CELEX: 61995CJ0109
Eksportrestitutioner for landbrugsprodukter
Varernes undergang under transport til tredjeland som følge af force majeure
Differentieret restitution

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 29. marts 1990, indgaaet til Domstolen den 3. april 1995, har Polimeles Protodikio, Athen, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 10, stk. 4, artikel 20 og 21 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2730/79 af 29. november 1979 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 317, s. 1).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en retssag mellem det graeske forsikringsselskab Astir AE (herefter »Astir«) og den graeske stat vedroerende betaling af eksportrestitutioner, som Astir mener at vaere berettiget til efter at vaere indtraadt i krav, som tilhoerte et selskab, der var forsikret hos Astir.
3 Sidstnaevnte selskab havde i april 1981 til et selskab i Den Socialistiske Republik Vietnam solgt 1 900 tons hvedemel, som skulle leveres med skib.
4 Efter afslutningen af toldformaliteterne vedroerende varens udfoersel gik partiet til grunde under soetransporten efter at have forladt Faellesskabets territorium, idet skibet forliste den 1. juli 1983 ud for den aegyptiske kyst.
5 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 229/81 af 29. januar 1981 om fastsaettelse af eksportrestitutionerne for korn samt mel og grove gryn og fine gryn af hvede eller rug (EFT L 26, s. 40) fastsatte restitutionerne for mel af bloed hvede i position ex 11.01 A i den faelles toldtarif saaledes:
- for eksport til USSR:  -
- for eksport til andre  tredjelande:   72,00 ECU/ton.
6 Forordning nr. 2730/79, som var gaeldende paa davaerende tidspunkt, fastsatte faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter. Forordningens artikel 9 indeholder hovedreglen, hvorefter restitutionen, medmindre andet foelger af artikel 10, 20 og 26, kun udbetales, hvis der foeres bevis for, at det produkt, for hvilket udfoerselstoldformaliteterne er blevet afsluttet, bl.a. har forladt Faellesskabets geografiske omraade i uforandret stand.
7 Artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 2730/79 bestemmer, at udbetalingen af restitutionen ogsaa er betinget af, at produktet, medmindre det er gaaet til grunde under transporten som foelge af force majeure, er indfoert i et tredjeland og i givet fald til et bestemt tredjeland, naar der er alvorlig tvivl om produktets faktiske destination, eller naar produktet kan taenkes genindfoert i Faellesskabet.
8 Vedroerende den situation, hvor produktet gaar til grunde som foelge af force majeure, bestemmer artikel 10, stk. 4, i forordning nr. 2730/79 foelgende:
»Saafremt produktet efter at have forladt Faellesskabets geografiske omraade gaar til grunde under forsendelsen som foelge af force majeure, udbetales:
- ved differentieret restitution den i overensstemmelse med artikel 21 udregnede del af restitutionsbeloebet
- ved ikke-differentieret restitution det samlede restitutionsbeloeb.«
9 Artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 2730/79 bestemmer, at i tilfaelde af diffentiering af restitutionssatsen efter destination er udbetalingen af restitutionen ved udfoersel til tredjelande, for saa vidt intet andet er fastsat i artikel 21, betinget af, at produktet er indfoert til det tredjeland eller et af de tredjelande, som restitutionen er fastsat for.
10 Artikel 21, stk. 1 og 2, i forordning nr. 2730/79 bestemmer foelgende:
»1. Som fravigelse fra artikel 20 og med forbehold af anvendelsen af artikel 10 udbetales den nedenfor angivne del af restitutionen alt efter det enkelte tilfaelde imidlertid, naar der er foert bevis for, at produktet har forladt Faellesskabets geografiske omraade:
a) i tilfaelde af udfoersel uden forudfastsaettelse af restitutionen beregnes naevnte del af restitutionen paa basis af restitutionens laveste sats den dag, hvor udfoerselstoldformaliteterne sluttes
b) ...
2. Stk. 1 finder kun anvendelse, dersom der for et bestemt produkt er fastsat en restitution for alle tredjelande:
- for saa vidt angaar de tilfaelde, der er omhandlet i litra a), den dag, hvor udfoerselstoldformaliteterne afsluttes
...«
11 Efter at Astir havde udbetalt et forsikringsbeloeb til det forsikrede selskab, kraevede Astir under henvisning til, at det saaledes var indtraadt i naevnte selskabs krav, at de graeske myndigheder skulle betale det 7 351 674 DR i eksportrestitutioner.
12 De graeske myndigheder afviste at betale med den begrundelse, at forordning nr. 2730/79 ikke indeholdt hjemmel hertil.
13 Astir anlagde derefter sag ved den forelaeggende ret. Sagsoegeren i hovedsagen gjorde bl.a. gaeldende, at det fremgaar af artikel 10 i forordning nr. 2730/79, at hvis et eksporteret produkt er gaaet til grunde under transporten som foelge af force majeure efter at have forladt Faellesskabets geografiske omraade, skal der altid udbetales en restitution.
