CELEX: 62008CJ0496
Kasační opravný prostředek
Úředníci
Úspěch ve vnitřních výběrových řízeních na změnu kategorie podle starého služebního řádu
Vstup v platnost nového služebního řádu
Přechodná pravidla pro zařazení do platové třídy
Námitka protiprávnosti
Nabytá práva
Legitimní očekávání
Rovné zacházení
Zásada řádné správy a povinnost jednat s náležitou péčí

Svým kasačním opravným prostředkem se P. A. Serrano, J.-M. Bras, A. O. Teresa, D. Decoutere, A. Hau a F. J. S. Ramos domáhají
zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 18. září 2008, Angé Serrano a další v. Parlament (T‑47/05,
Sb. rozh. s. I-0000, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Soud zamítl jejich žalobu podanou proti rozhodnutím o přeřazení
každého z nich do platové třídy (dále jen „sporná rozhodnutí“) přijatým po vstupu v platnost nařízení Rady (ES, Euratom) č. 723/2004
ze dne 22. března 2004, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství
(Úř. věst. L 124, s. 1; Zvl. vyd. 01/02, s. 130).
I –
Právní rámec
A –
Relevantní ustanovení služebního řádu ve znění použitelném do 30. dubna 2004
Článek 45 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropských společenství, ve znění platném do 30. dubna 2004 (dále jen „starý služební
řád“), stanovil:
„Úředník může být převeden z jednoho služebního zařazení do jiného nebo povýšen z jedné kategorie do jiné pouze na základě
výběrového řízení.
[...]“
B –
Relevantní ustanovení služebního řádu ve znění použitelném od 1. května 2004
Starý služební řád byl změněn nařízením č. 723/2004, které vstoupilo v platnost dne 1. května 2004.
Článek 5 odst. 1 a 2 služebního řádu ve znění platném od 1. května 2004 (dále jen „nový služební řád“ nebo „služební řád“)
stanoví:
„1.      Pracovní místa, na která se vztahuje tento služební řád, se řadí podle povahy a významu odpovídajících služebních povinností
do funkční skupiny administrátorů [...] a do funkční skupiny asistentů. [...]
2.      [...] Funkční skupina AST zahrnuje jedenáct platových tříd odpovídajících výkonným, technickým a administrativním funkcím.“
Článek 6 odst. 1 a 2 nového služebního řádu stanoví:
„1.      Seznam pracovních míst přiložený k rozpočtu každého orgánu udává počet pracovních míst v každé platové třídě a funkční skupině.
2.      Aby bylo zajištěno, že průměrný služební postup ve struktuře před 1. květnem 2004 (dále jen ‚stará struktura pracovních míst‘)
odpovídá průměrnému služebnímu postupu po 1. květnu 2004 (dále jen ‚nová struktura pracovních míst‘), a aniž je dotčena zásada
povýšení podle zásluh stanovená v článku 45 služebního řádu, tento seznam zaručuje, že pro každý orgán odpovídá k 1. lednu
každého roku počet volných pracovních míst v každé platové třídě počtu úředníků v činné službě, kteří se k 1. lednu předchozího
roku nacházeli v nižší platové třídě, přičemž posledně jmenovaný počet se vynásobí sazbami stanovenými pro tuto platovou třídu
v příloze I bodu B. Tyto sazby budou uplatňovány počínaje dnem 1. května 2004 na základě pětiletého průměru.
[...]“
Nový služební řád stanoví přechodný režim, který je popsán v příloze XIII tohoto řádu. Úvahy, které odůvodnily zavedení tohoto
přechodného režimu, jsou uvedeny ve třicátém sedmém bodě odůvodnění nařízení č. 723/2004, který stanoví:
„K postupnému zavádění nových pravidel a opatření by měla být stanovena přechodná opatření, přičemž práva nabytá zaměstnanci
v rámci systému Společenství před vstupem v platnost těchto změn služebního řádu by měla být respektována a jejich oprávněná
očekávání vzata v úvahu.“
Článek 1 přílohy XIII nového služebního řádu stanoví:
„Pro období od 1. května 2004 do 30. dubna 2006 se čl. 5 odst. 1 a 2 služebního řádu nahrazují tímto:
,1.       Pracovní místa, na která se vztahuje tento služební řád, se řadí podle povahy a významu odpovídajících služebních povinností
do čtyř kategorií A*, B*, C* a D*, v sestupném pořadí podle postavení.
2.      Kategorie A* zahrnuje dvanáct platových tříd, kategorie B* zahrnuje devět platových tříd, kategorie C* zahrnuje sedm platových
tříd a kategorie D* zahrnuje pět platových tříd.‘
2.      Každý odkaz na den přijetí se považuje za odkaz na den nástupu do služebního poměru.“
Článek 2 odst. 1 přílohy XIII nového služebního řádu stanoví:
„1.      Dne 1. května 2004 se s výhradou článku 8 této přílohy označují dosavadní platové třídy úředníků zastávajících jedno ze správních
postavení stanovených v článku 35 služebního řádu takto:
Dřívější platová třída
Nová (prozatímní) platová třída
Dřívější platová třída
Nová (prozatímní) platová třída
Dřívější platová třída
Nová (prozatímní) platová třída
Dřívější platová třída
Nová (prozatímní) platová třída
A 1
A*16






A 2
A*15






A 3/LA 3
A*14






A 4/LA 4
A*12






A 5/LA 5
A*11






A 6/LA 6
A*10
B 1
B*10




A 7/LA 7
A*8
B 2
B*8




A 8/LA 8
A*7
B 3
B*7
C 1
C*6




B 4
B*6
C 2
C*5




B 5
B*5
C 3
C*4
D 1
D*4




C 4
C*3
D 2
D*3




C 5
C*2
D 3
D*2






D 4
D*1
[...]“
Článek 8 odst. 1 přílohy XIII nového služebního řádu stanoví:
„1.      S účinkem od 1. května 2006 se platové třídy zavedené čl. 2 odst. 1 označují takto:
Dřívější (prozatímní) platová třída
Nová platová třída
Dřívější (prozatímní) platová třída
Nová platová třída
A*16
AD16


A*15
AD 15


A*14
AD 14


A*13
AD 13


A*12
AD 12


A*11
AD 11
B*11
AST 11
A*10
AD 10
B*10
AST 10
A*9
AD 9
B*9
AST 9
A*8
AD 8
B*8
AST 8
A*7
AD 7
B*7 / C*7
AST 7
A*6
AD 6
B*6 / C*6
AST 6
A*5
AD 5
B*5 / C*5 / D*5
AST 5


B*4 / C*4 / D*4
AST 4


B*3 / C*3 / D*3
AST 3


C*2 / D*2
AST 2


C*1 / D*1
AST 1
[...]“
Článek 10 odst. 1 až 3 přílohy XIII nového služebního řádu stanoví:
„1. Úředníci, kteří byli před 1. květnem 2004 zařazeni v kategorii pracovních míst C nebo D, budou počínaje dnem 1. května 2006
přidělováni do skupin pracovních míst poskytujících následující možnosti povýšení:
a)      dřívější kategorie C do platové třídy AST7;
b)      dřívější kategorie D do platové třídy AST5.
2.      Pro tyto úředníky se stanoví s platností od 1. května 2004 a odchylně od přílohy I bodu B služebního řádu procentní sazby
uvedené v čl. 6 odst. 2 služebního řádu takto:
Skupina služebního postupu C
Platová třída
1. květen 2004 až do:
Po 30. dubnu 2010

