CELEX: 62004CJ0137
Prosto gibanje delavcev
Uradniki in uslužbenci Evropskih skupnosti
Starševski dodatki
Upoštevanje obdobja zavarovanja na podlagi skupnega sistema zdravstvenega zavarovanja Evropskih skupnosti

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 48 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 39 ES).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med A. Rockler in švedsko nacionalno upravo za socialno varnost (Försäkringskassan,
prej Riksförsäkringsverket) glede upoštevanja, za izračun vsote starševskih dodatkov, obdobja zaposlitve, ko je bila A. Rockler
zavarovana na podlagi skupnega sistema zdravstvenega zavarovanja Evropskih skupnosti.

Pravni okvir
Poglavje 4 švedskega zakona o sistemu socialne varnosti (lag (1962:381) om allmän försäkring, v nadaljevanju: AFL) obsega
določbe o starševskih dodatkih.
Na podlagi Poglavja 4, člen 3, AFL so starševski dodatki dodeljeni staršem ob rojstvu otroka v obdobju največ 450 dni in najpozneje
do takrat, ko otrok doseže starost 8 let ali ko je zaključil svoje prvo leto šolanja, če je ta datum poznejši.
V smislu Poglavja 4, člen 6, AFL se je znesek starševskih dodatkov povišal vsaj do 60 SEK na dan (v nadaljevanju: zagotovljena
stopnja). Poleg tega je predvideno, da v prvih 180 dneh starševski dodatek ustreza vsoti nadomestil za bolniški dopust, če
je bil roditelj zavarovan pri nosilcu zdravstvenega zavarovanja za znesek, ki presega zagotovljeno stopnjo, vsaj 240 zaporednih
dni pred rojstvom ali predvidenim datumom rojstva.
V skladu s poglavjem 3, člen 2, AFL so nadomestila za bolniški dopust izračunana glede na letni dohodek, ki ga lahko zavarovanec
prejme, razen ob spremembi položaja, pri plačilu poklicne dejavnosti na Švedskem.

Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Potem ko je A. Rockler, švedska državljanka, delala kot glavna stevardesa za letalsko družbo do 15. oktobra 1996, je imela
delovno mesto tajnice pri Komisiji Evropskih skupnosti v Bruslju od 16. oktobra 1996 do 31. decembra 1997. 1. januarja 1998
se je znova zaposlila kot stevardesa. 2. julija istega leta je rodila hčerko.
Z odločbama z dne 16. januarja in 20. marca 1998 je švedska nacionalna uprava za socialno varnost zavrnila dodelitev starševskih
dodatkov A. Rockler, ki ustrezajo nadomestilom za bolniški dopust za prvih 180 dni njenega starševskega dopusta, z obrazložitvijo,
da ta ni bila zavarovana na podlagi nacionalnega sistema zdravstvenega zavarovanja za znesek, ki je večji od zagotovljene
stopnje v času vsaj 240 zaporednih dni pred predvidenim datumom rojstva, da ji ne bi bilo treba biti in da ravno tako ni dokazala
zavarovalnega obdobja na podlagi zakonodaje druge države članice.
A. Rockler je vložila tožbo zoper ti odločbi pred länsrätten i Skåne län, ki jih je razglasilo za nični s sodbo z dne 24.
marca 1999.
Nacionalna uprava socialne varnosti se je zoper to sodbo pritožila na Kammarrätten i Göteborg, ki jo je spremenilo s sodbo
z dne 27. decembra 2000.
A. Rockler je vložila pritožbo proti tej sodbi pred predložitvenim sodiščem.
V teh okoliščinah je Regeringsrätten prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba določbe člena [48 Pogodbe] razlagati tako, da ob uporabi določbe nacionalnega prava, ki določa, da je moral
biti delavec zavarovan v minimalnem obdobju, da lahko med starševskim dopustom pridobi prejemke v znesku, ki je enak znesku
nadomestil za bolniški dopust – seštevek mora vključevati obdobje, v katerem je bil delavec zavarovan na podlagi skupnega
sistema zdravstvenega zavarovanja v skladu s pravili Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti?“

Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba ob uporabi nacionalne ureditve, kot je ta v zadevi v glavni
stvari, člen 48 Pogodbe razlagati tako, da je treba upoštevati obdobje zaposlitve, ko je bil delavec zavarovan na podlagi
skupnega sistema zdravstvenega zavarovanja Evropskih skupnosti.
