CELEX: 62003TJ0323
Ühenduse kaubamärk
Vastulausemenetlus
Ühenduse sõnamärgi LA BARONNIE taotlus
Varasem siseriiklik sõnamärk BARONIA
Varasema siseriikliku kaubamärgi kasutamise tõendamine
Tõendid, mis esitati esimest korda apellatsioonikojas
Vastuvõetavus
Apellatsioonikodade poolt läbiviidava kontrolli ulatus
Määruse (EÜ) nr 40/94 artikkel 62 ja artikkel 74

Õiguslik raamistik
1       Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne
17/01, lk 146), muudetud kujul, artikkel 59, artikli 62 lõige 1 ja artikkel 74, sätestavad:

„Artikkel 59
Kaebuse esitamise tähtaeg ja vorm
Teade kaebuse esitamise kohta tuleb ametile esitada kirjalikult kahe kuu jooksul alates otsuse teatavaks tegemisest, mille
peale kaevatakse. Teadet ei loeta esitatuks enne, kui on tasutud lõiv kaebuse esitamise eest. Nelja kuu jooksul alates otsuse
teatavaks tegemisest tuleb esitada kirjalik selgitus edasikaebuse aluste kohta.
[...]

Artikkel 62
Kaebuste kohta tehtavad otsused
1.      Pärast kaebuse põhjendatuse kontrollimist teeb apellatsioonikoda kaebuse kohta otsuse. Apellatsioonikoda kas tegutseb edasikaevatud
otsuse teinud talituse pädevuse piires või saadab asja nimetatud talitusele edasiseks menetlemiseks.
[...]

Artikkel 74
Faktide kontrollimine ameti omal algatusel
1.      Asju menetledes kontrollib amet fakte omal algatusel; registreerimisest keeldumise suhteliste põhjustega seotud menetlustes
piirdub amet siiski kontrollimisel osaliste esitatud faktide, tõendite ja väidetega ning esitatud nõudmistega.
2.      Amet võib mitte arvesse võtta fakte ja tõendeid, mille asjaomased pooled on esitanud hilinenult.”

Vaidluse taust
2       26. jaanuaril 2001 esitas Baron Philippe de Rothschild SA (edaspidi „menetlusse astuja”) Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid
ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) määruse nr 40/94 alusel ühenduse kaubamärgi taotluse.
3       Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on sõnamärk LA BARONNIE. Kaubamärgitaotlus avaldati 23. juulil 2001 Ühenduse Kaubamärgibülletäänis.
4       Kaubad ja teenused, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel
kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul)
klassi 33 ja vastavad alljärgnevale kirjeldusele: „alkoholjoogid (v.a õlu)”.
5       La Baronia de Turis, Cooperativa Valenciana (edaspidi „hageja”) esitas 2. oktoobril 2001 taotletava kaubamärgi registreerimisele
vastulause. Vastulause esitati seoses kõikide ühenduse kaubamärgi taotlusega hõlmatud kaupadega.
6       Vastulause esitamise alusena tugineti taotletava kaubamärgi ja hagejale kuuluva varasema kaubamärgi segiajamise tõenäosusele
määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses. Kõnealune varasem märk on sõnamärk BARONIA, registreeritud Hispaanias
3. novembril 1976 numbri 699.163/7 all. Kaubad, mille jaoks varasem märk on registreeritud, kuuluvad klassi 33 ja vastavad
kirjeldusele „vein”.
7       Vastulause aluseks oli ühtlasi määruse nr 40/94 artikli 8 lõige 4. Sellega seoses viitas hageja vastulause vormi lahtris nr 99
„Põhjuste selgitus” oma ärinimega La Baronia de Turis, Coop. V. seotud ainuõigustele. Samas ei olnud hageja täitnud vastulause
vormi lahtreid nr 82–85 ja 97, mis võimaldavad vastulause esitajal tugineda vastavalt määruse nr 40/94 artikli 8 lõikele 4
varasema kaubanduses kasutatava tähise olemasolule kui vastulause õiguslikule alusele.
8       Hageja esitas 28. jaanuaril 2002 varasema kaubamärgi kasutamise tõendamiseks järgmised dokumendid: Barcelonas 1929. aasta
rahvusvahelisel näitusel võidetud kuldmedali diplom, 1946. aasta loteriipileti koopia, neli aastaarvuta etiketi koopiat, viis
etiketi näidist, millest üks kannab aastaarvu 2000, kaks 1929. aasta etiketi koopiat, üks brošüür BARONIA veinide kohta, kaks
koopiat Hispaanias 1984. aastal bussikülgedel kasutatud reklaamfotost, kuupäevata koopia veinipudelite fotost, kuupäevata
koopia BARONIA veinide kohta kirjutatud artiklist ja kuupäevata koopia veinipudelite etikettidest.
9       Menetlusse astuja nõudis ühtlustamisameti vastulausete osakonnale adresseeritud 5. juuli 2002. aasta kirjas vastavalt määruse
nr 40/94 artikli 43 lõigetele 2 ja 3, et hageja tõendaks vastulause aluseks oleva varasema kaubamärgi kasutamist. Kirjas täpsustas
ta:
„Taotleme, et vastulause esitaja tõendaks vastulause aluseks oleva kaubamärgi kasutamist viimase viie aasta jooksul. 4. aprillil
2002 esitatud dokumendid ei tõenda varasema kaubamärgi tegelikku kasutamist ega pärine nimetatud ajavahemikust.”
10     Ühtlustamisamet palus 9. juulil 2002 hagejal esitada vajalikud tõendid enne 10. septembrit 2002, teatades talle, et tema vastulause
lükatakse tagasi kõigi kaupade või teenuste osas, mille puhul varasema kaubamärgi kasutamist ei ole tõendatud. Hageja ei esitanud
uusi tõendeid.