30. dubna 2005
30. dubna 2006
30. dubna 2007
30. dubna 2008
30. dubna 2009
30. dubna 2010

C*/AST 7
–
–
–
–
–
–
–
C*/AST 6
5 %
5 %
5 %
10 %
15 %
20 %
20 %
C*/AST 5
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
C*/AST 4
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
C*/AST 3
25 %
25 %
25 %
25 %
25 %
25 %
25 %
C*/AST 2
25 %
25 %
25 %
25 %
25 %
25 %
25 %
C*/AST 1
25 %
25 %
25 %
25 %
25 %
25 %
25 %
Skupina služebního postupu D
Platová třída
1. květen 2004 až do:
Po 30. dubnu 2010

30. dubna 2005
30. dubna 2006
30. dubna 2007
30. dubna 2008
30. dubna 2009
30. dubna 2010

D*/AST 5
–
–
–
–
–
–
–
D*/AST 4
5 %
5 %
5 %
10 %
10 %
10 %
10 %
D*/AST 3
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
D*/AST 2
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
22 %
D*/AST 1
–
–
–
–
–
–
–
3.      Úředník, na kterého se vztahuje odstavec 1, může být po absolvování otevřeného výběrového řízení nebo na základě osvědčovacího
řízení bez jakéhokoli omezení zařazen do funkční skupiny asistentů. [...]“
II –
Skutečnosti předcházející sporu, jak vyplývají z napadeného rozsudku
Navrhovatelé jsou úředníky Evropského parlamentu.
Z bodu 23 napadeného rozsudku vyplývá, že na základě starého služebního řádu tito navrhovatelé uspěli ve vnitřním výběrovém
řízení na změnu kategorie. P. A. Serrano tak postoupila z platové třídy C1 do platové třídy B5, J.-M. Bras postoupil z platové
třídy D1 do platové třídy C5, D. Decoutere postoupil z platové třídy C3 do platové třídy B5, dočasný zaměstnanec A. Hau postoupil
z platové třídy C1 do platové třídy B4, A. O. Teresa postoupil z platové třídy D1 do platové třídy C5 a konečně F. J. S. Ramos
postoupil z platové třídy C1 do platové třídy B5. U všech těchto úředníků došlo k postupu do nové platové třídy před vstupem
nového služebního řádu v platnost.
Sporná rozhodnutí byla navrhovatelům doručena během prvního květnového týdne roku 2004 ve formě nedatovaných dopisů od generálního
ředitele pro personál Parlamentu a byla jim těmito rozhodnutími sdělena jejich prozatímní platová třída s účinkem od 1. května
2004. Na základě těchto rozhodnutí byla platová třída B5 P. A. Serrano přejmenována na B*5, platová třída C5 J.-M. Brase byla
přejmenována na C*2, platová třída B5 D. Decoutereho byla přejmenována na B*5, platová třída B4 A. Haua byla přejmenována
na B*6, platová třída C4 A. O. Teresy byla přejmenována na C*3 a platová třída B4 F. J. S. Ramose byla přejmenována na B*6.
Výše uvedené prozatímní platové třídy navrhovatelů byly podruhé přejmenovány s účinkem od 1. května 2006, tedy na konci přechodného
období zavedeného novým služebním řádem, na základě čl. 8 odst. 1 přílohy XIII nového služebního řádu. Prozatímní platová
třída B*5 P. A. Serrano tak byla přejmenována na AST5, prozatímní platová třída C*2 J.-M. Brase tak byla přejmenována na AST2,
prozatímní platová třída B*5 D. Decoutereho tak byla přejmenována na AST5, prozatímní platová třída B*6 A. Haua tak byla přejmenována
na AST6, prozatímní platová třída C*3 A. O. Teresy tak byla přejmenována na AST3 a prozatímní platová třída B*6 F. J. S. Ramose
tak byla přejmenována na AST6.
Každý z navrhovatelů v době od 13. května do 30. července 2004 podal proti sporným rozhodnutím stížnost v rozsahu, v němž
tato rozhodnutí od 1. května 2004 stanovují jejich zařazení do prozatímních platových tříd. Tyto stížnosti byly zamítnuty
rozhodnutími sdělenými každému z navrhovatelů v době od 27. října do 25. listopadu 2004.
III –
Řízení před Soudem
Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 31. ledna 2005 podali navrhovatelé žalobu směřující jednak ke zrušení sporných rozhodnutí,
jakož i ke zrušení veškerých aktů navazujících na tato rozhodnutí nebo s nimi souvisejících, včetně aktů přijatých po podání
této žaloby, a jednak k uložení Parlamentu náhrady škody vyčíslené
ex aequo et bono
na 60 000 eur každému z navrhovatelů, s výhradou zvýšení nebo snížení této částky v průběhu řízení.
Usnesením předsedy třetího senátu Soudu ze dne 6. dubna 2005 bylo povoleno vedlejší účastenství Rady Evropské unie na podporu
návrhových žádání Parlamentu.
Během řízení před Soudem schválila kancelář Parlamentu rozhodnutím ze dne 13. února 2006 návrh generálního tajemníka směřující
zejména k přeřazení úředníků, na které se vztahovala změna kategorie na základě starého služebního řádu, ale kteří k 1. květnu
2004 nadále pobírali základní plat původní kategorie. V návaznosti na toto rozhodnutí byla dne 20. března 2006 přijata individuální
rozhodnutí týkající se P. A. Serrano, jakož i J.-M. Brase a A. O. Teresy, kterými byla P. A. Serrano přeřazena do prozatímní
platové třídy B*6, J.-M. Bras do prozatímní platové třídy C*4 a A. O. Teresa do prozatímní platové třídy C*4 s účinkem pro
všechny tyto úředníky k 1. květnu 2004.
IV –
Napadený rozsudek
A –
K přípustnosti
Parlament ve své žalobní odpovědi před Soudem vznesl několik námitek nepřípustnosti týkajících se zejména právního zájmu na
podání žaloby některých navrhovatelů.
1.     K právnímu zájmu na podání žaloby D. Decoutereho
Parlament uvedl, že kdyby D. Decoutere v průběhu roku nepřešel z kategorie C do kategorie B v důsledku úspěchu ve vnitřním
výběrovém řízení na změnu kategorie, vyvíjel by se jeho služební postup následovně: jeho platová třída C3 by byla k 1. květnu
2004 přejmenována na C*4, která by následně byla k 1. květnu 2006 přejmenována na AST4. Z toho plyne, že i kdyby D. Decoutere
nepostoupil z kategorie, byla by jeho platová třída ke dni 1. květnu 2006 nižší než platová třída, ve které se nachází nyní,
a sice platová třída AST5. Z tohoto důvodu nemá podle Parlamentu žádný zájem napadnout sporné rozhodnutí o přeřazení, které
se ho týká.
Soud tuto námitku zamítl, přičemž tvrdil, že přechod z kategorie D. Decoutereho založený na úspěchu v uvedeném výběrovém řízení
se nepromítl v jeho přeřazení do prozatímní platové třídy B*5 a poté ke dni 1. květnu 2006 do platové třídy AST5. Důkazem
toho je, že ačkoli byl D. Decoutere v důsledku svého postupu do kategorie B zařazen do vyšší platové třídy než úředníci platové
třídy C1, kteří ve výběrovém řízení na změnu kategorie neuspěli, od 1. května 2006 patřil do nižší platové třídy než uvedení
úředníci, jelikož tito úředníci patřili do platové třídy AST6, zatímco D. Decoutere patřil pouze do platové třídy AST5.
