CELEX: 62008CJ0120
Řízení o předběžné otázce
Nařízení (EHS) č. 2081/92 a (ES) č. 510/2006
Časová působnost
Článek 14
Zápis podle zjednodušeného postupu
Vztahy mezi ochrannými známkami a chráněnými zeměpisnými označeními

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992
o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 208, s. 1; Zvl. vyd. 03/13,
s. 4) a čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 510/2006 ze dne 20. března 2006 o ochraně zeměpisných označení a označení původu
zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 93, s. 12), pokud jde o chráněná zeměpisná označení (dále jen „CHZO“) zapsaná
podle zjednodušeného postupu stanoveného v článku 17 nařízení č. 2081/92.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Bavaria NV (dále jen „Bavaria“) a Bayerischer Brauerbund eV (dále jen „Bayerischer
Brauerbund“) ohledně práva společnosti Bavaria používat ochrannou známku obsahující slovo „Bavaria“ s ohledem na CHZO „Bayerisches
Bier“ zapsané nařízením Rady (ES) č. 1347/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se doplňuje příloha nařízení Komise (ES) č. 1107/96
o zápisu zeměpisných označení a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 nařízení č. 2081/92 (Úř. věst. L 182,
s. 3; Zvl. vyd. 03/33, s. 97).

Právní rámec

Nařízení č. 2081/92
Článek 6 nařízení č. 2081/92 stanoví:
„1.      Komise ověří ve lhůtě šesti měsíců ve formálním průzkumu, zda žádost o zápis do rejstříku obsahuje všechny údaje uvedené v článku
4.
O svých závěrech informuje Komise dotyčný členský stát.
2.      Pokud dojde Komise s přihlédnutím k odstavci 1 k závěru, že název splňuje podmínky ochrany, zveřejní v
Úředním věstníku Evropských společenství
jméno a adresu žadatele, název produktu, hlavní body žádosti, odkazy na vnitrostátní právní předpisy týkající se přípravy,
produkce nebo zpracování produktu, a popřípadě důvody pro učiněné závěry.
3.      Pokud nejsou ke Komisi vzneseny žádné námitky podle článku 7, zapíše se název do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných
zeměpisných označení vedeného Komisí, který obsahuje názvy skupin a příslušných kontrolních subjektů.
4.      Komise zveřejní v
Úředním věstníku Evropských společenství
:
–        názvy zapsané do rejstříku,
–        změny v rejstříku provedené podle článků 9 a 11.
5.      Pokud na základě průzkumu podle odstavce 1 dojde Komise k závěru, že název nesplňuje podmínky ochrany, rozhodne postupem podle
článku 15, že ke zveřejnění podle odstavce 2 tohoto článku nedojde.
Před zveřejněním podle odstavců 2 a 4 a zápisem do rejstříku podle odstavce 3 si může Komise vyžádat stanovisko od výboru
uvedeného v článku 15.“
Podle čl. 13 odst. 1 tohoto nařízení:
„Zapsaná označení jsou chráněna proti:
a)      jakémukoliv přímému či nepřímému obchodnímu užití zapsaného označení pro produkty, na které se zápis nevztahuje, v míře, v jaké
jsou tyto produkty srovnatelné s produkty zapsanými pod tímto označením, nebo v míře, v jaké užívání tohoto označení těží
z dobré pověsti chráněného označení;
b)      jakémukoliv zneužití, napodobení nebo vyvolání domněnky, i když je skutečný původ produktu uveden nebo je chráněné označení
přeloženo nebo doprovázeno výrazem jako ,druh‘, ,typ‘, ,metoda‘, ,na způsob‘, ,napodobeno‘, nebo [...] podobným výrazem [...];
c)      jakémukoliv jinému lživému nebo klamavému údaji o místu, odkud byl produkt dovezen, jeho původu, povaze nebo základních vlastnostech,
uvedených na obalu či na vnějším balení, reklamních materiálech nebo dokumentech týkajících se příslušného produktu, jakož
i proti použití obalových nádob způsobilých vyvolat nepravdivý dojem o jeho původu;
d)      všem ostatním praktikám způsobilým uvést veřejnost v omyl o skutečném původu produktu.
Pokud vlastní zapsané označení zahrnuje i název zemědělského produktu nebo potraviny, který je považován za druhový, není
užití tohoto druhového názvu na dotyčném zemědělském produktu nebo potravině porušením odst. 1 písm. a) nebo b).“
Článek 14 uvedeného nařízení stanoví:
„1.      Pokud je zapsáno označení původu nebo zeměpisné označení podle tohoto nařízení, zamítne se přihláška ochranné známky odpovídající
některé ze situací uvedených v článku 13 a týkající se téhož druhu produktu, pokud tato přihláška ochranné známky byla podána
po dni zveřejnění podle čl. 6 odst. 2.
