátámasztó bizonyítékokra kell irányulniuk […]”
41     A jelen esetben annyi bizonyos, hogy a korábbi védjegyet a Nizzai Megállapodás szerinti 3. osztályba tartozó „fémpolírozó
készítmények” tekintetében lajstromozták. Az sem vitatott, hogy az OHIM előtti eljárásban részt vevő másik fél kérelmére a
felperes a korábbi védjegy használatának igazolására szolgáló bizonyítékokat szolgáltatott olyan iratok révén, amelyek egy
polírozó anyaggal átitatott pamutszövetből (mágikus szövet) álló fémpolírozó készítmény értékesítésével kapcsolatban annak
tényleges használatát igazolták.
42     Azonban emlékeztetni kell arra, hogy a korábbi védjegy tényleges használata követelményének az a célja, hogy korlátozza két
védjegy között az ütközés veszélyét azáltal, hogy csak azokat a védjegyeket részesíti oltalomban, amelyek tényleges használat
tárgyát képezik, amennyiben azok használata elmaradásának nincs gazdaságilag indokolt oka. Ezen értelmezést erősíti meg a
40/94 rendelet kilencedik preambulumbekezdése, amely kifejezetten erre a célkitűzésre utal (lásd e szempontból a Silk Cocoon
ítélet [hivatkozás a 27. pontban] 38. pontját). A 40/94 rendelet 43. cikke (2) és (3) bekezdésének azonban nem célja sem az,
hogy értékelje a kereskedelmi sikert, sem az, hogy valamely vállalkozás gazdasági stratégiáját ellenőrizze, vagy hogy valamely
védjegy védelmét annak jelentős mértékű kereskedelmi használata esetére korlátozza (az Elsőfokú Bíróság T‑334/01. sz., MFE
Marienfelde kontra OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON) ügyben 2004. július 8-án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑0000. o.] 38. pontja,
és a T‑203/02. sz., Sunrider kontra OHIM – Espadafor Caba (VITAFRUIT) ügyben 2004. július 8-án hozott ítéletének [EBHT 2004,
I‑0000. o.] 38. pontja).
43     Ennélfogva, az említett követelmény által elérni kívánt cél nem annyira a korábbi védjegy oltalma kiterjedésének pontos meghatározása
azon konkrét áruk és szolgáltatások tekintetében, amelyekre a védjegyet adott pillanatban használták, mint inkább annak általánosabb
jelleggel történő biztosítása, hogy a korábbi védjegyet ténylegesen használták azon áruk és szolgáltatások tekintetében, amelyek
vonatkozásában azt lajstromozták.
44     Ebből a szempontból a 40/94 rendelet 43. cikke (2) bekezdésének utolsó mondatát, valamint ugyanezen rendelet 43. cikkének
(3) bekezdését, amely a 43. cikk (2) bekezdésének rendelkezéseit a korábbi nemzeti védjegyekre alkalmazza, úgy kell értelmezni,
mint amelyek célja annak elkerülése, hogy valamely részleges jelleggel használt védjegy kiterjedt oltalmat élvezzen azon egyetlen
okból kifolyólag, hogy azt az áruk és szolgáltatások széles köre tekintetében lajstromozták. Következésképpen e rendelkezések
alkalmazásakor figyelembe kell venni azon áruk és szolgáltatások kategóriájának terjedelmét, amelyek tekintetében a korábbi
védjegyet lajstromozták, különösen az említett kategóriák leírására e célból alkalmazott kifejezések általános jellegét és
azon árukat és szolgáltatásokat, amelyek tekintetében annak tényleges használata ‑ vélelmezhetően ‑ megállapításra került.
45     Az előbb említett rendelkezésekből következően, ha valamely védjegyet az áruk vagy szolgáltatások olyan kategóriája tekintetében
lajstromoztak, amely eléggé széles ahhoz, hogy azon belül több, önállónak tekinthető alkategória is elkülöníthető, akkor a
védjegy tényleges használatának igazolása ezen áruk vagy szolgáltatások egy része tekintetében a felszólalási eljárásban csak
arra az alkategóriára vagy alkategóriákra jelent oltalmat, amelybe vagy amelyekbe azok az áruk és szolgáltatások tartoznak,
amelyek tekintetében a védjegyet ténylegesen használták. Ezzel szemben viszont, ha valamely védjegyet olyan pontos és körülírt
módon meghatározott áruk vagy szolgáltatások tekintetében lajstromoztak, hogy az érintett kategórián belül nem lehet jelentős
felosztást végezni, akkor a védjegy tényleges használatának igazolása az említett áruk és szolgáltatások tekintetében szükségképpen
e kategória egészére kiterjed a felszólalás szempontjából.
