CELEX: 62009CJ0082
Nařízení (ES) č. 2152/2003
Monitorování lesů a environmentálních interakcí v Unii
Definice
Pojmy ‚les‘ a ‚jiné zalesněné plochy‘
Oblast působnosti

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2152/2003 ze dne 17. listopadu
2003 o monitorování lesů a environmentálních interakcí ve Společenství (Forest Focus) (Úř. věst. L 324, s. 1; Zvl. vyd. 03/41,
s. 285).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Dimos Agiou Nikolaou Kritis (obec Agios Nikolaou na Krétě) a Ypourgos Agrotikis
Anaptixis kai Trofimon (ministr pro zemědělský rozvoj a potraviny) ohledně rozhodnutí posledně uvedeného, kterým byla této
obci uložena povinnost zalesnit pozemek o rozloze 217,64 m
, který se nachází v jejím vlastnictví.

Právní rámec

Právo Unie
Článek 1 nařízení č. 2152/2003 stanoví:
„1. Zřizuje se program Společenství pro široce založené, harmonizované a komplexní dlouhodobé monitorování stavu lesů (dále
jen ‚program‘) s cílem:
a)       pokračovat v:
–        monitorování znečištění ovzduší a vlivů znečištění ovzduší a ostatních činitelů a faktorů, které mají dopad na lesy, jako
jsou biotické a abiotické faktory a faktory antropogenního původu,
–        monitorování lesních požárů a jejich příčin a následků,
–        prevenci lesních požárů a dále je rozvíjet;
b)      posuzovat požadavky na monitorování půdy, vázání uhlíku, vlivů klimatických změn a biologické rozmanitosti, jakož i ochranných
funkcí lesů, a toto monitorování rozvíjet;
c)      průběžně vyhodnocovat účinnost monitorovacích činností při posuzování stavu lesů a další rozvoj těchto monitorovacích činností.
Program má poskytovat spolehlivé a srovnatelné údaje a informace o stavu lesů a škodlivých vlivech na lesy na úrovni Společenství.
Rovněž má pomoci vyhodnocovat stávající opatření pro zachování a ochranu lesů v zájmu udržitelného rozvoje se zvláštním důrazem
na opatření přijatá za účelem omezení účinků negativně ovlivňujících lesy. Program zohledňuje stávající a plánované vnitrostátní,
evropské a celosvětové monitorovací mechanismy a v případě potřeby na ně navazuje a je ve shodě s příslušnými mezinárodními
dohodami.“
Článek 3 nařízení č. 2152/2003 stanoví:
„Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)      ,lesem‘ plocha s korunovým zápojem (nebo s odpovídajícím stupněm zakmenění) vyšším než 10 % a o rozloze větší než 0,5 ha.
Stromy by měly být schopny dosáhnout v dospělosti na daném stanovišti minimální výšky 5 m. Les může být tvořen buď lesními
formacemi s plně zapojenými porosty, kde velkou část plochy pokrývají stromy různých vegetačních pater a podrost, nebo lesními
formacemi s uvolněným zápojem se souvislým vegetačním krytem, kde korunový zápoj přesahuje 10 %. Za les se považují rovněž
mladé porosty z přirozené obnovy a všechny kultury založené pro účely lesního hospodářství, které dosud nedosáhly korunového
zápoje 10 % a výšky 5 m, a rovněž plochy, které běžně tvoří součást plochy lesa, ale které jsou dočasně nezakmeněné v důsledku
lidského zásahu nebo z přírodních příčin, u kterých se však předpokládá, že se opět stanou lesem. Definice ,lesa‘ zahrnuje:
lesní školky a semenné sady, které představují nedílnou součást lesa; lesní cesty, přibližovací linky a jiné průseky, protipožární
pásy a jiné malé otevřené plochy v lese; lesy v národních parcích, přírodních rezervacích a ostatních chráněných územích,
např. územích zvláštního ekologického, vědeckého, historického, kulturního nebo duchovního významu; větrolamy a ochranné lesní
pásy o rozloze větší než 0,5 ha a v šíři větší než 20 m. K lesům patří rovněž plantáže kaučukovníků a porosty korkových dubů.