Ochranné známky zapsané v rozporu s pododstavcem 1 se prohlásí za neplatné.
Tento odstavec se vztahuje také na případy, kdy byla přihláška [...] ochranné znám[ky] podána přede dnem zveřejnění žádosti
o zápis podle čl. 6 odst. 2, pokud k tomuto zveřejnění došlo dříve, než byla ochranná známka zapsána.
2.      S přihlédnutím k právu Společenství může užívání ochranné známky zapsané v dobré víře přede dnem podání žádosti o zápis označení
původu nebo zeměpisného označení odpovídající některé ze situací uvedených v článku 13 pokračovat bez ohledu na zápis označení
původu nebo zeměpisného označení, pokud tu nejsou důvody k prohlášení ochranné známky za neplatnou nebo k jejímu zrušení,
uvedené v čl. 3 odst. 1 písm. c) a g) a čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou
se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách [Úř. věst. 1989, L 40, s. 1].
3.      Označení původu nebo zeměpisné označení se nezapíší, pokud s ohledem na dobrou pověst a proslulost ochranné známky a dobu,
po kterou byla užívána, by zápis mohl uvést spotřebitele v omyl, pokud jde o skutečnou totožnost produktu.“
Článek 17 nařízení č. 2081/92 stanoví:
„1.      Do šesti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost sdělí členské státy Komisi, která u nich právně chráněná označení nebo,
v případě členských států, kde není systém ochrany, která ze vžitých označení chtějí zapsat podle tohoto nařízení.
2.      V souladu s postupem stanoveným v článku 15 zapíše Komise označení uvedená v odstavci 1, která odpovídají článkům 2 a 4. Článek
7 se nepoužije. Názvy, které zdruhověly, však nelze připojit.
3.      Členské státy mohou zachovat vnitrostátní ochranu označení uvedených v odstavci 1 až do doby, kdy bude vydáno rozhodnutí o jejich
zápisu.“

Nařízení (ES) č. 1107/96
Podle prvního a druhého bodu odůvodnění nařízení Komise (ES) č. 1107/96 ze dne 12. června 1996 o zápisu zeměpisných označení
a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 nařízení č. 2081/92 (Úř. věst. 1996, L 148, s. 1; Zvl. vyd. 3/19,
s. 176):
„vzhledem k tomu, že podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2081/92 sdělily členské státy do šesti měsíců od vstupu výše uvedeného
nařízení v platnost Komisi právně chráněné názvy nebo názvy, které se vžily, které si přejí zapsat;
vzhledem k tomu, že po prozkoumání těchto názvů v souladu s nařízením (EHS) č. 2081/92 bylo u některých z těchto názvů shledáno,
že jsou v souladu s ustanoveními výše uvedeného nařízení a že jsou způsobilé pro zápis a ochranu na úrovni Společenství jakožto
zeměpisná označení nebo označení původu“.
Článek 1 nařízení č. 1107/96 stanoví:
„Názvy uvedené v příloze se podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2081/92 zapisují jakožto [CHZO] nebo chráněná označení původu
(CHOP).
Názvy, které nejsou uvedeny v příloze, které byly zaslány podle článku 17, jsou nadále chráněny na vnitrostátní úrovni, dokud
se v jejich případě nepřijme rozhodnutí.“

Nařízení (ES) č. 2400/96
Podle prvního až čtvrtého bodu odůvodnění nařízení Komise (ES) č. 2400/96 ze dne 17. prosince 1996 o zápisu určitých názvů
do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení podle nařízení č. 2081/92 (Úř. věst. L 327, s. 11):
„vzhledem k tomu, že podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 předložily členské státy Komisi žádost o zápis některých názvů
jako zeměpisných označení nebo označení původu;
vzhledem k tomu, že podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že žádosti splňují všechny požadavky uvedeného nařízení,
a zejména že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4;
vzhledem k tomu, že Komise neobdržela po zveřejnění dotyčných názvů uvedených v příloze tohoto nařízení v
Úředním věstníku Evropských společenství
žádné námitky podle článku 7 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že by tedy tyto názvy měly být zapsány do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení,
a měly by být proto v rámci Společenství chráněny jako zeměpisná označení nebo označení původu“.