46     Valójában, ha a részleges használat fogalmának az a szerepe, hogy azok a védjegyek, amelyeket valamely adott árukategória
tekintetében nem használnak, ne legyenek foglaltak, akkor az nem járhat azzal a következménnyel sem, hogy megfossza a korábbi
védjegy jogosultját az oltalom egészétől azon áruk tekintetében, amelyek – anélkül, hogy szorosan véve azonosak lennének azokkal,
amelyek tekintetében a tényleges használatot igazolni tudta – alapvetően nem térnek el azoktól, és ugyanabba a csoportba tartoznak,
amely csak önkényes módon osztható fel. E tekintetben megjegyzendő, hogy a gyakorlatban nem lehetséges, hogy a védjegyjogosult
a lajstromozás tárgyát képező áruk minden egyes elképzelhető változata tekintetében bizonyítékot szolgáltasson a védjegy használatának
igazolására. Következésképpen „az áruk vagy szolgáltatások egy részének” fogalma nem terjedhet ki a hasonló áruk vagy szolgáltatások
minden egyes kereskedelmi változatára, csak azon árukéra vagy szolgáltatásokéra, amelyek kellően elkülöníthetők ahhoz, hogy
egységes kategóriákat vagy alkategóriákat képezzenek.
47     E tekintetben kiemelendő, hogy a korábbi védjegyet csak a „fémpolírozó készítmények” tekintetében lajstromozták. Ez a leírás
mind az érintett áruk funkcióját, nevezetesen a polírozást, mind azok rendeltetését, nevezetesen a fémeket illetően leszűkíti
a Nizzai Megállapodás értelmében a „tisztító-, fényesítő-, súroló-, és csiszolószerek” alá tartozó áruk kategóriáját. Ráadásul
megjegyzendő, hogy az említett megállapodás értelmében ez utóbbi kategória szélesebb értelemben véve maga is a 3. osztályba
tartozik, amely a tisztító-, fényesítő-, súroló-, és csiszolószereken kívül a következő árukat is magában foglalja: „fehérítőkészítmények
és egyéb, mosásra szolgáló anyagok; szappanok; illatszerek, illóolajok, kozmetikai cikkek, hajmosó szerek; fogkrémek”.
48     E körülmények között megállapítandó, hogy a korábbi védjegyet olyan áruk halmazának tekintetében lajstromozták, amely annak
az árukategóriának egy különösen pontos és körülírt alkategóriája, amelybe a Nizzai Megállapodás értelmében tartozik.
49     Ebből következően, azzal, hogy a felperes nem vitatott módon bizonyítékot szolgáltatott a védjegy használatára a „polírozó
anyaggal átitatott pamutszövetből (mágikus szövet) álló fémpolírozó készítmény” tekintetében, amely nyilvánvalóan „fémpolírozó
készítmény” a korábbi védjegy tárgyát képező áruk alkategóriája értelmében, megfelelően bizonyította a védjegy használatát
ezen alkategória egésze tekintetében, anélkül, hogy e tekintetben megkülönböztetést kellene tenni az érintett vásárlóközönség
szempontjából.
50     Következésképpen, a fellebbezési tanács azáltal, hogy a felszólalás vizsgálata szempontjából a korábbi védjegyet kizárólag
a „polírozó anyaggal átitatott pamutszövetből (mágikus szövet) álló fémpolírozó készítmény” vonatkozásában tekintette lajstromozottnak,
tévesen alkalmazta a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdését.
51     Ugyanis a 40/94 rendelet 43. cikkének azon rendelkezései, amelyek lehetővé teszik, hogy a korábbi védjegyet csak azon áruk
és szolgáltatások egy része tekintetében tekintsék lajstromozottnak, amelyek tekintetében a védjegy tényleges használatát
igazolták, egyrészt a korábbi védjegy jogosultjának a lajstromozáshoz fűződő jogai korlátozását jelentik, így e rendelkezéseket
nem lehet oly mértékben kiterjesztő módon értelmezni, ahogyan azt az OHIM tette, másrészt azokat össze kell békíteni az említett
jogosult azon törvényes érdekével, hogy a jövőben áruinak vagy szolgáltatásainak skáláját kiszélesíthesse az azon árukra és
szolgáltatásokra vonatkozó megfogalmazás keretein belül, amelyek tekintetében a védjegyet lajstromozták, ezáltal részesülve
abban az oltalomban, amelyet az említett védjegy lajstromozása biztosít a számára. Méginkább ez az eset áll fenn akkor, amikor
‑ mint a jelen ügyben is ‑ azok az áruk és szolgáltatások, amelyek tekintetében a védjegyet lajstromozták, megfelelően körülírt
kategóriát képeznek, ahogyan azt korábban már kifejtettük.
52     Az OHIM egyetlen érve sem vitatja e megállapítást.
53     Először is, amennyiben helytálló az, hogy a 40/94 rendelet 43. cikke (2) bekezdése utolsó mondatának célja a korábbi védjegy
és a bejelentett védjegy közötti mesterséges ütközések elkerülése, akkor azt is meg kell jegyezni, hogy e törvényes cél követése
nem vezethet a korábbi védjegy oltalma kiterjedésének indokolatlan korlátozásához, amennyiben a lajstromozás tárgyát képező
áruk vagy szolgáltatások, – ahogyan a jelen esetben is – megfelelően szűk kategóriát képeznek.