11     Vastulausete osakond lükkas 19. novembril 2002 vastulause tagasi põhjusel, et tõendid ei olnud piisavad selleks, et tõendada
kaubamärgi BARONIA tegelikku kasutamist viie aasta jooksul enne ühenduse kaubamärgi taotluse esitamist. Ta märkis, et diplom,
loteriipilet ja 1929. aasta etiketid ei pärine ilmselgelt viidatud ajavahemikust 23. juulist 1996 kuni 23. juulini 2001 ning
et ülejäänud tõendid ei sisalda registreeritud kaupade osas viidet varasema kaubamärgi kasutamise ulatusele või ajavahemikule.
Seoses viidatud ajavahemikuga sai vastulausete osakond esile tuua ainult ühe etiketi 2000. aastast. Kasutamise ulatuse osas
tõdes ta, et esitatud dokumendid ei sisalda mingisugust teavet mahtude kohta. Määruse nr 40/94 artikli 8 lõikele 4 tugineva
väite osas lükkas vastulausete osakond vastulause tagasi põhjusel, et hageja ei olnud piisavalt tõendanud ühenduse kaubamärgi
taotluse esitamise ajal kaubanduses ärinime La Baronia de Turis, Coop. V. sellist tegelikku kasutamist, mis oleks laiem kui
ainult kohaliku tähtsusega. Vastulausete osakond tõdes, et nimetatud tähise kasutamise ulatuse, ajavahemiku ja kestuse kohta
ei olnud esitatud tõenditest samuti võimalik teavet leida.
12     Hageja esitas 8. jaanuaril 2003 vastulausete osakonna otsuse peale kaebuse. Kaebuse toetuseks esitas ta uusi tõendeid, milleks
olid autentne dokument, mille kohaselt oli hageja tuntud nime „La Baronia de Turis, Coop. V.” järgi, kaubamärgi BARONIA all
turustatavate veinipudelite olemasolu tõendav autentne dokument, hageja tarnijate poolt kaubamärgiga BARONIA tähistatud kaupade
kohta väljastatud arved aastatest 1993–2002, hageja poolt mitmele kliendile väljastatud arved kaubamärgi BARONIA all turustatavate
veinide müügi kohta ajavahemikus 1996–2002 ning hulgaliselt hageja poolt aastatel 1999–2002 väljastatud arveid kaubamärki
BARONIA kandvate veinide müügi kohta.
13     Siseturu Ühtlustamise Ameti teine apellatsioonikoda jättis oma 9. juuli 2003. aasta otsusega (asi R 57/2003‑2) (edaspidi „vaidlustatud
otsus”) vastulausete osakonna otsuse peale esitatud kaebuse rahuldamata. Ta kinnitas vastulausete osakonna poolt tõenditele
antud hinnangut ja sellest kasutamise ebapiisava tõendatuse kohta tehtud järeldusi. Ärinimel põhineva vastulause osas leidis
vastulausete osakond, et see on vastuvõetav, kuid põhjendamatu, kuna vastulause esitaja ei olnud esitanud ärinime kasutamise
kohta piisavaid tõendeid ega välja toonud siseriikliku õiguse kohaldatavaid norme. Esimest korda kaebuse raames esitatud tõendid
lükkas ta tagasi, kuna need esitati pärast vastulausete osakonna määratud tähtaja möödumist.

Menetlus ja poolte nõuded
14     Hageja esitas käesoleva menetluse algatamiseks hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 12. septembril 2003.
15     Ühtlustamisameti vastus saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 19. märtsil 2004 ja menetlusse astuja seisukohad 8. märtsil 2004.
16     Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Esimese Astme Kohus (esimene koda) avada suulise menetluse.
17     Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati ära 17. novembri 2005. aasta kohtuistungil.
18     Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–       tühistada vaidlustatud otsus;
–       lükata tagasi menetlusse astuja ühenduse kaubamärgi LA BARONNIE registreerimise taotlus.
19     Kohtuistungil loobus hageja uurimistoimingute kohaldamise taotlustest, mis sisaldusid hagiavalduses, välja arvatud taotlusest
kohustada Oficina Española de Patentes y Marcas (Hispaania patendi- ja kaubamärgiametit) täpsustama kaubamärgi BARONIA hetkeseisundit
ning märkida, mis tõendeid talle registreeringu nr 699.163/7 kehtivuse pikendamise taotluse toetuseks esitati.
20     Ühtlustamisamet palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       mõista kohtukulud välja hagejalt.
21     Menetlusse astuja palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       tühistada apellatsioonikoja otsus osas, milles tunnistati määruse nr 40/94 artikli 8 lõikele 4 tuginev hageja vastulause vastuvõetavaks,
ning seega tunnistada vastulause sellele sättele tuginevas osas vastuvõetamatuks;
–       mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

Taotletava ühenduse kaubamärgi registreerimisest keeldumise nõue
22     Teise nõude raames palub hageja Esimese Astme Kohtul sisuliselt keelduda taotletava kaubamärgi registreerimisest.
23     Siinkohal tuleb meelde tuletada, et vastavalt määruse nr 40/94 artikli 63 lõikele 6 peab ühtlustamisamet võtma vajalikud meetmed
Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks. Seega ei ole Esimese Astme Kohtu pädevuses anda ühtlustamisametile korraldusi. Tegelikult
on ühtlustamisameti kohustus teha järeldusi Esimese Astme Kohtu otsuse resolutiivosast ja põhjendustest (Esimese Astme Kohtu
31. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑331/99: Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet (Giroform), EKL 2001, lk II‑433, punkt 33; 27. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑34/00: Eurocool Logistik
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet (EUROCOOL), EKL 2002, lk II-683, punkt 12, ja 3. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑129/01: Alejandro
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Anheuser-Busch (BUDMEN), EKL 2003, lk II‑2251, punkt 22).