Článek 1 nařízení č. 2400/96 stanoví:
„Názvy uvedené v příloze se podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 zapisují do Rejstříku chráněných označení původu
a chráněných zeměpisných označení jako [CHZO] nebo chráněná označení původu (CHOP).“

Nařízení (ES) č. 692/2003
Článek 1 bod 13 nařízení Rady (ES) č. 692/2003 ze dne 8. dubna 2003, kterým se mění nařízení č. 2081/92 (Úř. věst. L 99, s. 1),
stanoví:
„Článek 14 [nařízení č. 2081/92] se mění takto:
a)      Odstavec 1 se nahrazuje tímto:
,1.      Pokud je označení původu nebo zeměpisné označení zapsáno do rejstříku podle tohoto nařízení, zamítne se přihláška ochranné
známky odpovídající některé ze situací uvedených v článku 13 a týkající se téže kategorie produktu, pokud přihláška ochranné
známky byla podána po dni podání žádosti o zápis do rejstříku Komisi.
Ochranné známky zapsané v rozporu s pododstavcem 1 se prohlásí za neplatné.‘
[…]“

Nařízení č. 510/2006
Devatenáctý a dvacátý bod odůvodnění nařízení č. 510/2006 stanoví:
„Názvům, které již byly zapsány podle nařízení [...] (EHS) č. 2081/92 [...] ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost, by měla
být nadále poskytována ochrana podle tohoto nařízení a měly by být automaticky zařazeny do rejstříku. Dále je třeba stanovit
přechodná opatření použitelná v případě žádostí o zápis, které Komise obdržela před vstupem tohoto nařízení v platnost.
V zájmu přehlednosti a transparentnosti by nařízení (EHS) č. 2081/92 mělo být zrušeno a nahrazeno tímto nařízením.“
Článek 4 nařízení č. 510/2006, nadepsaný „Specifikace produktu“, stanoví:
„1.      Aby mohly užívat chráněné označení původu (CHOP) nebo [CHZO], musí zemědělský produkt nebo potravina vyhovovat specifikaci.
2.      Specifikace produktu musí obsahovat alespoň:
[…]“
Článek 7 uvedeného nařízení, nadepsaný „Námitka a rozhodnutí o zápisu“, ve svém odstavci 6 stanoví:
„Komise průběžně aktualizuje rejstřík chráněných označení původu a [CHZO].“
Článek 13 téhož nařízení, nadepsaný „Ochrana“, ve svém odstavci 1 stanoví:
„Zapsané názvy jsou chráněné proti:
a)      jakémukoli přímému či nepřímému obchodnímu použití zapsaného názvu pro produkty, na které se zápis nevztahuje, jsou-li tyto
produkty srovnatelné s produkty zapsanými pod tímto názvem, nebo pokud používání tohoto názvu umožňuje těžit z dobré pověsti
chráněného názvu;
b)      jakémukoli zneužití, napodobení nebo připomenutí, a to i tehdy, je-li uveden skutečný původ produktu nebo je-li chráněný název
přeložen nebo doprovázen výrazy jako ,druh‘, ,typ‘, ,metoda‘, ,na způsob‘, ,napodobeno‘ nebo podobnými výrazy;
c)      jakémukoli jinému lživému nebo zavádějícímu údaji o místu původu, původu produktu, povaze nebo základních vlastnostech, použitému
na vnitřním nebo vnějším obalu, na reklamním materiálu nebo na dokladech týkajících se daného produktu, jakož i proti použití
obalů, které by mohly vyvolat mylný dojem, pokud jde o původ produktu;
d)      všem ostatním praktikám, které by mohly spotřebitele uvést v omyl, pokud jde o skutečný původ produktu.
Pokud v sobě zapsaný název obsahuje název zemědělského produktu nebo potraviny, který se považuje za druhový, nepokládá se
použití tohoto druhového názvu u dotyčných zemědělských produktů nebo potravin za odporující prvnímu pododstavci písm. a)
nebo b).“
Článek 14 nařízení č. 510/2006, nadepsaný „Vztahy mezi ochrannými známkami, označeními původu a zeměpisnými označeními“, ve
svém odstavci 1 stanoví:
„Pokud je označení původu nebo zeměpisné označení zapsáno do rejstříku podle tohoto nařízení, zamítne se přihláška ochranné
známky odpovídající některé ze situací uvedených v článku 13 a týkající se téže kategorie produktu, pokud přihláška ochranné
známky byla podána po dni podání žádosti o zápis do rejstříku Komisi.