54     Másodszor, ami az OHIM azon állítását illeti, miszerint az áruk és szolgáltatások hasonlóságának értékelése során ugyanezen
rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a Bíróság és az Elsőfokú Bíróság elvégzi a szóban forgó áruk és szolgáltatások
konkrét összevetését, még ha feltételezzük is, hogy az helytálló, hangsúlyozni kell, hogy annak semmiféle relevanciája nincs
a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdése alkalmazáskor, amely megelőzi a szóban forgó védjegyek közötti összetéveszthetőség
értékelését, és kizárólag annak meghatározására szolgál, hogy adott esetben a védjegy milyen mértékben képezi használat tárgyát
azokkal az árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek tekintetében azt lajstromozták.
55     Harmadszor, ami az OHIM azon érvét illeti, miszerint fellebbezési tanácsainak döntési gyakorlatából következően az áruk és
szolgáltatások valamely alkategóriájának használata főszabály szerint nem egyenértékű az általánosabb kategória használatával,
elegendő arra emlékeztetni, hogy még ha feltételezzük is, hogy e gyakorlat igazolt, a fellebbezési tanácsok által a korábbi
védjegy használata igazolására hozott határozatoknak a 40/94 rendelet alkalmazásán kell alapulniuk. Ennélfogva a fellebbezési
tanácsok határozatainak jogszerűségét kizárólag e rendelet alapján, a közösségi bíróság értelmezése szerint, nem pedig a fellebbezési
tanácsok korábbi döntési gyakorlata alapján kell értékelni (az Elsőfokú Bíróság T‑36/01. sz., Glaverbel kontra OHIM (üveglap
felülete) ügyben 2002. október 9-én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑3887. o.] 35. pontja, amelyet megerősített a Bíróság
C‑445/02. P. sz., Glaverbel kontra OHIM ügyben 2004. június 28-án, fellebbezés kapcsán hozott végzése [EBHT 2004., I‑0000. o.]
is).
56     Ezenkívül megjegyzendő, hogy az OHIM érve a jelen esetben nem releváns, figyelemmel arra, hogy a felperes nem állítja azt,
hogy azon alkategória tényleges használatának igazolása, amelynek tekintetében a korábbi védjegyet lajstromozták, azon kategória
egésze tekintetében igazolja a tényleges használatot, amelybe ezen alkategória a Nizzai Megállapodás alapján tartozik, egyszerűen
csak azt állítja, hogy az a termék, amelynek tekintetében a védjegy tényleges használata megállapításra került, annak az alkategóriának
az egésze tekintetében igazolja a védjegy tényleges használatát, amelynek tekintetében azt lajstromozták.
57     Negyedszer, az az állítás, miszerint a felperes általi értelmezésnek az lenne a következménye, hogy a lajstromozott termékek
kategóriája leírásának megfogalmazásakor általános kifejezéseket használva minden felszólaló könnyen mentesülhetne a védjegy
tényleges használatára vonatkozó követelmény alól, még ha nem kizárt is, hogy bizonyos esetekben megalapozottnak bizonyulhat,
azonban a jelen esetben nem releváns, figyelemmel arra, hogy a szóban forgó kategória részletes leírás tárgyát képezte.
58     Végül az OHIM megjegyzi, hogy jóllehet valamely kategória állhat jellegüket tekintve homogén áruk halmazából, attól még e
termékek lehetnek heterogének rendeltetésük, végső felhasználóik és értékesítési csatornáik tekintetében, ahogyan a jelen
esetben. Így tehát a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdése megköveteli, hogy esetről esetre minden egyes áru vagy
szolgáltatás kategóriája tekintetében olyan alkategóriák kerüljenek meghatározásra, amelyek tükrözik a használat igazolásának
tartalmát, amikor a korábbi védjegy eredeti alakja – rendeltetésüket, végső felhasználóikat és értékesítési csatornáikat tekintve
– meglehetősen eltérő áruk és szolgáltatások lefedésére alkalmas.
59     Tehát ahogyan az a fenti 45. pontban kifejtésre került, még ha ezen értelmezés rendelkezik is némi relevanciával, amennyiben
a szóban forgó áru vagy szolgáltatás kategóriája eléggé széles ahhoz, hogy azon belül több, önállónak tekinthető alkategória
is elkülöníthető, meg kell állapítani, hogy a jelen esetben a termékek azon alkategóriája, amelyek tekintetében a korábbi
védjegyet lajstromozták, kellően pontos és körülírt, oly módon, hogy azt nem lehet oly mértékben eltérő árukat lefedő alkategóriának
tekinteni, hogy – az OHIM tézisének megfelelően – azon belül újabb felosztásokat lehetne végezni.
60     Az előbbiekben kifejtettek egészéből következően a fellebbezési tanács annak megállapításával, hogy a korábbi védjegy használatát
csak a „polírozó anyaggal átitatott pamutszövetből (mágikus szövet) álló fémpolírozó készítményre” vonatkozóan igazolták,
és ezért az említett védjegyet a felszólalás szempontjából csak e termék tekintetében, nem pedig azon alkategória egészének
– nevezetesen a „fémpolírozó készítmények” – tekintetében kell lajstromozottnak tekinteni, amelynek vonatkozásában azt lajstromozták,
megsértette a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdését. Következésképpen, mivel a megtámadott határozat téves kiindulási
ponton alapul, ezért önmagában olyan jellegű, hogy az említett határozat hatályon kívül helyezését vonja maga után.