24     Hageja nõue, et Esimese Astme Kohus lükkaks tagasi ühenduse kaubamärgi LA BARONNIE registreerimise taotluse, on seega vastuvõetamatu.

Menetlusse astuja nõue tühistada vaidlustatud otsus osaliselt
25     Menetlusse astuja palub oma teise nõudega Esimese Astme Kohtul tühistada apellatsioonikoja otsus osas, milles tunnistati määruse
nr 40/94 artikli 8 lõikele 4 tuginev hageja vastulause vastuvõetavaks, ning tunnistada seega vastulause sellele sättele tuginevas
osas vastuvõetamatuks.
26     Tuleb meenutada, et vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 134 lõikele 3 võib menetlusse astuja, kes oli apellatsioonikoja
menetluse osaline, oma vastuses nõuda apellatsioonikoja otsuse tühistamist või muutmist punktides, mida hagiavalduses ei ole
tõstatatud, ning esitada väiteid, mida hagiavalduses ei ole esitatud. Menetlusse astuja teine nõue on seega vastuvõetav.
27     Menetlusse astuja väitel on hageja täitnud vastulause vormi puudulikult, eriti vastulause aluseks olevate õiguslike põhjenduste
osas. Nimelt märgib ta, et hageja jättis täitmata lahtrid nr 82–85 ja 97 ärinime kui kaubanduses kasutatava varasema kaubamärgi
olemasolu kohta. Ta lisab, et kuigi hageja mainis vastulause vormi lahtris nr 99 „Põhjuste selgitus” oma ärinime La Baronia
de Turis, Coop. V. olemasolu, tuleneb hageja väidetest, et vastulause õiguslik alus oli määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1
punkt b. Ta on arvamusel, et määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 punktile b tuginevas osas ei vasta vastulause tingimustele,
mis tulenevad vastulause vastuvõetavuse kohta käivatest õigusnormidest. Ta jõuab järeldusele, et apellatsioonikoda oleks pidanud
vastulause ärinimele La Baronia de Turis, Coop. V. toetuvas osas vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükkama.
28     Esimese Astme Kohus märgib, et komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus
(EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta, eeskirja 18 lõike 1 kohaselt lükkab ühtlustamisamet vastulause vastuvõetamatuna tagasi,
kui selles „ei ole selgelt märgitud, millise […] varasema õiguse alusel see on esitatud.”
29     Kuigi käesolevas asjas ei ole kahtlust, et hageja jättis täitmata vastulause vormi lahtrid nr 82–85 ja 97, mis võimaldavad
vastulause esitajal viidata kaubanduses kasutatava varasema tähise olemasolule, on samuti kindel, et ta viitas lahtris nr 99
oma ärinime La Baronia de Turis, Coop. V. kasutamisega seotud kaitsele.
30     Lisaks ei märkinud ühtlustamisamet kordagi, et vastulause on ärinimele La Baronia de Turis, Coop. V. kui vastulause alusele
viitamise osas ebatäpne, hoolimata menetlusse astuja poolt 5. juuli 2002. aasta kirjas selle kohta esitatud väidetest. Nii
ei sisaldanud ühtlustamisameti 9. juuli 2002. aasta kiri, millega edastati hagejale menetlusse astuja nõue tõendada kaubamärgi
BARONIA tegelikku kasutamist, palvet selles osas selgitusi anda.
31     Seega sedastati vaidlustatud otsusega õigesti, et vastulause oli vastuvõetav osas, milles see tugines ärinime La Baronia de Turis,
Coop. V. kasutamisele vastavalt määruse nr 40/94 artikli 8 lõikele 4.
32     Menetlusse astuja teine nõue tuleb seega jätta põhjendamatuse tõttu rahuldamata.

Vaidlustatud otsuse tühistamise nõue
33     Hageja esitab sisuliselt kolm väidet tühistamise kohta. Esimene väide tugineb määruse nr 40/94 artikli 43 lõigete 2 ja 3 sätete
rikkumisele ja määruse nr 2868/95 eeskirja 22 lõike 1 rikkumisele. Teise ja kolmanda väite raames viitab hageja vastavalt
määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 ja määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumisele.
34     Esimese väite puhul väidab hageja esiteks, et tema poolt vastulausete osakonnale oma varasema kaubamärgi tegeliku kasutamise
ja ärinime La Baronia de Turis, Coop. V. kasutamise tõendamiseks esitatud tõendid on piisavad, ja teiseks, et apellatsioonikoda
on rikkunud kohustust uurida tõendeid, mis ta esitas esimest korda alles kaebuse põhjenduste lisas.
1. Vastulausete osakonnale esitatud tõendite piisavus
–       Poolte argumendid
35     Hageja leiab, et vaidlustatud otsusega on rikutud varasema kaubamärgi kasutamise tõendamisele kohaldatavaid sätteid ja viitab
määruse nr 40/94 artikli 43 lõigetele 2 ja 3 ning määruse nr 2868/95 eeskirja 16 lõikele 2, eeskirja 22 lõikele 1 ja eeskirja 92
lõikele 1. Tema sõnul olid vastulausele lisatud tõendid piisavad, et tõendada Hispaania registreeringu nr 699.163/7 esemeks
oleva kaubamärgi tegelikku kasutamist, kuna need näitasid selgelt, et ta ei olnud rohkem kui seitsmekümne viie aasta jooksul
lakanud kasutamast nimetust BARONIA kõigi veiniklasside veinide turustamisel. Samuti tõestavad hageja poolt registreeringu
kehtivuse pikendamisel täidetud formaalsused tema hinnangul asjaolu, et see kaubamärk kehtib siiani.