Ochranné známky zapsané v rozporu s prvním pododstavcem se prohlásí za neplatné.“
Článek 17 tohoto nařízení, nadepsaný „Přechodná ustanovení“, stanoví:
„1.      Názvy, které jsou ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost uvedeny v příloze nařízení [...] (ES) č. 1107/96 [...], a názvy
uvedené v příloze nařízení [...] (ES) č. 2400/96 [...] se automaticky zařazují do rejstříku uvedeného v čl. 7 odst. 6 tohoto
nařízení. Odpovídající specifikace se považují za specifikace podle čl. 4 odst. 1. V platnosti zůstávají všechna zvláštní
přechodná ustanovení spojená s těmito zápisy.
2.      Pokud jde o dosud projednávané žádosti, prohlášení a požadavky obdržené Komisí před dnem vstupu tohoto nařízení v platnost:
a)      postupy stanovené v článku 5 se nepoužijí, aniž je dotčen čl. 13 odst. 3; a
b)      přehled hlavních bodů specifikací vypracovaný v souladu s nařízením Komise (ES) č. 383/2004 [ze dne 1. března 2004, kterým
se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 2081/92, pokud jde o přehled hlavních bodů specifikací produktů (Úř. věst. L 64,
s. 16)] nahrazuje jednotný dokument uvedený v čl. 5 odst. 3 písm. c).
3.      Komise může v případě potřeby přijmout další přechodná opatření postupem podle čl. 15 odst. 2.“
Podle článku 19 nařízení č. 510/2006:
„Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2081/92.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.“

Spor v původním řízení a předběžné otázky
Bayerischer Brauerbund je německé sdružení, jehož cílem je ochrana společných zájmů bavorských výrobců piva. Podle potvrzení
Amtsgericht München jeho stanovy pocházejí ze dne 7. prosince 1917. Sdružení Bayerischer Brauerbund je majitelem zapsaných
kolektivních ochranných známek Genuine Bavarian Beer (od roku 1958), Bayrisch Bier a Bayrisches Bier (od roku 1968), jakož
i Reinheitsgebot seit 1516 Bayrisches Bier (od roku 1985).
Bavaria je obchodní společnost založená podle nizozemského práva vyrábějící pivo, která působí na mezinárodním trhu. Tato
společnost, dříve s názvem „Firma Gebroeders Swinkels“, začala od roku 1925 používat slovo „Bavaria“ a začlenila jej do svého
názvu v roce 1930. Společnost Bavaria byla a je majitelkou několika zapsaných ochranných známek a obrazových prvků obsahujících
slovo „Bavaria“. K zápisům došlo v letech 1947, 1971, 1982, 1991, 1992 a 1995. Ochrana některých z těchto ochranných známek
byla v Německu odmítnuta v letech 1973, 1992 a 1993.
Název „Bayerisches Bier“ byl předmětem dvoustranných dohod o ochraně údajů o původu, označení původu a jiných zeměpisných
označení, které uzavřela Spolková republika Německo s Francouzskou republikou (1961), Italskou republikou (1963), Řeckou republikou
(1964), Švýcarskou konfederací (1967) a Španělským královstvím (1970).
Dne 28. září 1993 sdružení Bayerischer Brauerbund se souhlasem dvou dalších bavorských sdružení podalo u německé vlády žádost
o zápis CHZO na základě čl. 17 odst. 1 nařízení č. 2081/92. Dne 20. ledna 1994 tato vláda Komisi předala žádost o zápis CHZO
„Bayerisches Bier“ podle zjednodušeného postupu stanoveného v uvedeném ustanovení.
Mezi Komisí a německými orgány došlo k výměně řady informací, jejímž cílem bylo doplnit spis, přičemž se mělo za to, že tento
spis je kompletní dne 20. května 1997. Konečná specifikace byla Komisi předána dopisem ze dne 28. března 2000.
Dva návrhy nařízení předložené Komisí pro zápis „Bayerisches Bier“ jako CHZO byly předmětem četných diskusí ve výboru pro
úpravu zeměpisných označení a označení původu. Jednou z otázek, o kterých se diskutovalo, byla existence ochranných známek
obsahujících také výrazy „Bayerisches Bier“ nebo jejich překlady.
Jelikož nebylo ve výboru dosaženo většiny požadované podle druhého pododstavce článku 15 nařízení č. 2081/92, nemohl výbor
ve stanovené lhůtě zaujmout stanovisko. Komise proto svůj poslední návrh přeměnila na návrh nařízení Rady, která poté přijala
nařízení č. 1347/2001 o zápisu „Bayerisches Bier“ jako CHZO a zařadila jej mezi názvy uvedené v příloze nařízení č. 1107/96.
