CELEX: 62007TJ0419
Kopienas preču zīme
Atcelšanas process
Kopienas vārdiska preču zīme "OKATECH"
Daļēja atcelšana
Termiņš prasības celšanai
Regulas (EK) Nr. 40/94 57. un 77.a pants (tagad
Regulas (EK) Nr. 207/2009 58. un 80. pants)
Tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības aizsardzības principi
Tiesības tikt uzklausītam

Prāvas priekšvēsture
1998. gada 25. augustā prasītāja
Okalux GmbH
iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu atbilstoši grozītajai Padomes Regulai (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (
OV 1994, L 11, 1. lpp.
) (aizstāta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (
OV L 78, 1. lpp.
)). Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir vārdisks apzīmējums “OKATECH”. Preces un pakalpojumi, attiecībā uz kuriem ir pieteikta reģistrācija, ietilpst 6., 19. un 42. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām. Preču zīme tika reģistrēta .
2005. gada 16. decembrī persona, kas iestājusies lietā,
Messe Düsseldorf GmbH
iesniedza pieteikumu par vārdiskas preču zīmes “OKATECH” daļēju atcelšanu saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 50. panta 1. punkta a) apakšpunktu (tagad — Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts), norādot, ka preču zīme neesot tikusi faktiski izmantota nepārtrauktā piecu gadu laikposmā. Šis pieteikums attiecās tikai uz norādītajiem pakalpojumiem, proti, tiem, kas ietilpst 42. klasē Nicas nolīguma izpratnē un atbilst aprakstam “arhitektūra, projektēšana”.
Ar 2006. gada 21. decembra lēmumu, kas tika paziņots tajā pašā dienā, Anulēšanas nodaļa apmierināja personas, kas iestājusies lietā, pieteikumu par daļēju atcelšanu un izdeva rīkojumu katram lietas dalībniekam segt savus procesuālos izdevumus pašam.
Pēc personas, kas iestājusies lietā, pieprasījuma Anulēšanas nodaļa ar 2007. gada 6. februāra vēstuli paziņoja lietas dalībniekiem par nodomu atcelt savu lēmumu atbilstoši Regulas Nr. 40/94 77.a pantam (tagad — Regulas Nr. 207/2009 80. pants) šādi:
“Ar šo paziņojam Jums, ka Anulēšanas nodaļa plāno atcelt savu 2006. gada [21]. decembra lēmumu iepriekš minētajā procesā [..].
Šīs atcelšanas iemesls ir tas, ka lēmumā ir pieļauta acīmredzama procesuāla kļūda, kas attiecināma uz [ITSB]. Savā lēmumā tas kļūdaini nolēma, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus procesuālos izdevumus pats, lai gan tika pilnībā apmierināts [personas, kas iestājusies lietā] prasījums, t.i., daļēji atcelt apstrīdēto Kopienas preču zīmi attiecībā uz minētajiem pakalpojumiem.
Līdz ar to Anulēšanas nodaļa atcels savu lēmumu saskaņā ar Regulas [Nr. 40/94] 77.a pantu un, iespējams, labos savu lēmumu, nosakot, ka Kopienas preču zīmes īpašniekam ir jāsamaksā izmaksas un izdevumi, kas radušies [personai, kas iestājusies lietā] procesa ietvaros.
Jūs varat iesniegt savus attiecīgus apsvērumus viena mēneša laikā no šā paziņojuma saņemšanas dienas; šis termiņš nav pagarināms.
Pēc Jūsu iespējamo apsvērumu saņemšanas [ITSB] atcels savu lēmumu attiecībā uz izdevumu noteikšanu un pieņems jaunu lēmumu.”
2007. gada 7. februārī prasītāja pa telefonu sazinājās ar ITSB, lai uzzinātu par turpmāko procedūru un termiņiem apelācijas sūdzības iesniegšanai.
2007. gada 5. martā prasītāja iesniedza apsvērumus saistībā ar Anulēšanas nodaļas vēstuli.
Ar 2007. gada 21. marta lēmumu Anulēšanas nodaļa atcēla savu lēmumu vienīgi daļā, kas attiecas uz procesuālo izdevumu noteikšanu, atbilstoši Regulas Nr. 40/94 77.a pantam un Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94 (
OV L 303, 1. lpp.
), 53.a noteikumam. Tā nolēma, ka prasītājai ir jāatlīdzina procesuālie izdevumi, kas radušies personai, kas iestājusies lietā, tā procesa ietvaros, kurā tika pieņemts lēmums. Anulēšanas nodaļa konstatēja, ka tās lēmumā bija pieļauta acīmredzama procesuāla kļūda, kas attiecināma uz Anulēšanas nodaļu, jo tā bija kļūdaini nolēmusi, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus procesuālos izdevumus pats, lai gan tika apmierināts personas, kas iestājusies lietā, prasījums. Turklāt tā savā lēmumā atgādināja, ka lietas dalībnieki tikuši informēti par šo atcelšanu ar vēstuli un aicināti iesniegt savus apsvērumus, ka prasītājas apsvērumi neattiecās uz jautājumu par procesuālajiem izdevumiem un ka persona, kas iestājusies lietā, nebija iesniegusi savus apsvērumus.
