CELEX: 62006CJ0362
Apellatsioonkaebus
Looduslike elupaikade kaitse
Komisjoni otsusega vastu võetud ühenduse tähtsusega boreaalses biogeograafilises piirkonnas asuvate alade loetelu
Füüsiliste või juriidiliste isikute poolt kõnealuse komisjoni otsuse peale esitatud tühistamishagi vastuvõetavus

Oma apellatsioonkaebuses paluvad M. Sahlstedt jt tühistada Esimese Astme Kohtu 22. juuni 2006. aasta määruse kohtuasjas
T-150/05: Sahlstedt jt
vs
. komisjon (EKL 2006, lk II-1851
; edaspidi „vaidlustatud kohtumäärus”), millega nimetatud kohus jättis rahuldamata nende hagi nõudega tühistada komisjoni . aasta otsus 2005/101/EÜ, millega võeti vastavalt nõukogu direktiivile 92/43/EMÜ vastu ühenduse tähtsusega boreaalses biogeograafilises piirkonnas asuvate alade loetelu (
ELT L 40, lk 1
; edaspidi „vaidlusalune otsus”).
Õiguslik raamistik
Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (
EÜT L 206, lk 7
; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102; edaspidi „loodusdirektiiv”) põhjenduse 6 kohaselt tuleb selleks, et tagada ühenduse tähtsusega looduslike elupaikade ja liikide soodsa kaitsestaatuse taastamine või säilitamine, määrata konkreetsed erikaitsealad, et kindlaksmääratud ajakava kohaselt luua Euroopas sidus ökoloogiline võrgustik.
„Loodusdirektiivi” artikkel 4 sätestab:
„1.   Iga liikmesriik esitab III lisas (1. etapp) sätestatud kriteeriumide ja asjakohase teadusinfo alusel alade loetelu, kus märgitakse, milliseid kohalikke I lisas nimetatud looduslikke elupaigatüüpe ja II lisas nimetatud liike alal esineb. Suure levilaga loomaliikide puhul peavad need alad vastama niisuguste liikide loodusliku levila piires asuvatele paikadele, kus on olemas nende liikide eluks ja paljunemiseks olulised füüsikalised või bioloogilised tingimused. […]
Loetelu koos ala käsitleva teabega saadetakse komisjonile kolme aasta jooksul käesoleva direktiivi teatavakstegemisest. Teave peab sisaldama ala kaarti, nime, asukohta, suurust ja III lisas (1. etapp) ettenähtud kriteeriumide kohaldamisest tulenevaid andmeid, mis esitatakse komisjoni kehtestatud vormis artiklis 21 sätestatud korras.
2.   Komisjon kehtestab kokkuleppel kõikide liikmesriikidega III lisas (2. etapp) sätestatud kriteeriumide alusel ja artikli 1 punkti c alapunktis iii nimetatud kõigi viie biogeograafilise piirkonna ja artikli 2 lõikes 1 nimetatud kogu territooriumi kohta liikmesriikide esitatud loeteludel põhineva ühenduse jaoks oluliste alade esialgse loetelu, märkides alad, kust on üks või mitu esmatähtsat looduslikku elupaigatüüpi või esmatähtsat liiki.
[…]
Ühenduse jaoks olulisteks aladeks valitud alade loetelu kinnitab komisjon artiklis 21 sätestatud korras, märkides alad, kus esineb üks või mitu esmatähtsat elupaigatüüpi või esmatähtsat liiki.
3.   Lõikes 2 nimetatud loetelu kehtestatakse kuue aasta jooksul alates käesoleva direktiivi teatavakstegemisest.
4.   Kui ala on lõikes 2 sätestatud korras kinnitatud ühenduse jaoks oluliseks alaks, määravad asjaomased liikmesriigid ala erikaitsealaks võimalikult kiiresti, kuid hiljemalt kuue aasta jooksul, kehtestades prioriteedid lähtuvalt sellest, kui tähtis ala on I lisas nimetatud looduslike elupaigatüüpide või II lisas nimetatud liikide soodsa kaitsestaatuse säilitamise või taastamise ja Natura 2000 sidususe seisukohast, ning pidades silmas ala ähvardavat kahjustamist või hävitamist.