Definice ,lesa‘ však nezahrnuje: plochy převážně používané pro zemědělské účely;
b)      ,jinými zalesněnými plochami‘ plochy buď s korunovým zápojem (nebo s odpovídajícím stupněm zakmenění) 5 až 10 % stromů, které
jsou schopny dosáhnout na daném stanovišti v dospělosti výšky 5 m, nebo s korunovým zápojem (nebo s odpovídajícím stupněm
zakmenění) nad 10 % stromů, které nejsou schopny dosáhnout na daném stanovišti v dospělosti výšky 5 m (např. trpasličí nebo
zakrslé stromy), a s křovinami nebo keři. Definice ,jiných zalesněných ploch‘ nezahrnuje: plochy pokryté stromy, křovinami
nebo keři uvedenými výše, které jsou menší než 0,5 ha a užší než 20 m a které jsou zařazeny mezi ,jiné plochy‘; plochy převážně
používané pro zemědělské účely;
[…]“
Článek 12 odst. 1 nařízení č. 2152/2003 stanovil, že program zahrnoval období čtyř let, které začalo 1. ledna 2003 a skončilo
31. prosince 2006.
Nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 614/2007 ze dne 23. května 2007 o finančním nástroji pro životní prostředí
(LIFE+) (Úř. věst. L 149, s. 1) bylo nařízení č. 2152/2003 zrušeno.

Vnitrostátní právo
Řecké právní předpisy v článku 3 zákona č. 998/1979 o obecné ochraně lesů a zalesněných ploch ze strany státu (FEK A´ 289),
tak jak byl nahrazen čl.1 odst. 1 zákona č. 3208/2003 (FEK A´ 303/24. 12. 2003), definují pojmy „les“ a „zalesněné plochy“
takto:
„1. ,Lesem‘ nebo ,lesním ekosystémem‘ se rozumí organický soubor divoce rostoucích rostlin se stromovitým kmenem na nezbytné
ploše pozemku, který společně se zde zároveň existující flórou a faunou vytváří prostřednictvím vzájemné závislosti a vzájemného
působení zvláštní biologické společenství (lesní biologické společenství) a zvláštní přírodní prostředí (lesního původu).
2. O zalesněnou plochu se jedná, pokud je ve výše uvedeném souboru řídká divoká lesní vegetace typu vysokých stromů nebo keřů.
3. Biologické lesní společenství ve smyslu odstavců 1 a 2 a prostředí lesního původu se vytváří, pokud:
I. Na dotyčné ploše rostou divoké stromovité rostliny, z nichž je možno prostřednictvím lesního hospodářství získávat lesnické
produkty (lesní produkty).
II. Výměra dotyčné plochy, která je zcela nebo řídce pokryta výše uvedenými lesními druhy, nesmí být menší než 0,3 hektaru
a musí mít pokud možno co nejzaoblenější geometrickou formou nebo formu pásu dlouhého nejméně třicet (30) metrů. I na plochách
menších než 0,3 hektaru existuje biologické lesní společenství a vytváří se prostředí lesního původu, jestliže se díky svému
umístění nacházejí ve vztahu vzájemné závislosti a vzájemného působení s jinými sousedícími plochami tvořenými lesy nebo zalesněnými
plochami.
III. Korunový zápoj lesních druhů pokrývá ve vertikální projekci alespoň 25 % (pokrytí 0,25) povrchu pozemku. Lesní ekosystémy
jsou kvalifikovány jako lesy nebo zalesněné plochy podle následujících kritérií:
a)      pokud ve výše uvedeném biologickém společenství mají lesní druhy řádně definovanou vertikální strukturu (víceúrovňovou) a jejich
korunový zápoj pokrývá více než 30 % pozemku (pokrytí větší než 0,30), je tato plocha kvalifikována jako les za podmínky,
že korunový zápoj přesahuje 15 centimetrů (0,15), a v případě neexistence podrostu korunový zápoj přesahuje 25 centimetrů
(0,25);
b)      pokud je ve výše uvedeném biologickém společenství vegetace stromů tvořena lesními druhy listnatých opadavých stromů nebo
stále zelených stromů ve formě keřů, je dotyčná plocha kvalifikována jako ,zalesněná plocha‘, pokud korunový zápoj těchto
druhů pokrývá více než 25 % pozemku (pokrytí vyšší než 0,25);
c)      pojem ,lesní ekosystém‘ zahrnuje i plochy, které z jakýchkoli důvodů ztratily lesní vegetaci a které až do vstupu tohoto zákona
v platnost nebyly určeny správním aktem k jinému užívání. Dotyčné plochy, na které se vztahují ustanovení čl. 117 odst. 3
Ústavy, jsou určeny k zalesnění a mají stále takovou povahu, jako před zničením.
