CELEX: 62008FJ0016
Funcție publică
Funcționari

Funcționari — Promovare — Reclamația unui candidat îndreptată împotriva unei decizii de atribuire a punctelor de merit
[Statutul funcționarilor, art. 25 al doilea paragraf, art. 43 și art. 90 alin. (2)]
Se încalcă obligația de motivare care revine administrației printr‑o decizie a autorității împuternicite să facă numiri de
atribuire a punctelor de merit care este motivată numai cu ocazia respingerii explicite a reclamației formulate de destinatar
și care intervine ulterior expirării termenului de patru luni prevăzut la articolul 90 alineatul (2) din statut și ulterior
introducerii de către persoana interesată a unei acțiuni împotriva deciziei implicite de respingere.
Această concluzie nu poate fi repusă în discuție printr‑o argumentație potrivit căreia nu ar fi fost necesară motivarea deciziei
de atribuire a punctelor, întrucât aceasta ar fi intervenit într‑un context cunoscut de destinatar, care ar fi dispus astfel
de un început de motivare. Astfel, caracterul anual al exercițiului de atribuire de puncte de merit presupune că administrația
adoptă în fiecare an o nouă decizie de atribuire a punctelor de merit, care trebuie să se întemeieze numai pe prestațiile
funcționarului vizat din perioada de referință. În plus, împrejurarea potrivit căreia cuprinsul reclamației adresate de funcționarul
interesat ar dovedi că acesta înțelege sistemul de notare nu înseamnă că acesta a putut lua cunoștință despre motivele care
au condus la adoptarea deciziei de atribuire a punctelor.
O astfel de lipsă a motivării nu este repusă în discuție nici printr‑o jurisprudență potrivit căreia, în ce privește o problemă
de tardivitate în comunicarea motivării unei decizii, de altfel întemeiată, nu se impune anularea deciziei întrucât, în cazul
anulării, administrația nu ar putea decât să adopte o nouă decizie a cărei motivare ar fi identică, iar reclamantul nu ar
putea obține niciun avantaj din aceasta. Astfel, în măsura în care un reclamant contestă temeinicia unei decizii a administrației,
nu se poate exclude că, în urma dispariției retroactive a deciziei amintite prin anulare și în urma reexaminării ulterioare,
poate fi adoptată o decizie diferită cu privire la reclamant.
(a se vedea punctele 25 și 29-34)
Trimitere la:
Curte: 26 noiembrie 1981, Michel/Parlamentul European, 195/80, Rec., p. 2861, punctul 22; 7 februarie 1990, Culin/Comisia,
C‑343/87, Rec., p. I‑225, punctul 15; 23 septembrie 2004, Hectors/Parlamentul European, C‑150/03 P, Rec., p. I‑8691, punctul
Tribunalul de Primă Instanță: 12 februarie 1992, Volger/Parlamentul European, T‑52/90, Rec., p. II‑121, punctele 40 și 41;
26 ianuarie 2000, Gouloussis/Comisia, T‑86/98, RecFP, p. I‑A‑5 și II‑23; 20 februarie 2002, Roman Parra/Comisia, T‑117/01,
RecFP, p. I‑A‑27 și II‑121, punctul 32; 6 iulie 2004, Huygens/Comisia, T‑281/01, RecFP, p. I‑A‑203 și II‑903, punctul 109;
15 septembrie 2005, Casini/Comisia, T‑132/03, RecFP, p. I‑A‑253 și II‑1169, punctul 31 și jurisprudența citată
Tribunalul Funcției Publice: 8 octombrie 2008, Barbin/Parlamentul European, F‑81/07, RepFP, p. I‑A‑1‑0000 și II‑A‑1‑0000,
punctul 28