Na podlagi ustaljene sodne prakse vsak državljan Skupnosti, neodvisno od njegovega kraja bivanja in njegovega državljanstva,
ki je uporabil pravico do prostega gibanja delavcev in je opravljal poklicno dejavnost v drugi državi članici, kot je tista,
v kateri je rezident, spada na področje uporabe člena 48 Pogodbe (sodbe z dne 12. decembra 2002 v zadevi De Groot, C-385/00,
Recueil, str. I‑11819, točka 76; z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Van Lent, C-232/01, Recueil, str. I-11525, točka 14, in z
dne 13. novembra 2003 v zadevi Schilling in Fleck-Schilling, C-209/01, Recueil, str. I-13389, točka 23).
Poleg tega je treba opozoriti, da ima uradnik Evropskih skupnosti lastnost delavca migranta. Dejansko izhaja enako iz ustaljene
sodne prakse, da državljan Skupnosti, ki dela v državi članici, ki ni matična država, ne izgubi lastnosti delavca v smislu
člena 48(1) Pogodbe, zaradi dejstva, da je zaposlen pri mednarodni organizaciji, čeprav so pogoji njegovega vstopa in njegovega
bivanja v državi zaposlitve posebej urejeni z mednarodno konvencijo (sodbe z dne 15. marca 1989 v zadevi Echternach in Moritz,
389/87 in 390/87, Recueil, str. 723, točka 11; zgoraj navedena Schilling in Fleck-Schilling, točka 28, in z dne 16. decembra
2004 v zadevi My, C-293/03, ZOdl., str. I-12013, točka 37).
Iz tega izhaja, da se delavcu državljanu države članice, kot je A. Rockler, ne bi smelo zavrniti socialnih pravic in prednosti,
ki mu jih nudi člen 48 Pogodbe (zgoraj navedeni sodbi Echternach in Moritz, točka 12, ter My, točka 38)
Sodišče je ravno tako presodilo, da je namen skupka določb Pogodbe ES, ki se nanašajo na prosto gibanje oseb, državljanom
Skupnosti poenostaviti opravljanje kakršnih koli poklicnih dejavnosti na celotnem ozemlju Skupnosti in nasprotuje ukrepom,
ki bi lahko bili manj ugodni za te državljane, če ti želijo opravljati gospodarsko dejavnost na ozemlju druge države članice
(sodbe z dne 7. julija 1992 v zadevi Singh, C-370/90, Recueil, str. I-4265, točka 16; zgoraj navedena sodba De Groot, točka
77, in zgoraj navedena sodba Van Lent, točka 15).
Glede tega določbe, ki preprečujejo ali odvračajo državljana države članice, da zapusti svojo matično državo, da bi izvajal
svojo pravico do prostega gibanja, pomenijo ovire za to svoboščino, čeprav se uporabljajo neodvisno od državljanstva zadevnih
delavcev (zgoraj navedene sodbe De Groot, točka 78; Van Lent, točka 16, in Schilling in Fleck-Schilling, točka 25).
Torej nacionalna ureditev, ki za izračun zneska starševskih dodatkov ne upošteva obdobij zaposlitve, opravljenih po skupnem
sistemu zdravstvenega zavarovanja Evropskih skupnosti, lahko odvrača državljane države članice, da bi zapustili to državo
zaradi opravljanja poklicne dejavnosti v instituciji Evropske unije, ki se nahaja na ozemlju druge države članice, ker bi
s sprejetjem zaposlitve pri taki instituciji izgubili možnost do družinskega prejemka, do katerega bi bili upravičeni na podlagi
nacionalne ureditve zdravstvenega zavarovanja, če ne bi sprejeli te zaposlitve (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo My,
točka 47).
