CELEX: 62002CJ0110
Pomoc portugalskej vlády chovateľom ošípaných
Pomoc, ktorej účelom je poskytnutie náhrady za skoršiu pomoc vyhlásenú za nezlučiteľnú so spoločným trhom
Rozhodnutie Rady vyhlasujúce takúto pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom
Protiprávnosť
Článok 88 ods. 2 tretí pododsek ES

Žalobou podanou do kancelárie Súdneho dvora 25. marca 2002 sa Komisia Európskych spoločenstiev podľa článku 230 ES domáha
zrušenia rozhodnutia Rady č. 2002/114/ES z 21. januára 2002 udeľujúce portugalskej vláde právomoc poskytnúť pomoc portugalským
chovateľom ošípaných, ktorí boli príjemcami pomoci poskytnutej v rokoch 1994 a 1998 (Ú. v. ES L 43, 2002, s. 18, ďalej „napadnuté
rozhodnutie“).
Uzneseniami predsedu Súdneho dvora zo 16. a z 19. septembra 2002 boli Portugalská republika a Francúzska republika pribraté
do konania ako vedľajší účastníci na strane Rady, Rade však bolo umožnené predložiť pripomienky iba na prípadnej ústnej časti
konania.

Právny rámec
Článok 88 ods. 2 a 3 ES ustanovujú:
„2.      Ak Komisia po výzve, aby príslušné strany predložili pripomienky, zistí, že pomoc poskytnutá štátom alebo zo štátnych zdrojov
je nezlučiteľná so spoločným trhom podľa článku 87, alebo ak zistí, že táto podpora sa zneužíva, rozhodne o tom, že príslušný
štát túto pomoc v lehote stanovenej Komisiou zruší alebo upraví.
Ak sa daný štát nepodriadi tomuto rozhodnutiu v stanovenej lehote, Komisia alebo iný dotknutý štát môže, odhliadnuc od ustanovení
článkov 226 a 227, predložiť vec priamo Súdnemu dvoru.
Na žiadosť členského štátu môže Rada jednomyseľne rozhodnúť, že pomoc, ktorú štát poskytuje alebo zamýšľa poskytnúť, sa ako
výnimka z ustanovení článku 87 alebo nariadení uvedených v článku 89 považuje za zlučiteľnú, a to za predpokladu, že takéto
rozhodnutie odôvodňujú výnimočné okolnosti. Ak v súvislosti s touto pomocou Komisia už začala konať, ako je uvedené v prvom
pododseku tohto odseku, podaním žiadosti Rade sa toto konanie zastavuje až do vyjadrenia Rady.
Ak sa Rada do troch mesiacov od podania tejto žiadosti nevyjadrí, o veci rozhodne Komisia.
3.      Komisia musí byť v dostatočnom čase upovedomená o zámeroch v súvislosti s poskytnutím alebo upravením pomoci, aby mohla podať
svoje pripomienky. Ak usúdi, že takýto zámer je nezlučiteľný so spoločným trhom podľa článku 87, začne konanie podľa odseku
2. Členský štát nemôže vykonať navrhované opatrenia, pokiaľ sa vo veci nerozhodlo s konečnou platnosťou.“

Napadnuté rozhodnutie a jeho právny rámec
Prijatím decreto-lei č. 146/94 z 24. mája 1994 (
Diário de República I
, series A, No 120 z 24. mája 1994, (ďalej „vládne nariadenie z roku 1994“) zaviedla Portugalská republika systém podpôr,
ktorým sa zriadila jednak úverová linka pre oddlženie podnikov v odvetví intenzívnej živočíšnej výroby a tiež pomoc pre ekonomické
ozdravenie chovu ošípaných. Tento systém pomoci nebol Komisii oznámený.
