CELEX: 61994TJ0226
Avbrytande av interventionsuppköp av smör
Skadeståndstalan

Tillämpliga bestämmelser
Enligt artikel 6.1 i rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (
EGT nr L 148, s. 13
) skall de interventionsorgan som utsetts i medlemsstaterna köpa upp allt smör som de erbjuds.
Enligt artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 777/87 av den 16 mars 1987 om ändring av interventionssystemet för smör och skummjölkspulver (
EGT nr L 78, s. 10
, nedan kallad förordning nr 777/87) [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] får detta system avbrytas när de kvantiteter som erbjuds interventionsorganet överstiger 180000 ton (artikel 1.1) och ersättas med ett system med stående anbudsinfordran (artikel 1.3 a). Närmare bestämmelser om dessa anbud föreskrivs i kommissionens förordning (EEG) nr 1589/87 av den 5 juni 1987 om försäljning av smör genom anbud till interventionsorgan (
EGT nr L 146, s. 27
, nedan kallad förordning nr 1589/87).
I artikel 1.4 i förordning nr 777/87, i dess ändrade lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 3577/90 av den 4 december 1990 om övergångsbestämmelser och nödvändig anpassning inom jordbrukssektorn till följd av det tyska enandet (
EGT nr L 353, s. 23
, bilaga VI, punkt VII, 2) [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] föreskrivs att det permanenta interventionssystemet likväl skall återupptas om marknadspriset på smör sjunker under en nivå som är lika med eller lägre än 92 procent av interventionspriset under en representativ period. Om det totala faktiska lagret av smör är större än 275000 ton skall uppköpen endast återupptas om marknadspriset är lika med eller lägre än 90 procent av interventionspriset.
I artikel 1 i kommissionens förordning (EEG) nr 1547/87 av den 3 juni 1987 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 777/87 om interventionsinköp av smör (
EGT nr L 144, s. 12
, nedan kallad förordning nr 1547/87) [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] fastställs den representativa perioden till två veckor i följd.
Kommissionen ansåg att villkoret i artikel 1.1 i förordning nr 777/87 var uppfyllt och antog därför den 25 juni 1987 förordning (EEG) nr 1772/87 om avbrytande av interventionsuppköpen av smör (
EGT nr L 167, s. 47
, nedan kallad förordning nr 1772/87) [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå].
Bakgrunden
Under perioden mellan den 11 januari och den 26 februari 1991, då förordning nr 1772/87 var tillämplig, erbjöd sökanden den 11 och den 22 januari och den 6, den 8, den 12, den 22 och den 26 februari 1991 det franska interventionsorganet partier av smör om sammanlagt 1968000 kg som sökanden önskade sälja till interventionspriset.
Genom skrivelser av den 17 januari och den 1 februari 1991 upplyste interventionsorganet sökanden om att det inte kunde beakta sökandens erbjudanden om smör på grund av att det permanenta interventionssystemet hade avbrutits och ersatts av den mekanism med stående anbudsinfordran som hade inrättats genom förordning nr 1589/87.
Sökanden nöjde sig därefter med att sälja en stor del av de kvantiteter som den hade erbjudit inom ramen för förfarandet med anbudsinfordran.
Förfarandet och parternas yrkanden
Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 9 juni 1994 väckte sökanden förevarande talan.
På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (femte avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet utan föregående åtgärder för bevisupptagning. Såsom en processledningsåtgärd anmodade emellertid förstainstansrätten kommissionen att inkomma med vissa handlingar och att besvara två skriftliga frågor.
Förhandlingen ägde rum den 28 mars 1996. Parternas ombud höll sina muntliga framställningar och svarade på förstainstansrättens frågor.
Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall
—
fastställa att svaranden är ansvarig för den skada som sökanden har drabbats av till följd av det oberättigade upprätthållandet, i Frankrike, av tillämpningen av förordning nr 1772/87 under perioden mellan den 11 januari och den 26 februari 1991,
—
förplikta svaranden att betala ett belopp om 5000000 FF jämte ränta, samt
—
förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.
Svaranden har yrkat att förstainstansrätten skall
—
ogilla talan, samt
—
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
I sin duplik har svaranden begärt att förstainstansrätten skall avvisa vissa interna arbetsdokument som sökanden har ingivit som bilaga till sin replik, med hänsyn till att de är konfidentiella.
Svaranden har vid sammanträdet avstått från att bestrida att dessa handlingar kunde upptas till prövning.