2.     K právnímu zájmu na podání žaloby A. Haua
Parlament tvrdil, že A. Hau nemá žádný právní zájem na podání žaloby, jelikož z kategorie C do kategorie B nepřešel na základě
čl. 45 odst. 2 starého služebního řádu, neboť dříve než byl v důsledku úspěchu ve vnitřním výběrovém řízení přijat jako úředník
kategorie B, byl dočasným zaměstnancem kategorie C.
Soud tuto námitku zamítl a rozhodl, že ačkoli je prokázáno, že A. Hau byl v okamžiku svého úspěchu ve výběrovém řízení na
přechod z kategorie C do kategorie B dočasným zaměstnancem platové třídy C1, umožnil Parlament přístup dočasných zaměstnanců
ke vnitřním výběrovým řízením na změnu kategorie. V důsledku toho se A. Hau mohl takového výběrové řízení zúčastnit v rovném
postavení s úředníky kategorie C. Soud tudíž uvádí, že A. Hau na základě tohoto výběrového řízení hierarchicky postoupil z kategorie
C do kategorie B z téhož titulu jako úředníci, kteří v tomto výběrovém řízení uspěli a postoupili do této kategorie. Soud
tak měl za to, že úspěch ve výběrovém řízení na změnu kategorie A. Hauovi neumožnil zařazení do vyšší platové třídy, na které
měl nárok ve srovnání s úředníky bývalé kategorie C, kteří v takovém výběrovém řízení neuspěli.
3.     K zániku předmětu návrhu na zrušení sporných rozhodnutí týkajících se P. A. Serrano, J.-M. Brase a A. O. Teresy
Parlament uvedl, že se návrh na zrušení sporných rozhodnutí týkajících se P. A. Serrano, J.-M. Brase a A. O. Teresy vůči nim
stal bezpředmětným, jelikož tato rozhodnutí byla v průběhu řízení před Soudem zrušena a nahrazena individuálními rozhodnutími
přijatými dne 20. března 2006, na základě kterých tito navrhovatelé se zpětnou účinností získali zařazení, která požadovali.
Soud uvedl, že je pravda, že rozhodnutí ze dne 20. března 2006 zcela nevyhověla výhradám vzneseným třemi dotčenými navrhovateli
proti sporným rozhodnutím, která vůči nim byla přijata, neboť neobnovila zařazení do vyšší třídy, kterého tito navrhovatelé
požívali podle starého služebního řádu ve srovnání s úředníky, kteří neuspěli ve vnitřním výběrovém řízení na změnu kategorie
podle téhož služebního řádu.
Soud nicméně této námitce vznesené Parlamentem vyhověl. Rozhodl, že rozhodnutí ze dne 20. března 2006, aniž by výslovně zrušila
sporná rozhodnutí, mění jejich účinky ve vztahu ke třem dotčeným navrhovatelům, jelikož se použijí zpětně od 1. května 2004.
Sporná rozhodnutí týkající se těchto tří navrhovatelů tak přestala vůči nim existovat, a to od okamžiku, kdy tato rozhodnutí
byla nahrazena rozhodnutími ze dne 20. března 2006.
V důsledku toho bylo podle Soudu cíle sledovaného návrhem na zrušení, kterým byl zánik sporných rozhodnutí, pokud jde o tři
výše uvedené navrhovatele, dosaženo přijetím a zpětným použitím individuálních rozhodnutí ze dne 20. března 2006. Krom toho
Soud vzal na vědomí skutečnost, jak navrhovatelé připustili na jednání, že již není třeba, aby rozhodl o zrušení sporných
rozhodnutí týkajících se P. A. Serrano, J.-M. Brase a A. O. Teresy.
B –
K věci samé
1.     K návrhu na zrušení
Navrhovatelé na podporu svého návrhu na zrušení sporných rozhodnutí uplatnili několik důvodů vycházejících zaprvé z protiprávnosti
článků 2 a 8 přílohy XIII nového služebního řádu, zadruhé z porušení zásady řádné správy a povinnosti jednat s náležitou péčí,
kterého se dopustil Parlament, a konečně zatřetí z porušení článků 6, 45 a 45a a přílohy XIII služebního řádu, jakož i porušení
zásady povýšení podle zásluh a ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se dopustil Parlament.
V zájmu zjednodušení je třeba připomenout pouze posouzení učiněné Soudem, které je zpochybněno v rámci kasačního opravného
prostředku.
Na podporu námitky protiprávnosti namířené proti článkům 2 a 8 přílohy XIII nového služebního řádu se navrhovatelé dovolávají
porušení nabytých práv, zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, jakož i porušení zásady rovného zacházení.
Navrhovatelé v podstatě tvrdili, že přechodná opatření stanovená přílohou XIII nového služebního řádu nevyřešila jejich problém,
a sice to, že jim byla podle jejich domnění snížena platová třída, a nebyla ochráněna jejich práva nabytá na základě zařazení
do vyšší platové třídy, než je platová třída úředníků, kteří neuspěli ve vnitřním výběrovém řízení na změnu kategorie na základě
starého služebního řádu.
Pokud jde o nabytá práva, Soud připomněl, že se úředník může dovolávat nabytého práva pouze tehdy, pokud událost vedoucí ke
vzniku tohoto práva nastala za působnosti určitého služebního řádu před změnou ustanovení služebního řádu (rozsudek Soudního
dvora ze dne 19. března 1975, Gillet v. Komise, 28/74, Recueil, s. 463, bod 5). V takovém systému, jako je veřejná služba
Společenství, ve kterém hierarchie mezi úředníky podléhá změnám, Soud připomněl, že zařazení do vyšší platové třídy dosažené
určitými úředníky ve srovnání s jinými úředníky v určitém okamžiku jejich služebního postupu, nepředstavuje nabyté právo,
které musí být chráněno takovými ustanoveními služebního řádu, jako jsou ustanovení platná po 1. květnu 2004.
Podle Soudu však úředníci, kteří uspěli ve vnitřním výběrovém řízení na změnu kategorie před tímto datem, mají právo očekávat,
že jim služební řád nabídne lepší perspektivy služebního postupu, než jsou perspektivy služebního postupu úředníků, kteří
v takovém výběrovém řízení podle starého služebního řádu neuspěli, a takové perspektivy pro ně představují nabytá práva, která
musejí být chráněna podle nového služebního řádu. V projednávané věci z kritérií pro přeřazení stanovených v článcích 2 a 8
přílohy nového služebního řádu nutně nevyplývá, že by perspektivy služebního postupu úředníků, kteří uspěli v takovém výběrovém
řízení, nebyly lepší než perspektivy, jež mohou očekávat úředníci, kteří v tomto výběrovém řízení neuspěli. Naopak příloha
XIII nového služebního řádu, a zejména její  článek 10, obsahuje ustanovení, která činí rozdíl mezi úředníky podle kategorie,
do níž patřili před 1. květnem 2004, tím, že stanoví možnosti služebního postupu, které se liší  v závislosti na kategorii,
do které tito úředníci patřili podle starého služebního řádu.
Pokud jde o porušení legitimního očekávání, Soud tvrdil, že se úředník nemůže dovolávat zásady ochrany legitimního očekávání,