Konajúc na základe článku 88 ods. 2 prvého pododseku ES prijala Komisia rozhodnutie č. 2000/200/EC z 25. novembra 1999 o režime
pomoci zavedeným Portugalskom pre oddlženie podnikov v odvetví intenzívnej živočíšnej výroby a pre ekonomické ozdravenie chovu
ošípaných (Ú. v. ES L 66, 2000, s. 20). Podľa článku 1 ods. 1 tohto rozhodnutia je úverová linka pre oddlženie podnikov intenzívnej
živočíšnej výroby vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom v prípade, ak ekvivalent tejto pomoci spolu s investičnou pomocou
presahuje 35 % pomoci v znevýhodnených oblastiach. Článok 1 ods. 2 vyhlasoval úverovú linku na ekonomické ozdravenie chovu
ošípaných za nezlučiteľnú so spoločným trhom. Na základe článku 3 bolo nariadené vrátenie pomoci nezákonne vyplatenej príjemcom
pomoci spolu s úrokmi.
Prijatím decreto-lei č. 4/99 zo 4. januára 1999 (
Diário de Republica I
, series A, No 2 zo 4. januára 1999, ďalej len („vládne nariadenie z roku 1999“), portugalská vláda ďalej zaviedla jednoročné
moratórium na splácanie určitých úverov poskytnutých v sektore chovu ošípaných podnikom vykonávajúcim výrobu, výkrm a konečné
spracovanie v uzavretom cykle a zaviedla tiež krátkodobé financovanie pre takéto podniky za výhodných podmienok. Hoci tieto
opatrenia boli oznámené Komisii, zavedené boli skôr, ako sa k nim Komisia vyjadrila.
Vyššie špecifikované formy pomoci boli vyhlásené za nezlučiteľné so spoločným trhom a rozhodnutím Komisie č. 2001/86/ES zo
4. októbra 2000 o systéme pomoci zavedenom Portugalskom v odvetví chovu ošípaných bolo nariadené ich vrátenie (Ú. v. ES L
29, 2001, s. 49).
Dňa 23. novembra 2001 vyzvala Portugalská republika Radu Európskej únie, aby podľa článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES
bolo prijaté „rozhodnutie dovoľujúce jej poskytnúť pomoc portugalským chovateľom ošípaných, ktorí musia vrátiť pomoc poskytnutú
v rokoch 1994 a 1998 a vyhlasujúce túto pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom“.
Rada vyhovela tejto požiadavke a prijala napadnuté rozhodnutie, ktorého článok 1 znie:
„Mimoriadna pomoc portugalskej vlády pre sektor chovu ošípaných predstavujúca poskytnutie pomoci tým príjemcom, ktorých sa
týkalo rozhodnutie Komisie z 25. novembra 1999 a zo 4. októbra 2000, do výšky 16,3 milióna eur, t. j. rovnajúcej sa sume,
ktorú musia títo príjemcovia vrátiť podľa predmetného rozhodnutia, sa považuje za zlučiteľnú so spoločným trhom.“ [
neoficiálny preklad
]
Po uvedení konkrétnych okolností a podmienok portugalského odvetvia chovu ošípaných, ktoré viedli portugalskú vládu k prijatiu
vládnych nariadení z rokov 1994 a 1999, bolo v bode 9 odôvodnenia tiež uvedené, že pomoc zavedená týmito vládnymi nariadeniami,
„[...] ako to dokazuje vývoj obchodu, nemala významný dopad na vývoj obchodu v rámci Spoločenstva a, následne, nespôsobuje
narušenie hospodárskej súťaže.“ [
neoficiálny preklad
]
Podľa znenia bodov 12 až 14 odôvodnenia napadnutého rozhodnutia:
„(12) Vo svojich rozhodnutiach z 25. novembra 1999 a zo 4. októbra 2000 Komisia rozhodla, že predmetná pomoc nebola zlučiteľná so
spoločným trhom. Na základe týchto rozhodnutí portugalské orgány začali konať vo veci vrátenia poskytnutej pomoci.
(13)      Vrátenie poskytnutej pomoci ohrozuje ekonomickú životaschopnosť značného množstva príjemcov a môže mať v určitých regiónoch
veľmi negatívny sociálny dopad, keďže 50 % stád ošípaných je sústredených na menej ako 5 % územia.
(14)      Existujú teda výnimočné okolnosti, ktoré odôvodňujú, aby bola táto pomoc, výnimočne a v rozsahu nevyhnutne potrebnom pre nápravu
vzniknutej nerovnováhy, považovaná za zlučiteľnú so spoločným trhom za podmienok stanovených v tomto rozhodnutí.“ [
neoficiálny preklad
]

O žalobe
Komisia na podporu svojej žaloby uviedla päť žalobných dôvodov založených na nepríslušnosti Rady, prekročení právomoci a porušení
konania, porušení Zmluvy o ES a rôznych všeobecných princípov, zjavnom omyle v posúdení a nedostatočnom odôvodnení napadnutého
rozhodnutia.