2007. gada 16. maijā prasītāja saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 57.–62. pantu (tagad — Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pants) par lēmumu iesniedza ITSB apelācijas sūdzību, kurā pēc tās apgalvojumiem tā esot pierādījusi tās preču zīmes “OKATECH” faktisku izmantošanu attiecībā uz apstrīdētajiem pakalpojumiem un līdz ar to ir lūgusi atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu.
Ar 2007. gada 30. maija vēstuli ITSB apliecināja prasītājas apelācijas sūdzības saņemšanu un ar tā paša datuma vēstuli tā paziņoja personai, kas iestājusies lietā, par minētās apelācijas sūdzības esamību. Persona, kas iestājusies lietā, iesniedza savus apsvērumus .
Ar otro, 2007. gada 30. maija vēstuli, kas pārsūtīta pa telefaksu , ITSB paziņoja prasītājai par tās preču zīmes “OKATECH” daļējās atcelšanas reģistrāciju. prasītājas pārstāvis nosūtīja ITSB vēstuli, kurā bija apkopots telefoniskās sarunas saturs attiecībā uz termiņiem apelācijas sūdzības iesniegšanai (skat. šā sprieduma 5. punktu), un uzsvēra tās apelācijas sūdzības esamību, lūdzot atsaukt daļējās atcelšanas reģistrāciju, līdz stājas spēkā lēmums attiecībā uz pieteikumu par daļēju atcelšanu.
Ar 2007. gada 19. jūnija vēstuli ITSB cita starpā paziņoja prasītājai, ka tās apelācijas sūdzība ir nodota izskatīšanai Apelāciju otrajā padomē, kas plāno lemt par tās pieņemamību. Ar un vēstulēm prasītāja iesniedza apsvērumus ITSB. Savā vēstulē tā cita starpā norādīja uz Regulas Nr. 40/94 60.a panta (tagad — Regulas Nr. 207/2009 62. pants) pārkāpumu, to, ka vēstule tika nosūtīta nevis tās pārstāvim, bet tieši pašai prasītājai, ka daļēja atcelšana ir pretrunā Regulas Nr. 40/94 77.a pantam un ka vēstulē, ar kuru paziņots par atcelšanu, ir norādīts, ka tiks pieņemts jauns lēmums. Savā vēstulē prasītāja uzsvēra vēstulē izmantoto izteicienu “un pieņems jaunu lēmumu” un apgalvoja, ka lēmums par procesuālajiem izdevumiem nevar būt atsevišķas apelācijas sūdzības priekšmets.
Ar 2007. gada 3. septembra lēmumu, kas prasītājai tika paziņots (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”), ITSB Apelāciju otrā padome noraidīja apelācijas sūdzību kā nepieņemamu. Tā vispirms norādīja, ka šī apelācijas sūdzība, ar kuru lūgts atcelt lēmumu par daļēju atcelšanu, bija iesniegta pēc Regulas Nr. 40/94 59. pantā (tagad — Regulas Nr. 207/2009 60. pants) paredzētā divu mēnešu termiņa beigām un ka procesuālais raksts ar pamatojumu tika iesniegts pēc Regulas Nr. 2868/95 49. noteikuma 1. punktā paredzētā četru mēnešu termiņa beigām. Turpinājumā Apelāciju padome konstatēja, ka ar Anulēšanas nodaļas lēmumu ir tikusi atcelta tikai lēmuma daļa, kas attiecas uz procesuālajiem izdevumiem, un ka par daļu, kas attiecas uz lietas būtību, pēc vairs nebija iespējams iesniegt apelācijas sūdzību.
Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdēto lēmumu;
—
noraidīt pieteikumu par Kopienas preču zīmes “OKATECH” daļēju atcelšanu;
—
pakārtoti, nodot lietu ITSB Anulēšanas nodaļai, lai tā pieņemtu lēmumu par 2007. gada 16. maija apelācijas sūdzību;
—
piespriest ITSB vai personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas attiecas uz pamata procesu.
ITSB un personas, kas iestājusies lietā, prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
—
noraidīt prasību;
—
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Par noteiktu prasījumu pieņemamību
Lietas dalībnieku argumenti
ITSB apgalvo, ka otrais prasītājas prasījums, ar kuru lūgts noraidīt pieteikumu par Kopienas preču zīmes daļēju atcelšanu, nav pieņemams.
Turklāt ITSB norāda, ka prasītājas pakārtotie prasījumi pārkāpj Regulas Nr. 40/94 130. panta 1. punktu (tagad — Regulas Nr. 207/2009 135. panta 1. punkts), saskaņā ar kuru apelāciju padomes ir atbildīgas par lēmumiem attiecībā uz apelācijām.
