CELEX: 62008CJ0302
Kaubamärgid
Rahvusvaheline registreering
Madridi kokkuleppe protokoll
Määrus (EÜ) nr 40/94
Artikkel 146
Rahvusvahelise registreeringu ja ühenduse kaubamärgi samasugune mõju ühenduses
Määrus (EÜ) nr 1383/2003
Artikli 5 lõige 4
Kaubamärgi rikkumises kahtlustatavad kaubad
Tolli sekkumine
Ühenduse kaubamärgi omanik
Õigus taotleda ka teiste liikmesriikide sekkumist lisaks selle liikmesriigi sekkumisele, kus meetmetaotlus esitatakse
Laiendamine rahvusvahelise registreeringu esemeks oleva kaubamärgi omanikule

Eelotsusetaotlus puudutab seda, kuidas tõlgendada nõukogu 22. juuli 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1383/2003 teatavate intellektuaalomandi õiguste rikkumises kahtlustatavate kaupade suhtes võetava tollimeetme ja kõnealuseid õigusi rikkuvaks tunnistatud kaupade suhtes võetavate meetmete kohta (
ELT L 196, lk 7
; ELT eriväljaanne 02/13, lk 469) artikli 5 lõiget 4 ja nõukogu . aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT 1994, L 11, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146), mida on muudetud nõukogu . aasta määrusega (EÜ) nr 1992/2003 (
ELT L 296, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 310) (edaspidi „määrus nr 40/94”), artiklit 146.
Taotlus on esitatud Zino Davidoff SA (edaspidi „Davidoff”) ja Bundesfinanzdirektion Südosti (Kagu maksuamet) vahelises kohtuvaidluses, mille ese on Davidoffi taotlus, et toll peaks kinni talle kuuluvate, rahvusvaheliste registreeringute esemeks olevate kaubamärkide rikkumises kahtlustatava kauba.
Õiguslik raamistik
Määruse nr 1383/2003 artikkel 1 sätestab:
„1.   Käesolevas määruses sätestatakse tingimused, mil toll võib sekkuda intellektuaalomandi õigust rikkuvana kahtlustatavate kaupade puhul järgmistes olukordades:
a)
kui kaup siseneb vabasse ringlusse lubamiseks, eksportimiseks või reeksportimiseks […];
b)
kui need avastatakse selliste kaupade kontrollimisel, mis sisenevad ühenduse tolliterritooriumile või lahkuvad sealt […], mis suunatakse peatamismenetlusele […], mida reeksporditakse […] teatise alusel või mis paigutatakse vabatsooni või -lattu […].
2.   Käesolevas määruses määratakse kindlaks ka meetmed, mida pädevad asutused peavad võtma, kui leitakse, et lõikes 1 osutatud kaupadega rikutakse intellektuaalomandi õigusi.”
Sama määruse artikkel 2 kõlab:
„1.   Käesoleva määruse kohaldamisel on „intellektuaalomandi õigust rikkuv kaup”:
a)
võltsitud kaup:
i)
kaubad, kaasa arvatud pakendid, mis on ilma loata varustatud kaubamärgiga, mis on identne sama liiki kaupade õiguskaitse saanud kaubamärgiga või mida ei saa tema oluliste tunnuste poolest sellisest kaubamärgist eristada ja millega seetõttu rikutakse kõnealuse kaubamärgi valdaja õigusi nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrusega (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta ettenähtud ühenduse õiguse või selle liikmesriigi õigusaktide kohaselt, kus tolli sekkumise taotlus on esitatud;
[…]
[…]
2.   Käesoleva määruse kohaldamisel on „õigusevaldaja”:
a)
kaubamärgi […] valdaja
[…]”
Artikkel 5 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Iga liikmesriigi õigusevaldaja võib esitada pädevale tolliasutusele kirjalikult tolli sekkumise taotluse, kui kauba puhul tuvastatakse üks artikli 1 lõikes 1 osutatud olukord (meetmetaotlus).