O prvom žalobnom dôvode
Tvrdenia účastníkov konania
V prvom žalobnom dôvode Komisia uvádza, že Rada nemala právomoc prijať napadnuté rozhodnutie. Odôvodnenie sa vyvíja v tomto
smere v dvoch etapách.
Po prvé, Komisia tvrdí, že napadnuté rozhodnutie malo identické dôsledky, ako tie, ktorých odvolanie alebo zrušenie spôsobovali
rozhodnutia 2000/200 a 2001/86, ktorými vyhlásila za nezlučiteľnú so spoločným trhom pomoc poskytnutú nariadeniami vlády v
rokoch 1994 a 1999 a nariadila jej vrátenie.
Povolením vyplatenia pomoci portugalským chovateľom ošípaných v sume zodpovedajúcej sume, ktorú sú títo povinní vrátiť podľa
uvedených rozhodnutí Komisie, napadnuté rozhodnutie eliminuje účinky skorších rozhodnutí. V skutočnosti by zabránilo účinnému
zrušeniu pomoci vyhlásenej Komisiou za nezlučiteľnú so spoločným trhom a tiež navráteniu do pôvodného stavu, ako to požaduje
článok 88 ods. 2 prvý pododsek ES s cieľom ochrany trhu pred narušovaním hospodárskej súťaže.
Podľa Komisie, napadnuté rozhodnutie v podstate povoľuje pôvodnú pomoc, ktorá bola Komisiou vyhlásená za nezlučiteľnú.
Po druhé, Komisia tvrdí, že zo znenia článku 88 ods. 2 ES vyplýva, že Zmluva zamýšľala zveriť Komisii monopol v úlohe kontroly
a správy štátnej pomoci. Toto vysvetľuje tým, že iba inštitúcia úplne nezávislá od členských štátov môže skúmať pomoc nimi
poskytovanú s požadovanou objektívnosťou a nestrannosťou na účely zaistenia, že hospodárska súťaž nebude narušovaná v rozpore
so spoločným záujmom.
K právomoci Rady zverenej podľa článku 88 ods. 2 ES Komisia uviedla, že táto právomoc má povahu výnimky z právneho poriadku
Spoločenstva. Toto vyplýva zo znenia tretieho pododseku predmetného ustanovenia, ktoré sa týka „výnimočných okolností,“ ako
aj štvrtého pododseku, ktorý určuje lehotu, počas ktorej žiadosť členského štátu pozastavuje konanie začaté pred Komisiou,
a uplynutím ktorej Komisia znovu nadobúda právomoc „rozhodnúť“, t. j. posúdiť predmetnú pomoc s konečnou platnosťou. Udelenie
takejto právomoci Rade, ktorá má pred Komisiou prednosť len po obmedzenú dobu, by nemalo význam, keby rozhodnutie Rady mohlo
kedykoľvek prevážiť nad rozhodnutím Komisie.
Z toho podľa Komisie vyplýva, že Rada nemá právomoc pre prijatie rozhodnutí podľa článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES,
pokiaľ rozhodnutím Komisie bola pomoc vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom. V tomto smere Rada nemá právomoc zmariť
účinky rozhodnutia povolením pomoci určenej na kompenzáciu príjemcom pomoci už vyhlásenej za nezlučiteľnú, ku vráteniu ktorej
ich zaväzuje toto rozhodnutie.
Rada uvádza, v prvom rade, že odôvodnenie Komisie spočíva výlučne na predpoklade, že napadnuté rozhodnutie má zrušiť alebo
odvolať rozhodnutia 2000/200 a 2001/86. Napadnuté rozhodnutie však nespochybňuje povinnosť vrátenia vyplývajúcu z týchto rozhodnutí,
ale naopak v rámci ich plného výkonu a s prihliadnutím na hospodárske a sociálne následky spôsobené ich vykonaním sa Rada
rozhodla udeliť novú pomoc, ktorej poskytnutie navrhla Portugalská republika.