61     Mindenesetre, figyelemmel arra, hogy a megtámadott határozatban a fellebbezési tanács közölte álláspontját az ütköző védjegyek
közötti összetéveszthetőség fennállásával kapcsolatban, ezért az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy a felperesnek a 40/94 rendelet
8. cikke (1) bekezdésének b) pontjára alapított, második jogalapját is meg kell vizsgálni.

A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított, második jogalapról
A felek érvei
62     A felperes azt állítja, hogy a korábbi védjegy és a bejelentett védjegy által lefedett, 3. osztályba tartozó áruk, nevezetesen
a „fémpolírozó készítmények”, illetve a „szennyvízelvezető csövek tisztítására szolgáló készítmények a fémfeldolgozó-iparban
való használatra, a textilekhez való segédanyagok és a segédanyagok kivételével” összevetéséből az következik, hogy a szóban
forgó védjegyek árui – rendeltetésükre, egymást helyettesítő jellegükre és végső felhasználóikra tekintettel –hasonlóak.
63     Valójában ugyanis a korábbi védjegy mindenféle fém – beleértve a lefolyókat és a szennyvízelvezető csöveket – polírozására
szolgáló termékre kiterjed, és bármilyen vásárlóközönség – beleértve a fémfeldolgozó-ipari szakembereket – részére szánt termékre
használható.
64     Másfelől a felperes megjegyzi, hogy az ítélkezési gyakorlat értelmében a jelölt áruk és szolgáltatások között fennálló csekély
mértékű hasonlóságot ellensúlyozhatja az e védjegyek között fennálló nagyobb mértékű hasonlóság, és ez fordítva is igaz. Ezenkívül
azok a védjegyek, amelyek különleges megkülönböztető képességgel rendelkeznek, akár bennerejlően, akár közismertségüknek köszönhetően,
szélesebb oltalmat élveznek, mint a gyengébb megkülönböztető képességű védjegyek, és az összetéveszthetőség annál nagyobb,
minél jelentősebb a korábbi védjegy megkülönböztető képessége.
65     Következésképpen, valamely védjegy lajstromozása a lefedett áruk vagy szolgáltatások kisebb mértékű hasonlósága ellenére is
megtagadható, amennyiben a korábbi védjegy erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkezik.
66     Jelen esetben tehát a megtámadott határozatból nemcsak az következik, hogy a két ütköző védjegy nagymértékű hasonlóságot mutat,
hanem az is, hogy a korábbi védjegy erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkezik. Valójában ugyanis olyan képzeletbeli
kifejezésről van szó, amely semmiképpen sem a lefedett terméktípust írja le, és amely Spanyolországban 1912 óta széles körű
használat tárgyát képezi.
67     Végül, figyelemmel az ütköző védjegyek által lefedett áruk egymáshoz meglehetősen közel álló jellegére, a felperes úgy véli,
hogy fennáll a veszélye annak, hogy a vásárlóközönség azt hiszi, hogy a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a
vállalkozástól vagy ‑ adott esetben ‑ gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak, beleértve azt
az esetet is, amikor csak a szóban forgó speciális terméket kell figyelembe venni az összetéveszthetőség értékelésénél.
68     Az OHIM véleménye szerint ez az érvelés nem megalapozott.
69     Az OHIM szerint a fellebbezési tanács helyesen állapította meg a megtámadott határozatban, hogy azok a termékek, amelyek tekintetében
a korábbi védjegyet lajstromozottnak tekintette, nevezetesen a polírozó anyaggal átitatott pamutszövetből (mágikus szövet)
álló fémpolírozó készítmények, eltérőek a bejelentett védjegy által jelölt termékektől, nevezetesen a szennyvízelvezető csövek
tisztítására szolgáló készítményektől a fémfeldolgozó-iparban való használatra, a textilekhez való segédanyagok és a segédanyagok
kivételével.
70     Az OHIM elismeri, hogy még ha a tisztítás és a polírozás bizonyos esetekben szorosan kapcsolódhat is egymáshoz, különösen
a háztartásban való használatra szánt termékeknél, jelen esetben azonban egyáltalán nem ez a helyzet, figyelemmel arra, hogy
a szennyvízelvezető csövek tisztításának és a háztartási használatra szánt fémek karbantartásának célja között semmilyen kapcsolat
nem áll fenn.
71     Mivel a szóban forgó termékek eltérő rendeltetésűek, így azok nem azonos igényeknek felelnek meg, és nem egymást helyettesítő
jellegűek, illetve nem is felcserélhetőek.
72     Egyébként az OHIM vitatja a felperes azon állítását, miszerint a termékek egymást kiegészítő jellegűek azon okból kifolyólag,
hogy az azon a téves feltevésen alapul, miszerint a szóban forgó tisztítószerek fémcsövekhez való használatra szolgálnak.