V návaznosti na podobné iniciativy přijaté v dalších členských státech podal Bayerischer Brauerbund žalobu k Landgericht München,
ve které požadoval, aby byla odňata ochrana jedné z ochranných známek společnosti Bavaria uvedených v bodě 20 tohoto rozsudku.
Jedná se o mezinárodní ochrannou známku č. 645 349 chráněnou v Německu s předností od 28. dubna 1995.
Landgericht München vyhověl žalobě Bayerischer Brauerbund rozhodnutím potvrzeným v odvolacím řízení Oberlandesgericht München.
Bavaria podala u předkládajícího soudu opravný prostředek „Revision“.
V tomto kontextu se Bundesgerichtshof rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)       Použije se čl. 14 odst. 1 nařízení […] č. 510/2006, jestliže chráněné označení bylo platně zapsáno podle zjednodušeného postupu
stanoveného v článku 17 nařízení […] č. 2081/92 […]?
2)      a)      V případě kladné odpovědi na první otázku: Který okamžik musí být zohledněn pro účely posouzení seniority chráněného zeměpisného
označení ve smyslu čl. 14 odst. 1 nařízení […] č. 510/2006?
b)     V případě záporné odpovědi na první otázku: Na základě kterého předpisu je třeba posoudit kolizi zeměpisného označení, které
bylo platně zapsáno podle zjednodušeného postupu stanoveného v článku 17 nařízení […] č. 2081/92, s ochrannou známkou, a podle
kterých kritérií se posuzuje seniorita chráněného zeměpisného označení?
3)      Je možné použít vnitrostátní předpisy o ochraně zeměpisných označení v případě, kdy označení ‚Bayerisches Bier‘ (bavorské
pivo) splňuje požadavky pro zápis podle nařízení […] č. 2081/92 a nařízení […] č. 510/2006, avšak nařízení […] č. 1347/2001
je neplatné?“
Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 8. května 2008 bylo toto řízení přerušeno až do vynesení rozsudku ve věci Bavaria
a Bavaria Italia (rozsudek ze dne 2. července 2009, C‑343/07, Sb. rozh., s. I‑5491). V uvedené věci se jednalo o žádost o rozhodnutí
o předběžné otázce podanou Corte d’appello di Torino (Itálie) v rámci sporu, který se krom jiných otázek týkal platnosti nařízení
č. 1347/2001 a ve kterém se rovněž jednalo o spor mezi společností Bavaria a Bayerischer Brauerbund.

K předběžným otázkám
Úvodem je třeba uvést, že první a druhá otázka předpokládají platnost nařízení č. 1347/2001, zatímco třetí otázka vychází
z jeho neplatnosti.
Je tedy třeba zabývat se třetí otázkou před přezkumem první a druhé otázky.

Ke třetí otázce
Svou třetí otázkou se předkládající soud zamýšlí nad platností nařízení č. 1347/2001 a, v případě záporné odpovědi, nad možností
použití vnitrostátních předpisů o ochraně zeměpisných označení pro případ, že by CHZO „Bayerisches Bier“ splňovalo, navzdory
případné neplatnosti tohoto nařízení, podmínky zápisu stanovené v nařízeních č. 2081/92 a č. 510/2006.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že tato otázka byla položena ve vztahu k týmž skutečnostem, kterými by mohla být dotčena
platnost nařízení č.1347/2001, vzneseným u Corte d’appello di Torino ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Bavaria
a Bavaria Italia, o které v tehdejší době probíhalo řízení před Soudním dvorem.
Jelikož Soudní dvůr v uvedeném rozsudku odpověděl, že přezkum položené otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla
být dotčena platnost nařízení č. 1347/2001, na třetí položenou otázku tedy není namístě odpovídat.

K první a druhé otázce
Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu, které je třeba prozkoumat společně, je, který předpis a které referenční
datum je třeba použít k vyřešení kolize názvu platně zapsaného jako CHZO podle zjednodušeného postupu uvedeného v článku 17
nařízení č. 2081/92 s ochrannou známkou, jejíž přihláška byla podána jak před zápisem tohoto názvu, tak před vstupem nařízení
č. 692/2003 v platnost.
K nepoužitelnosti
ratione temporis čl.