aby tak zpochybnil legalitu nové právní normy v oblasti, ve které má zákonodárce širokou posuzovací pravomoc (rozsudek Soudu
ze dne 11. února 2003, Leonhardt v. Parlament, T‑30/02, Recueil FP, s. I‑A‑41 a II‑265, bod 55). Tak je tomu v případě změny
systému služebního postupu úředníků, jakož i přijímání přechodných pravidel, která tuto změnu provázejí, včetně pravidel pro
zařazování do platové třídy obsažených v článcích 2 a 8 přílohy XIII nového služebního řádu.
Pokud jde o výhradu vycházející z porušení zásady právní jistoty, Soudu vedl, že z písemných podáních navrhovatelů nevyplývá,
jak byla tato zásada v článcích 2 a 8 přílohy XIII nového služebního řádu porušena, a že tato výhrada je v každém případě
zjevně neopodstatněná, neboť úředníci nemají právo na zachování takového služebního řádu, který existoval v okamžiku jejich
přijetí do služebního poměru (výše uvedený rozsudek Leonhardt v. Parlament, bod 55).
Na podporu výhrady vycházející z porušení zásady rovného zacházení navrhovatelé uvedli, že v důsledku nového zařazení do platových
tříd byli úředníci zařazení do nižší kategorie, než je kategorie, do které jsou zařazeni navrhovatelé, k 1. květnu 2006 zařazeni
do vyšší nebo stejné platové třídy jako navrhovatelé. Krom toho byl D. Decoutere ve srovnání s úředníky, kteří uspěli v tomtéž
výběrovém řízení, zařazen odlišně.
Soud v tomto ohledu tvrdil, že zařazení úředníků, kteří uspěli ve vnitřním výběrovém řízení na změnu kategorie před 1. květnem
2004, do nižší nebo stejné platové třídy jako úředníci, kteří v takovém výběrovém řízení neuspěli, nepředstavuje porušení
zásady rovného zacházení. S ohledem na radikální změnu systému služebního postupu není srovnání hierarchického pořadí úředníků
před a po tomto datu samo o sobě rozhodující pro zjištění porušení zásady rovného zacházení články 2 a 8 přílohy XIII nového
služebního řádu. V každém případě získali úspěšní účastníci výběrového řízení na změnu kategorie díky ustanovením, jejichž
protiprávnosti se dovolávají, lepší perspektivy služebního postupu.
Krom toho, pokud jde o druhou část tohoto důvodu, a sice situaci D. Decoutereho, který tvrdí, že s ním bylo neprávem zacházeno
odlišně ve srovnání s ostatními účastníky téhož výběrového řízení, Soud shledal, že ostatní uchazeči byli podle nového služebního
řádu přijati do služebního poměru jako úředníci, a že se tudíž D. Decoutere a tito ostatní uchazeči nacházeli v odlišném právním
postavení.
2.     K návrhu na náhradu škody
Na podporu svého návrhu na náhradu škody navrhovatelé tvrdili, že by v důsledku případného zrušení sporných rozhodnutí jejich
údajná majetková a nemajetková újma měla být vyrovnána zaplacením všech částek, které by obdrželi, kdyby byli zařazeni do
platové třídy skutečně odpovídající jejich služebním povinnostem.
Soud přezkoumal odděleně návrhy P. A. Serrano, J.-M. Brase a A. O. Teresy na straně jedné a návrhy D. Decoutereho, A. Haua
a F. J. S. Ramose na straně druhé.
Pokud jde o první skupinu těchto úředníků, Soud shledal, že nezávisle na údajné protiprávnosti sporných rozhodnutí týkajících
se těchto úředníků, ke které se nevyjádřil, nebyla splněna přinejmenším jedna z dalších podmínek požadovaných pro vznik odpovědnosti.
Pokud jde o údajnou majetkovou újmu, měl Soud za to, že přeřazení, ke kterému došlo na základě rozhodnutí přijatých v průběhu
soudního řízení, nepřineslo žádné zvýšení platu pobíraného v rámci prozatímních platových tříd a že za těchto okolností navrhovatelé
neprokázali existenci majetkové újmy, které se dovolávali. Krom toho, pokud jde o údajnou nemajetkovou újmu, Soud uvedl, že
Parlament tím, že přijal sporná rozhodnutí, pouze uplatnil vůči těmto navrhovatelům čl. 2 odst. 1 přílohy XIII nového služebního
řádu a že za těchto okolností nebyly porušeny zásady řádné správy a povinnost jednat s náležitou péčí. V poslední řadě Soud
zdůraznil, že Parlament přijetím a zpětným použitím rozhodnutí ze dne 20. března 2006 těmto navrhovatelům umožnil přístup
do vyšších platových tříd, než jsou platové třídy, do kterých byli zařazeni spornými rozhodnutími.
Pokud jde o druhou skupinu navrhovatelů, Soud tvrdil, že v projednávané věci existuje úzký vztah mezi návrhem na zrušení a návrhem
na náhradu škody směřujícím k nápravě majetkové a nemajetkové újmy vzniklé z důvodu jejich prozatímního zařazení. Vzhledem
k tomu, že důvody uplatněné na podporu návrhu na zrušení byly zamítnuty, znamená to, že se Parlament nedopustil žádného protiprávního
jednání, které by zakládalo odpovědnost Evropských společenství vůči těmto třem navrhovatelům.
V –
Návrhová žádání účastníků řízení před Soudním dvorem
Navrhovatelé svým kasačním opravným prostředkem požadují, aby Soudní dvůr:
–        prohlásil jejich kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný, a tudíž
–        pokud jde o P. A. Serrano, J.-M. Brase a A. O. Teresu, zrušil napadený rozsudek jednak v části, ve které uvádí, že se ve vztahu
k nim nevydává rozhodnutí o jejich prvním návrhovém žádání, a jednak v části, ve které se zamítá jejich návrh na náhradu škody,
a
–        pokud jde o D. Decoutereho, A. Haua a F. J. S. Ramose, zrušil body 2 a 4 výroku napadeného rozsudku, které zamítají jejich
žalobu a uvádějí, že ponesou své náklady řízení, a odůvodnění, která se k nim vztahují.
Navrhovatelé se rovněž domáhají, aby Soudní dvůr sám rozhodl o sporu a vyhověním původní žalobě navrhovatelů ve věci T‑47/05:
–        zrušil rozhodnutí o jejich zařazení do platových tříd v důsledku vstupu v platnost nového služebního řádu;
–        uložil Evropskému parlamentu náhradu škody vyčíslené
ex aequo et bono
na 60 000 eur pro každého z navrhovatelů a
–        ­v každém případě uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
V poslední řadě navrhovatelé požadují, aby byla žalovanému v každém případě uložena náhrada nákladů řízení v obou stupních.
Ve své kasační odpovědi podal rovněž Parlament vzájemný kasační opravný prostředek. Parlament navrhuje, aby Soudní dvůr:
–        prohlásil vzájemný kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný, a tudíž zrušil napadený rozsudek v části, v níž
zamítá návrhová žádání směřující k prohlášení nepřípustnosti žalob D. Decoutereho a A. Haua;
–        ve zbývající části zamítl kasační opravný prostředek jako neopodstatněný a