5.   Niipea kui ala on kantud lõike 2 kolmandas lõigus nimetatud loetellu, kohaldatakse selle suhtes artikli 6 lõikeid 2, 3 ja 4.”
Kõnealuse direktiivi artikkel 6 on sõnastatud järgmiselt:
„[…]
2.   Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealadel looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks alad on määratud, kuivõrd selline häirimine võib oluliselt mõjutada käesoleva direktiivi eesmärkide täitmist.
3.   Iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega, mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab. Pädevad siseriiklikud asutused annavad kavale või projektile kava või projekti tagajärgede hindamise järelduste alusel ning lõike 4 sätete kohaselt nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju, ja teevad seda vajaduse korral pärast avaliku arvamuse saamist.
4.   Kui hoolimata negatiivsest hinnangust kava või projekti tagajärgedele ala suhtes ja alternatiivsete lahenduste puudumisel tuleb kava või projekt üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel siiski ellu viia, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse. Liikmesriik teatab komisjonile vastuvõetud asendusmeetmetest.
Kui asjaomasel alal esineb esmatähtsaid looduslikke elupaigatüüpe ja/või esmatähtsaid liike, võib kaaluda ainult neid seisukohti, mis on seotud rahva tervise või avaliku julgeolekuga, esmatähtsate soodsate tagajärgedega keskkonnale või komisjoni arvamuse kohaselt muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvate põhjustega.”
Vaidluse taust
Komisjon võttis vaidlusaluse otsusega vastu ühenduse tähtsusega boreaalses biogeograafilises piirkonnas asuvate alade loetelu.
Nimetatud otsusega hõlmati kõnealustesse alade loetellu teatud maatükid, mis kuuluvad eraõiguslikele isikutele, kelleks on kõik hagejad, välja arvatud Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK ry (edaspidi „MTK ry”). Viimane on ligikaudu 163000 põllumajandus- ja metsandustootjat koondav ühendus.
Menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtumäärus
Esimese Astme Kohtu kantseleisse 18. aprillil 2005 saabunud hagiga algatasid M. Sahlstedt jt vaidlustatud kohtumääruse tegemise aluseks olnud menetluse.
Komisjon esitas Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 lõike 1 alusel vastuvõetamatuse vastuväite, mis saabus Esimese Astme Kohtus kantseleisse 5. juulil 2005.
Vaidlustatud kohtumäärusega jättis Esimese Astme Kohus kõnealuse hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata põhjusel, et kuna M. Sahlstedti jt ei ole vaidlusaluse otsuse adressaadid, ei puuduta nimetatud otsus neid otseselt.
Vaidlustatud kohtumääruse punktis 54 leiab Esimese Astme Kohus, et vaidlusalune otsus, mis määrab ühenduse tähtsusega aladeks Soome territooriumil asuvad alad, ei mõjuta iseenesest nimetatud aladel maatükke omavate hagejate õiguslikku olukorda. Esimese Astme Kohus on seisukohal, et kuna vaidlusalune otsus ei sisalda ühtegi sätet ühenduse tähtsusega alade sellise kaitsekorra nagu säilitamismeetmete või loa andmise menetluse kohta, ei mõjuta see kinnisasjade omanike õigusi ega kohustusi, ega nende õiguste teostamist. Esimese Astme Kohus leidis, et vastupidi M. Sahlstedti jt poolt väidetule ei kohusta nende alade kandmine ühenduse tähtsusega alade hulka ettevõtjaid ega eraisikuid mingil viisil.