14 odst. 1 nařízení č. 510/2006 nebo nařízení č. 2081/92, ve znění nařízení č. 692/2003, na původní spor
Jak čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92, v původním znění i ve znění vyplývajícím z nařízení č. 692/2003, tak čl. 14 odst. 1
nařízení č. 510/2006 mají za cíl řešení kolize názvu zapsaného jako CHZO s přihláškou ochranné známky odpovídající jedné ze
situací uvedených v článku 13 nařízení č. 2081/92 a v článku 13 nařízení č. 510/2006 a týkající se, v závislosti na konkrétním
případu, téhož druhu nebo téže třídy produktů.
Řešením stanoveným v případě takové kolize je zamítnutí dotčené přihlášky ochranné známky nebo podpůrně prohlášení zapsané
ochranné známky za neplatnou, když byla uvedená přihláška podána po příslušném datu uvedeném v těchto předpisech.
Jak podle čl. 14 odst. 1 nařízení č. 510/2006, tak podle znění čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 převzatého do nařízení č. 692/2003
přihláška ochranné známky musí být zamítnuta nebo případně musí být tato ochranná známka prohlášena za neplatnou, pokud přihláška
ochranné známky byla podána po dni podání žádosti Komisi o zápis dotyčného názvu jako CHZO.
Nicméně ustanovení uvedená v předcházejícím bodě nelze použít se zpětnou účinností k vyřešení takové kolize, jako je ta, v níž
tkví původ sporu v původním řízení, názvu platně zapsaného jako CHZO podle zjednodušeného postupu stanoveného v článku 17
nařízení č. 2081/92 s ochrannou známkou, jejíž přihláška byla podána před tím, než nařízení č. 692/2003 vstoupilo v platnost.
Z ustálené judikatury totiž vyplývá, že zásada právní jistoty obecně brání tomu, aby byl okamžik, od kterého počíná časová
působnost aktu Unie, stanoven ke dni dřívějšímu než dni jeho zveřejnění, kromě výjimečného případu, kdy to cíl, kterého má
být dosaženo, vyžaduje, a pokud je řádně dodrženo legitimní očekávání dotyčných osob. V tomto ohledu, aby bylo zaručeno dodržování
zásad právní jistoty a oprávněného očekávání, hmotněprávní pravidla práva Unie musí být vykládána tak, že se vztahují na situace
vzniklé před jejich vstupem v platnost jen, pokud jasně vyplývá z jejich pojmů, účelu nebo uspořádání, že jim takový účinek
musí být přiznán (viz rozsudek ze dne 24. září 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano v. Komise, C‑74/00 P a C‑75/00 P, Recueil,
s. I‑7869, bod 119 a uvedená judikatura).
Jestliže zásada právní jistoty brání tomu, aby nařízení bylo použito se zpětnou účinností, a to bez ohledu na příznivé či
nepříznivé účinky takového použití pro dotčené osoby, tatáž zásada vyžaduje, aby každá faktická situace byla posuzována obvyklým
způsobem, a pokud není výslovně stanoveno jinak, ve světle v daném okamžiku účinných právních norem. Pokud je však nově přijatý
zákon platný pouze do budoucnosti, uplatní se rovněž, až na odchylky, na budoucí účinky situací, které vznikly během platnosti
starého zákona (viz rozsudek ze dne 6. července 2006, Kersbergen-Lap a Dams-Schipper, C‑154/05, Sb. rozh. s. I‑6249, bod 42
a uvedená judikatura).
Je přitom třeba konstatovat, že okolnosti, v nichž tkví původ kolize názvu s ochrannou známkou dotčenou v původním řízení,
předcházejí nejen vstupu nařízení č. 510/2006 v platnost, ale také vstupu v platnost nařízení č. 692/2003, kterým bylo změněno
nařízení č. 2081/92. Uvedená kolize totiž souvisí se skutečností, že název „Bayerisches Bier“ byl na základě žádosti podané
německou vládou Komisi dne 20. ledna 1994 zapsán podle zjednodušeného postupu na základě nařízení č. 2081/92 jako CHZO nařízením
č. 1347/2001 a že ochranná známka Bavaria, která byla předmětem mezinárodního zápisu č. 645 349, požívá práva přednosti a z tohoto
titulu ochrany, zejména v Německu, ode dne 28. dubna 1995.
Jelikož z pojmů, účelu nebo uspořádání nařízení č. 692/2003 a č. 510/2006, zejména z jejich výše analyzovaných ustanovení,
nevyplývá, že jim musí být přiznána zpětná účinnost, je třeba konstatovat, že taková kolize, jako je kolize CHZO s dotčenou
ochrannou známkou v původním řízení, se musí řídit čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 v původním znění.