4.      Za ,zalesněné plochy‘ jsou považovány i přírodní plochy jakéhokoli typu bez vegetace (plochy pokryté nízkými křovinami, suchými
stepními pastvinami, skalnatými výčnělky a nepokryté plochy obecně) obklopené lesy nebo zalesněnými plochami, jakož i vrcholky
bez vegetace nebo přilehlé horské oblasti nad lesy nebo zalesněnými plochami. Na dotyčných plochách není povolen žádný jiný
zásah, než jsou zásahy stanovené v čl. 13 odst. 2 zákona 1734/1987 (FEK A´ 189) a v článcích 45 až 61 tohoto zákona. Na plochy
podle odst. 6 písm. a), d) a e) tohoto článku se nevztahují ustanovení tohoto odstavce ani v případě, že jsou obklopeny lesy
nebo zalesněnými plochami.
5.      Ustanovení tohoto zákona se vztahují i na parky a lesíky ve městech a v obydlených oblastech, jakož i na plochy, jejichž zalesnění
svým aktem stanovil příslušný orgán.“

Spor v původním řízení a předběžné otázky
Genikos Grammateas Perifereias Kritis (generální tajemník regionu Kréta) dne 3. června 2004 rozhodl, že jeden z pozemků o rozloze
217,64 m
, který je ve vlastnictví Dimou Agiou Nikolaos, musí být zalesněn, neboť je součástí větší lesní plochy a jeho vegetace byla
v důsledku těžby dřeva částečně zničena.
Dimos Agiou Nikolaou toto rozhodnutí napadla u Symvoulio tis Epikrateias a uvedla, že nebyly splněny podmínky stanovené vnitrostátními
právními předpisy pro kvalifikaci tohoto pozemku jako „les“, zejména pokud jde o kritéria týkající se minimální plochy a procenta
pokrytí.
Předkládající soud konstatoval, že pojmy „les“ a „zalesněné plochy“, tak jak byly definovány vnitrostátními právními předpisy
platnými ke dni, kdy měla být posuzována legalita napadeného rozhodnutí, se neshodují s pojmy použitými v nařízení č. 2152/2003.
Došel tak k závěru, že tyto právní předpisy by mohly být v rozporu s právem Společenství, což by vedlo k vyloučení jejich
použití v projednávané věci a k uplatnění dříve platných právních předpisů. Předkládající soud nicméně vyjádřil své pochybnosti
ohledně opodstatněnosti tohoto posouzení.
Za těchto podmínek se Symvoulio tis Epikrateias rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Použijí se definice ,lesa‘ a ,zalesněné plochy‘ uvedené v čl. 3 písm. a) a b) nařízení […] č. 2152/2003 i na oblasti, které
jsou předmětem ochrany a správy ‚lesů‘ a ‚zalesněných ploch‘ obecně ve smyslu definic, které jsou uvedeny výše a nejsou výslovně
upraveny tímto nařízením, avšak jsou stanoveny vnitrostátními právními řády?
2)      V případě kladné odpovědi na [první] otázku, mohou vnitrostátní právní řády definovat jako ‚lesy‘ nebo ‚zalesněné plochy‘
i plochy, které netvoří ‚lesy‘ nebo ‚zalesněné plochy‘ ve smyslu definicí stanovených v čl. 3 písm. a) a b) nařízení […] č. 2152/2003?