Visbeidzot ITSB norāda uz prasītājas prasījuma, kas attiecas uz procesuālajiem izdevumiem, kuri radušies pirmās instances procesā ITSB, nepieņemamību.
Prasītāja nav izteikusi apsvērumus šajā sakarā.
Pirmās instances tiesas vērtējums
Otro prasītājas prasījumu, ar kuru Pirmās instances tiesu lūdz noraidīt pieteikumu par prasītājas Kopienas preču zīmes daļēju atcelšanu, un tās pakārtoto prasījumu nodot lietu Anulēšanas nodaļai, lai tā lemtu par prasītājas apelācijas sūdzību, var interpretēt tādējādi, ka ar tiem būtībā lūdz uzdot ITSB noraidīt pieteikumu par atcelšanu. Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 63. panta 6. punktu (tagad — Regulas Nr. 207/2009 65. panta 6. punkts) ITSB ir jāveic nepieciešamie pasākumi, lai izpildītu Kopienu tiesas spriedumu. Tādēļ Pirmās instances tiesai nav jāizdod rīkojums ITSB (Pirmās instances tiesas 2001. gada 31. janvāra spriedums lietā
T-331/99
Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld
/ITSB (“Giroform”),
Recueil
, II-433. lpp.
, 33. punkts; spriedums lietā
T-34/00
Eurocool Logistik
/ITSB (“EUROCOOL”),
Recueil
, II-683. lpp.
, 12. punkts, un spriedums lietā
T-388/00
Institut für Lernsysteme
/ITSB —
Educational Services
(“ELS”),
Recueil
, II-4301. lpp.
, 19. punkts).
Turklāt, ja šie prasījumi būtu jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem Pirmās instances tiesu lūdz grozīt apstrīdēto lēmumu, ir jānorāda, ka, lai gan Regulas Nr. 40/94 63. panta 3. punktā (tagad — Regulas Nr. 207/2009 65. panta 3. punkts) Pirmās instances tiesai ir piešķirtas tiesības grozīt Apelāciju padomju lēmumus, šī iespēja principā attiecas tikai uz situācijām, kad izskatāmā lieta ir gatava iztiesāšanai. Šajā lietā Apelāciju padome nav izskatījusi ne faktus un attiecīgus pierādījumus, kas attiecas uz preču zīmes “OKATECH” daļēju atcelšanu, ne arī ar to saistītos prasītājas argumentus. Apstrīdētā lēmuma grozīšana nozīmētu, ka Pirmās instances tiesai pirmo reizi pēc būtības būtu jāvērtē prasījumi, par kuriem Apelāciju padome nav lēmusi. Šāds vērtējums neietilpst Regulas Nr. 40/94 63. panta 2. un 3. punktā (tagad — Regulas Nr. 207/2009 65. panta 2. un 3. punkts) noteiktajā Pirmās instances tiesas kompetencē (Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. jūnija spriedums lietā
T-85/07
Gabel Industria Tessile
/ITSB —
Creaciones Garel
(“GABEL”), Krājums, II-823. lpp.
, 28. punkts).
No tā izriet, ka prasītājas otrais prasījums un pakārtotais prasījums nav pieņemami.
Visbeidzot prasītāja lūdz piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas attiecas uz pamata procesu. ITSB norāda uz šā prasījuma, kas attiecas uz izdevumiem, kuri radušies pirmās instances procesā ITSB, nepieņemamību.
Atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 136. panta 2. punktam “nepieciešamos izdevumus, kas lietas dalībniekiem ir radušies, izskatot lietu Apelāciju padomē, [..] uzskata par atlīdzināmiem tiesāšanās izdevumiem”. No tā izriet, ka izdevumus, kas radušies procesā Anulēšanas nodaļā, nevar uzskatīt par atlīdzināmiem tiesāšanās izdevumiem (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 21. aprīļa spriedumu lietā
T-164/03
Ampafrance
/ITSB —
Johnson & Johnson
(“monBeBé”), Krājums, II-1401. lpp.
, 27. punkts).
Līdz ar to šis prasījums ir jānoraida kā nepieņemams, ciktāl tas attiecas uz izdevumiem, kas radušies procesā Anulēšanas nodaļā.
Par lietas būtību
Savas prasības pamatošanai prasītāja būtībā izvirza piecus pamatus, kas saistīti, pirmkārt, ar Regulas Nr. 40/94 57. un 77.a panta pārkāpumu, otrkārt, ar tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības aizsardzības principu pārkāpumu, treškārt, ar tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, ceturtkārt, ar procesuālajiem pārkāpumiem un, piektkārt, ar daļējas atcelšanas nepamatotību.
Par pirmo pamatu, kas saistīts ar Regulas Nr. 40/94 57. un 77.a panta pārkāpumu
— Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka atcelšanas process ticis noslēgts tikai ar 2007. gada 21. marta lēmumu, jo lēmumu nevar apstrīdēt atsevišķi saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 57. panta 2. punktu (tagad — Regulas Nr. 207/2009 58. panta 2. punkts). Turklāt Regulas Nr. 40/94 77.a pantā nav paredzēta iespēja daļēji atcelt vienotu lēmumu.