36     Hageja toob eriti esile Hispaania registreeringu nr 699.163/7 tunnistuse, millest nähtub, et registreerimistaotlus esitati
16. jaanuaril 1973 ja kaubamärgi BARONIA kehtivust pikendati 25. oktoobril 1996. Ta rõhutab, et Hispaania kaubamärgialaste
õigusaktide kohaselt on kaubamärgi kehtivuse pikendamise saavutamiseks tingimata vajalik tõendada kõnealuse kaubamärgi kasutamist
pikendamise taotluse esitamise kuupäevale vahetult eelnenud aastate jooksul. Registreeringu nr 699.163/7 tunnistus näitab
seega vaieldamatult nimetatud varasema kaubamärgi kasutamist.
37     Ühtlustamisameti ja menetlusse astuja arvates on põhjendatud apellatsioonikoja hinnang, et vastulausete osakonnale esitatud
tõendid ei olnud piisavad.
38     Ühtlustamisamet leiab ka, et ameti talitused toimisid õiguspäraselt, kui lükkasid tagasi kõik dokumendid, mis pärinesid varasemast
ajast kui aluseks võetud ajavahemik. Teiste tõendite kohta märgib ta, et peale ühe etiketi 2000. aastast, ei ole neil kuupäeva
ega aastaarvu, seega ei ole võimalik kontrollida, kas nad kuuluvad kõnealusesse ajavahemikku. Lisaks ei ole nimetatud dokumentide
põhjal võimalik tuvastada varasema kaubamärgi kasutamise ulatust, kuna ükski tõend ei viita müüdud veinipudelite arvule.
39     Hispaania registreeringu nr 699.163/7 tunnistuse tõendusliku väärtuse kohta märgib ühtlustamisamet, et Hispaania patendi-
ja kaubamärgiamet piirdub kaubamärgi kehtivuse pikendamisel huvitatud äriühingu enda ütlusega ega uuri kaubamärgi, mille kehtivuse
pikendamist taotletakse, tegelikku kasutamist. Registreerimistunnistus on parimal juhul vaid viide tõelisele ja tegelikule
kasutamisele, mida ei toeta ükski konkreetne ega kontrollitav tõend.
40     Menetlusse astuja lisab, et hageja ei põhjendanud väidet nende tingimuste kohta, mis on registreeringu kehtivuse pikenduse
saamiseks väidetavalt Hispaania õigusaktidega kehtestatud ega esitanud tõendeid tema poolt Hispaania patendi- ja kaubamärgiametile
esitatud dokumentide kohta. Menetlusse astuja täpsustab ka, et kui ka kaubamärgi kehtivuse pikendamist 25. oktoobril 1996
arvestataks, ei saaks hageja tugineda oma varasema kaubamärgi tegelikule kasutamisele rohkem kui kolmekuise ajavahemiku jooksul
kogu kõnealusest viiest aastast.
–       Esimese Astme Kohtu hinnang
41     Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on kaubamärgi „tegelik kasutamine” selle tõeline kasutamine, mis ei ole suunatud üksnes
kaubamärgiga kaasnevate õiguste säilitamisele. Kasutamine peab olema kooskõlas kaubamärgi põhifunktsiooniga, milleks on tarbijale
või lõppkasutajale kauba või teenuse päritolu tagamine, võimaldades neil ilma võimaliku segiajamiseta seda kaupa või teenust
teistest, muu päritoluga kaupadest või teenustest eristada. Kaubamärgiga pakutav kaitse ja selle registreerimisest tulenevad
õigused kolmandate isikute suhtes ei saa kesta, kui kaubamärk on kaotanud oma kaubandusliku eesmärgi, st teiste ettevõtjate
toodete või teenuste kõrval nende kaupade või teenuste jaoks turu loomine või säilitamine, mis kannavad tähist, mis moodustab
kaubamärgi (Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑334/01: MFE Marienfelde
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Vétoquinol (HIPOVITON), EKL 2004, lk II‑2787, punkt 33; vt ka analoogiline Euroopa Kohtu 11. märtsi
2003. aasta otsus kohtuasjas C‑40/01: Ansul, EKL 2003, lk I‑2439, punktid 36, 37 ja 43).
42     Sellist kaubamärgi kasutamist, mille eesmärk ei ole põhiliselt luua või säilitada kaitstavate kaupade ja/või teenuste jaoks
turuosa, tuleb tõlgendada kui kasutamist, mis on tegelikkuses suunatud vaid võimaliku tühistamistaotluse nurjamisele. Niisugust
kasutamist ei saa määratleda „tegelikuna” (vt analoogiline 27. jaanuari 2004. aasta Euroopa Kohtu määrus kohtuasjas C‑259/02:
La Mer Technology, EKL 2004, lk I‑1159, punkt 26).
43     Kaubamärgi kasutamise tegelikkuse hindamine peab põhinema nende faktide ja asjaolude kogumil, mille abil on võimalik kindlaks
teha, kas kaubamärgi kaubanduslik kasutamine on tõeline, st eelkõige kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenuste jaoks vastavas
majandussektoris turuosa säilitamiseks või loomiseks põhjendatuks peetaval kasutamisel, kaupade või teenuste olemusel, turu
omadustel, kaubamärgi kasutamise ulatusel ja sagedusel (eespool viidatud kohtuotsus HIPOVITON, punkt 34; vt eespool viidatud
analoogiline kohtuotsus Ansul, punkt 43).