[…]
4.   Kui taotleja on ühenduse kaubamärgi […] valdaja, võidakse lisaks selle liikmesriigi [tolli] sekkumisele, kus taotlus esitatakse, taotleda ühe või mitme muu liikmesriigi [tolli] sekkumist.
[…]” [Tsitaati on parandatud Euroopa Kohtus, kuna selle eestikeelne tõlge on ebatäpne.]
Nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta otsusega 2003/793/EÜ (
ELT L 296, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 310) on ühendus ühinenud märkide rahvusvahelise registreerimise Madridi kokkuleppe protokolliga, mis on vastu võetud Madridis (edaspidi „protokoll”).
Protokolli artikkel 4 sätestab:
„Rahvusvahelise registreerimise toime
a)
[…] registreerimise kuupäevast alates saab märk igalt asjaomaselt lepinguosaliselt samasuguse kaitse nagu siis, kui märk oleks esitatud otse lepinguosalise ametile. Kui Rahvusvahelisele Büroole ei ole teatatud keeldumisest […] või […] keeldumine on hiljem tagasi võetud, saab märk lepinguosaliselt nimetatud kuupäevast alates samasuguse kaitse nagu siis, kui märgi oleks registreerinud lepinguosalise amet.
[…]”
Määruse nr 40/94 artikkel 146 „Euroopa Ühendust nimetavate rahvusvaheliste registreeringute mõjud” näeb ette:
„1.   Rahvusvahelisel registreeringul, milles nimetatakse Euroopa Ühendust, on […] sama mõju, mis on ühenduse kaubamärgitaotlusel.
2.   Kui keeldumisest ei ole teatatud […] või kui keeldumine on tagasi võetud, on Euroopa Ühendust nimetaval rahvusvahelisel registreeringul […] sama mõju, mis ühenduse kaubamärgina registreeritud märgil.
[…]”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Davidoff esitas 10. mail 2007 määruse nr 1383/2003 artikli 5 lõikele 4 tuginedes Oberfinanzdirektion Nürnbergile (praegu Bundesfinanzdirektion Südost) taotluse, et toll peaks kinni talle kuuluvate, rahvusvaheliste registreeringute esemeks olevate 12 kaubamärgi rikkumises kahtlustatava kauba.
Nimetatud taotlus jäeti 22. augustil 2007 rahuldamata põhjendusel, et määruse nr 1383/2003 artikli 5 lõige 4 nimetab üksnes „ühenduse kaubamärgi valdajat” ning ühenduse seadusandja ei ole seda määrust muutnud hoolimata ühenduse ühinemisest protokolliga.
Davidoff esitas selle rahuldamata jätmise otsuse peale kaebuse Finanzgericht Münchenile (Müncheni maksukohus).
Nimetatud kohus leidis, et asjaomaste ühenduse õigusnormide tõlgendamisel tekib probleeme.
Kohus tõdes omalt poolt, et üksnes sõnastuse alusel saab määruse nr 1383/2003 artikli 5 lõiget 4 kohaldada ka rahvusvahelise registreeringu esemeks oleva kaubamärgi omaniku suhtes, sest selline kaubamärk on võrdsustatud ühenduse kaubamärgiga oma mõju osas ühenduses.
Neil asjaoludel otsustas Finanzgericht München menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse [nr 1383/2003] artikli 5 lõiget 4 tuleb Euroopa Ühenduse ühinemist [protokolliga] arvestades tõlgendada nii, et hoolimata mõiste „ühenduse kaubamärk” kasutamisest hõlmab see ka kaubamärkide rahvusvahelisi registreeringuid määruse [nr 40/94] artikli 146 ja sellele järgnevate artiklite mõttes?”
Eelotsuse küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega sisuliselt teada, kas määruse nr 1383/2003 artikli 5 lõige 4 koosmõjus määruse nr 40/94 artikliga 146 lubab rahvusvahelise registreeringu esemeks oleva kaubamärgi omanikul analoogiliselt ühenduse kaubamärgi omanikuga taotleda ühe või mitme muu liikmesriigi sekkumist lisaks selle liikmesriigi sekkumisele, kus taotlus esitatakse.