ITSB un persona, kas iestājusies lietā, apstrīd prasītājas argumentus.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
Regulas Nr. 40/94 57. panta 1. punktā (tagad — Regulas Nr. 207/2009 58. panta 1. punkts) ir paredzēts, ka par anulēšanas nodaļu lēmumiem var iesniegt apelācijas sūdzību, kurai ir apturoša iedarbība.
Regulas Nr. 40/94 59. pantā ir noteikts, ka apelācijas sūdzība par ITSB lēmumu ir jāiesniedz divu mēnešu laikā pēc lēmuma paziņošanas dienas.
Aplūkojamajā lietā Anulēšanas nodaļa ar 2006. gada 21. decembra lēmumu apmierināja personas, kas iestājusies lietā, pieteikumu par prasītājas preču zīmes daļēju atcelšanu un noteica, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus procesuālos izdevumus pats. Ar šo lēmumu tādējādi tika pabeigts process Anulēšanas nodaļā. Tātad tas ir lēmums, par kuru var iesniegt apelācijas sūdzību, ievērojot minētajos pantos paredzētos nosacījumus, kā uz to arī tieši norādīts šajā lēmumā.
2007. gada 6. februāra vēstule, ar kuru Anulēšanas nodaļa paziņo lietas dalībniekiem par savu nodomu atcelt minēto lēmumu daļā, kas attiecas uz procesuālo izdevumu sadali, nekādā ziņā negroza sākuma punktu apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņam, kas skaidri atgādināts lēmumā.
Šajā vēstulē ir norādīts (skat. šā sprieduma 4. punktu):
“[T]as kļūdaini nolēma, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus procesuālos izdevumus pats, lai gan tika pilnībā apmierināts [personas, kas iestājusies lietā] prasījums, t.i., daļēji atcelt apstrīdēto Kopienas preču zīmi attiecībā uz minētajiem pakalpojumiem. Līdz ar to Anulēšanas nodaļa atcels savu lēmumu saskaņā ar Regulas [Nr. 40/94] 77.a pantu un, iespējams, labos savu lēmumu, nosakot, ka Kopienas preču zīmes īpašniekam ir jāsamaksā izmaksas un izdevumi, kas radušies [personai, kas iestājusies lietā] procesa ietvaros. [..] Pēc Jūsu iespējamo apsvērumu saņemšanas [ITSB] atcels savu lēmumu attiecībā uz izdevumu noteikšanu un pieņems jaunu lēmumu.”
No šīs vēstules teksta izriet, ka atcelšana attiecas tikai uz procesuālo izdevumu sadali un ka lēmumu attiecībā uz preču zīmes daļēju atcelšanu izziņotā atcelšana neskar, lai gan vēstules beigu daļā izmantots izteiciens “jauns lēmums”. Turklāt jautājuma par preču zīmes daļēju atcelšanu pārskatīšanu pēc būtības vai pat šajā sakarā pieņemtā lēmuma grozīšanu var veikt tikai Apelāciju padome, un tas nenotiek Regulas Nr. 40/94 77.a panta ietvaros.
Tātad 2006. gada 21. decembra lēmums ir prasītājai nelabvēlīgs akts. Ja tā vēlētos apstrīdēt šo lēmumu par tās preču zīmes daļēju atcelšanu, tai būtu bijusi jāiesniedz apelācijas sūdzība divu mēnešu termiņā, kas paredzēts Regulas Nr. 40/94 59. pantā un skaidri atgādināts minētajā lēmumā. Atšķirīga interpretācija ļautu apiet obligātos termiņus, kas paredzēti Regulā Nr. 40/94.
Līdz ar to apelācijas sūdzība, kas iesniegta 2007. gada 16. maijā Apelāciju padomei un ar ko apstrīd lēmumu par daļēju atcelšanu, ir jāuzskata par iesniegtu novēloti.
Prasītājas arguments par to, ka nav iespējams daļēji atcelt 2006. gada 21. decembra lēmumu, nevar atspēkot šo secinājumu.
Vispirms ir jānorāda, ka, lai gan Regulas Nr. 40/94 77.a pantā nav tieši paredzēta daļēja atcelšana, šīs normas teksts to neizslēdz. Turklāt Regulas Nr. 2868/95 53.a noteikumā ir paredzēts, ka pirms atcelšanas ITSB “informē pusi, uz kuru attiecas atcelšana [vai anulēšana], par plānoto atcelšanu [vai anulēšanu]”, Puse, uz kuru attiecas atcelšana, var iesniegt apsvērumus “par plānoto atcelšanu [vai anulēšanu]” un, ja puse, uz kuru attiecas atcelšana, nepiekrīt atcelšanai, ITSB pieņem “lēmumu par atcelšanu” [šajā sakarā]. Tātad piemērojamā procedūra ļauj vajadzības gadījumā attiecināt atcelšanu tikai uz lēmuma daļu, ja vien ir ievērots sacīkstes princips. Tieši tā tas ir aplūkojamajā lietā, jo prasītājai, kas tika informēta ar 2007. gada 6. februāra vēstuli par plānoto atcelšanu, tās pamatojumu un priekšmetu, bija iespēja iesniegt savus apsvērumus, ko tā arī izdarīja (skat. šā sprieduma 6. punktu). Šajā sakarā nav nozīmes apstāklim, ka šie apsvērumi neattiecās uz jautājumu par procesuālajiem izdevumiem (skat. šā sprieduma 7. punktu).