Vaidlustatud kohtumääruse punktist 59 nähtub, et Esimese Astme Kohtu arvates ei ole ükski „loodusdirektiivi” artikli 6 lõigetes 1–4 sätestatud kohustustest M. Sahlstedti jt suhtes vahetult kohaldatavad. Kõigi nimetatud kohustuste tekkimise eelduseks on asjaomase liikmesriigi õigusakt, milles täpsustatakse, kuidas liikmesriik kavatseb rakendada iga konkreetset kohustust, mis puudutab kas vajalikke kaitsemeetmeid („loodusdirektiivi” artikli 6 lõige 1), vajalikke meetmeid vältimaks ala halvenemist („loodusdirektiivi” artikli 6 lõige 2) või pädevate siseriiklike asutuste poolt loa andmist projektile, mis võib avaldada alale olulist mõju („loodusdirektiivi” artikli 6 lõiked 3 ja 4).
Lisaks leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 61 esiteks, et nii nagu vaidlusalune otsus ei puuduta eraõiguslikest isikutest hagejaid, ei puuduta ta ka otseselt MTK ry liikmeid, ja teiseks, et kõnealune ühendus ei ole tõendanud, et tal on hagi esitamiseks isiklik huvi kui läbirääkijal, kelle positsiooni vaidlusalune otsus mõjutab.
Esimese Astme Kohus leidis lõpuks vaidlustatud kohtumääruse punktis 62, et kuna vaidlusalune otsus ei puuduta hagejaid otseselt, ei ole vaja käsitleda küsimust, kas kõnealune otsus puudutab hagejaid isiklikult.
Esimese Astme Kohus täpsustas siiski kõnesoleva kohtumääruse punktis 63, et kuigi hagejatel puudub õigus vaidlustatud otsuse tühistamist nõuda, võivad nad vaidlustada neid mõjutavad „loodusdirektiivi” artikli 6 kohaselt võetavad meetmed ja seega säilitada võimaluse viidata otsuse õigusvastasusele siseriiklikes kohtutes, kes lahendavad asja lähtudes EÜ artiklist 234.
Poolte nõuded
Apellatsioonkaebuses paluvad M. Sahlstedt jt Euroopa Kohtul tühistada nii vaidlustatud kohtumäärus kui ka vaidlusalune otsus ja mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus täielikult rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellantidelt.
Hispaania Kuningriik palub samuti jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
Apellatsioonkaebus
Apellatsioonkaebuses esitavad M. Sahlstedt jt kolm väidet, mille kohaselt on esiteks vaidlustatud kohtumäärust puudulikult põhjendatud, teiseks rikkus Esimese Astme Kohtus õigusnormi, leides, et vaidlusalune otsus ei puuduta hagejaid otseselt, ja kolmandaks rikuti õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meenutada, et vastavalt EÜ artikli 230 neljandale lõigule võib iga füüsiline või juriidiline isik alustada menetlust temale adresseeritud otsuse vastu ja sellise otsuse vastu, mis teda „otseselt ja isiklikult” puudutab, kuigi vormiliselt on see teisele isikule adresseeritud määrus või otsus.
Kõnealuses asjas on selge, et hagejad ei ole vaidlusaluse otsuse adressaadid.
Kuigi ka komisjon väitis, et vaidlusalune otsus puudutab hagejaid isiklikult, käsitles Esimese Astme Kohus üksnes küsimust, kas nimetatud otsus puudutab hagejaid otseselt.
Selles küsimuses tuleb meenutada, et asja läbivaatamist takistav asjaolu, mis on tuletatud EÜ artikli 230 neljandas lõigus seatud tingimusest, mille kohaselt füüsilise või juriidilise isiku esitatud hagi otsuse vastu, mis ei ole temale adresseeritud, on vastuvõetav, kui see teda otseselt ja isiklikult puudutab, tuleneb avalikust korrast, mistõttu ühenduse kohtud võivad selle tõstatada igal ajal ja samuti omal algatusel (vt selle kohta 5. juuli 2001. aasta määrus kohtuasjas
C-341/00 P: Conseil national des professions de l’automobile jt
vs
. komisjon, EKL 2001, lk I-5263
, punkt 32, ja . aasta otsus kohtuasjas
C-176/06 P: Stadtwerke Schwäbisch Hall jt
vs
. komisjon, EKL 2007, lk I-170
, punkt 18).