Yrkandena om skadestånd
Den enda grunden avseende åsidosättande av artikel 1.2 i förordning nr 1547/87 och av artikel 1.4 i förordning nr 777/87
Parternas argument
I huvudsak klandrar sökanden svaranden för att ha åsidosatt artikel 1.2 i förordning nr 1547/87 samt artikel 1.4 i förordning nr 777/87 genom att inte återuppta de permanenta interventionsuppköpen trots att kurserna på marknaden för smör visade sig understiga eller vara lika med 92 procent av interventionspriset under perioden mellan vecka 52 år 1990 och vecka 9 år 1991.
Svaranden har invänt att villkoren för att tillämpa det permanenta interventionssystemet inte var uppfyllda, eftersom priset på smör på den franska marknaden antingen uppgick till 92,01 procent av interventionspriset och således var högre än 92 procent, eller var lägre än detta tröskelpris men högre än 90 procent när lagren av smör var större än 275000 ton.
— Graden av precision i procentsatsen avseende marknadspriset
Med utgångspunkt i det förhållandet att de procentsatser som nämns i förordning nr 1547/87 anges i hela tal medan talen i kommissionens förordning (EEG) nr 3578/88 av den 17 november 1988 om tillämpningen av systemet för automatisk utjämning av negativa valutakursförändringar (
EGT nr L 312, s. 16
) uttrycks med sex decimaler, har sökanden motsatsvis dragit slutsatsen att svaranden inte hade rätt att fastställa denna procentsats i hundradelar. Sökanden har för övrigt påpekat att alla tal som förekommer i den tabell som svaranden har sammanställt över gällande smörpriser i medlemsstaterna anges med en decimal. Om svaranden i det föreliggande fallet hade grundat sitt beslut på ett tal som avrundats till ett heltal eller på ett tal med en decimal, så hade förutsättningarna för att återuppta det permanenta interventionssystemet förelegat.
Svaranden har avvisat sökandens argument avseende en förordning inom det monetära området där kurser och koefficienter i allmänhet uttrycks med sex decimaler och har förklarat att vad som är specifikt kännetecknande för monetära frågor inte kan jämföras med vad som är det för jordbruksfrågor. Med hänvisning dels till rådets förordning (EEG) nr 1180/90 av den 7 maj 1990 om fastställande för regleringsåret 1990/1991 av riktpriset för mjölk och interventionspriset för smör, mjölkpulver och ostarna Grana padano och Parmigiano Reggiano (
EGT nr L 119, s. 23
), dels till kommissionens förordning (EEG) nr 1552/90 av den 8 juni 1990 om fastställande av de priser och belopp som fastställts i ecu inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter och som sänks till följd av den centrala kurs justeringen av den 5 januari 1990 (
EGT nr L 146, s. 14
), har kommissionen konstaterat att rådet i allmänhet anger interventionspriset i ecu med en precisering i hundradelar. Logiskt sett skall samma precisionsgrad tillämpas för att fastställa marknadspriset. Enligt sökandens synsätt skulle det vara omöjligt att fastställa marknadspriset uttryckt i hundradels ecu, eftersom de värden sammantagna som motsvarar en procentsats som avrundats till heltal skulle motsvara ett intervall om nära tre ecu.
— Beräkningen av faktiska lager
Sökanden har ifrågasatt svarandens sätt att beräkna de faktiska lagren av smör. Begreppet ”faktiska lager av smör hos interventionsorganen” i artikel 1.4 andra stycket i förordning nr 777/S7 omfattar inte de kvantiteter smör som har godtagits inom ramen för anbudsinfordran men som inte faktiskt finns i lager. På grundval av de uppgifter om lagren som medlemsstaterna har lämnat enligt kommissionens förordning (EEG) nr 210/69 av den 31 januari 1969 om underrättelser mellan medlemsstaterna och kommissionen inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (
EGT nr L 28, s. 1
, nedan kallad förordning nr 210/69) [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] anser sökanden att de lager som skulle beaktas inte nådde taket om 275000 ton förrän i slutet av februari månad 1991. Följaktligen skulle svaranden ha återupptagit det permanenta interventionssystemet tidigare.
Vidare har sökanden klandrat svaranden för att vid beräkningen av lagren ha medtagit de kvantiteter smör som har tilldelats efter anbudsinfordran efter den referensperiod som beräkningen avser. Svaranden har bland annat upptagit 21332 ton smör som tilldelades den 14 februari 1991 i sin beräkning av de faktiska lagren avseende veckan mellan den 4 och den 10 februari 1991.
Svaranden har anfört att den beräknar lagren av smör på grundval av storleken på de faktiska lagren i slutet av varje månad, såsom medlemsstaterna har lämnat uppgift om dem, med tillägg för de kvantiteter som under tiden har godtagits inom ramen för anbudsinfordran enligt förvaltningskommittéförfarandet och med avdrag för de kvantiteter som lämnat lagren.