44     Varasema kaubamärgi kasutamise ulatuse osas tuleb eelkõige arvesse võtta ühelt poolt kogu kasutamise kaubanduslikku mahtu
ja teiselt poolt nii kasutamise ajavahemikku kui ka kasutamise sagedust. Mida piiratum on siiski kaubamärgi kasutamise kaubanduslik
maht, seda vajalikum on vastulause esitanud poolel esitada täiendavaid tõendeid, mille alusel võiks kõrvaldada kahtlused seoses
asjaomase kaubamärgi tegeliku kasutamisega (eespool viidatud kohtuotsus HIPOVITON, punktid 35 ja 37).
45     Käesolevas asjas leidsid ühtlustamisameti talitused õigustatult, et vastulausete osakonnale esitatud tõendid kaubamärgi BARONIA
kasutamise kohta viieaastase ajavahemiku jooksul, mis eelnes menetlusse astuja ühenduse kaubamärgi taotluse esitamisele, ei
olnud piisavad. Vastulausete osakond tõi õigesti esile, et diplom, loteriipilet ega 1929. aasta etiketid ei pärine ilmselgelt
viidatud ajavahemikust 23. juulist 1996 kuni 23. juulini 2001 ning et ülejäänud dokumendid – teised etiketid, brožüür BARONIA
veinide kohta, veinipudelite foto ega ajaleheartikkel – peale ühe ei sisalda registreeritud kaupade osas ühtegi viidet ajavahemikule
või varasema kaubamärgi kasutuse ulatusele. Viidatud ajavahemiku osas on arvestatav vaid üks veinipudeli etikett 2000. aastast.
Mis puutub varasema kaubamärgi kasutamise ulatusse, siis nagu vastulausete osakond õigesti märkis, ei saa esitatud dokumentidest
välja lugeda mingisugust teavet mahtude kohta. Nimelt ei saa ühest üksikust etiketist mingisugust teavet müügimahu kohta.
46     Samuti, nagu apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 19 tõdes, ei andnud hageja vastuvõetud tõenditele tuginedes ühtegi
selgitust kaubamärgi BARONIA kasutamise ulatuse kohta, täpsemalt müügimahu, edasimüügi geograafilise ulatuse – st jaemüüjate
ja müügikanalite arvu –, kaubamärgi kasutusperioodi pikkuse ning kasutamise tiheduse osas.
47     Hispaania registreeringu nr 699.163/7 kehtivuse pikendamine ning asjaolu, et Hispaania õigusaktide kohaselt on registreeringu
kehtivuse pikendamiseks nõutav, et tõendatakse kaubamärgi kasutamist pikendamistaotluse esitamisele vahetult eelnenud aastate
jooksul, ei ole piisavad tõendamaks varasema kaubamärgi tegelikku kasutamist peale 25. oktoobrit 1996, mil Hispaania registreeringu
kehtivust pikendati. Hispaania registreeringu nr 699.163/7 kehtivuse pikendamisest nähtub vaid, et kaubamärk BARONIA oli siis
veel Hispaanias kehtiv, kui menetlusse astuja esitas ühenduse kaubamärgi registreerimistaotluse. Hageja ei esitanud ka ühtegi
tõendit Hispaania patendi- ja kaubamärgiametile edastatud dokumentide kohta. Igal juhul ei esitanud hageja apellatsioonikojale
ühtki tõendit, mis õigustaks tema kaubamärgi BARONIA kasutamist peale 25. oktoobrit 1996, mil pikendati Hispaania registreeringu
kehtivust.
48     Isegi kui eeldada, et Hispaania patendi- ja kaubamärgiamet uurib kaubamärgi, mille kehtivuse pikendamist taotletakse, hiljutise
kasutamise tõendeid, ei saa see asjaolu vabastada hagejat tema kohustusest esitada tõendeid vastulause aluseks olevate õiguste
tegeliku kasutamise kohta, kui menetlusse astuja seda nõuab. Kui selline nõudmine esitatakse, lasub vastulause esitajal kohustus
tõendada tegelikku kasutamist – või seda, et on olemas kasutamata jätmist õigustavaid aluseid –, kuna vastasel juhul lükatakse
tema vastulause tagasi, kusjuures nõudmine peab olema vormistatud sõnaselgelt ning vastavalt määruse nr 2868/95 eeskirjale 22
ühtlustamisameti seatud tähtaja jooksul (Esimese Astme Kohtu 17. märtsi 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑183/02 ja
T‑184/02: El Corte Inglés
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – González Cabello ja Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), EKL 2004, lk II‑965, punkt 38).
49     Lõpetuseks tuleb märkida, et apellatsioonikodade otsuste seaduslikkust tuleb hinnata üksnes määruse nr 40/94 alusel, nii nagu
ühenduste kohus on seda tõlgendanud, mitte aga liikmesriigi varasema otsustuspraktika alusel (Esimese Astme Kohtu 9. juuli
2003. aasta otsus kohtuasjas T‑162/01: Laboratorios RTB
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), EKL 2003, lk II‑2821, punkt 53).
50     Eeltoodust tuleb järeldada, võttes arvesse vastulausete osakonnale esitatud tõendeid, et hageja ei tõendanud ei vastulausete
osakonnas ega apellatsioonikojas, et varasemat kaubamärki oli tegelikult kasutatud. Selle nõude esimene osa tuleb seega põhjendamatuse
tõttu tagasi lükata.
2. Esimest korda apellatsioonikojas esitatud tõendite vastuvõetavus
–       Poolte argumendid
51     Hageja leiab, et apellatsioonikoda oleks pidanud võtma vastu tõendid, mis olid toodud kaebuse põhjenduste lisas. Hageja arvates
ei ole tegemist uute tõenditega, mis oleksid vastuvõetamatud, vaid vastupidi dokumentidega, mis täiendavad vastulausete osakonnale
õigel ajal esitatud tõendeid.