–        uložil navrhovatelům náhradu nákladů tohoto řízení.
Rada navrhuje, aby Soudní dvůr:
–        zamítl kasační opravný prostředek jako neopodstatněný a
–        uložil navrhovatelům náhradu nákladů řízení.
VI –
Ke kasačním opravným prostředkům
Navrhovatelé ve svém hlavním kasačním opravném prostředku uplatňují dvě oddělené skupiny důvodů. První skupina se týká posouzení
přípustnosti a opodstatněnosti návrhů P. A. Serrano, J.-M. Brase a A. O. Teresy učiněného Soudem. Druhá skupina se týká posouzení
přípustnosti a opodstatněnosti návrhů D. Decoutereho, A. Haua a F. J. S. Ramose učiněného Soudem.
Parlament ve svém vzájemném kasačním opravném prostředku zpochybňuje tu část napadeného rozsudku týkající se zamítnutí námitky
nepřípustnosti žaloby, kterou vznesl v prvním stupni, jakož i neexistence právního zájmu na podání žaloby D. Decoutereho a A.
Haua.
A –
K části napadeného rozsudku týkající se P. A. Serrano, J.-M. Brase a A. O. Teresy
1.     K části napadeného rozsudku týkající se nevydání rozhodnutí o návrhu na zrušení
a)     Argumentace účastníků řízení
Navrhovatelé uplatňují dva důvody vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil Soud, a nedostatečného
a rozporného odůvodnění napadeného rozsudku.
Navrhovatelé uvádějí, že podle judikatury Soudního dvora ve věcech obdobných projednávaným věcem týkajících se nahrazení napadeného
aktu během probíhajícího řízení může trvání právního zájmu žalobce na podání žaloby vyplývat z rizika, že dojde k opakování
údajné protiprávní činnosti orgánu Společenství. V tomto ohledu se navrhovatelé dovolávají zejména rozsudků ze dne 24. června
1986, AKZO Chemie a AKZO Chemie UK v. Komise (53/85, Recueil, s. 1965, bod 21), jakož i ze dne 26. dubna 1988, Apesco v. Komise
(207/86, Recueil, s. 2151, bod 16). Podle navrhovatelů může trvání právního zájmu žalobce na podání žaloby vyplývat rovněž
ze zájmu žalobce na náhradě škody způsobené rozhodnutím, které již neplatí. V tomto ohledu se navrhovatelé dovolávají zejména
rozsudků ze dne 5. března 1980, Könecke Fleischwarenfabrik v. Komise (76/79, Recueil, s. 665, bod 9), ze dne 31. března 1998,
Francie a další v. Komise (C‑68/94 a C‑30/95, Recueil, s. I‑1375, bod 74), jakož i ze dne 7. června 2007, Wunenburger v. Komise
(C‑362/05 P, Sb. rozh. s. I‑4333, bod 42).
Krom toho navrhovatelé zdůrazňují, že v projednávané věci rozhodnutí o přeřazení přijatá během řízení před Soudem zcela nevyhovují
výhradám vzneseným v prvním stupni, zejména pokud jde o protiprávnost článků 2 a 8 přílohy XIII nového služebního řádu, a část
jejich práv zůstává nadále porušena, z důvodu nedodržení rovného zacházení, jejich nabytých práv a právní jistoty. Tato rozhodnutí
totiž nejenže formálně a výslovně nezrušují sporná rozhodnutí týkající se dotčených navrhovatelů, ale ani nestanovují zařazení
do vyšší platové třídy, kterého navrhovatelé požívali podle starého služebního řádu a o které přišli uplatněním sporných rozhodnutí.
Parlament namítá, že podle judikatury Soudního dvora uplatněné navrhovateli musí předmět žaloby, stejně jako právní zájem
na jejím podání, přetrvávat během řízení a výsledek žaloby musí být způsobilý poskytnout žalobci určitou výhodu (výše uvedený
rozsudek Wunenburger v. Komise, bod 42). V projednávané věci tomu tak není. Jednak totiž nová rozhodnutí mají stejný předmět
jako sporná rozhodnutí, která nahrazují
ex tunc
, a jednak Soud může pouze zrušit první rozhodnutí, aniž by je mohl nahradit jménem orgánu, který jej vydal. Krom toho neexistuje
žádné riziko opakování údajně protiprávní činnosti, neboť nová rozhodnutí změnila režim zařazení.
Parlament krom toho zdůrazňuje, že jak vyplývá z napadeného rozsudku, dotčení navrhovatelé na jednání připustili, že již nemají
zájem na tom, aby Soud rozhodl o zrušení sporných rozhodnutí, která se jich týkají. Tito navrhovatelé ani během řízení před
Soudem nijak nepřeformulovali svá návrhová žádání za účelem zpochybnění rozhodnutí ze dne 20. března 2006, která nahrazují
sporná rozhodnutí.
Konečně, pokud jde o dopady nevydání rozhodnutí o návrhu na náhradu škody, má Parlament za to, že se Soud rozhodl přezkoumat,
nezávisle na posouzení legality sporných rozhodnutí, existenci dvou dalších kumulativních podmínek vzniku odpovědnosti Evropských
společenství a shledal, že navrhovatelé v každém případě neprokázali existenci majetkové a nemajetkové újmy.
b)     Závěry Soudního dvora
Z bodu 90 napadeného rozsudku, který z tohoto hlediska nebyl kasačním opravným prostředkem zpochybněn, vyplývá, že se musí
mít za to, že navrhovatelé tím, že vyjádřili svůj souhlas se skutečností, že Soud již nemusí rozhodovat o jejich návrhu na
zrušení, tento bod návrhových žádání vzali zpět. Vzhledem k tomu, že Soudu již nebyla tato část návrhových žádání předložena,
mohl pouze vzít na vědomí prohlášení učiněné na jednání. Krom toho, jak uvedl Parlament ve své kasační odpovědi, navrhovatelé
se ani nepokusili přeformulovat svá návrhová žádání před Soudem zpochybněním rozhodnutí ze dne 20. března 2006. Uvedení navrhovatelé
naopak dali přednost podání žaloby proti uvedených rozhodnutím k Soudu pro veřejnou službu Evropské unie.
Vzhledem k tomu, že toto zjištění samo o sobě stačí k odůvodnění napadeného rozsudku v tomto bodě, musí být tento důvod kasačního
opravného prostředku považován za neopodstatněný.
2.     K zamítnutí návrhu na náhradu škody
a)     Argumentace účastníků řízení
Na podporu důvodu namířeného proti zamítnutí jejich návrhu na náhradu škody Soudem P. A. Serrano, J.-M. Bras a A. O. Teresa
uplatňují nedostatečné odůvodnění napadeného rozsudku, pokud jde o nemajetkovou újmu, která jim byla podle jejich názoru způsobena.
Podle těchto navrhovatelů jsou výhrady vznesené v jejich návrhu na zahájení řízení související s jejich návrhem na náhradu
škody v tomto ohledu daleko širší než výhrady analyzované Soudem v napadeném rozsudku a týkají se rovněž stavu nejistoty,
do kterého se dostali, a dopadů na jejich služební postup, jakož i na jejich profesní a rodinný život. Přílišně stručné posouzení
tohoto bodu návrhových žádání ze strany Soudu přitom nezohlednilo nové skutečnosti újmy týkající se přijetí nových rozhodnutí
o zařazení. Nahrazení sporných rozhodnutí během řízení nikterak nepředstavovalo přiměřenou a dostatečnou nápravu nemajetkové