Seega, isegi kui eeldada, et vaidlusalune otsus puudutab M. Sahlstedti jt otseselt, peab kõnealune otsus puudutama neid ka isiklikult, et nende hagi selle otsuse peale oleks vastuvõetav.
Nagu on märgitud vaidlustatud kohtumääruse punktis 46, märgivad hagejad, et vaidlustatud otsus puudutab isiklikult kõiki kinnisasjade omanikke, kelle maatükid asuvad komisjoni poolt vastu võetud loetelus viidatud aladel ja kelle suhtes tuleb kohaldada kahjustava tegevuse keeldu.
Vaidlustatud kohtumääruse punktidest 25, 31, 33 ja 34 tuleneb, et komisjon seadis Esimese Astme Kohtus kahtluse alla väite, et vaidlustatud otsus puudutab hagejaid isiklikult, väites eelkõige, et vaidlusaluse otsusega kehtestatud loetellu arvatud alad määratletakse üksnes bioloogiliste kriteeriumide põhjal, et kõnealuse otsuse või vähemalt otsuse väljatöötamisel komisjoni poolt kasutatud andmete alusel ei ole loetelusse kantud alade omanikke võimalik kindlaks teha ja et vaidlusaluses otsuses loetletud alade suhtes on olemas huvitatud isikuid ka teistest ühiskonnagruppidest kui kinnisasjade omanikud, nagu ehitusettevõtjad, valitsusvälised organisatsioonid ja teised kodanikud.
Selles osas tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei saa teised isikud, kes ei ole otsuse adressaadid, väita, et nad on isiklikult puudutatud, välja arvatud juhul, kui otsus mõjutab neid mingi neile omase erilise tunnuse tõttu või erilise faktilise olukorra tõttu, mis neid kõikidest teistest isikutest eristab, ning seega individualiseerib neid sarnaselt selle otsuse adressaatidega (vt eelkõige 15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas
25/62: Plaumann
vs
. komisjon, EKL 1963, lk 197
, 223, ja . aasta otsus kohtuasjas
C-78/03 P: komisjon
vs
. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, EKL 2005, lk I-10737
, punkt 33).
Selline otsus nagu vaidlusalune otsus kuulub „loodusdirektiivi” artikli 4 kohaldamisalasse, milles on sätestatud kord looduslike alade klassifitseerimiseks erikaitsealadena, mis peab eelkõige võimaldama, nagu tuleneb nimetatud direktiivi artikli 3 lõikest 2, Euroopa erikaitsealade sidusa ökoloogilise võrgustiku „Natura 2000” loomist, mis koosneb aladest, kus esinevad looduslikud elupaigatüübid ja vastavalt kõnealuse direktiivi I lisas ja II lisas loetletud liikide elupaigad, ja mis võimaldab säilitada või vajaduse korral taastada asjaomaste looduslike elupaigatüüpide ja liikide elupaikade soodsat kaitsestaatust nende looduslikul levilal (vt selle kohta 7. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-371/98: First Corporate Shipping, EKL 2000, lk I-9235
, punktid 19 ja 20).
Seega on vaidlusalune otsus, mis puudutab ühenduse tähtsusega aladena klassifitseeritud alasid eesmärgiga luua kõnealune võrgustik „Natura 2000”, kõikide huvitatud isikute suhtes üldkohaldatav, kuna nimetatud otsus on kohaldatav kõikide ettevõtjate suhtes, kelle tegevus mis tahes põhjusel kahjustab või võib kahjustada nimetatud aladel „loodusdirektiivis” sätestatud kaitse-eesmärkide teostamist.