52     Ühtlustamisameti hinnangul ei saa Esimese Astme Kohtu 23. septembri 2003. aasta otsust kohtuasjas T‑308/01: Henkel
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – LHS (UK) (KLEENCARE), (EKL 2003, lk II‑3253) tõlgendada selliselt, et poolel on õigus viidata
faktilistele asjaoludele ja esitada tõendeid vastulause toetuseks esimest – või mõnel juhul teist – korda apellatsioonikojas,
kuigi nimetatud pool ei ole järginud tähtaega, mis oli talle nende faktiliste asjaolude ja tõendite esitamiseks vastulausete
osakonnas määratud.
53     Ühtlustamisamet on sarnaselt menetlusse astujale seisukohal, et apellatsioonikoda sedastas põhjendatult, et kõnealused tõendid
olid vastuvõetamatud, kuna need esitati peale vastulausete osakonna poolt hagejale kaubamärgi BARONIA kasutamise tõestamiseks
määruse nr 2868/95 eeskirja 22 lõike 1 alusel määratud tähtaega. Ühtlustamisamet viitab Esimese Astme Kohtu 23. oktoobri 2002. aasta
otsusest kohtuasjas T‑388/00: Institut für Lernsysteme
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet − Educational Services (ELS) (EKL 2002, lk II‑4301) tulenevale kohtupraktikale ning lisab, et
hageja otsustas loobuda 28. jaanuaril 2002 esitatud tõendite täiendamisest, kuigi ühtlustamisamet oli ametlikult tal seda
teha palunud.
54     Ühtlustamisamet leiab, et
inter partes
menetluses takistab määruse nr 2868/95 eeskirja 22 lõike 1 alusel kehtestatud tähtaja olemasolu tal kasutamast määruse nr 40/94
artikli 74 lõike 2 kohast kaalutlusõigust, millele tuginedes võib ta hilinenult esitatud tõendeid vastu võtta või tagasi lükata.
Seda tõlgendust kinnitab ka viimati nimetatud sätte sõnastus, mille kohaselt on see säte kohaldatav vaid juhul, kui tõendid
on esitatud „hilinenult” ja mitte siis, kui need on esitatud „pärast tähtaja möödumist”. Lisaks on võimalus esitada tõendeid
pärast määratud tähtaja möödumist sisuliselt vastulausemenetluse pikendamine, mis ei ole kooskõlas menetlusökonoomia põhimõttega.
Seega ei saa ühtlustamisameti sõnul apellatsioonikodadele kaebuse esitamine pärast vastulausete osakonna määratud tähtaja
möödumist kaasa tuua nende tähtaegade uuendamist. Seda järeldust ei mõjuta asjaolu, et vastulausete osakonna ja apellatsioonikodade
vahel esineb funktsionaalne järjepidevus. Iga teistsugune tõlgendus oleks vastuolus poolte protsessuaalse võrdsuse põhimõttega
ning kahjustaks teise poole huve.
55     Menetlusse astuja lisab, et isegi kui uued tõendid oleks apellatsioonikojas vastuvõetavad, ei oleks need igal juhul piisavad,
et tõendada kaubamärgi BARONIA tegelikku kasutamist asjaomase ajavahemiku jooksul. Etikettide trükkimise arved ei tõenda kaubamärgi
BARONIA all müüdavate kaupade turustamise intensiivsust. Selle kaubamärgi all müüdud veinide kohta on väga vähe arveid ning
arvetel mainitud pudelite arv piirdub alati kõige rohkem mõne tosinaga.
–       Esimese Astme Kohtu hinnang
56     Määruse nr 40/94 artikli 62 lõike 1 kohaselt apellatsioonikoda kas tegutseb edasikaevatud otsuse teinud talituse pädevuse
piires või saadab asja nimetatud talitusele edasiseks menetlemiseks. Nimetatud sättest ja määruse nr 40/94 ülesehitusest tuleneb,
et apellatsioonikojal on kaebuse kohta otsuse tegemisel sama pädevus, mis talitusel, kes vaidlustatud otsuse vastu võttis,
ning et ta vaatab vaidluse läbi tervikuna nii, nagu see otsuse tegemise päeva seisuga on.
57     Nimetatud artikli ja ka väljakujunenud kohtupraktika kohaselt valitseb ühtlustamisameti eri osakondade, st ühelt poolt kontrollija,
vastulausete osakonna, kaubamärkide haldus- ja õigusosakonna ja tühistamisosakondade ning teiselt poolt apellatsioonikodade
vahel funktsionaalne järjepidevus (vt eespool viidatud kohtuotsus KLEENCARE, punkt 25 ja viidatud kohtupraktika).
58     Ühtlustamisameti eri osakondade vahelisest funktsionaalsest järjepidevusest tuleneb, et asju esimeses astmes menetlevate ühtlustamisameti
osakondade otsuste läbivaatamisel apellatsiooni korras peavad apellatsioonikojad oma otsuses tuginema kõigile faktilistele
ja õiguslikele asjaoludele, mille pooled on esitanud kas esimeses menetlusastmes asja läbivaadanud üksusele või apellatsioonimenetluse
käigus (Esimese Astme Kohtu eespool viidatud kohtuotsus KLEENCARE, punkt 32; 1. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑57/03:
SPAG
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Dann ja Backer (HOOLIGAN), EKL 2005, lk II‑287, punkt 18, ja 9. novembri 2005. aasta otsus
kohtuasjas T‑275/03: Focus Magazin Verlag
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – ECI Telecom (Hi‑FOCuS), EKL 2005, lk II‑4725, punkt 37).