73     Véleménye szerint az a megállapítás is helytelen, hogy a szóban forgó termékeknek közös végső felhasználói lennének. A szóban
forgó speciális termék ugyanis nem használható kisebb háztartási eszközökhöz, és nyilvánvalóan alkalmatlan a jelentősebb fémtárgyakhoz.
Szerinte a felperes termékének háztartási rendeltetését a felperes elismerte 1999. július 23-i levelében, melyben rámutatott
arra, hogy az ALADDIN terméket még a fiatalabb generáció is használja. Így tehát e vásárlóközönséget, nevezetesen a szokásos
árucikkek átlagfogyasztóit el kell különíteni a fémkohászati ipar szakembereiből álló, meglehetősen speciális közönségtől.
Ezen érvelést erősíti a felperes azon hirdetése is, amelyben háztartási termékeinek sorozatát mutatja be, és amelyben a szóban
forgó speciális termék más háztartási termékek mellett látható.
74     Végül az OHIM úgy véli, hogy tekintettel a szóban forgó speciális termék vásárlóközönségére, meglehetősen valószínűtlen, hogy
az említett termék a szóban forgó közösségi védjegybejelentésben foglalt azon termékek értékesítési csatornáit használná,
amelyeket szakosodott forgalmazók és nagykereskedések értékesítenek.
75     Az OHIM ebből azt a következtetést vonja le, hogy az összehasonlított termékek eltérőek függetlenül attól, hogy a korábbi
védjegyet kizárólag a szóban forgó speciális termék tekintetében lajstromozottnak tekintjük-e, vagy sem.
76     Így tehát a Bíróságnak a 89/104 irányelv 4. cikke (1) bekezdése b) pontjával kapcsolatos, és jelen esetben a 40/94 rendelet
8. cikke (1) bekezdése b) pontja értelmezésére alkalmazandó ítélkezési gyakorlata szerint az összetéveszthetőség előfeltétele
a jelölt áruk, illetve szolgáltatások közötti azonosság vagy hasonlóság (a Canon-ítélet [hivatkozás a 29. pontban] 22. pontja).
A korábban kifejtett indokokra tekintettel ezen előzetes feltétel nem teljesül, ily módon pedig az ütköző védjegyek között
nem áll fenn az összetévesztés veszélye attól a kérdéstől függetlenül, hogy a korábbi védjegy erőteljes önmagában vett megkülönböztető
képességgel rendelkezik-e. A fellebbezési tanács ezért helyesen állapította meg az összetéveszthetőség hiányát.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
77     A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának értelmében a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés
nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik
a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága
miatt. A 8. cikk (2) bekezdése a) pontjának ii) alpontja értelmében korábbi védjegy különösen a valamely tagállamban lajstromozott
védjegy.
78     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőség veszélye akkor áll fenn, amikor a vásárlóközönség azt hiheti,
hogy a kérdéses áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól vagy – adott esetben – gazdaságilag egymással kapcsolatban
álló vállalkozásoktól származnak.
79     Szintén az ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy az érintett vásárlóközönség
milyen képet alkot a megjelölésről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni valamennyi,
a jelen ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága közötti kölcsönös
függőséget (az Elsőfokú Bíróság T‑162/01. sz., Laboratorios RTB kontra OHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS)
ügyben 2003. július 9-én hozott ítélete [EBHT 2003., II‑2821.o.] 31-33. pontja és a hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
80     Jelen esetben az első jogalap keretében kifejtetteknek megfelelően, és az OHIM állításaival ellentétesen, a korábbi védjegyet
a felszólalás szempontjából azon termékek összessége tekintetében kell lajstromozottnak tekinteni, amelyek vonatkozásában
azt lajstromozták. Ebből adódóan az ütköző védjegyek közötti összetéveszthetőség értékelésénél figyelembe veendő termékek
egyrészt azok a termékek, amelyeket a korábbi védjegy jelöl, nevezetesen a „fémpolírozó készítmények”, másrészt azok a 3. osztályba
tartozó termékek, amelyeket a védjegybejelentés megjelöl, nevezetesen a „szennyvízelvezető csövek tisztítására szolgáló készítményektől
a fémfeldolgozó-iparban való használatra, a textilekhez való segédanyagok és a segédanyagok kivételével”.
81     Így tehát még ha a „fémpolírozó készítmények” akár szokásos fogyasztási cikkeket képezhetnek is, akár szakmai vagy speciális
vásárlóközönség részére szolgálnak, nem vitatott, hogy a védjegybejelentésben foglalt termékeket olyan áruknak kell tekinteni,
mint amelyeket kizárólag fémfeldolgozó-ipari szakemberek részére szántak. Ebből következően az a vásárlóközönség, amely a
szóban forgó védjegyeket összetévesztheti, kizárólag e szakemberekből állhat. Ezenfelül emlékeztetni kell arra, hogy a korábbi
védjegyet Spanyolországban lajstromozták. Ebből adódóan az érintett vásárlóközönség, amelynek tekintetében az összetéveszthetőség
vizsgálatát el kell végezni, a spanyolországi fémfeldolgozó-ipari szakemberekből áll.