Šajā lietā procesuālo izdevumu, kas ir dalāmi, sadale Anulēšanas nodaļas 2006. gada 21. decembra lēmumā bija acīmredzami kļūdaina, ko prasītāja neapstrīd. Tā kā personas, kas iestājusies lietā, prasījums par preču zīmes daļēju atcelšanu tika pilnībā apmierināts, būtu bijis jānosaka, ka prasītāja atlīdzina procesuālos izdevumus atbilstoši Regulas Nr. 40/94 81. panta 1. punktam (tagad — Regulas Nr. 207/2009 85. panta 1. punkts), un Anulēšanas nodaļai šajā sakarā nav rīcības brīvības lēmuma pieņemšanā.
Visbeidzot, interpretācija, kas pieļauj iespēju daļēji atcelt lēmumus, atbilst Regulas Nr. 40/94 un Regulas Nr. 2868/95 garam — šajās regulās ir paredzēta iespēja labot ITSB lēmumus, pirms strīds ir atrisināts apelācijas instancē, tostarp Regulas Nr. 40/94 60.a pantā attiecībā uz pārskatīšanu, Regulas Nr. 2868/95 53. noteikumā attiecībā uz kļūdu labošanu un Regulas Nr. 2868/95 53.a noteikumā attiecībā uz atcelšanu.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāatzīst, ka 2006. gada 21. decembra lēmuma atcelšana varēja attiekties tikai uz tā daļu, ievērojot procesuālās normas un vispārējos tiesību principus. Līdz ar to lēmuma par procesuālo izdevumu sadali atcelšana nevarēja atjaunot apelācijas sūdzības par lēmumu iesniegšanas termiņu, kas beidzies .
Tātad Apelāciju padome nav pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 57. un 77.a pantu, noraidot apelācijas sūdzību kā iesniegtu novēloti.
Turklāt, pat ja pieņemtu, ka daļēja atcelšana nav iespējama, kā to apgalvo prasītāja, un ka otrais 2007. gada 21. marta lēmums ir prettiesisks, tomēr pirmā lēmuma tiesiskums nav bijis apstrīdēts termiņā, kas paredzēts apelācijas sūdzības iesniegšanai.
Līdz ar to pirmais pamats ir jānoraida.
Par otro pamatu, kas saistīts ar tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības aizsardzības principu pārkāpumu
— Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda, ka tās vērtējumu attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņiem apstiprināja ITSB darbinieks, kas 2007. gada 7. februārī prasītājai paziņoja, ka apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņš atkārtoti tiek skaitīts no jaunā lēmuma pieņemšanas brīža. Līdz ar to prasītāja norāda uz Regulas Nr. 40/94 79. pantā (tagad — Regulas Nr. 207/2009 83. pants) paredzēto tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības aizsardzības principu pārkāpumu.
ITSB apstrīd prasītājas argumentus.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
Tiesības pieprasīt tiesiskās paļāvības aizsardzību, kas ir vispārējs tiesību princips, attiecas uz jebkuru privātpersonu, kas atrodas situācijā, no kuras izriet, ka Kopienu administrācija, sniedzot precīzas garantijas, tam radīja pamatotu paļāvību. Šādas garantijas, lai arī kāda būtu to forma, veido precīza, beznosacījumu un saskaņota informācija, kas ir no pilnvarotiem un ticamiem avotiem. Turpretī neviens nevar izvirzīt šī principa pārkāpumu, ja nav bijušas precīzas garantijas, ko šai personai sniegusi administrācija (Tiesas 2006. gada 22. jūnija spriedums apvienotajās lietās
C-182/03 un C-217/03 Beļģija un
Forum 187
/Komisija, Krājums, I-5479. lpp.
, 147. punkts; Pirmās instances tiesas spriedums lietā T-388/04
Kachakil Amar
/ITSB (trīsstūrī noslēgta gareniska līnija), Krājumā nav publicēts, 26. punkts, un spriedums lietā
T-271/04
Citymo
/Komisija, Krājums, II-1375. lpp.
, 108. un 138. punkts).