újmy všech tří navrhovatelů, neboť ti se nadále nacházeli ve stavu obav a nejistoty, pokud jde o vývoj jejich služebního postupu.
Parlament uvádí, že navrhovatelé nerozlišují mezi újmou, kterou údajně utrpěli, způsobenou spornými rozhodnutími a újmou,
která podle nich přetrvává v důsledku jejich přeřazení do platové třídy rozhodnutími nahrazujícími sporná rozhodnutí. I kdyby
v projednávané věci určitá újma přetrvávala, Soud by nemohl provést analýzu takové újmy, aniž by věcně přezkoumal nová rozhodnutí
týkající se zařazení těchto tří navrhovatelů do platové třídy. V každém případě navrhovatelé podle Parlamentu dosáhli v důsledku
rozhodnutí o přeřazení služebního postupu.
b)     Závěry Soudního dvora
V bodě 168 napadeného rozsudku Soud na úvod připomněl, že v rámci návrhu na náhradu škody podaného úředníkem předpokládá vznik
odpovědnosti Společenství současné splnění podmínek týkajících se protiprávnosti jednání vytýkaného dotčenému orgánu, skutečné
škody a příčinné souvislosti mezi jednáním uvedeného orgánu a uplatňovanou škodou. Soud v bodě 169 uvedeného rozsudku rovněž
připomněl, že tyto tři podmínky vzniku odpovědnosti Společenství jsou kumulativní, což znamená, že pokud jedna z nich není
splněna, nemůže odpovědnost Společenství vzniknout.
Pokud jde o nemajetkovou újmu, která údajně vznikla P. A. Serrano, J.‑M. Brasovi a A. O. Teresovi z důvodu údajného porušení
zásady řádné správy a povinnosti jednat s náležitou péčí, kterého se dopustil Parlament, Soud v bodě 175 napadeného rozsudku
zejména uvedl, že Parlament tím, že se omezil na opření sporných rozhodnutí o ustanovení služebního řádu, neporušil uvedenou
zásadu a povinnost, a následně dospěl k závěru, že protiprávnost jednání, které bylo zdrojem nemajetkové újmy, která údajně
vznikla, nebyla tudíž v projednávané věci prokázána.
Soud tak zamítnutí návrhu na náhradu nemajetkové újmy odůvodnil právně dostačujícím způsobem. Pouhé zjištění Soudu, že tvrzená
protiprávnost jednání nebyla prokázána, totiž při neexistenci jedné ze tří kumulativních podmínek připomenutých v bodě 169
napadeného rozsudku stačí k zamítnutí uvedeného návrhu. Soud tudíž nebyl povinen svůj rozsudek dále odůvodňovat mimo jiné
tím, že by rozhodl o existenci údajné nemajetkové újmy.
Tento důvod kasačního opravného prostředku musí být tudíž považován za neopodstatněný.
B –
K části napadeného rozsudku týkající se D. Decoutereho, A. Haua a F. J. S. Ramose
1.     K přípustnosti žaloby D. Decoutereho a A. Haua
a)     Argumentace účastníků řízení
Parlament ve svém vzájemném kasačním opravném prostředku připomíná, pokud jde o D. Decoutereho, že tento navrhovatel byl poté,
co uspěl ve výběrovém řízení na změnu kategorie, zařazen do platové třídy B, a tudíž se ke dni vstupu nového služebního řádu
v platnost nacházel ve stejné situaci jako všichni úředníci příslušející do platové třídy B podle starého služebního řádu.
Parlament zdůrazňuje, že na rozdíl od toho, co shledal Soud, byl tento úředník před konáním vnitřního výběrového řízení na
změnu kategorie zařazen do platové třídy C3 a poté, co v tomto výběrovém řízení uspěl, do třídy B5, následně do třídy B*5
a nakonec do platové třídy AST5. V důsledku těchto povýšení přísluší nyní do platové třídy AST7. Navrhovatel tak byl v režimu
nového služebního řádu přeřazen s přihlédnutím k jeho zařazení do platové třídy B, a nikoli do platové třídy C starého služebního
řádu. Parlament v podstatě tvrdí, že D. Decoutere po vstupu nového služebního řádu v platnost požíval téhož služebního postupu
jako úředníci zařazení do platové třídy B starého služebního řádu, a tudíž tento navrhovatel nebyl ve srovnání s těmito úředníky
diskriminován.
Pokud jde o A. Haua, Parlament uvádí, že Soud nesprávně shledal, že se tento navrhovatel nacházel ve stejné situaci jako ostatní
navrhovatelé. V okamžiku účasti na výběrovém řízení byl totiž dočasným zaměstnancem a díky úspěchu v tomto výběrovém řízení
u něj nedošlo ke změně kategorie, ale změnilo se jeho postavení z dočasného zaměstnance na úředníka. Soud situaci A. Haua
kvalifikoval nesprávně, neboť tento navrhovatel v důsledku úspěchu ve výběrovém řízení na změnu kategorie nepostoupil do vyšší
platové třídy, ale změnilo se jeho služební postavení.
Navrhovatelé uvádějí, že se Parlament omezuje na převzetí argumentů, které již byly předloženy v prvním stupni, a na zpochybnění
skutkových zjištění. Tento důvod musí být podle navrhovatelů považován za nepřípustný. Pokud jde o věc samou, považují navrhovatelé
odůvodnění napadeného rozsudku týkající se zamítnutí námitky nepřípustnosti za správné.
b)     Závěry Soudního dvora
Pokud jde o D. Decoutereho, je třeba poznamenat, že Soud v bodech 68 až 70 napadeného rozsudku zamítl námitku nepřípustnosti
vznesenou Parlamentem v prvním stupni, když shledal, že tento navrhovatel měl právní zájem na podání žaloby. Soud zdůraznil,
že se D. Decoutere, který přešel z platové třídy C3 do platové třídy B5, k 1. květnu 2006 nacházel v nižší platové třídě,
než byla platová třída úředníků platové třídy C1, kteří neuspěli ve výběrovém řízení na změnu kategorie podle starého služebního
řádu.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že Soud nepochybil, když v bodech 68 až 70 napadeného rozsudku uvedl, že se výhrada,
kterou D. Decoutere vznesl v prvním stupni, týká okolnosti, že jeho zařazení stanovené podle pravidel nového služebního řádu,
neodráží přechod z kategorie vyplývající z úspěchu v uvedeném výběrovém řízení, a že se v důsledku toho tato výhrada týká
údajného nezohlednění úspěchu ve výběrovém řízení s ohledem na zařazení kolegů navrhovatele, kteří byli podle starého služebního
řádu ve stejné kategorii a kteří v tomto výběrovém řízení neuspěli.
Jak rozhodl Soud, D. Decoutere zpochybnil hlavně změnu hierarchických vztahů vzniklých podle starého služebního řádu, která
byla údajně způsobena přechodnými pravidly zařazování obsaženými v příloze XIII nového služebního řádu.
Z toho vyplývá, že jelikož sporné rozhodnutí týkající se D. Decoutereho mu, pokud jde o tuto výhradu, nevyhovělo, Soud právem
zamítl námitku nepřípustnosti vznesenou Parlamentem.
Tento důvod vzájemného kasačního opravného prostředku tudíž není opodstatněný.
Pokud jde o A. Haua, Soud tvrdil, že se tento navrhovatel jakožto dočasný zaměstnanec zúčastnil výběrového řízení na změnu