Tuleb siiski meenutada, et Euroopa Kohus on korduvalt leidnud, et asjaolu, et vaidlusalune säte on oma laadilt ja ulatuselt üldine, sest seda kohaldatakse kõigile asjaomastele majandustegevuses osalejatele, ei välista siiski seda, et see võiks neist mõningaid isiklikult puudutada (vt selle kohta 18. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas
C-309/89: Codorniu, EKL 1994, lk I-1853
, punkt 19, ja . aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-182/03 ja C-217/03: Belgia ja Forum 187
vs
. komisjon, EKL 2006, lk I-5479
, punkt 58).
Selles küsimuses on Euroopa Kohus asunud seisukohale, et kui otsus puudutab isikute gruppi, kes olid akti vastuvõtmise hetkel identifitseeritud või identifitseeritavad grupi liikmetele omaste kriteeriumide põhjal, võivad need isikud olla otsusest isiklikult puudutatud, kuna nad kuulusid majandustegevuses osalejate piiratud ringi (vt 13. märtsi 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-125/06 P: komisjon
vs
. Infront WM, EKL 2008, lk I-1451
, punkt 71 ja viidatud kohtupraktika).
Võimalus vaidlusaluse meetme vastuvõtmisel enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja isegi neid isikuid, kellele seda meedet kohaldatakse, ei tähenda siiski mingil moel, et see meede neid subjekte isiklikult puudutab, kui on selge, et seda kohaldatakse asjaomase aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel (vt eelkõige 22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas
C-451/98: Antillean Rice Mills
vs
. nõukogu, EKL 2001, lk I-8949
, punkt 52, ja . aasta määrus kohtuasjas
C-96/01 P: Galileo ja Galileo International
vs
. nõukogu, EKL 2002, lk I-4025
, punkt 38, ja . aasta määrus kohtuasjas
C-503/07 P: Saint-Gobain Glass Deutschland
vs
. komisjon, EKL 2008, lk I-2217
, punkt 70 ja viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas näib, et vaidlusalune otsus puudutab hagejaid, välja arvatud MTK ry-d, üksnes seetõttu, et neil on õigused komisjoni poolt Euroopa ökoloogilise võrgustiku loomiseks määratud teatud ühenduse tähtsusega aladel asuvate maatükkide suhtes ehk asjaomase aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel, mitte kinnisasja omanike kategooriale eriomaste kriteeriumide alusel.
Lisaks, kuna vaidlusalust otsust ei tehtud kinnisasja omanike olukorda silmas pidades, ei saa seda käsitada asjaomastele kinnisasja omanikele suunatud üksikotsuste kogumina.
Seega ei saa hagejaid, välja arvatud MTK ry, pidada vaidlusaluse otsusega isiklikult puudutatuks EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.
Mis puudutab MTK ry-d, siis tuleb meenutada, et ühe kategooria isikute üldiste ja ühiste huvide kaitsmine ei ole piisav nende huvide kaitseks asutatud ühenduse poolt esitatud tühistamishagi vastuvõetavuseks. Välja arvatud eriliste asjaolude korral, näiteks teatud roll asjaomase õigusakti vastuvõtmisele eelnenud menetluses, ei ole nimetatud ühenduse poolt oma liikmete nimel esitatud tühistamishagi vastuvõetav, kui liikmetel puudub individuaalne kaebeõigus (vt eelkõige 18. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-409/96 P: Sveriges Betodlares ja Henrikson
vs
. komisjon, EKL 1997, lk I-7531
, punkt 45).
Seega, nagu on märgitud käesoleva otsuse punktis 34, ei puuduta vaidlusalune otsus otseselt füüsilisi ja juriidilisi isikuid, kes on nimetatud otsusega ühenduse tähtsusega alade loeteluga hõlmatud maatükkide omanikud. Seega ei saa MTK ry-d, isegi eeldusel, et selle liikmete hulgas on eespool nimetatud isikuid, pidada kõnealuse otsusega isiklikult puudutatuks.
