CELEX: 62008TJ0049
Fellebbezés
Fellebbezés incident
Közszolgálat
Tisztviselők

1.
Fellebbezés – Csatlakozó fellebbezés – A benyújtásra nyitva álló határidő
(Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 141. cikk, 1. §)
2.
Tisztviselők – Értékelés – Előmeneteli jelentés – Elkészítés
(Személyi szabályzat, 43. és 110. cikk)
3.
Tisztviselők – Elvek – Az adminisztráció gondoskodási kötelezettsége – Terjedelem
(Személyi szabályzat, 43. és 110. cikk)
4.
Tisztviselők – Kereset – Kártérítési kereset – A megtámadott jogellenes aktus megsemmisítése – A jogellenességtől független
és a megsemmisítéssel teljes mértékben nem helyrehozható nem vagyoni kár
(Személyi szabályzat, 91. cikk)
1.
A csatlakozó fellebbezés előterjesztésére irányadó egyetlen határidő az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 141. cikkének
1. §‑ában a válaszbeadvány benyújtására előírt határidő, azaz két hónap a fellebbezés kézbesítésétől számítva.
(lásd a 38. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑136/92. P. sz., Bizottság kontra Brazzelli Lualdi és társai ügyben 1994. június 1‑jén hozott ítéletének
(EBHT 1994., I‑1981. o.) 72. pontja.
2.
Az előmeneteli jelentés lényeges dokumentum az intézmények alkalmazottainak értékeléséhez, mivel – mint az a személyzeti szabályzat
43. cikkében szerepel – lehetővé teszi a tisztviselő alkalmassága, teljesítménye és magatartása értékelésének bizonyítását.
Az ilyen értékelés nem csupán a vizsgált időszakban elvégzett feladatok puszta leírását, hanem az értékelt személy szakmai
tevékenységének kifejtése során megnyilvánult képességeinek, emberi és társas tulajdonságainak értékelését is tartalmazza.
E jelentés tehát az értékelt tisztviselő feletteseinek értékítélete arról, hogy az érintett a vizsgált időszakban hogyan látta
el a rábízott feladatokat és milyen magatartást tanúsított feladatai teljesítése során. Így a tisztviselő teljesítményének,
alkalmasságának és hivatali magatartásának értékelésén alapuló osztályzatnak e jelentés elkészítése során, a személyzeti szabályzat
43. cikkének a Bizottság által elfogadott általános végrehajtási rendelkezései 1. cikkének (2) bekezdése alapján történő adása
azt feltételezi, hogy a tisztviselőnek a tárgyidőszakban voltak elvégzendő feladatai.
Minden közösségi intézményhez hasonlóan a Bizottságot is minősített átláthatósági kötelezettség terheli alkalmazottainak értékelése,
előmenetele és előléptetése kapcsán, amely kötelezettség teljesítését a személyzeti szabályzat 43. és 46. cikkében előírt
alakszerű eljárás biztosítja. Ezen eljárás szabályai szerint az előmeneteli jelentést legalább minden második évben évente
egyszer, az egyes intézmények által a személyzeti szabályzat 110. cikkének megfelelően meghatározott feltételek szerint kell
elkészíteni. Ezért kivételes helyzetben, ha az állapítható meg, hogy a tisztviselőt – noha a személyzeti szabályzat 43. cikkének
általános végrehajtási rendelkezései 1. cikke (1) bekezdése második albekezdésének első mondata szerinti aktív állományban
volt – a hivatali rend belső átalakítása miatt nem látták el a tárgyidőszakban értékelést lehetővé tévő feladatkörrel, akkor
az adminisztrációnak e helyzetet megállapító jelentést mégiscsak kell készítenie, mégpedig avégett, hogy e helyzetről az adminisztrációnak
tudomása legyen, és hogy az érintett tisztviselő is rendelkezzen írásos és alakszerű bizonyítékkal e helyzetről.
Ugyanis a minősített átláthatósági kötelezettség azt jelenti, hogy előmeneteli jelentést mind a gondos ügyintézés és a Bizottság
szervezeti egységeinek ésszerű működése érdekében, mind a tisztviselő érdekeinek védelméért készíteni kell. E jelentés belső
dokumentum, amelynek elsődleges célja bizonyos időszakonként a lehető legteljesebb információ biztosítása az adminisztráció
részére a tisztviselő feladatteljesítéséről. E jelentés a tisztviselő szempontjából jelentős szerepet játszik a tisztviselő
előmenetelében, főleg az intézményen belüli áthelyezés és előléptetés tekintetében. Az értékelő jelentés ugyanis nélkülözhetetlen
minden olyan esetben, amikor a felettes szerv a tisztviselő szakmai előmenetelét értékeli, és rendszeres elkészítésének célja
az, hogy a tisztviselő előmeneteléről, fejlődéséről összképet lehessen alkotni.