V projednávaném případě je totiž třeba určit, zda CHZO „Bayerisches Bier“ již požívalo přednosti, která by mohla odůvodnit
prohlášení této ochranné známky za neplatnou, když byla dotčená ochranná známka Bavaria zapsána v roce 1995. Taková otázka
musí být vyřešena s ohledem na pravidlo, které upravovalo dotčenou kolizi v okamžiku, kdy nastala.
V tomto ohledu není významná skutečnost, že na základě devatenáctého bodu odůvodnění a článku 17 nařízení č. 510/2006 názvy
zapsané jako CHZO podle nařízení č. 2081/92 požívají ochrany zavedené nařízením č. 510/2006.
K použitelnosti
ratione materiæ
čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 na původní spor
Úvodem je třeba připomenout, že v systému zavedeném nařízením č. 2081/92 mohou být názvy zapsány buď běžným postupem stanoveným
v jeho článku 5 a následujících, nebo podle zjednodušeného postupu stanoveného v jeho článku 17. Názvy zapsané podle běžného
postupu byly uvedeny v příloze nařízení č. 2400/96, zatímco názvy zapsané podle zjednodušeného postupu byly zapsány do přílohy
nařízení č. 1107/96.
Kolize, v níž tkví původ sporu v původním řízení, se řídí čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92.
Uvedený čl. 14 odst. 1 je totiž jediným článkem, který upravuje kolize názvů s přihláškami ochranných známek, jelikož odstavce
2 a 3 tohoto článku se vztahují na odlišné situace.
Podle kolizního pravidla stanoveného v čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 se přihláška ochranné známky zamítne, nebo pokud
se nejednalo o tento případ, zapsaná ochranná známka je prohlášena za neplatnou, pokud tato přihláška byla podána po dni zveřejnění
podle čl. 6 odst. 2 tohoto nařízení. Přihláška se rovněž zamítne nebo je ochranná známka prohlášena za neplatnou, pokud byla
žádost podána před tímto zveřejněním, ale k tomuto zveřejnění došlo dříve, než byla ochranná známka zapsána.
Toto kolizní pravidlo tedy předvídá důvod zamítnutí přihlášky dotčené ochranné známky, nebo podpůrně prohlášení této ochranné
známky za neplatnou, přičemž referenčním datem pro použití dotčeného kolizního pravidla je den zveřejnění podle čl. 6 odst. 2
nařízení č. 2081/92.
Podle Komise stanovení tohoto referenčního data znamená, že se čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 nepoužije na názvy zapsané
podle zjednodušeného postupu, jelikož zveřejnění podle čl. 6 odst. 2 tohoto nařízení se vztahuje pouze na běžný postup zápisu.
Tento výklad nelze přijmout.
Zaprvé čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 se totiž vztahuje na označení původu a na zeměpisná označení zapsaná „v souladu
s tímto nařízením“ bez rozlišování použitého postupu zápisu.
Zadruhé je třeba připomenout, že účelem článku 17 nařízení č. 2081/92 bylo zapsat podle zjednodušeného postupu názvy existující
v členských státech, které splňovaly hmotněprávní podmínky tohoto nařízení a zároveň již byly právně chráněny nebo byly vžité.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že systém zavedený nařízením č. 2081/92 a zejména jeho článkem 17 zamýšlel přiznat názvům,
které podléhají zjednodušenému postupu zápisu, stejnou úroveň ochrany, jaká je přiznána názvům, které podléhají běžnému postupu
zápisu.
Krom toho, jak vyplývá z druhého bodu odůvodnění nařízení č. 1107/96 a čtvrtého bodu odůvodnění nařízení č. 2400/96, zápis,
ať podle zjednodušeného postupu nebo podle běžného postupu, znamenal, že dotčené názvy byly v souladu s nařízením č. 2081/92
a že v důsledku toho si zasloužily ochranu na úrovni Unie.
V důsledku toho je třeba shledat, že čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 je rovněž použitelný na kolize týkající se názvů zapsaných
jako CHZO podle zjednodušeného postupu.
K referenčnímu datu v rámci čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 při kolizi týkající se názvu zapsaného jako CHZO podle zjednodušeného
postupu
Je třeba konstatovat, že referenční datum uvedené v čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 odkazuje na den zveřejnění podle čl. 6
odst. 2 uvedeného nařízení, zatímco v rámci zjednodušeného postupu toto zveřejnění neexistovalo. Je tedy třeba určit příslušné
referenční datum v případě kolize týkající se názvu zapsaného jako CHZO podle uvedeného postupu.