kategorie v rovném postavení s úředníky, a v důsledku sporného rozhodnutí, které se ho týkalo, přišel o zařazení do vyšší
platové třídy, než je platová třída úředníků bývalé kategorie C, kteří v tomto výběrovém řízení neuspěli. Měl tak právní zájem
na podání žaloby.
V tomto ohledu je třeba uvést, že se argumenty Parlamentu ohledně přípustnosti žaloby A. Haua netýkají právního zájmu navrhovatele
na podání žaloby, a v důsledku toho ani přípustnosti jeho žaloby, ale týkají se její opodstatněnosti a zejména nároku navrhovatele
na odlišné zacházení v rámci služebního postupu v důsledku úspěchu ve výběrovém řízení na změnu kategorie, než je zacházení
uplatňované na úředníky zařazené do platové třídy C před vstupem nového služebního řádu v platnost. Tyto argumenty tedy nezpochybňují
přípustnost žaloby, kterou podal.
Soud tudíž správně rozhodl, že žaloba A. Haua je přípustná.
Z výše uvedeného vyplývá, že důvody vzájemného kasačního opravného prostředku musejí být odmítnuty a že tento vzájemný kasační
opravný prostředek musí být zamítnut v plném rozsahu.
2.     K zamítnutí námitky protiprávnosti článků 2 a 8 přílohy XIII nového služebního řádu
a)     K důvodům vycházejícím z porušení nabytých práv
i)     Argumentace účastníků řízení
Navrhovatelé uvádějí, že na rozdíl od toho, co nedostatečně podloženě tvrdil Soud, zrušení starého zařazení do platové třídy
novým služebním řádem představuje porušení nabytých práv. Jejich jmenování do vyšší platové třídy je ve skutečnosti stavěno
na roveň povýšení, ke kterému došlo před reformou služebního řádu. Navrhovatelé zpochybňují rovněž posouzení učiněná Soudem
uvedená v bodech 113 až 118 napadeného rozsudku týkající se údajných lepších perspektiv služebního postupu, kterých požívají
ve srovnání s úředníky, kteří v tomto výběrovém řízení neuspěli. Dále navrhovatelé uvádějí, že na rozdíl od situace navrhovatelů
ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 22. prosince 2008, Centeno Mediavilla a další v. Komise (C‑443/07 P, Sb. rozh.
s. I-10945), kteří v době vstupu nového služebního řádu v platnost nebyli úředníky, a tudíž měli pouze naději na to být jmenováni
úředníky, navrhovatelé v projednávané věci již úředníky byli a uspěli ve vnitřním výběrovém řízení na změnu kategorie, které
představovalo událost zakládající jejich nabytá práva na vyšší platovou třídu.
Parlament v tomto ohledu zdůrazňuje, že navrhovatelé i po vstupu nového služebního řádu v platnost služebně povýšili rychleji
než jejich kolegové, kteří v těchto vnitřních výběrových řízeních na změnu kategorie neuspěli. Vstup nového služebního řádu
v platnost tudíž do jejich práv nijak nezasáhl.
Rada tvrdí, že právní a faktická situace skupiny úředníků vymezené ve srovnání se situací jiné skupiny úředníků, a nikoli
absolutně, nemá dostatečně stálou a definitivní povahu k tomu, aby mohla být kvalifikována jako nabyté právo. Krom toho hierarchie
mezi úředníky bude vždy podléhat změnám a perspektivy služebního postupu budou vždy vystaveny určitým rizikům. Právě proto
v této oblasti není možné odkazovat na nabytá práva. Rada má tedy za to, že Soud dospěl k nesprávnému závěru tím, že navrhovatelům
uznal nabytá práva na služební postup. Situace těchto navrhovatelů byla v době reformy služebního řádu vymezena nejasně a nemohla
představovat právo omezující široký prostor pro uvážení zákonodárce, jako je prostor přiznaný Soudním dvorem ve výše uvedeném
rozsudku Centeno Mediavilla a další v. Komise.
ii)  Závěry Soudního dvora
Soud v bodě 107 napadeného rozsudku zejména rozhodl, že zařazení do vyšší platové třídy získané určitými úředníky ve srovnání
s jinými úředníky v určitém okamžiku jejich služebního postupu, nepředstavuje nabyté právo, které musí být chráněno novým
služebním řádem.
V bodě 109 napadeného rozsudku Soud mimoto shledal, že před vstupem nového služebního řádu v platnost D. Decoutere, A. Hau
a F. J. S. Ramos díky úspěchu ve vnitřních výběrových řízeních na postup z kategorie služebně povýšili. Byli tak zařazeni
do vyšší platové třídy než úředníci, kteří v takových vnitřních výběrových řízeních na změnu kategorie neuspěli.
Soud na základě tohoto zjištění v bodě 110 napadeného rozsudku rozhodl, že lepší perspektivy služebního postupu získané navrhovateli
podle starého služebního řádu ve srovnání s úředníky, kteří v těchto výběrových řízeních neuspěli, představují nabytá práva,
která musí být chráněna podle nového služebního řádu.
Dále Soud v bodech 114 až 117 napadeného rozsudku uvedl, že díky pravidlům služebního postupu stanoveným v článku 10 přílohy
XIII služebního řádu, zákonodárce stanovil mechanizmus rozlišování ve služebním postupu úředníků podle kategorie, do které
příslušeli podle starého služebního řádu. Soud měl za to, že tato pravidla umožnila zaručit dodržení uvedených nabytých práv.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle judikatury Soudního dvora je právní vztah mezi úředníky a administrativou založen
na služebním řádu, a nikoli na určité smlouvě. Práva a povinnosti úředníků mohou být tudíž při dodržení požadavků vyplývajících
z práva Společenství zákonodárcem kdykoliv změněna (výše uvedený rozsudek Centeno Mediavilla a další v. Komise, bod 60 a citovaná
judikatura).
Zásadně platí, že předpisy pozměňující legislativní ustanovení, jako jsou nařízení, která mění služební řád, se s výhradou
odchylek uplatní na budoucí účinky situací, které nastaly za působnosti dřívějšího předpisu (viz v tomto smyslu rozsudek ze
dne 29. června 1999, Butterfly Music, C‑60/98, Recueil, s. I‑3939, bod 24, jakož i výše uvedený rozsudek Centeno Mediavilla
a další v. Komise, bod 61).
Jinak je tomu pouze u situací, které nastaly a byly definitivně ustaveny za působnosti předchozího pravidla a které zakládají
nabytá práva (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 14. dubna 1970, Brock, 68/69, Recueil, s. 171, bod 7; ze dne 5. prosince
1973, SOPAD, 143/73, Recueil, s. 1433, bod 8, a ze dne 10. července 1986, Licata v. HSV, 270/84, Recueil, s. 2305, bod 31,
jakož i výše uvedený rozsudek Centeno Mediavilla a další v. Komise, bod 62). Právo je považováno za nabyté, pokud skutečnost,
která vedla k jeho vzniku, nastala před legislativní změnou (výše uvedený rozsudek Centeno Mediavilla a další v. Komise, bod
63).