Förstainstansrättens bedömning
Frågan om svaranden har iakttagit förordning nr 1547/87 samt förordning nr 777/87 beror dels på med vilken grad av precision som den procentandel som marknadspriset på smör motsvarar i förhållande till interventionspriset skall fastställas, dels på hur de faktiska lagren av smör hos interventionsorganen skall beräknas.
— Graden av precision i procentsatsen avseende marknadspriset
Förstainstansrätten konstaterar först att referensprocentsatserna både i förordning nr 777/87 om ändring av interventionssystemet för smör och i förordning nr 1547/87 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 777/87, är avrundade till heltal utan att där särskilt anges en närmare procentsats för beräkningen.
Förstainstansrätten anmärker vidare dels att förordning nr 1180/90 om fastställande för regleringsåret 1990/1991 av interventionspriset för smör innehåller en precisering av priserna i hundradels ecu, dels att svaranden enligt artikel 4 i förordning nr 1547/87 är skyldig att jämföra marknadspriset med interventionspriset för att fastställa den procentsats som det förstnämnda motsvarar i förhållande till det sistnämnda.
Förstainstansrätten anser att dessa två priser inte kan jämföras på ett tillfredsställande sätt om de inte uttrycks med samma grad av precision. Såsom svaranden med rätta har påpekat skulle intervallet för de värden som motsvarar en procentsats som avrundats till heltal, såsom den omnämns i det berörda förordningen, vara nära tre ecu.
Även om det är riktigt att den tabell som har ingivits av sökanden innehåller tal med endast en decimal, handlar det likväl, såsom svaranden har påpekat vid sammanträdet, om en sammanfattande handling av uteslutande intern beskaffenhet, för vars syfte det inte krävdes en precisering i hundradelar.
Vad slutligen gäller sökandens argument om en monetär förordning konstaterar förstainstansrätten att detta inte är relevant, eftersom en förordning som avser det monetära området inte har något samband med fastställandet av institutionella priser inom jordbrukssektorn.
Med hänsyn till vad som har anförts ovan drar förstainstansrätten slutsatsen att det är med rätta som svaranden har beräknat förhållandet mellan marknadspriset och interventionspriset med en precisering uttryckt i hundradelar.
— Beräkningen av faktiska lager
Förstainstansrätten konstaterar först att det inte anges närmare i de tillämpliga förordningarna hur de faktiska lagren skall beräknas.
Förstainstansrätten anmärker vidare att om svaranden uteslutande hade att hänföra sig till de uppgifter om lagren som medlemsstaterna vidarebefordrar två gånger i månaden för föregående tvåveckorsperiod — i enlighet med förordning nr 210/69 — skulle den inte samtidigt kunna jämföra tröskelpriset avseende marknadspriset, vilket den är skyldig att fastställa varje vecka enligt artikel 4.2 i förordning nr 1547/87, med tröskelnivån för de faktiska lagren. En riktig bestämning av lagren förutsätter således en uppdatering varje vecka av de uppgifter om dessa lager som medlemsstaterna vidarebefordrar. Förstainstansrätten anser att en sådan mekanism som den som svaranden tillämpar och som består i att öka volymen av de faktiska lager som framgår av medlemsstaternas uppgifter med de kvantiteter som har godtagits under mellantiden inom ramen för anbudsinfordran enligt förvaltningskommittéförfarandet, efter avdrag för de kvantiteter som lämnat lagret, är lämplig för att på ett riktigt sätt bestämma de faktiska lagren.
Förstainstansrätten anser att uttrycket ”faktiska lager av smör hos interventionsorganen” i artikel 1.4 andra stycket i förordning nr 777/S7 inte innebär att det är uteslutet att beakta de kvantiteter smör som har tilldelats men som ännu inte har levererats till lagret, eftersom — såsom svaranden har anmärkt vid sammanträdet — syftet att avlasta marknaden för smör för att framkalla en prishöjning uppnås så snart interventionsorganen köper de överskjutande kvantiteterna. Vidare finns det anledning att konstatera att lydelsen av denna bestämmelse inte är sådan att det är uteslutet att de förvärvade kvantiteterna innehas genom en tredje man. Följaktligen anser förstainstansrätten att svaranden inte har gjort fel när den vid sin beräkning av de faktiska lagren medräknade de kvantiteter smör som förvärvats av interventionsorganen inom ramen för anbudsinfordran, oberoende av om dessa kvantiteter hade placerats i dessa organs lagerlokaler.