Amennyiben ilyen kivételes, kizárólag az adminisztrációnak betudható helyzetben az értékelő nem tud az egyéni munka és teljesítmény
elérendő eredményekhez viszonyított értékelésére törekvő osztályzatot adni, akkor pedig olyan határozatot kell hoznia, amely
az intézmény gondoskodási kötelezettségének megfelelően tiszteletben tartja az érintett tisztviselő érdekeit, különösen a
közösségi intézményekben való előmeneteli lehetőségét.
(lásd az 57–65. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 6/79. és 97/79. sz., Grassi kontra Tanács egyesített ügyekben 1980. július 3‑án hozott ítéletének (EBHT 1980.,
2141. o.) 20. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑59/96. sz., Burban kontra Parlament ügyben 1997. május 28‑án hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑109. o. és II‑331. o.) 44. és 73. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑187/01. sz., Mellone kontra Bizottság
ügyben 2002. június 12‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2002., I‑A‑81. o. és II‑389. o.) 77. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑274/04. sz.,
Rounis kontra Bizottság ügyben 2005. december 8‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑407. o. és II‑1849. o.) 24. és 42. pontja.
3.
Az adminisztrációnak az alkalmazottaival szembeni gondoskodási kötelezettsége a kölcsönös jogok és kötelezettségek közötti
egyensúlyt tükrözi, amelyet a személyzeti szabályzat hozott létre a hatóság és annak alkalmazottai közötti viszonyokban. Ez
az egyensúly többek között magában foglalja, hogy a hatóság a tisztviselője helyzetéről való döntéshozatal során tekintettel
van a döntést befolyásoló összes körülményre, és így nemcsak a szolgálati érdeket, hanem az érintett tisztviselő érdekeit
is figyelembe veszi.
Az előmeneteli jelentés kidolgozásakor a gondoskodási kötelezettség alapján az értékelők úgy vélhetik, hogy az érintett tisztviselőnek
annyi érdempontot kell adniuk, amennyi alkalmas az érintett tisztviselő érdekeinek és különösen a közösségi intézményekben
való előmeneteli kilátásainak védelmére.
A minősített átláthatósági kötelezettség azonban azt jelenti, hogy e határozatot a tisztviselők értékelésére a személyzeti
szabályzat 43. cikkében és az annak végrehajtására a személyzeti szabályzat 110. cikke alapján alkotott általános végrehajtási
rendelkezésekben előírt szabályok szerint kell elfogadni. Amennyiben ugyanis a határozatot hozó személy mérlegelési jogkörrel
rendelkezik, a közösségi jogrend által biztosított eljárási garanciák tiszteletben tartása még alapvetőbb jelentőséggel bír.
(lásd a 66–68. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑269/90. sz. Technische Universität München ügyben 1991. november 21‑én hozott ítéletének (EBHT 1991.,
I‑5469. o.) 14. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑346/94. sz., France-aviation kontra Bizottság ügyben 1995. november 9‑én hozott
ítéletének (EBHT 1995., II‑2841. o.) 32–34. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑95/98. sz., Gogos kontra Bizottság ügyben 2000.
március 23‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑51. o. és II‑219. o.) 37. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑156/05. sz.,
Lantzoni kontra Bíróság ügyben 2006. szeptember 27‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑189. o. és II‑A‑2‑969. o.)
88. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
4.
Noha a Közszolgálati Törvényszék határozatai indokolására vonatkozó kötelezettsége nem jelenti azt, hogy a Közszolgálati Törvényszék
köteles részletekbe menően válaszolni valamely fél által felhozott minden érvre, különösen ha azok nem kellően egyértelműek
és pontosak, és nincsenek részletes bizonyítékokkal alátámasztva, ám a Közszolgálati Törvényszéknek legalábbis a kereseti
kérelmekről határoznia kell.
A kártérítés iránti kereseti kérelmek Közszolgálati Törvényszék általi eldöntését illetően: még ha a jogellenes aktus megsemmisítése
önmagában megfelelő és főszabályként elégséges jóvátételét jelenti is minden olyan nem vagyoni kárnak, amelyet ezen aktus
okozhatott, nem ez a helyzet, ha a felperes bizonyítja, hogy őt a megsemmisítést megalapozó jogsértéstől független és a megsemmisítéssel
teljes mértékben helyre nem hozható nem vagyoni kár érte.
(lásd a 87. és 88. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑221/97. P. sz., Schröder és társai kontra Bizottság ügyben 1998. december 10‑én hozott ítéletének
(EBHT 1998., I‑8255. o.) 24. pontja; a Bíróság C‑274/99. P. sz., Connolly kontra Bizottság ügyben 2001. március 6‑án hozott
ítéletének (EBHT 2001., I‑1611. o.) 121. pontja; a Bíróság C‑197/99. P. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember
11‑én hozott ítéletének (EBHT 2003., I‑8461. o.) 81. pontja; a Bíróság C‑167/06. P. sz., Komninou és társai kontra Bizottság
ügyben 2007. október 25‑én hozott ítéletének (EBHT 2007., I‑141. o.) 22. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑10/02. sz., Girardot
kontra Bizottság ügyben 2006. június 6‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑129. o. és II‑A‑2‑609. o.) 131. pontja,
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.