Aplūkojamajā lietā prasītāja norāda, ka ITSB darbinieks telefoniskajā sarunā tai apgalvoja, ka tiks pieņemts jauns lēmums attiecībā uz procesuālajiem izdevumiem un ka sāksies jauns termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai. Šajā sakarā tā uzrādīja, pirmkārt, 2007. gada 7. februāra rokraksta piezīmi, ko sagatavojusi prasītāja un kurā sniegts tajā pašā dienā notikušās tās telefoniskās sarunas kopsavilkums, un, otrkārt, savu vēstuli, kas adresēta ITSB (skat. šā sprieduma 10. punktu) un kurā minēta šī telefoniskā saruna. ITSB neapstrīd šīs telefoniskās sarunas faktu, un tiesas sēdē tas apgalvoja, ka tā bija reakcija uz vēstuli, kas attiecās tikai uz plānoto jauno lēmumu attiecībā uz izdevumiem.
Tomēr šajā lietā iebildums saistībā ar tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu ir jānoraida.
Pirmkārt, 2006. gada 21. decembra lēmums ir nelabvēlīgs akts, kas ir noteikti apstrīdams un kurā turklāt ir skaidri minēta iespēja iesniegt apelācijas sūdzību, kā arī piemērojamais termiņš, kas ir obligāts.
Otrkārt, 2007. gada 6. februāra vēstule, ar kuru paziņots par lēmuma atcelšanu, ir precīza informācija, kas ir no pilnvarota un ticama avota un no kuras izriet, ka atcelšana attieksies tikai uz procesuālo izdevumu sadali (skat. šā sprieduma 4. punktu). Paziņotās atcelšanas ierobežots apjoms tātad skaidri izriet no paša šīs vēstules teksta, un, ņemot vērā šo vēstuli kopumā, šo secinājumu neatspēko norāde vēstules beigu daļā, saskaņā ar kuru Anulēšanas nodaļa “atcels savu lēmumu attiecībā uz izdevumu noteikšanu un pieņems jaunu lēmumu”.
Ņemot vērā šos apstākļus, 2007. gada 7. februāra telefoniskā saruna — prasītājas atstāstījumā — nav uzskatāma par precīzu, beznosacījumu un saskaņotu informāciju šā sprieduma 46. punktā minētās judikatūras izpratnē, kas varētu pamatot tiesisko paļāvību uz to, ka, skaitot no lēmuma par [lēmuma] daļēju atcelšanu pieņemšanas brīža, sāksies jauns termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai par lēmumu par [preču zīmes] daļēju atcelšanu.
Treškārt, saistībā ar iespēju atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, lai novērstu tiesību zaudēšanu sakarā ar apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņa beigām, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka prasītājam ir jāspēj parādīt paļāvību, kas pamatota ar precīzām garantijām, ko sniegusi Kopienu administrācija, vai ar šīs administrācijas rīcību, kas var izraisīt pieļaujamu tādas personas maldību, kas rīkojas labā ticībā un ar visu rūpību, kāda tiek prasīta no vidusmērā informēta uzņēmēja (šajā sakarā skat. Tiesas 2000. gada 13. decembra rīkojumu lietā
C-44/00 P
Sodima
/Komisija,
Recueil
, I-11231. lpp.
, 50. punkts).
Šajā lietā, ņemot vērā apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņu obligāto raksturu un 2007. gada 6. februāra vēstulē izklāstīto pamatojumu, telefoniskā saruna ar ITSB, pat ja pieņemtu, ka tā varētu izraisīt prasītājai noteiktu maldību, tomēr nevar ļaut tai novērst tiesību zaudēšanu sakarā ar termiņa, kas paredzēts apelācijas sūdzības iesniegšanai par lēmumu, beigām. Prasītāja, kas nav pieprasījusi no ITSB rakstisku apstiprinājumu par šīs telefoniskās sarunas saturu, būtu rīkojusies ar rūpību, kāda tiek prasīta no vidusmērā informēta uzņēmēja, ja tā būtu iesniegusi — pat ja tikai kā nodrošinājumu — apelācijas sūdzību lēmumā minētajā termiņā, kam ir obligāts raksturs, kas nozīmē, ka lietas dalībnieki nevar to noteikt pēc saviem ieskatiem (šajā sakarā skat. šā sprieduma 52. punktā minēto rīkojumu lietā
Sodima
/Komisija, 51. punkts).
Līdz ar to iebildums saistībā ar tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu ir jānoraida.
Tā kā nav bijis izvirzīts neviens atsevišķs arguments, lai pamatotu iebildumu saistībā ar tiesiskās drošības aizsardzības principa pārkāpumu, otrais pamats ir jānoraida kopumā kā nepamatots.
Par trešo pamatu, kas saistīts ar tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu
— Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja pārmet Apelāciju padomei, ka tā neesot minējusi prasītājas 2007. gada 11. jūnija, 3. un 10. jūlija vēstules, kas attiecas uz neiespējamību šajā gadījumā ievērot apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņu, un neesot izteikusies par prasītājas juridisko viedokli.
ITSB un persona, kas iestājusies lietā, apstrīd prasītājas argumentus.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 73. panta otro teikumu (tagad — Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrais teikums) ITSB lēmumi balstās tikai uz tādiem iemesliem, par ko attiecīgajiem lietas dalībniekiem ir bijusi iespēja iesniegt savus apsvērumus.