Förstainstansrätten anser att de fel i svarandens beräkningar som sökanden har anmärkt på (se ovan punkt 21) inte har någon inverkan på det förhållandet att de uppdaterade faktiska lagren såsom det har redogjorts för ovan uppgick till en större kvantitet än 275000 ton under hela den period då marknadspriset var lika med eller lägre än 92 procent av interventionspriset. Under dessa omständigheter kan svaranden inte klandras för felaktigt eller rättsstridigt agerande, eftersom de villkor som uppräknas i artikel 1.4 i förordning nr 777/87 och i artikel 1.2 i förordning nr 1547/87 för ett återupptagande av interventionsuppköp på det sätt som föreskrivs i artikel 6.1 i förordning nr 804/68 aldrig har varit uppfyllda under den omtvistade perioden.
Förstainstansrätten anser följaktligen att svaranden inte har åsidosatt de regler som var tillämpliga i förevarande fall.
Härav följer att grunden skall förkastas.
Skadan
Parternas argument
Sökanden har påstått sig ha lidit följande skada till följd av svarandens underlåtenhet att följa förordning nr 1547/87:
—
Utebliven vinst om 3881482,20 FF, vilket motsvarar skillnaden mellan interventionspriset och det pris som har betalats inom ramen för anbudsinfordran.
—
Kostnader för blockering av den uteblivna vinsten samt lagringskostnader för smöret om 59515 FF, på grund av att försäljningen via anbudsinfordran görs två gånger i månaden och inte dagligen som inom det permanenta interventionssystemet.
—
Utebliven vinst till följd av att det inom ramen för anbudsinfordran är omöjligt att sälja hela den kvantitet smör som erbjuds, vilket är möjligt enligt det permanenta interventionssystemet.
Enligt sökanden är skadan verklig, säker och allvarlig och går utöver gränserna för de ekonomiska risker som verksamheten inom den berörda sektorn oundvikligen är förenad med. Genom att låta förordning nr 1772/87 fortsätta att gälla under den omtvistade perioden har svaranden åsidosatt sökandens förvärvade rättigheter enligt förordning nr 777/87 samt principen om berättigade förväntningar.
Svaranden anser att den strikt har följt de tillämpliga bestämmelserna och har därför yrkat att skadeståndstalan skall ogillas. I andra hand anser kommissionen att talan som helhet saknar tillräckligt stöd. Framför allt har kommissionen påpekat att sökanden inte har visat att de partier smör som sökanden under den omtvistade perioden sålde på marknaden och inte inom ramen för förfarandet med anbudsinfordran uppfyllde villkoren för ett interventionsköp och har ifrågasatt de kostnader för blockering och lagring som har gjorts gällande som en andra del av den påstådda skadan.
Förstainstansrättens bedömning
Enligt fast rättspraxis blir gemenskapen ansvarig endast om det fastställs att det agerande som läggs institutionerna till last är rättsstridigt, att det verkligen föreligger en skada och att det finns ett orsakssamband mellan detta agerande och den åberopade skadan (domstolens domar av den 17 december 1981, Ludwigshafener Walzmühle Erling m. fl. mot rådet och kommissionen,
197/80, 198/80, 199/80, 200/80, 243/80, 254/80 och 247/80, Rec. s. 3211, punkt 18
och där angiven rättspraxis, och av den 29 april 1993, Forafrique Burkinabé mot kommissionen,
C-182/91, Rec. s. I-2161, punkt 21
, förstainstansrättens domar av den 18 september 1995, Blackspur DIY m. fl. mot rådet och kommissionen,
T-168/94, REG s. II-2627, punkt 38
, och av den 13 december 1995, Vereniging van Exporteurs in Levende Varkens m. fl. mot kommissionen,
T-481/93 och T-484/93, REG s. II-2941, punkt 80
).
Eftersom förstainstansrätten inte har konstaterat något åsidosättande av de regler som är tillämpliga i förevarande fall, anser förstainstansrätten att sökanden inte har visat att det föreligger ett rättsstridigt uppträdande från svarandens sida.
Följaktligen skall skadeståndstalan ogillas.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom sökanden är tappande part, skall sökanden bära sina rättegångskostnader samt ersätta svarandens rättegångskostnader.

På dessa grunder beslutar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (femte avdelningen)
följande dom:

1)
Talan ogillas.

2)
Sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna.

Schintgen
Garcia-Valdecasas
Azizi
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 21 juni 1996.
H. Jung
Justitiesekreterare
R. Schintgen
Ordförande
(
*1
)	Rättcgångsspråk: franska.