V tomto ohledu platí, že jelikož systém zavedený nařízením č. 2081/92 je režimem jednotné a vyčerpávající ochrany (viz rozsudek
ze dne 8. září 2009, Budějovický Budvar, C‑478/07, Sb. rozh. s. I‑7721, body 114 a 115), musí být považován za úplný systém,
který členským státům neponechává možnost vyplnit právní mezeru podle svého vnitrostátního práva. Je tedy třeba hledat řešení
podle uspořádání, jakož i cílů a účelů ustanovení dotčeného nařízení (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 30. ledna 1974, Hannoversche
Zucker, 159/73, Recueil, s. 121, bod 4).
Zaprvé je třeba uvést, že pokud jde o běžný postup, čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 stanoví ochranu názvů na úrovni Unie
ve vztahu k souběžné ochranné známce, která začíná platit od data předcházejícího zápisu těchto názvů.
Určení tohoto data ve vztahu k takovému zveřejnění na úrovni Unie, jak je stanoveno v čl. 6 odst. 2 tohoto nařízení, odpovídá
v tomto kontextu požadavkům zásady právní jistoty.
Přitom prvním zveřejněním názvů zapsaných podle zjednodušeného postupu na úrovni Unie bylo zveřejnění jejich zápisu.
Zadruhé je třeba uvést, že podle čl. 17 odst. 3 nařízení č. 2081/92 členské státy mohly zachovat vnitrostátní ochranu názvů
uvedených v odstavci 1 tohoto článku až do doby, kdy bylo vydáno rozhodnutí o jejich zápisu. Podle článku 1 nařízení č. 1107/96
byly názvy sdělené podle uvedeného článku 17 nadále chráněny na vnitrostátní úrovni, dokud v jejich případě nebylo přijato
rozhodnutí.
Vzhledem k tomu, že pro názvy, které byly určeny k zápisu podle zjednodušeného postupu, byla vnitrostátní ochrana zachována
až do doby zápisu, určení data vstupu tohoto zápisu v platnost jako referenčního data pro tyto názvy pro účely ochrany přiznané
čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 odpovídá uspořádání systému zavedeného tímto nařízením.
Krom toho, jak vyplývá z nařízení č. 1347/2001, pokud jde o CHZO dotčené v původním řízení, zveřejnění zápisu zahrnuje rovněž
datum vstupu v platnost tohoto zápisu, a tudíž odpovídá požadavkům právní jistoty.
V důsledku toho je třeba konstatovat, že pokud jde o názvy zapsané podle zjednodušeného postupu stanoveného v článku 17 nařízení
č. 2081/92, vstup zápisu v platnost odpovídá jak účelu referenčního data stanoveného v čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92,
tak uspořádání tohoto nařízení.
Z toho vyplývá, že takové datum představuje referenční datum pro účely vyřešení kolize týkající se názvu zapsaného jako CHZO
podle zjednodušeného postupu při použití čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92.
S přihlédnutím k předcházejícímu je třeba na první a druhou otázku odpovědět, že čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2081/92 je použitelný
na řešení kolize názvu platně zapsaného jako CHZO podle zjednodušeného postupu stanoveného v článku 17 tohoto nařízení s ochrannou
známkou odpovídající jedné ze situací uvedených v článku 13 tohoto nařízení a týkající se téhož druhu produktu, jejíž přihláška
byla předložena jak před zápisem tohoto názvu, tak před vstupem nařízení č. 692/2003 v platnost. Datum vstupu zápisu tohoto
názvu v platnost představuje referenční datum pro účely uvedeného čl. 14 odst. 1.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
Článek 14 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu
zemědělských produktů a potravin je použitelný na řešení kolize názvu platně zapsaného jako chráněné zeměpisné označení podle
zjednodušeného postupu stanoveného v článku 17 tohoto nařízení s ochrannou známkou odpovídající jedné ze situací uvedených
v článku 13 tohoto nařízení a týkající se téhož druhu produktu, jejíž přihláška byla předložena jak před zápisem tohoto názvu,
tak před vstupem v platnost nařízení Rady (ES) č. 692/2003 ze dne 8. dubna 2003, kterým se mění nařízení č. 2081/92. Datum
vstupu zápisu tohoto názvu v platnost představuje referenční datum pro účely uvedeného čl. 14 odst. 1.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: němčina.