Kvalifikovanie novej pomoci v podstate závisí od formálnych a objektívnych úvah. Pomoc poskytnutá podľa napadnutého rozhodnutia
by predstavovala novú pomoc vyplývajúcu z iného vnútroštátneho predpisu než vládnych nariadení z rokov 1994 a 1999, zodpovedajúca
iným podmienkam jej poskytnutia a vyplácania ako pomoc poskytovaná podľa predmetných vládnych nariadení.
Podľa Rady, skutočnosť, že pomoc povolená napadnutým rozhodnutím predstavuje novú pomoc, vyplýva tiež z vymedzenia „novej
pomoci“ uvedeného v článku 1 nariadenia (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie
článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, s. 1), ktoré túto pomoc definuje ako „všetku pomoc, to znamená schémy pomoci a individuálnu
pomoc, ktorá nie je existujúcou pomocou vrátane úprav existujúcej pomoci, všetky systémy pomoci a každú individuálnu pomoc
doposiaľ neexistujúcu, ako aj všetky zmeny už existujúcej pomoci“. [
neoficiálny preklad
] V skutočnosti, použitie pojmu „existujúca“ predpokladá, že predmetná pomoc už bola schválená, čo nie je presný prípad pomoci,
ktorej sa napadnuté rozhodnutie týka.
Navyše, článok 11 ods. 2 tretí pododsek nariadenia č. 659/1999, ktorý predpokladá možnosť poverenia členského štátu, aby spojil
vrátenie nedovolene vyplatenej pomoci s vyplatením pomoci určenej na záchranu predmetného podniku, rovnako potvrdzuje možnosť
prijať rozdielne rozhodnutia týkajúce sa štátnej pomoci poskytovanej následne tým istým príjemcom. Z ustálenej judikatúry
Spoločenstva tiež vyplýva, že je výslovne prípustné, aby Komisia mohla podmieniť vyplatenie novej pomoci vyhlásenej za zlučiteľnú
so spoločným trhom vrátením skoršej pomoci vyhlásenej za nezlučiteľnú so spoločným trhom (rozsudok Súdu prvého stupňa z 13.
septembra 1995 TWD/Komisia, T-244/93 a T-486/93, Zb. s. II-2265 a rozsudok Súdneho dvora z 15. mája 1997, TWD/Komisia, C-355/95
P, Zb. s. I-2549).
Nakoniec, Rada tvrdí, že ani rozhodnutie Komisie vyhlasujúce pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom, ani žiadny iný predpis
nezakladá zákaz poskytnúť príjemcovi takejto pomoci inú pomoc v bližšej alebo vzdialenejšej budúcnosti. Princíp individuálneho
posudzovania každej pomoci musí byť rešpektovaný za každých okolností (rozsudok z 23. novembra 2000, Wirtschaftvereinigung
Stahl a i./Komisia, C-441/97 P, Zb. s. I-10293, bod 55). Pokiaľ by napadnuté rozhodnutie nebolo prijaté, pomoc, ktorá bola
povolená a oznámená Komisii Portugalskou republikou, by mala byť Komisiou posudzovaná, čo malo viesť k rozhodnutiu tohto orgánu.
Po druhé, pokiaľ ide o význam článku 88 ods. 2 ES, ktorý upravuje v štvrtom pododseku trojmesačnú lehotu, táto je podľa názoru
Rady stanovená iba na účely prerušenia konania. Vyplývalo by z toho, že Rada si ponecháva plnú slobodu povoľovania pomoci
bez ohľadu na uplynutie tejto lehoty.
Čo sa týka možného konfliktu medzi skorším rozhodnutím Komisie konštatujúcim nezlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom a neskorším
rozhodnutím Rady povoľujúcim túto pomoc, Rada uviedla, že princíp, ktorý treba aplikovať pri existencii nezlučiteľných predpisov
a pri absencii hierarchie medzi nimi, je ten, že neskorší predpis ruší predpis skorší.