3)      V případě kladné odpovědi na [druhou] otázku, může se definice lesů a zalesněných ploch, kterou je podle vnitrostátního právního
řádu možno použít i na plochy, které netvoří lesy nebo zalesněné plochy ve smyslu definicí stanovených v čl. 3 písm. a) a b)
nařízení […] č. 2152/2003, odchýlit od definice v uvedeném nařízení, pokud jde o základní prvky těchto pojmů obsažených v nařízení
nebo o číselné stanovení hodnot případných základních společných prvků s prvky stanovenými tímto nařízením, nebo je třeba
mít za to, že tato definice ve vnitrostátním právním řádu může obsahovat základní prvky pojmů ‚les‘ nebo ‚zalesněná plocha‘,
které jsou odlišné od základních prvků obsažených v definicích v nařízení, ale co se týče prvků společných s nařízením, může
je vnitrostátní právní řád výjimečně stanovit i v jiné než v číselné podobě, přičemž v případě, kdy je stanoví v číselné podobě,
se tyto údaje nemohou odchýlit od číselného stanovení podle nařízení?“

K předběžným otázkám

K přípustnosti
Evropská komise zpochybňuje přípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, neboť není zjevná její nezbytnost k vyřešení
sporu v původním řízení. Z předkládacího rozhodnutí totiž vyplývá, že podle vnitrostátního soudu může být pozemek dotčený
v původním řízení kvalifikován jako „les“ jak podle vnitrostátního práva, tak podle nařízení č. 2152/2003. Předběžné otázky
jsou tak pouze teoretické povahy, zaměřené na ověření správnosti definic použitých ve vnitrostátním právu.
Tuto argumentaci však nelze přijmout.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem Evropské unie
a vnitrostátními soudy podle článku 234 ES věcí pouze vnitrostátních soudů, které projednávají spor a musí nést odpovědnost
za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné
otázce pro vydání jejich rozsudku, tak i relevanci otázek, které kladou Soudnímu dvoru. Jestliže se položené otázky týkají
výkladu práva Společenství, je Soudní dvůr v důsledku toho v zásadě povinen rozhodnout (viz zejména rozsudky ze dne 13. března
2001, PreussenElektra, C‑379/98, Recueil, s. I‑2099, bod 38, a ze dne 1. října 2009, Gottwald, C‑103/08, Sb. rozh. s. I‑9117,
bod 16).
Z toho plyne, že domněnka relevance, která se váže k předběžným otázkám položeným vnitrostátními soudy, může být vyvrácena
jen ve výjimečných případech, zejména pokud je zjevné, že žádaný výklad ustanovení práva Společenství, jichž se tyto otázky
týkají, nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení (viz zejména výše uvedený rozsudek Gottwald, bod
17 a citovaná judikatura).
V tomto případě však z odůvodnění předkládacího rozhodnutí nevyplývá postoj vnitrostátního soudu, podle kterého by sporný
pozemek v každém případě představoval „les“ jak podle vnitrostátního práva, tak podle práva Společenství. Z bodů 13 a 14 tohoto
rozhodnutí vyplývá, že předkládací soud váže řešení věci v původním řízení na výklad, který požaduje od Soudního dvora.
Je tedy nutno konstatovat, že není zjevné, že takto požadovaný výklad je irelevantní ve vztahu k rozhodnutí, které má vydat
předkládající soud.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce tudíž musí být prohlášena za přípustnou.

K věci samé
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda ustanovení čl. 3 písm. a) a b) nařízení č. 2152/2003, která pro účely
tohoto nařízení definují pojmy „les“ a „zalesněné plochy“, je třeba vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátním ustanovením
obsahujícím odlišné definice těchto pojmů, pokud jde o programy, které nejsou výslovně upraveny tímto nařízením.