–       A szóban forgó áruk összehasonlítása
82     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az érintett áruk vagy szolgáltatások hasonlóságának megítéléséhez ezen áruk közötti
viszonyt jellemző minden tényezőt figyelembe kell venni. E tényezők magukban foglalják különösen az áruk természetét, rendeltetését
és használatát, valamint hogy az áruk egymással versenyben állnak, vagy kiegészítik egymást (a Canon-ítélet [hivatkozás a
29. pontban] 23. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑104/01. sz., Oberhauser kontra OHIM – Petit Liberto (Fifties) ügyben 2002.
október 23-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑4359. o] 31. pontja).
83     A szóban forgó termékek jellegét illetően hangsúlyozni kell, hogy azok ugyanabba a kategóriába tartoznak, és ehhez hasonlóan,
a fémfelületekre alkalmazandó kémiai hatóanyagokat tartalmaznak. Ezenfelül el kell ismerni, hogy bár a polírozási és a tisztítási
tevékenység kétségkívül nem azonos, mindenesetre annyiban hasonlóak, hogy mindkét tevékenység az általánosabb karbantartási
tevékenység alá tartozik. A szóban forgó termékeket ezért olyannak kell tekinteni, mint amelyek hasonló funkciót töltenek
be.
84     Mindenesetre, egyrészt általános jelleggel az is megjegyezhető, hogy a közösségi védjegybejelentésben foglalt, 3. osztályba
tartozó áruk leírása, nevezetesen a „szennyvízelvezető csövek tisztítására szolgáló készítményektől a fémfeldolgozó-iparban
való használatra, a textilekhez való segédanyagok és a segédanyagok kivételével” meghatározás korlátozottabb és speciálisabb
alkategóriát fed le, mint a korábbi védjegy „fémpolírozó készítményeit” jelölő leírás.
85     Másrészt ‑ ahogyan azt az OHIM hangsúlyozza ‑ nem tagadható, hogy a termékeknek eltérő a rendeltetése és a használati módja.
Bár a korábbi védjegy árui elvileg a fémtárgyak dörzsölés révén történő fényesítésére szolgálnak, és ezért részben esztétikai
céljuk van, a védjegybejelentésben foglalt áruk pedig alapvetően a szennyvízelvezető csövekbe történő beleöntésükkel a fémüledékek
és fémfeldolgozó-ipari hulladékok feloldása révén történő tisztításra és dugulás-elhárításra szolgálnak, ami gyakorlati célra
utal.
86     Tekintettel az előbbiekben kifejtettekre, e ponton rá kell mutatni arra, hogy a szóban forgó áruk részben hasonlóak.
–       A szóban forgó megjelölések összehasonlítása
87     E tekintetben elegendő megállapítani, bizonyos, hogy mivel az ütköző megjelölések nagyfokú hasonlóságot mutatnak, a fellebbezési
tanács elismerte hogy a megjelölések között nagy a hasonlóság, illetve hogy hangzásbeli és fogalmi szempontból azok azonosak.
Másfelől, hangsúlyozni kell, hogy figyelemmel arra, hogy a szóban forgó megjelölések mindegyike tisztán szóvédjegy, ezért
nincs olyan jellegű alkotóelem, elhanyagolható írásmódbeli eltérésüktől eltekintve, amely megkülönböztetné őket egymástól.
–       A szóban forgó védjegyek közötti összetéveszthetőség
88     A felperes azt állítja, hogy a szóban forgó védjegyek közötti összetéveszthetőséget tovább erősíti az a tény, hogy a korábbi
nemzeti ALADDIN védjegy erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkezik abból eredően, hogy az olyan képzeletbeli kifejezés,
amely semmiképpen sem a lefedett terméktípust írja le, és amely Spanyolországban 1912 óta széles körű használat tárgyát képezi.
Véleménye szerint – többek között – a korábbi védjegy erőteljes megkülönböztető képességét a fellebbezési tanács a megtámadott
határozatban elismerte.
89     Így tehát valamely védjegy megkülönböztető képességének meghatározásához, illetve ennélfogva annak értékeléséhez, hogy az
erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkezik-e, átfogóan kell értékelni a védjegy arra való nagymértékű alkalmasságát,
hogy az akként azonosítja-e azokat az árukat és szolgáltatásokat, amelyek tekintetében azt lajstromozták, mint valamely meghatározott
vállalkozástól származókat, és arra való alkalmasságát, hogy így megkülönböztesse azokat a más vállalkozásoktól származó áruktól
és szolgáltatásoktól (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑108/97 és C‑109/97. sz., Windsurfing Chiemsee egyesített ügyekben
1999. május 4-én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑2779. o.] 49. pontját).