Portugalská republika sa v podstate stotožňuje s analýzou Rady. Pomoc schválená napadnutým rozhodnutím bola novou pomocou,
odlišnou od tej zavedenou vládnymi nariadeniami z rokov 1994 a 1999, ktorá z tohto dôvodu bola oznámená Komisii. Spomenutý
členský štát dodáva, že článok 88 ods. 2 tretí pododsek ES udeľuje Rade právomoc rozhodnúť nielen o pomoci, „ktorú štát zamýšľa
poskytnúť“, ale aj o pomoci, ktorá „je poskytovaná“, čo potvrdzuje, že Rada je oprávnená povoliť poskytnutie pomoci aj napriek
tomu, že Komisia už o pomoci rozhodla. Z odseku 3 predmetného ustanovenia vyplýva, že akékoľvek schválenie alebo „poskytnutie“
pomoci si vyžaduje predbežné posúdenie tejto pomoci Komisiou, takže pomoc bude poskytnutá iba vtedy, ak je v tomto smere vydané
priaznivé rozhodnutie Komisie.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na účely rozhodnutia o prvom žalobnom dôvode uvádzanom Komisiou na podporu svojej žaloby je potrebné najprv určiť, či, ako
uvádza Komisia, článok 88 ods. 2 ES má byť interpretovaný v tom zmysle, že pokiaľ Komisia prijme rozhodnutie konštatujúce
nezlučiteľnosť štátnej pomoci so spoločným trhom, Rada už nie je oprávnená rozhodovať podľa tretieho pododseku tohto ustanovenia
o tom, že uvedená pomoc musí byť považovaná za zlučiteľnú so spoločným trhom.
V tomto smere treba pripomenúť, že Zmluva, zriadiac v článku 88 ES stále skúmanie a kontrolu pomoci Komisiou, predpokladá,
že zistenie prípadnej nezlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom vyplýva, pod kontrolou Súdu prvého stupňa a Súdneho dvora,
z príslušného konania, za ktorého uplatnenie je zodpovedná Komisia. Články 87 ES a 88 ES vyhradzujú Komisii ústrednú úlohu
pri uznaní prípadnej nezlučiteľnosti pomoci (pozri najmä rozsudok z 21.°novembra 1991 Fédération nationale du commerce extérieur
des produits alimentaires et Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, C-354/90, Zb. s. I-5505, body
9 a 14).
Ďalej treba uviesť, že zo samotného znenia článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES vyplýva, že toto ustanovenie upravuje výnimočné
a osobitné prípady (rozsudok z 12. októbra 1978, Komisia/Belgicko, 156/77, Zb. s. 1881, bod 16). Podľa uvedeného ustanovenia
Rada, konajúc jednohlasne, môže „na žiadosť členského štátu“ rozhodnúť, že pomoc, ktorú tento štát poskytuje alebo zamýšľa
poskytnúť, sa považuje za zlučiteľnú so spoločným trhom „ako výnimka z ustanovení článku 87 alebo nariadení uvedených v článku
89“, za predpokladu, že „výnimočné okolnosti“ odôvodňujú takéto rozhodnutie.
Z toho vyplýva, že právomoc udelená Rade v článku 88 ods. 2 treťom pododseku ES má zjavne, ako to dôvodne tvrdí Komisia, povahu
výnimky.
V takomto kontexte treba pripustiť, že zo znenia ustanovení uvedených v článku 88 ods. 2 treťom a štvrtom pododseku, podľa
ktorých podanie žiadosti Rade členským štátom jednak pozastavuje konanie pred Komisiou na dobu troch mesiacov, jednak, v prípade
že Rada v tejto lehote nerozhodne, rozhodne Komisia, vyplýva, že po uplynutí uvedenej lehoty Rada nie je oprávnená rozhodnúť
o predmetnej pomoci podľa tretieho pododseku. Prijatie rozhodnutí, ktorých výrokové časti by si mohli odporovať, je týmto
vylúčené.