Z článku 1 totiž vyplývá, že cílem nařízení č. 2152/2003 je zřídit program Společenství umožňující široce založené, harmonizované
a komplexní dlouhodobé monitorování stavu lesů. Cílem tohoto programu je pokračovat v monitorování znečištění ovzduší a ostatních
činitelů, které mají dopad na lesy, v monitorování lesních požárů a jejich příčin a následků a v prevenci těchto požárů. Jeho
cílem je rovněž posuzovat požadavky na monitorování půdy, vázání uhlíku, vlivů klimatických změn a biologické rozmanitosti,
jakož i ochranných funkcí lesů, a toto monitorování rozvíjet, jakož i průběžně vyhodnocovat účinnost monitorovacích činností
při posuzování stavu lesů a další rozvoj monitorovací činností.
Z těchto ustanovení tak jasně vyplývá, že zákonodárce Společenství, který ostatně v čl. 12 odst. 1 nařízení č. 2152/2003 stanovil,
že tento program Společenství byl zaveden na období čtyř let od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2006, měl v úmyslu omezit oblast
působnosti tohoto programu.
V rámci oblasti své působnosti a na základě čl. 249 druhého pododstavce ES mělo toto nařízení obecnou působnost, bylo závazné
v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ačkoliv byl tento program na uvedené období stanoven takovým způsobem, že dosažení cílů uvedených v bodě 20 tohoto rozsudku
bylo pro členské státy závazné při zavádění programů na monitorování lesů, je nesporné, že zákonodárce Společenství neměl
v úmyslu provést úplnou harmonizaci všech činností týkajících se správy lesních ploch.
V tomto ohledu je nesporné, že toto nařízení bylo přijato na základě článku 175 ES, který je součástí hlavy XIX Smlouvy o ES
stanovící politiku Společenství v oblasti životního prostředí. Je vhodné připomenout, že právní úprava Společenství v této
oblasti nemá za cíl úplnou harmonizaci (rozsudek ze dne 14. dubna 2005, Deponiezweckverband Eiterköpfe, C‑6/03, Sb. rozh.
s. I‑2753, bod 27). I když článek 174 ES zmiňuje určité cíle Společenství, které mají být dosaženy, článek 176 ES stanoví
pro členské státy možnost přijetí přísnějších ochranných opatření (rozsudek ze dne 22. června 2000, Fornasar a další, C‑318/98,
Recueil, s. I‑4785, bod 46, a výše uvedený rozsudek Deponiezweckverband Eiterköpfe, bod 27).
Tedy, i když zákonodárce Společenství pro účely zavedení programu monitorování lesů zamýšlel stanovit definici území, na která
se uvedený program vztahuje, z žádného ustanovení nařízení č. 2152/2003 nevyplývá, že by jeho záměrem bylo zavést společná
pravidla pro jiné programy.
Z toho vyplývá, že zákonodárce Společenství stanovil definice těchto dvou pojmů pouze pro účely tohoto nařízení, jak výslovně
stanoví jeho článek 3. Je tudíž třeba konstatovat, že účelem tohoto článku není vyloučit všechny ostatní definice lesů a zalesněných
ploch, které členské státy hodlají zařadit do jiných akčních programů než do těch upravených nařízením č. 2152/2003.
Na vnitrostátním soudu je, aby ověřil, zda akční program ve věci v původním řízení je, či není upraven nařízením č. 2152/2003.
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na první otázku odpovědět tak, že ustanovení čl. 3 písm. a) a b) nařízení č. 2152/2003,
která pro účely tohoto nařízení definují pojmy „les“ a „zalesněné plochy“, je nutno vykládat v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním
ustanovením obsahujícím odlišné definice těchto pojmů, jde-li o programy, které nejsou upraveny tímto nařízením.
S ohledem na odpověď na první otázku není namístě vyjadřovat se k oběma dalším otázkám položeným předkládajícím soudem.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
Ustanovení čl. 3 písm. a) a b) nařízení č. 2152/2003 Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2152/2003 ze dne 17. listopadu 2003
o monitorování lesů a environmentálních interakcí ve Společenství (Forest Focus) , která pro účely tohoto nařízení definují
pojmy „les“ a „zalesněné plochy“, je nutno vykládat v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním ustanovením obsahujícím odlišné
definice těchto pojmů, jde-li o programy, které nejsou upraveny tímto nařízením.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: řečtina.