No judikatūras izriet, ka, lai gan tiesības tikt uzklausītam — kādas tās ir paredzētas minētajā normā — attiecas uz visiem faktiskajiem un tiesību apstākļiem, kā arī pierādījumiem, pamatojoties uz kuriem tiek pieņemts lēmums, tās neattiecas uz galīgo nostāju, ko administrācija grasās ieņemt (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 7. jūnija spriedumu lietā
T-303/03
Lidl Stiftung
/ITSB —
REWE-Zentral
(“Salvita”), Krājums, II-1917. lpp.
, 62. punkts).
Šajā lietā saistībā ar prasītājas argumentiem attiecībā uz neiespējamību ievērot apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņu un neiespējamību veikt daļēju atcelšanu, kas minētas pēc būtības vēstulēs, ko prasītāja adresēja ITSB 2007. gada 11. jūnijā (skat. šā sprieduma 10. punktu) un un (skat. šā sprieduma 11. punktu), ir jānorāda, ka apstrīdētajā lēmumā — faktu kopsavilkumā — ir minēts ne tikai prasītājas raksts attiecībā uz jautājumu par tās preču zīmes daļēju atcelšanu, bet arī apsvērumi, kas tika iesniegti vēlāk (apstrīdētā lēmuma 6. punkts).
Apelāciju padome tādējādi norāda uz 2007. gada 11. jūnija, un apsvērumiem, kuri ir vienīgie apsvērumi, ko prasītāja nosūtījusi ITSB pēc raksta, un kurus Apelāciju padome tātad ir ņēmusi vērā.
Turklāt apstrīdētajā lēmumā ir precizēts, ka Anulēšanas nodaļas 2007. gada 21. marta lēmums attiecas tikai uz “lēmuma daļu, kas attiecas uz izdevumiem”. Tātad tajā netieši, bet noteikti ir apstiprināta lēmuma daļējas atcelšanas iespēja, ko izmantoja Anulēšanas nodaļa, un tādējādi ietverta atbilde uz prasītājas argumentu šajā sakarā.
No tā izriet, ka prasītāja nav pierādījusi tās tiesību tikt uzklausītai pārkāpumu, tostarp saistībā ar jautājumu par apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņiem un daļējas atcelšanas iespēju.
Līdz ar to trešais prasības pamats ir noraidāms.
Par ceturto pamatu, kas pamatots ar procesuālajiem pārkāpumiem
— Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda uz Regulas Nr. 40/94 60.a panta 4. punkta (tagad — Regulas Nr. 207/2009 62. panta 4. punkts) pārkāpumu un būtībā uzsver pārskatāmības trūkumu ITSB iekšējā darbībā. Tā arī norāda, ka ITSB reģistrēja daļēju preču zīmes “OKATECH” izslēgšanu no reģistra, neņemot vērā izskatīšanas procesā esošo prasītājas apelācijas sūdzību, pārkāpjot Regulas Nr. 40/94 77.a pantu, un ka ITSB paziņoja par šo izslēgšanu no reģistra tieši prasītājai, nevis tās pārstāvim. Turklāt prasītāja uzskata, ka, ja Apelāciju padome uzskatīja, ka tā varot atzīt prasītājas 2007. gada 16. maija apelācijas sūdzību par nepieņemamu termiņa nokavējuma dēļ, tai saskaņā ar Regulas Nr. 2868/95 49. un 51. noteikumu būtu bijis jāpieņem lēmums atmaksāt apelācijas nodevu, kas tātad bija samaksāta arī pēc termiņa beigām.
ITSB prasītājas argumentus apstrīd.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
Pirmkārt, saistībā ar prasītājas iebildumiem, kas attiecas uz dažādiem procesuālajiem pārkāpumiem, kas esot izdarīti procesā ITSB, ir jāatgādina, ka atbilstoši Regulas Nr. 40/94 63. panta 1. punktam (tagad — Regulas Nr. 207/2009 65. panta 1. punkts) prasību Kopienu tiesā var celt tikai par Apelāciju padomju lēmumiem. Tādēļ ir pamats uzskatīt, ka šādas prasības ietvaros ir pieņemami tikai tie pamati, kas vērsti pret pašu Apelāciju padomes lēmumu (šā sprieduma 59. punktā minētais spriedums lietā
Salvita
, 59. punkts).
Pat ja pieņemtu, ka minētie procesuālie pārkāpumi, proti, lēmumu pieņemšanas procesa pārskatāmības trūkums un preču zīmes daļējas izslēgšanas no reģistra reģistrācija, esot pierādīti, prasītājas iebildumi nav vērsti pret apstrīdēto Apelāciju padomes lēmumu.
Līdz ar to šie iebildumi ir jānoraida kā nepieņemami.