Určenie takéhoto časového obmedzenia právomoci Rady, pokiaľ Komisia už začala konanie uvedené v článku 88 ods. 2 prvom pododseku
ES bez toho, že by bolo prijaté rozhodnutie vyhlasujúce pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom a skutočnosť, že po uplynutí
trojmesačnej lehoty uvedenej v štvrtom pododseku tohto ustanovenia si Komisia ponecháva právomoc rozhodnúť o predmetnej pomoci,
tiež naznačuje, že pokiaľ Rade nebola predmetným členským štátom podaná žiadosť podľa článku 88 ods. 2 tretieho pododseku
ES predtým, než Komisia vyhlásila predmetnú pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom, a tým ukončila konanie uvedené v prvom
pododseku článku 88 ods. 2, Rada už nie je oprávnená vykonávať výnimočnú právomoc, ktorá je jej zverená tretím pododsekom
s cieľom vyhlásiť takúto pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom.
V tomto smere možno poznamenať, že vo veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok z 29. februára 1996, Komisia/Rada (C-122/94, Zb.
s. I-881), napadnuté rozhodnutie Rady nenasledovalo po rozhodnutí Komisie deklarujúcom pomoc za nezlučiteľnú so spoločným
trhom, vzhľadom na to, že Komisia sa v uvedenej veci na základe článku 88 ods. 3 ES obmedzila iba na vyhlásenie predmetného
projektu pomoci za nezlučiteľný so spoločným trhom, začnúc konanie podľa prvého pododseku ods. 2 predmetného ustanovenia.
Nakoniec, možno zdôrazniť, že výklad uvedený v bodoch 32 a 33 tohto rozsudku, ktorý umožňuje predísť tomu, aby tá istá štátna
pomoc bola predmetom postupne prijatých protichodných rozhodnutí Komisie a Rady, prispieva, ako tiež správne tvrdila Komisia,
k právnej istote. V tomto smere je potrebné pripomenúť, že konečná povaha rozhodnutia vydaného v správnom konaní, získaná
po uplynutí primeraných lehôt pre podanie opravného prostriedku alebo vyčerpaním opravných prostriedkov, prispieva k tejto
istote (rozsudok z 13. januára 2004, Kuhne & Heitz, C-453/00, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 24).
Čo sa týka tvrdenia portugalskej vlády o tom, že článok 88 ods. 2 tretí pododsek ES rovnako splnomocňuje Radu rozhodovať o
pomoci, ktorú členský štát „poskytuje“, zatiaľ čo v článku 88 ods. 3 uvádzané „poskytnutie“ pomoci predpokladá, že Komisia
už vyjadrila svoj názor na pomoc skôr, ako Rada mala právomoc rozhodovať o pomoci tvoriacej predmet skoršieho rozhodnutia
Komisie, je namieste konštatovať, že toto si protirečí. Nemožno súčasne tvrdiť, že pomoc „poskytnutá“ členským štátom v zmysle
tretieho pododseku článku 88 ods. 2 ES je pomoc, ktorá nevyhnutne musí byť už skôr deklarovaná Komisiou za zlučiteľnú so spoločným
trhom pri použití článku 87 ES, a že Rada disponuje právomocou vyhlásiť neskôr takúto pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom
odchylne od týchto ustanovení.
Po druhé, je v právomoci Súdneho dvora rozhodnúť, či skutočnosť, že Rada nemá právomoc rozhodovať o zlučiteľnosti so spoločným
trhom tej pomoci, o ktorej už Komisia rozhodla s konečnou platnosťou, predpokladá tiež to, ako tvrdí Komisia, že Rada nemá
právomoc rozhodovať o pomoci, ktorej predmetom je udelenie pomoci príjemcovi, už skôr vyhlásenej rozhodnutím Komisie za nezlučiteľnú,
čiastok na účely kompenzácie jej vrátenia, ku ktorému ju zaväzuje toto rozhodnutie.
V tomto smere je potrebné poznamenať, že na rozdiel od toho, čo tvrdila Rada, z judikatúry Súdneho dvora sa nedá vyvodiť,
že si vo vzťahu k takejto pomoci orgány Spoločenstva zachovávajú plnú slobodu rozhodovania, bez toho, aby museli zohľadňovať
skoršie rozhodnutie Komisie konštatujúce nezlučiteľnosť pomoci poskytnutej zainteresovaným osobám.