Eeltoodud kaalutlustest nähtub, et vaidlusalune otsus ei puuduta M. Sahlstedti jt isiklikult.
Seega tuleb tulemusetuna tagasi lükata kaks esimest väidet, mille kohaselt esiteks on vaidlustatud kohtumäärust puudulikult põhjendatud ja teiseks on Esimese Astme Kohus rikkunud õigusnormi, leides, et vaidlusalune otsus ei puuduta hagejaid otseselt.
Veel tuleb analüüsida kolmandat väidet, et on rikutud õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
Poolte argumendid
Kolmandas väites leiavad Sahlstedt jt, et kui nende hagi esitamise õigust ei tunnustata, ei ole hagejatel mingit võimalust esitada kaebust ametivõimude otsuse peale, millega ala, millele asuvad nende kinnisasjad, liidetakse Natura 2000 võrgustikuga ja millega kehtestatakse piirangud kahjustava tegevuse keelu ja hindamiskohustuse näol.
Hispaania Kuningriik väidab, et vastupidi Sahlstedti jt väitele ei puudu neil võimalus end kaitsta. Ala erikaitsealaks määramise saab vaidlustada siseriiklikus kohtus.
Euroopa Kohtu hinnang
Vastupidi hagejate väidetule ei kujuta endast õigusemõistmisest keeldumist see, kui Esimese Astme Kohus otsustas jätta rahuldamata hagejate nõude tühistada vaidlusalune otsus.
Selles osas piisab, kui meenutada, nagu sisuliselt tuleneb ka vaidlustatud kohtumääruse punktist 63, et üksikisikutele peab olema tagatud neile ühenduse õiguskorrast tulenevate õiguste tõhus kohtulik kaitse. Nende füüsiliste või juriidiliste isikute kohtulik kaitse, kes EÜ artikli 230 neljandas lõigus sätestatud vastuvõetavuse tingimuste tõttu ei saa vaidlusaluse otsuse taolist ühenduse õigusakti vaidlustada, peab olema tõhusalt tagatud siseriiklikes kohtutes kasutatavate õiguskaitsevahenditega. Vastavalt EÜ artiklis 10 rõhutatud lojaalse koostöö põhimõttele on siseriiklikud kohtud kohustatud tõlgendama ja kohaldama hagi esitamisega seotud siseriiklikke menetlusnorme viisil, mis võimaldab neil isikutel kohtus vaidlustada iga sellise nende kohta tehtud siseriikliku otsuse või muu abinõu õiguspärasust, mis on seotud mõne ühenduse õigusakti – nagu see, mida käesolevas asjas käsitletakse – kohaldamisega nende suhtes, taotledes viimase kehtetuks tunnistamist ja paludes siseriiklikel kohtutel küsida asjas eelotsust Euroopa Kohtult (22. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-15/06 P: Regione Siciliana
vs
. komisjon, EKL 2007, lk I-2591
, punkt 39).
Seega tuleb kolmas väide samuti tagasi lükata.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb apellatsioonkaebus jätta täies ulatuses rahuldamata.
Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõike 2 esimesele lõigule, mida sama kodukorra artikli 118 järgi kohaldatakse ka apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ning M. Sahlstedt jt on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista viimastelt.
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõike 4 esimesele lõigule, mida sama kodukorra artikli 118 järgi kohaldatakse ka apellatsioonkaebuste suhtes, kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ise oma kohtukulud. Seega kannavad Hispaania Kuningriik ja Soome Vabariik oma kohtukulud ise.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja M. Sahlstedtilt jt-lt.

3.
Hispaania Kuningriik ja Soome Vabariik kannavad ise oma kohtukulud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: soome.