90     E mérlegelés során figyelembe kell venni nevezetesen a védjegy önmagában rejlő tulajdonságait, ideértve azt a tényt, hogy
a lajstromoztatni kívánt áruk és szolgáltatások tekintetében tartalmaz-e leíró elemet, vagy sem, a védjegy által elfoglalt
piaci részesedést, az intenzitást, a védjegy földrajzi kiterjedését és a használat tartamát, a vállalkozás által reklámozás
céljából megvalósított beruházások jelentőségét, az érdekelt fogyasztók azon hányadát, amely a védjegy miatt úgy azonosítja
az árukat és szolgáltatásokat, mint amely valamely meghatározott vállalkozástól származik, továbbá a kereskedelmi és iparkamaráktól
és egyéb szakmai szervezetektől származó nyilatkozatokat (a Canon-ítélet [hivatkozás a 29. pontban] 18. pontja; a Windsurfing
Chiemsee ítélet [hivatkozás a 89. pontban] 51. pontja és a Lloyd Schuhfabrik Meyer ítélet [hivatkozás a 29. pontban] 23. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑99/01. sz., Mystery Drinks kontra OHIM – Karlsberg Brauerei (MYSTERY) ügyben 2003. január 15-én hozott
ítéletének [EBHT 2003., II‑43. o.] 34. pontja).
91     E tekintetben az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy először is, a felperes csupán azt állítja, hogy a korábbi védjegy Spanyolországban
1912 óta széles körű használat tárgyát képezi anélkül, hogy az említett védjegy közismertségének bizonyítására szolgáló bizonyítékokat
szolgáltatott volna. Ebből adódóan a védjegy nem tekinthető erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkezőnek ezen az alapon.
92     Másodszor, ami a korábbi védjegy önmagában vett megkülönböztető képességét illeti, ki kell emelni, hogy egyrészt ‑ ahogyan
azt a felperes megjegyzi ‑ az ALADDIN szómegjelölés nem rendelkezik azon árukat leíró alkotóelemmel, amelyek tekintetében
azt lajstromozták, másrészt pedig hogy e megjelölés olyan erőteljes emlékeztető jelleggel rendelkezik, amely bennerejlő tulajdonsággal
ruházza fel a védjegyet. Valójában ugyanis Aladin az
Ezeregyéjszaka
azon mesehőseként vált közismertté, aki egy olyan fém petróleumlámpát talált, amelyet ha megdörzsölt, akkor megjelent egy
szellem, aki képes volt teljesíteni a lámpa birtokosának bármely kívánságát. Az Aladdin kifejezés ezért egyrészt a korábbi
védjegy áruinak egyik lehetséges felhasználhatóságára utal, másrészt azok csodatevő jellegére. Következésképpen meg kell állapítani,
hogy a korábbi védjegy nagymértékben alkalmas azon áruk – nevezetesen a „fémpolírozó készítmények” – leírására, amelyek tekintetében
azt mint valamely meghatározott vállalkozástól származó árut lajstromozták, és így ezen áruk más vállalkozások áruitól való
megkülönböztetésére. A megtámadott határozatban a fellebbezési tanács ezenfelül elfogadta a felperes azon érvét, miszerint
a korábbi védjegy erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkezik, és amelyet az OHIM sem vitat a jelen kereset keretében.
93     Így tehát emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint mivel az összetéveszthetőség annál nagyobb, minél jelentősebb
a korábbi védjegy megkülönböztető képessége (a Bíróság C‑251/95. sz. SABEL-ügyben 1997. november 11-én hozott ítéletének [EBHT 1997.,
I‑6191. o.] 24. pontja), ezért azok a védjegyek, amelyek erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkeznek, akár bennerejlően,
akár piaci ismertségüknek köszönhetően, szélesebb oltalmat élveznek, mint a gyengébb megkülönböztető képességű védjegyek (a
Canon-ítélet [hivatkozás a 29. pontban] 18. pontja).
94     Ezenkívül az összetéveszthetőség átfogó értékelése bizonyos kölcsönös függőséget feltételez a tekintetbe vett tényezők, nevezetesen
a védjegyek közötti hasonlóság, illetve az ezekkel ellátott termékek vagy szolgáltatások hasonlósága között. Így tehát az
áruk vagy szolgáltatások közötti enyhébb fokú hasonlóságot kiegyenlítheti a védjegyek közötti nagyfokú hasonlóság, és fordítva.
Az e tényezők közötti kölcsönös függőség kifejtése a 40/94 rendelet hetedik preambulumbekezdésében található, amely szerint
az összetéveszthetőség, amellyel összefüggésben a hasonlóság fogalmát értelmezni kell, és amelynek értékelése számos tényezőtől
– különösen a védjegy piaci ismertségétől, valamint a védjegy és a megjelölés közötti, valamint a velük megjelölt áruk vagy
szolgáltatások közötti hasonlóság mértékétől – függ, az oltalom szempontjából különös feltételt képez (a Canon-ítélet [hivatkozás
a 29. pontban] 17. pontja; a Lloyd Schuhfabrik Meyer ítélet [hivatkozás a 29. pontban] 19. pontja, és a Fifties-ítélet [hivatkozás
a 82. pontban] 27. pontja).
95     Ennélfogva a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szempontjából jelölt áruk és szolgáltatások közötti kisebb
mértékű hasonlóság ellenére is fennállhat az összetévesztés veszélye, amennyiben a védjegyek közötti hasonlóság nagymértékű,
és a korábbi védjegy megkülönböztető képessége erőteljes (lásd ebben az értelemben a Canon-ítélet [hivatkozás a 29. pontban]
19. pontját).