Súdny dvor naopak rozhodol, že pokiaľ Komisia skúma zlučiteľnosť štátnej pomoci so spoločným trhom, musí brať do úvahy rozhodujúce
skutočnosti vrátane tých, ktoré už boli zohľadnené v skoršom rozhodnutí a tiež povinnosti, ktoré toto rozhodnutie mohlo uložiť
členskému štátu (pozri najmä rozsudky z 3. októbra 1991, Taliansko/Komisia, C-261/89, Zb. s. I-4437, bod 20 a TWD/Komisia,
už citovaný, bod 26). Súdny dvor z toho zvlášť vyvodil, že pokiaľ Komisii neboli oznámené žiadne nové skutočnosti dovoľujúce
jej posúdiť, či by sa na predmetnú pomoc dala uplatniť výnimka zo Zmluvy, môže svoje rozhodnutie založiť len na posúdení,
ktoré už vykonala vo svojom skoršom rozhodnutí, a na nedodržaní podmienky, ktorú v ňom uložila (rozsudok Taliansko/Komisia,
už citovaný, bod 23).
Rovnako Súdny dvor rozhodol, že prechodný režim, ktorý zachováva účinky systému štátnej pomoci, neoznámený Komisii a vyhlásený
za nezlučiteľný so spoločným trhom rozhodnutím Komisie – bez toho, aby tento orgán požadoval vrátenie predmetnej pomoci –
musí byť v každom prípade vykladaný takým spôsobom, aby bola zabezpečená jeho zlučiteľnosť s týmto rozhodnutím, t. j. tak,
že prechodný režim nedovoľuje poskytovanie novej štátnej pomoci potom, čo bol zrušený systém pomoci, ktorého sa týkalo rozhodnutie
Komisie (uznesenie z 24. júla 2003, Sicilcassa a i., C-297/01, Zb. s. I-7849, bod 44).
Následne je dôležité poznamenať, že podľa ustálenej judikatúry zrušenie štátnej pomoci, ktorá bola protiprávne poskytnutá
jej vrátením, je logickým dôsledkom konštatovania jej protiprávnosti (pozri najmä rozsudok z 21. marca 1990, Belgicko/Komisia,
nazývaný „Tubemeuse“, C-142/87, Zb. s. I-959, bod 66 a rozsudok zo 7. marca 2002, Taliansko/Komisia, C-310/99, Zb. s. I-2289,
bod 98).
Povinnosť členského štátu zrušiť pomoc považovanú Komisiou za nezlučiteľnú so spoločným trhom smeruje k navráteniu do predošlého
stavu a tento cieľ je dosiahnutý, keď predmetná pomoc, zvýšená prípadne o úroky z omeškania, je príjemcom vrátená. Týmto vrátením
stráca príjemca výhodu, ktorú požíval na trhu na rozdiel od svojich konkurentov a predošlý stav je obnovený (pozri najmä rozsudky
zo 4. apríla 1995, Komisia/Taliansko, C-350/93, Zb. s. I-699, bod 21 a 22, rovnako tiež zo 7. marca 2002, Taliansko/Komisia,
už citovaný, body 98 a 99).
Za takýchto podmienok, pripustiť, že členský štát môže poskytnúť príjemcom protiprávnej pomoci, ktorá bola predtým rozhodnutím
Komisie vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom, novú pomoc zodpovedajúcu sume protiprávnej pomoci, určenú na neutralizovanie
účinku vrátenia skoršej protiprávnej pomoci, ktoré im bolo uložené predmetným rozhodnutím, by zjavne zmarilo účinok rozhodnutí
prijatých Komisiou podľa článkov 87 a 88 ES (pozri, analogicky, rozsudky z 20. septembra 1990, Komisia/Nemecko, C-5/89, Zb.
s. I-3437, bod 17 a zo 7. marca 2002, Taliansko/Komisia, už citovaný, bod 104).
Nakoniec je potrebné pripomenúť, že rovnako z bodov 33 a 35 tohto rozsudku vyplýva, že pokiaľ Komisia prijme rozhodnutie konštatujúce
nezlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom, Rada nemôže paralyzovať jeho účinok tým, že vyhlási sama predmetnú pomoc za zlučiteľnú
so spoločným trhom podľa článku 88 ods. 2 tretieho pododseku ES.