Selles osas tuleb nentida, et määrus nr 1383/2003 on vastu võetud enne ühenduse ühinemist protokolliga otsuse nr 2003/793 alusel.
Kooskõlas protokolli artikli 4 lõikega 1 saab rahvusvahelise registreeringu esemeks olev kaubamärk registreerimise kuupäevast alates igalt asjaomaselt lepinguosaliselt samasuguse kaitse nagu siis, kui märk oleks esitatud otse lepinguosalise ametile.
Määruse nr 1992/2003 põhjenduse 8 kohaselt näeb määrus ette meetmed, mis on vajalikud ühenduse ühinemise jõustamiseks protokolliga.
Sama määruse põhjendus 6 rõhutab, et protokollikohaste rahvusvaheliste registreeringute omanikele on vaja anda võimalus taotleda oma kaubamärkidele ühenduse kaubamärgisüsteemi kohast kaitset.
Põhjendus 1 meenutab, et ühenduse kaubamärgisüsteemis on ühenduse kaubamärkidel ühtne kaitse ja see kehtib kogu ühenduse territooriumil.
Neid põhjendusi arvestades sätestab määruse nr 40/94 artikli 146 lõige 2, mis viidi sisse määrusega nr 1992/2003, et kaubamärgi rahvusvahelisel registreeringul, milles nimetatakse ühendust, on sama mõju mis ühenduse kaubamärgina registreeritud märgil.
Nagu väidavad eelotsusetaotluse esitanud kohus, kaebuse esitaja põhikohtuasjas, märkusi esitanud liikmesriigid ning Euroopa Ühenduste Komisjon, järeldub eelnenust, et ühenduse seadusandja on seega soovinud mõju poolest võrdsustada rahvusvahelise registreeringu esemeks olevad kaubamärgid ning ühenduse kaubamärgid.
Määruse nr 1383/2003 artikli 5 lõige 4 puudutab täpsemalt menetlust, mis ühenduses rakendab ühenduse kaubamärgi kaitse selle mõju osas.
Nimetatud sätte kohaselt võib üksnes „ühenduse kaubamärgi valdaja” meetmetaotluses taotleda, et lisaks selle liikmesriigi tolli sekkumisele, kus taotlus esitatakse, sekkuks ühe või mitme muu liikmesriigi toll.
Kuna ühenduse kaubamärgid on võrdsustatud rahvusvaheliste registreeringute esemeks olevate kaubamärkidega, tuleb siiski kindlasti nõustuda, et kooskõlas ühenduse seadusandja tahtega, mida ta väljendas määruse nr 1992/2003 vastuvõtmisega, võib määruse nr 1383/2003 artikli 5 lõike 4 kohaldamist taotleda ka rahvusvahelise registreeringu esemeks oleva kaubamärgi omanik.
Seega tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et määruse nr 1383/2003 artikli 5 lõiget 4 koosmõjus määruse nr 40/94 artikliga 146 tuleb tõlgendada nii, et see lubab rahvusvahelise registreeringu esemeks oleva kaubamärgi omanikul analoogiliselt ühenduse kaubamärgi omanikuga taotleda, et lisaks selle liikmesriigi tolli sekkumisele, kus ta oma taotluse esitab, sekkuks ühe või mitme muu liikmesriigi toll.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:

Nõukogu 22. juuli 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1383/2003 teatavate intellektuaalomandi õiguste rikkumises kahtlustatavate kaupade suhtes võetava tollimeetme ja kõnealuseid õigusi rikkuvaks tunnistatud kaupade suhtes võetavate meetmete kohta artikli 5 lõiget 4 koosmõjus nõukogu . aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (muudetud nõukogu . aasta määrusega (EÜ) nr 1992/2003) artikliga 146 tuleb tõlgendada nii, et see lubab rahvusvahelise registreeringu esemeks oleva kaubamärgi omanikul analoogiliselt ühenduse kaubamärgi omanikuga taotleda, et lisaks selle liikmesriigi tolli sekkumisele, kus ta oma taotluse esitab, sekkuks ühe või mitme muu liikmesriigi toll.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.