96     Jelen esetben mindenképpen el kell ismerni, hogy a szóban forgó áruk részben hasonlóak, és az érintett közönség, amely a közösségi
védjegybejelentésben foglalt áruk területének szakembereiből áll, a szolgáltatások kiválasztása során valószínűleg nagyobb
fokú figyelmet tanúsít e termékek kiválasztásakor (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T‑224/01. sz., Durferrit kontra
OHIM– Kolene (NU-TRIDE) ügyben 2003. április 9-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑1589. o.] 37., 40. és 52. pontja; és a
T‑317/01. sz., M+M kontra OHIM – Mediametrie (M+M EUROdATA) ügyben 2004. június 30-án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑0000. o.]
51. és 52. pontja).
97     Mindenesetre ezenkívül megjegyzendő, hogy a kiemelt részleges hasonlóságon kívül a szóban forgó termékek általános jelleggel
kapcsolatban vannak a karbantartással és a fémekkel, és e kapcsolatot az a tény is erősíti, hogy a szóban forgó védjegyek
fogalmilag azonosak, amelyet az OHIM nem vitat, és annyiban összefüggésbe hozhatók a velük jelölt termékekkel, hogy egy olyan
mesefigurát idéznek, aki egy fém petróleumlámpával hozható kapcsolatba.
98     E körülmények között nem zárható ki, hogy az érintett vásárlóközönség a szóban forgó termékeket úgy fogja fel, mint amelyek
a fémekkel kapcsolatosak, karbantartásra szolgálnak, és azonos termékskálához tartoznak. Még ha feltételezzük is, hogy az
említett közönség, amely bizonyára szakemberekből áll, tudatában van az e termékek előállítási módszerei közötti különbségeknek,
abból még nem feltétlenül vonja le azt a következtetést, hogy e különbségek kizárják azt, hogy ugyanazon vállalkozás e kétféle
terméket egyszerre gyártsa és forgalmazza. Ennélfogva az érintett vásárlóközönségnek az a benyomása támadhat, hogy a szóban
forgó termékek azonos kereskedelmi eredetűek lehetnek (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T‑85/02. sz., Díaz kontra
OHIM – Granjas Castelló (CASTILLO) ügyben 2003. november 4-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑0000. o.] 33. pontja).
99     Ebből adódóan a szóban forgó termékek az érintett vásárlóközönség szemében rokon jellegűnek tűnhetnek, mivel ugyanahhoz a
termékcsaládhoz tartoznak, és ezért úgy is felfoghatók, mint vélhetően azonos kereskedelmi eredetű termékek általános termékskálájának
különböző tagjai.
100   Ezért a Bíróság úgy véli, hogy az a körülmény, hogy az érintett vásárlóközönség a fémfeldolgozó-ipar szakembereiből áll –
figyelemmel a szóban forgó áruk hasonló jellegére, az ütköző megjelölések nagyfokú hasonlóságára és a korábbi védjegy erőteljes
megkülönböztető képességére –, nem elegendő annak kizárásához, hogy az említett közönség ne hihesse azt, hogy a termékek ugyanattól
a vállalkozástól vagy ‑ adott esetben ‑ gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak.
101   Ebből adódóan az ütköző védjegyek között fennáll az összetévesztés veszélye. Ezért a felperesnek a 40/94 rendelet 8. cikke
(1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított, második jogalapját szintén el kell fogadni.
102   Az előzőekben kifejtettek egészéből következően a keresetet el kell fogadni, és a megtámadott határozatot hatályon kívül kell
helyezni.

A költségekről
103   Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
ha a pernyertes fél ezt kérte. Az OHIM-ot, mivel pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére.
104   A megtéríthető költségekkel kapcsolatban mindazonáltal emlékeztetni kell arra, hogy az eljárási szabályzat 136. cikkének 2. §‑a
alapján a „feleknél a fellebbezési tanács előtti eljárással kapcsolatban szükségszerűen felmerült költségeket, valamint a
beadványoknak és egyéb iratoknak az eljárás nyelvére történő, a 131. cikk 4. §-ának második bekezdése által előírt fordításának
költségeit megtéríthető költségeknek kell tekinteni”. A felszólalási eljárással kapcsolatban felmerült költségek nem képeznek
a fellebbezési tanács előtti eljárással kapcsolatban felmerült költségeket. Ebből következően a felperesnek az arra irányuló
kérelmét, hogy az OHIM-ot kötelezzék a felszólalási eljárással kapcsolatban felmerült költségek viselésére, el kell utasítani.
A fenti indokok alapján
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (negyedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) első fellebbezési tanácsának 2003. január
31-i határozatát hatályon kívül helyezi.
2)
Az OHIM‑ot kötelezi a költségek viselésére.
Legal
Tiili
Vadapalas
Kihirdetve Luxembourgban, a 2005. július 14‑i nyilvános ülésen.
H. Jung

H. Legal
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: angol.