Z toho vyplýva, že Rada nemôže zmariť účinnosť takéhoto rozhodnutia tým, že na základe uvedeného ustanovenia vyhlási za zlučiteľnú
so spoločným trhom pomoc, ktorej účelom je kompenzovať príjemcom nedovolenú pomoc vyhlásenú rozhodnutím Komisie za nezlučiteľnú
so spoločným trhom a ktorú sú povinní vrátiť podľa predmetného rozhodnutia.
Je potrebné pripustiť, že za takýchto okolností je neskoršie poskytnutá pomoc natoľko neoddeliteľne spojená s pomocou, o ktorej
Komisia konštatovala, že je nezlučiteľná so spoločným trhom, že sa javí ako zjavne účelové dožadovať sa rozlišovania medzi
týmito dvoma druhmi pomoci s cieľom uplatniť článok 88 ods. 2 ES.
Zo súhrnu vyššie uvedených úvah vyplýva, že článok 88 ods. 2 tretí pododsek ES musí byť vykladaný v tom zmysle, že Rada nemôže
na základe uvedeného ustanovenia účinne vyhlásiť za zlučiteľnú so spoločným trhom pomoc, ktorej účelom je vyplatiť príjemcom
nedovolenej pomoci, vyhlásenej skorším rozhodnutím Komisie za nezlučiteľnú so spoločným trhom, sumy určené na kompenzáciu
jej vrátenia, ktoré sú povinní vrátiť podľa predmetného rozhodnutia.
V tomto prípade je nesporné, že Portugalská republika nežiadala Radu podľa tretieho pododseku článku 88 ods. 2 ES o určenie,
že pomoc poskytnutá podľa nariadení vlády z rokov 1994 a 1999 je zlučiteľná so spoločným trhom. Je tiež nesporné, že táto
pomoc bola vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom a že jej vrátenie bolo nariadené rozhodnutiami č. 2000/200 a č. 2001/86.
Čo sa týka napadnutého rozhodnutia, je potrebné konštatovať, že zo znenia jeho názvu a z jeho článku 1 vyplýva, že účelom
pomoci, ktorá má byť vyhlásená za zlučiteľnú so spoločným trhom, má byť poskytnutie kompenzácie príjemcom skoršej pomoci vyhlásenej
rozhodnutiami Komisie č. 2000/200 a č. 2001/86 za nezlučiteľnú so spoločným trhom, s cieľom vyporiadať sa s jej vrátením,
ktoré sú povinní vykonať podľa predmetných rozhodnutí.
Ako vyplýva z bodu 47 tohto rozsudku, Rada nemohla platne prijať rozhodnutie podobné tomu, ktoré je predmetom konania.
Z toho vyplýva, že prvý žalobný dôvod uvádzaný Komisiou v žalobe založený na nedostatku právomoci Rady pre prijatie napadnutého
rozhodnutia je dôvodný a že napadnuté rozhodnutie musí byť zrušené.

O druhom, treťom, štvrtom a piatom žalobnom dôvode
Keďže prvému žalobnému dôvodu Komisie bolo vyhovené a napadnuté rozhodnutie musí byť z tohto dôvodu zrušené, nie je dôvod
skúmať ďalšie žalobné dôvody uvádzané Komisiou na podporu svojej žaloby.

O trovách konania
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazanie Rady na náhradu trov konania a táto nemala úspech vo
svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania. V súlade s ustanovením článku 69 ods. 4 prvého pododseku
toho istého rokovacieho poriadku Portugalská republika a Francúzska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov
SÚDNY DVOR (plenárne zasadnutie)
rozhodol:
1)
Zrušuje rozhodnutie Rady 2002/114/ES z 21. januára 2002 povoľujúce portugalskej vláde poskytnúť pomoc portugalským chovateľom
ošípaných, ktorí boli príjemcami pomoci poskytnutej v rokoch 1994 a 1998.
2)
Rada Európskej únie je povinná nahradiť trovy konania.
3)
Portugalská republika a Francúzska republika nemajú právo na náhradu trov konania.
Skouris
Jann
Timmermans
Rosas
Gulmann
Puissochet
Cunha Rodrigues
La Pergola
Schintgen
Macken

Colneric
von Bahr

Lenaerts
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 29. júna 2004.
Tajomník

Predseda
R. Grass

V. Skouris
*
Jazyk konania: francúzština.