14 Polimeles Protodikio fandt, at tvisten rejste spoergsmaal om fortolkning af faellesskabsretten, og besluttede derfor at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal:
»Skal artikel 10, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 2730/79, jf. artikel 20 og 21 i samme forordning, fortolkes saaledes, at eksport af et landbrugsprodukt, naermere bestemt af hvedemel, berettiger til restitution, naar det eksporterede produkt efter at have forladt Faellesskabets geografiske omraade gaar til grunde under forsendelsen som foelge af force majeure, og naar der for det paagaeldende produkt er fastsat den samme restitution for alle tredjelande (uden for EOEF), bortset fra Sovjetunionen, for hvis vedkommende der ikke er fastsat nogen restitution for hvedemel.«
15 Indledningsvis bemaerkes, at der efter hovedreglen i artikel 9, stk. 1, andet afsnit, som er praeciseret i artikel 10, stk. 4, andet afsnit, i forordning nr. 2730/79, er ret til restitution, naar det paagaeldende produkt som i hovedsagen har forladt Faellesskabets geografiske omraade, og naar der er fastsat en ikke-differentieret restitution.
16 Det maa derfor foerst afgoeres, om der er tale om en differentieret restitution som omhandlet af forordning nr. 2730/79, naar der er blevet fastsat den samme restitutionssats for alle tredjelande, bortset fra et enkelt land, for hvis vedkommende der ikke er fastsat nogen sats.
17 Astir har anfoert, at der kun er tale om en differentieret restitution, naar der er fastsat forskellige satser for flere lande. Naar der overhovedet ikke, som i denne sag, er fastsat en sats, er der ikke tale om differentiering af satsen efter bestemmelsessteder, men derimod om en undtagelse fra retten til restitution for bestemte bestemmelsessteders vedkommende. Denne undtagelse finder ikke anvendelse, naar produktet er gaaet til grunde som foelge af force majeure, hvorfor den restitution, der gaelder for alle lande, skal udbetales.
18 Denne argumentation kan ikke tiltraedes.
19 Det forhold, at der ikke er fastsat en restitutionssats for et tredjeland, maa sidestilles med en differentiering efter destination. Som generaladvokaten saaledes har fremfoert i punkt 13 og 14 i sit forslag til afgoerelse, er bestemmelserne vedroerende ret til differentieret restitution baseret paa et oenske om at undgaa misbrug. Saafremt der ikke er fastsat samme restitutionssats for alle lande, er der fare for, at produktet videresendes til et andet land end det, eksportoeren har angivet, og hvor der gaelder en lavere restitutionssats. Denne fare for misbrug foreligger ikke kun, naar der er fastsat forskellige satser for flere lande, men ogsaa, naar der for et land overhovedet ikke er fastsat nogen sats. Derfor maa der i det i hovedsagen omhandlede tilfaelde anvendes bestemmelserne vedroerende differentieret restitution.
20 I tilfaelde af differentierede restitutioner foelger det af artikel 20, stk. 1, at udbetalingen af restitutionen er betinget af, at produktet er indfoert til det tredjeland eller et af de tredjelande, som restitutionen er fastsat for, jf. dog artikel 21.
21 Med hensyn til bestemmelserne i artikel 21 i forordning nr. 2730/79 giver artiklens stk. 1 ret til udbetaling af en del af restitutionen, som beregnes paa grundlag af restitutionens laveste sats den dag, hvor udfoerselstoldformaliteterne sluttes, efter at produktet har forladt Faellesskabets geografiske omraade, men inden der er foert bevis for, at produktet rent faktisk er naaet frem til den angivne destination. I henhold til forordningens artikel 21, stk. 2, finder stk. 1 dog kun anvendelse i det tilfaelde, hvor der er fastsat en restitution for alle tredjelande.
22 Heraf foelger, at i det i hovedsagen omhandlede tilfaelde, hvori der ikke er fastsat nogen restitution for et land, maa artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 2730/79 fortsat vaere gaeldende, saaledes at restitutionen foerst udbetales, naar produktet er indfoert til det tredjeland eller et af de tredjelande, som restitutionen er fastsat for.
23 Dette resultat aendres ikke af, at varen efter at have forladt Faellesskabets geografiske omraade er gaaet til grunde under transporten som foelge af force majeure. Med hensyn til en differentieret restitution henviser artikel 10, stk. 4, foerste afsnit, i forordning nr. 2730/79 nemlig til forordningens artikel 21, hvilket indebaerer, at der i dette tilfaelde ikke sker udbetaling af restitution i medfoer af artikel 21, stk. 2 (jf. ogsaa dom af 25.5.1993, sag C-321/91, Tara Meat Packers, Sml. I, s. 2811, praemis 17 og 18).
24 Den nationale rets spoergsmaal maa derfor besvares med, at artikel 10, stk. 4, artikel 20 og 21 i forordning nr. 2730/79 skal fortolkes saaledes, at en erhvervsdrivende ikke har ret til en eksportrestitution, naar det paagaeldende produkt er gaaet til grunde under transporten efter at have forladt Faellesskabets geografiske omraade som foelge af force majeure, og naar der er fastsat den samme restitutionssats for alle tredjelande, bortset fra et land, for hvis vedkommende der ikke er fastsat nogen restitution.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
25 De udgifter, der er afholdt af den graeske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Anden Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Polimeles Protodikio, Athen, ved kendelse af 29. marts 1990, for ret:
Artikel 10, stk. 4, og artikel 20 og 21 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2730/79 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter skal fortolkes saaledes, at en erhvervsdrivende ikke har ret til eksportrestitution, naar det paagaeldende produkt er gaaet til grunde under transporten efter at have forladt Faellesskabets geografiske omraade som foelge af force majeure, og naar der er fastsat den samme restitutionssats for alle tredjelande, bortset fra et land, for hvis vedkommende der ikke er fastsat nogen restitution.