59     Seetõttu saavad apellatsioonikojad rahuldada kaebusi kaebuse esitanud poole viidatud uute faktiliste asjaolude või tema poolt
esitatud uute tõendite põhjal, arvestades siiski määruse nr 40/94 artikli 74 lõikes 2 sätestatut (Esimese Astme Kohtu 3. detsembri
2003. aasta otsus kohtuasjas T‑16/02: Audi
vs
. ühtlustamisamet (TDI), EKL 2003, lk II‑5167, punkt 81 ja eespool viidatud kohtuotsus KLEENCARE, punkt 26). Apellatsioonikodade
poolt teostatav kontroll ei piirdu vaidlustatud otsuse õiguspärasuse kontrolliga, vaid apellatsioonimenetluse devolutiivefektist
tulenevalt eeldab see uue hinnangu andmist kogu vaidlusele tervikuna ning apellatsioonikojad peavad samuti esialgse kaebuse
uuesti terviklikult läbi vaatama, võttes arvesse õigel ajal esitatud tõendeid.
60     Vastupidiselt ühtlustamisameti poolt väidetule ei tulene
inter partes
menetluses ühtlustamisameti talituste vahelisest funktsionaalsest järjepidevusest, et poolel ei oleks lubatud vastavalt määruse
nr 40/94 artikli 74 lõikele 2 tugineda apellatsioonikojas uutele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mida esimeses astmes
asja läbivaadanud üksusele ei ole esitatud (eespool viidatud kohtuotsus Hi‑FOCuS, punkt 37). Ühtlustamisameti väite tulemuseks
oleks see, et eitataks apellatsioonikoja üldist pädevust teha vaidluses otsus.
61     Määruse nr 40/94 artikli 74 lõikega 1 kehtestatud norm, mille kohaselt kontrollib ühtlustamisamet fakte omal algatusel, seab
kaks piirangut. Esiteks, menetlustes, mis on seotud registreerimisest keeldumise suhteliste põhjustega, piirdub ühtlustamisamet
kontrollimisel osapoolte poolt esitatud faktide, tõendite ja väidetega ning esitatud nõudmistega. Teiseks, nimetatud artikli
lõige 2 annab ühtlustamisametile võimaluse mitte arvesse võtta tõendeid, mille pooled on esitanud „hilinenult”.
62     Siiski tuleneb funktsionaalsest järjepidevusest, mis iseloomustab ühtlustamisameti talituste vahelist seost, et mõistet „hilinenult”
tuleb apellatsioonikojas kaebemenetluse raames tõlgendada selliselt, et see kehtib nii kaebuse esitamise tähtaja kui ka asjaomase
menetluse käigus määratud tähtaegade kohta. Kuna nimetatud mõiste kohaldub kõikidele pooleliolevatele menetlustele ühtlustamisametis,
ei oma esimeses astmes otsustava üksuse poolt tõendite esitamiseks määratud tähtaegade möödumine tähtsust küsimuses, kas tõendid
on apellatsioonikojas „hilinenult” esitatud. Niisiis on apellatsioonikoda kohustatud arvesse võtma talle esitatud tõendeid
olenemata sellest, kas need esitati vastulausete osakonnale või ei.
63     Käesolevas asjas esitas hageja apellatsioonikojas esiteks kaks autentset dokumenti ja teiseks mitmeid arveid aastatest 1996–2002
kaubamärgi BARONIA all müüdud veinide kohta, mis olid väljastatud kas tema enda või tema veinipudelietikettide tarnija poolt.
Nimetatud dokumendid esitati juba vastulausete osakonnas esitatud argumentide toetuseks, mille kohaselt oli seda kaubamärki
tegelikult kasutatud.
64     Järelikult, kuna hageja lisas vaidlusalused dokumendid kaebusele, mille ta edastas apellatsioonikojale määruse nr 40/94 artiklis 59
määratud neljakuise tähtaja jooksul, ei saa neid pidada hilinenuks määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 tähenduses. Seetõttu
ei saanud apellatsioonikoda keelduda neid arvesse võtmast (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Hi-FOCuS, punkt 38).
65     Asjakohane ei ole ühtlustamisameti osundus eespool viidatud kohtuotsusele ELS seoses vastulausete osakonnale varasema kaubamärgi
kasutamise tõendite esitamisega pärast ühtlustamisameti määratud tähtaega, kui võtta arvesse, et tõendite tähtaegse esitamise
korral on apellatsioonikoda kohustatud neid kaebuse läbivaatamisel arvesse võtma (eespool viidatud kohtuotsus KLEENCARE, punkt 32,
ja eespool viidatud kohtuotsus Hi‑FOCuS, punkt 40). Lisaks ei palunud vastulausete osakond käesoleval juhul hagejal esitada
kindlaksmääratud tõendeid, vaid kõiki võimalikke tõendeid, mis tõendaksid kaubamärgi varasemat kasutamist. Kuigi hageja oli
esitanud tõendeid, mis vastulausete osakonna hinnangul ei tõendanud kaubamärgi varasemat kasutamist, ei takistanud miski tal
apellatsioonikojale uusi tõendeid esitamast
66     Vastupidiselt ühtlustamisameti väidetele ei ole apellatsioonikojas uute tõendite vastuvõtmine registreerimise taotleja kaitseõiguse
rikkumine, kui tal on võimalik teha kindlaks vastulause toetuseks esitatud varasema õiguse olemasolu ja selle kaitse täpne
ulatus. Juhul kui neid tõendid uuritakse alles apellatsioonimenetluses, nagu käesolevas asjas, ei ole registreerimise taotleja
kaitseõigust rikutud, kui ta saab apellatsioonikojas määruse nr 40/94 artikli 61 lõike 2 alusel vaidlustada varasemate õiguste
olemasolu või nende kaitse ulatust. Käesoleval juhul oleks menetlusse astuja saanud esitada nende tõendite kohta vajalikke
märkusi apellatsioonikojas. Eeltoodut arvestades ei saa ühtlustamisamet väita, et menetlusse astujal ei olnud võimalik teha
kindlaks vastulause toetuseks esitatud varasema õiguse olemasolu ja kaitse täpset ulatust. Kokkuvõtteks tuleb tõdeda, et vaidlusaluste
tõendite vastuvõetavus apellatsioonimenetluses ei ohusta menetlusse astuja kaitseõigust ega riku poolte protsessuaalse võrdsuse
põhimõtet.