Iz tega sledi, da nacionalna ureditev, kot je ta v zadevi v glavni stvari, pomeni oviro za prosto gibanje delavcev, ki je
v načelu prepovedana s členom 48 Pogodbe.
V vsakem primeru je treba preizkusiti, ali je ta ovira lahko upravičena glede na določbe Pogodbe.
Glede na sodno prakso Sodišča je omejitveni ukrep za temeljne svoboščine, ki so zagotovljene s Pogodbo, lahko upravičen le,
če je njegov legitimni cilj v skladu s Pogodbo in spoštuje načelo sorazmernosti. Zato mora biti tak ukrep primeren za zagotovitev
uresničitve svojega cilja in ne sme preseči tega, kar je potrebno, da se ta cilj doseže (glej zlasti sodbe z dne 31. marca
1993 v zadevi Kraus, C-19/92, Recueil str. I-1663, točka 32, in z dne 26. novembra 2002 v zadevi Oteiza Olazabal, C-100/01,
Recueil str. I-10981, točka 43).
Švedska vlada meni, da AFL temelji na objektivnih preudarkih, ki so neodvisni od državljanstva zadevnih oseb in sorazmerni
s ciljem, ki ga legitimno zasleduje nacionalno pravo v boju zoper zlorabe glede uporabe načela seštevanja zavarovalnih obdobij.
Po mnenju te vlade bi dodelitev starševskih dodatkov, ki presegajo zagotovljeno stopnjo, delavcem migrantom, ki opravljajo
poklicno dejavnost v instituciji Evropske unije, znatno finančno obremenila nacionalne sisteme socialne pomoči, tako da bi
bile države članice, ki tako kot Kraljevina Švedska plačajo starševske dodatke v višjem znesku, prisiljene zmanjšati te zneske.
Glede tega povsem ekonomski preudarki ne bi smeli upravičevati, da se kršijo pravice, ki jih imajo posamezniki na podlagi
določb Pogodbe, ki so namenjene prostemu gibanju delavcev.
Poleg tega je treba opozoriti, da mora biti k dokazom, ki jih lahko predloži država članica, priložena raziskava ustreznosti
in sorazmernosti omejevalnega ukrepa, ki ga sprejme ta država (sodba z dne 18. marca 2004 v zadevi Leichtle, C-8/02, Recueil,
str. I-2641, točka 45).
Nujno je treba ugotoviti, da v tem primeru take raziskave ni. Švedska vlada se dejansko omeji na domnevanje, ne da bi predložila
natančne elemente, ki omogočajo podkrepitev njenega stališča, o morebitnem finančnem bremenu, ki bi obremenilo nacionalno
ureditev socialne pomoči, če bi bilo upoštevano obdobje zaposlitve, ki ga je opravil delavec migrant po skupnem sistemu zdravstvenega
zavarovanja Evropskih skupnosti, za namen uporabe Poglavja 4, člen 6, AFL.
Iz tega sledi, da ovira za prosto gibanje delavcev, ki izhaja iz zavrnitve upoštevanja, za izračun vsote starševskih dodatkov,
obdobij zaposlitve, ki jih je delavec migrant opravil po skupnem sistemu zdravstvenega zavarovanja Evropskih skupnosti, ni
upravičena.
V teh okoliščinah je treba odgovoriti na vprašanje za predhodno odločanje tako, da je treba člen 48 ES razlagati tako, da
je treba ob uporabi nacionalne ureditve, kot je ta v zadevi v glavni stvari, upoštevati obdobje, v katerem je bil delavec
zavarovan na podlagi skupnega sistema zdravstvenega zavarovanja Evropskih skupnosti.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 48 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 39 ES) je treba razlagati tako, da je treba ob uporabi nacionalne ureditve, kot
je ta v zadevi v glavni stvari, upoštevati obdobje, v katerem je bil delavec zavarovan na podlagi skupnega sistema zdravstvenega
zavarovanja Evropskih skupnosti.
Podpisi
*
Jezik postopka: švedščina.