Otrkārt, saistībā ar iebildumu par Regulas Nr. 40/94 60.a panta 4. punkta, kas attiecas uz lēmumu pārskatīšanu
inter partes
lietās, pārkāpumu ir jāatgādina, ka prasība, kas celta Pirmās instances tiesā atbilstoši Regulas Nr. 40/94 63. panta 2. punktam, ir vērsta uz ITSB Apelāciju padomju lēmumu tiesiskuma pārbaudi. Šī pārbaude ir jāveic, ņemot vērā strīda faktisko un juridisko kontekstu, kāds tas bija Apelāciju padomē (skat. Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. decembra spriedumu lietā T-10/06
Portela & Companhia
/ITSB —
Torrens Cuadrado
un
Sanz
(“Bial”), Krājumā nav publicēts, 61. punkts un tajā minētā judikatūra). Turklāt atbilstoši Reglamenta 135. panta 4. punktam lietas dalībnieki procesuālajos rakstos nevar grozīt Apelāciju padomē izskatītā strīda priekšmetu (iepriekš minētais spriedums lietā
Bial
, 62. punkts).
Aplūkojamajā lietā papildus apstāklim, ka runa nav par Regulas Nr. 40/94 60.a pantā paredzēto pārskatīšanas procesu, ir jākonstatē, ka Apelāciju padomei nav ticis iesniegts šāds arguments.
Līdz ar to iebildums saistībā ar Regulas Nr. 40/94 60.a panta 4. punkta pārkāpumu arī nav pieņemams.
Treškārt, saistībā ar iebildumu par Regulas Nr. 2868/95 49. un 51. noteikuma pārkāpumu un to, ka apstrīdētajā lēmumā būtu bijusi jāparedz apelācijas nodevas, kas arī samaksāta pēc termiņa beigām, atmaksāšana, ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 2868/95 49. noteikuma 3. punktā ir paredzēts, ka, “ja apelācijas nodevu samaksā pēc apelācijas [sūdzības] iesniegšanas termiņa beigām, ievērojot Regulas [Nr. 40/94] 59. pantu, apelāciju [apelācijas sūdzību] uzskata par neiesniegtu un apelācijas nodevu apelācijas [sūdzības] iesniedzējam atmaksā”.
Aplūkojamajā lietā prasītājas 2007. gada 16. maija apelācijas sūdzība formāli attiecās uz lēmumu par [lēmuma] daļēju atcelšanu (skat. šā sprieduma 8. punktu) un tika iesniegta divu mēnešu laikā pēc minētā lēmuma. Līdz ar to prasītāja nebija samaksājusi apelācijas nodevu pēc Regulas Nr. 40/94 59. pantā paredzētā divu mēnešu termiņa beigām.
Turklāt Regulas Nr. 2868/95 51. noteikuma b) punktā ir paredzēta apelācijas maksas atmaksāšana gadījumos, kad Apelācijas padome apmierina apelācijas sūdzību, ja atmaksu pamato būtisks procesuāls pārkāpums. Tas tā nav šajā lietā, jo Apelāciju padome, gluži otrādi, noraidīja prasītājas apelācijas sūdzību.
Līdz ar to iebildums saistībā ar Regulas Nr. 2868/95 49. un 51. noteikuma pārkāpumu ir jānoraida kā nepamatots.
Tādējādi ceturtais pamats ir noraidāms kopumā kā daļēji nepieņemams un daļēji nepamatots.
Par piekto pamatu, kas saistīts ar [preču zīmes] daļējas atcelšanas nepamatotību
— Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka tā esot sniegusi pierādījumu par preču zīmes “OKATECH” izmantošanu attiecībā uz apstrīdētajiem pakalpojumiem, un uzskata, ka Apelāciju padomei būtu bijusi jāapmierina tās apelācijas sūdzība, atceļot Anulēšanas nodaļas 2006. gada 21. decembra un lēmumus.
ITSB norāda uz šā pamata nepieņemamību, jo tikai pamati, kas vērsti pret Apelāciju padomes lēmumu, ir pieņemami.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
Ir jāatgādina, ka apstrīdētajā lēmumā Apelāciju padome atzina prasītājas apelācijas sūdzību par nepieņemamu un tātad nav lēmusi par tās preču zīmes daļējas atcelšanas jautājumu.
Pirmās instances tiesa nevar aizstāt ITSB šajā ziņā un tādējādi nevar lemt par argumentiem, ko šajā jautājumā iesniegusi prasītāja (Pirmās instances tiesas 2007. gada 4. oktobra spriedums lietā T-481/04
Advance Magazine Publishers
/ITSB —
Capela & Irmãos
(“VOGUE”), Krājumā nav publicēts, 22. punkts).
Līdz ar to piektais pamats, tā kā ar to tiek atbalstīts nepieņemams prasījums (skat. šā sprieduma 19.–21. punktu), ir jānoraida kā nepieņemams.
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka prasība ir noraidāma.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar ITSB un personas, kas iestājusies lietā, prasījumiem.

Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA (pirmā palāta)
nospriež:

1)
prasību noraidīt;

2)
Okalux GmbH
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Tiili
Dehousse
Wiszniewska-Białecka
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2009. gada 1. jūlijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — vācu.