67     Lisaks ei ole asjakohane ühtlustamisameti väide, mille kohaselt veniks ühenduse kaubamärkide registreerimisemenetlus märkimisväärselt
pikemaks, kui pooltel oleks võimalik esitada uusi faktilisi asjaolusid või tõendeid esimest korda ka veel apellatsioonikojas.
Vastupidi, käesolevat menetlust on pikendanud asjaolu, et apellatsioonikojas keelduti lisatõendite vastuvõtmisest (vt selle
kohta eespool viidatud kohtuotsus Hi-FOCuS, punkt 42).
68     Järelikult, kuna apellatsioonikoda ei võtnud arvesse tõendeid, mille hageja oli talle määruse nr 40/94 artiklis 59 määratud
tähtaja jooksul esitanud, on apellatsioonikoda rikkunud määruse nr 40/94 artiklit 74 (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus
Hi-FOCuS, punkt 43).
69     Siiski tuleb uurida, mis on sellise õigusnormi rikkumise tagajärjed. Nimelt toob menetlusviga otsuse täieliku või osalise
tühistamise kaasa ainult siis, kui on tõendatud, et selle vea puudumisel oleks vaidlustatud otsus võinud olla teistsuguse
sisuga (Euroopa Kohtu 29. oktoobri 1980. aasta otsus liidetud kohtuasjades 209/78 – 215/78 ja 218/78: Van Landewyck jt
vs
. komisjon, EKL 1980, lk 2111, punkt 47, ja 23. aprilli 1986. aasta otsus kohtuasjas 150/84: Bernardi
vs
. Euroopa Parlament, EKL 1986, lk 1375, punkt 28; Esimese Astme Kohtu 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑62/98: Volkswagen
vs
. komisjon, EKL 2000, lk 2707, punkt 283, ja 5. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑279/02: Degussa
vs.
komisjon, EKL 2006, lk II‑897, punkt 416). Samuti saab vastavalt määruse nr 40/94 artikli 63 lõikele 2 ja 3 apellatsioonikoja
otsust tühistada või muuta ainult siis, kui see on sisult või vormilt õigusvastane (Esimese Astme Kohtu 12. detsembri 2002. aasta
otsus kohtuasjas T–247/01: eCopy
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet (ECOPY), EKL 2002, lk II‑5301, punkt 46).
70     Käesolevas asjas ei saa välistada, et tõendid, mida apellatsioonikoda keeldus alusetult arvesse võtmast, võivad muuta vaidlustatud
otsuse sisu. Nimelt pärinevad need viidatud ajavahemikust 23. juulist 1996 kuni 23. juulini 2001, kusjuures vastulausete osakond
lükkas vastulause tagasi just sel põhjusel, et esitatud tõendite hulgast pärines vaid üks 2000. aasta etikett viidatud ajavahemikust.
Sellega seoses ei saa Esimese Astme Kohus siiski asendada vaidlusaluste tõendite uurimisel ühtlustamisametit.
71     Eeltoodu valguses tuleb vaidlustatud otsus tühistada, ilma et oleks vajalik asuda hindama teisi väiteid ega rahuldada hageja
taotlust uurimistoimingute kohaldamiseks. Esimese Astme Kohus märgib, et hageja ei nimeta põhjust, mille tõttu tal ei olnud
võimalik kõnealuseid tõendeid esitada ning mille tõttu oleks vajalik Esimese Astme Kohtu sekkumine.

Kohtukulud
72     Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui
vastaspool on seda nõudnud. Kodukorra artikli 87 lõike 4 kolmanda lõigu alusel võib kohus määrata, et menetlusse astuja kannab
oma kohtukulud ise.
73     Käesoleval juhul on ühtlustamisamet ja menetlusse astuja kohtuvaidluse kaotanud. Kuid hageja ei ole nõudnud, et kohtukulud
mõistetaks välja ühtlustamisametilt ja menetlusse astujalt.
74     Seetõttu tuleb määrata, et pooled kannavad oma kohtukulud ise.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (esimene koda)
otsustab:
1.
Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) teise apellatsioonikoja 9. juuli 2003. aasta
otsus (asi R 57/2003‑2).
2.
Jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata hageja La Baronia de Turis, Cooperativa Valenciana nõue keelduda taotletud ühenduse
kaubamärgi registreerimisest.
3.
Jätta rahuldamata menetlusse astuja Baron Philippe de Rothschild SA nõue tunnistada vastulause vastuvõetamatuks osas, milles
see toetub nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 8 lõikele 4.
4.
Jätta ülejäänud osas hagi rahuldamata.
5.
Pooled kannavad ise oma kohtukulud.
Cooke
García-Valdecasas
Trstenjak
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 10. juulil 2006 Luxembourgis.
Kohtusekretär

President
E. Coulon

R. García-Valdecasas
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.