V projednávané věci je třeba konstatovat, že navrhovatelé, kteří služebně povýšili díky svému úspěchu ve vnitřním výběrovém
řízení, nabyli právo na zachování služebního postupu, ke kterému takto došlo podle starého služebního řádu. Na rozdíl od toho,
co tvrdí navrhovatelé, takové právo však implikuje pouze to, že s nimi bude podle služebního řádu zacházeno stejně, pokud
jde zejména o služební postup, jako je zacházeno se všemi úředníky nové platové třídy, do které se tak dostali.
Široká posuzovací pravomoc, kterou má zákonodárce k učinění nutných změn služebního řádu za podmínek připomenutých v bodech
82 a 83 tohoto rozsudku, a zejména ke změně struktury platových tříd úředníků, mu nemůže umožnit provést změny, které zejména
s touto nutností nikterak nesouvisejí nebo které nezohledňují schopnosti, které tyto platové třídy mají odrážet. Zákonodárce
však nemůže být vázán povinností striktně zachovávat vztah, který dříve existoval mezi těmito platovými třídami před změnou
služebního řádu.
Navrhovatelé se tudíž nemohou užitečně dovolávat údajně nabytých práv na zařazení do vyšší platové třídy získané podle starého
služebního řádu za účelem tvrzení, že články 2 a 8 přílohy XIII nového služebního řádu jsou stiženy protiprávností.
Za těchto okolností a když zákonodárce, jak uvedl Soud v bodě 114 napadeného rozsudku, v tomto novém služebním řádu přijal
ustanovení, která činí rozdíl ve služebním postupu těchto úředníků, přičemž zohledňují kategorii, do které patřili podle starého
služebního řádu, není opodstatněné tvrzení navrhovatelů, že se Soud, který své posouzení dostatečně odůvodnil, dopustil nesprávného
právního posouzení, když zamítl jejich žalobní důvod vycházející z porušení jejich nabytých práv.
b)     K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení zásady ochrany legitimního očekávání
i)     Argumentace účastníků řízení
Pokud jde o porušení zásady ochrany legitimního očekávání, mají navrhovatelé za to, že Soud nesprávně a na základě nedostatečného
odůvodnění shledal, že nemohou důvodně legitimně očekávat, že stávající situace bude zachována v případě neexistence nabytých
práv. Dosah těchto dvou zásad se liší, jelikož zdroj zásady ochrany legitimního očekávání je odlišný od nabytí takových práv.
Krom toho na rozdíl od navrhovatelů ve výše uvedeném rozsudku Centeno Mediavilla a další v. Komise opřeli navrhovatelé v projednávané
věci svá očekávání služebního postupu o úspěch ve výběrovém řízení na změnu kategorie, a tudíž o situaci nastalou před vstupem
nového služebního řádu v platnost. Kdyby se připustilo, že zákonodárce nemusí takové očekávání zohlednit, vedlo by to k tomu,
že by byl postaven nad obecnou zásadu ochrany legitimního očekávání.
Rada v tomto ohledu uvádí, že perspektiva služebního postupu navrhovatelů nepředstavuje dostatečně stálou situaci na to, aby
mohla být považována za nabytou. Krom toho připomíná, že podle výše uvedeného rozsudku Centeno Mediavilla a další v. Komise
se jednotlivci nemohou této zásady dovolávat za účelem zpochybnění legality nového ustanovení v oblasti veřejné služby Společenství.
ii)  Závěry Soudního dvora
Soud v bodě 121 napadeného rozsudku z důvodů připomenutých v bodě 34 tohoto rozsudku rozhodl, že se navrhovatelé za účelem
zpochybnění legality určitého ustanovení služebního řádu nemohou dovolávat zásady ochrany legitimního očekávání.
Takové posouzení dosahu zásady ochrany legitimního očekávání, které je dostatečně odůvodněné, se nezdá být stiženo právní
vadou.
Jednotlivci se totiž nemohou dovolávat zásady ochrany legitimního očekávání k tomu, aby zabránili použití nového právního
ustanovení, zejména v oblasti, v níž má zákonodárce, jako v projednávané věci, širokou posuzovací pravomoc (rozsudek ze dne
19. listopadu 1998, Španělsko v. Rada, C‑284/94, Recueil, s. I‑7309, bod 43, jakož i výše uvedený rozsudek Centeno Mediavilla
a další v. Komise, bod 91).
Z toho vyplývá, že argumenty navrhovatelů týkající se porušení zásady ochrany legitimního očekávání nejsou ničím podložené.
c)     K důvodu vycházejícímu z porušení zásady rovného zacházení
i)     Argumentace účastníků řízení
Podle navrhovatelů Soud zásadu rovného zacházení vyložil nesprávně, když měl za to, že i kdyby jim sporná rozhodnutí způsobila
určitou ztrátu z hlediska služebního postupu ve srovnání s jejich kolegy, kteří neuspěli ve vnitřním výběrovém řízení na změnu
kategorie, nemohlo dojít k porušení této zásady. Soud tak na základě nedostatečného odůvodnění připustil, že s odlišnými situacemi
může být zacházeno stejně. Soud mimoto dospěl k nesprávnému závěru, že dotčená přechodná ustanovení mohou splňovat požadavky
na dodržování uvedené zásady.
Krom toho, pokud jde o situaci D. Decoutereho, Soud nesprávně odmítl odsoudit skutečnost, že s ním bylo zejména na základě
čl. 2 odst. 1 a článků 4 a 5 přílohy XIII nového služebního řádu zacházeno odlišně ve srovnání s úředníky, kteří uspěli ve
stejném výběrovém řízení, a kteří se tak nacházeli ve stejné právní situaci jako on.
Parlament a Rada namítají, že Soud právem prohlásil, že systém služebního postupu byl novým služebním řádem radikálně změněn,
ale že tento nový služební řád stanoví výhody pro úředníky, kteří byli zařazeni do vyšší platové třídy před vstupem nového
služebního řádu v platnost. Rada krom toho zdůrazňuje, že zařazení do nového hierarchického systému není samo o sobě směrodatné
pro posouzení, zda zákonodárce činil rozdíly z hlediska perspektiv služebního postupu mezi úředníky, kteří podle starého služebního
řádu uspěli ve výběrovém řízení na změnu kategorie, a úředníky, kteří v žádném takovém řízení neuspěli.
Pokud jde o situaci D. Decoutereho, Parlament a Rada zdůrazňují, že výklad dotčených ustanovení podaný Soudem byl potvrzen
výše uvedeným rozsudkem Centeno Mediavilla a další v. Komise, ve kterém Soudní dvůr rozhodl, že nelze mít za to, že se úředníci
přijatí ve dvou odlišných termínech nacházejí ve stejné právní situaci.
ii)  Závěry Soudního dvora
Jak vyplývá z judikatury Soudního dvora, k porušení zásady rovného zacházení, která se uplatní na právo veřejné služby Společenství,
dojde tehdy, jestliže je se dvěma kategoriemi osob, jejichž faktické a právní situace nevykazují podstatné odlišnosti, zacházeno
při jejich přijímání odlišně a takové zacházení není objektivně odůvodněno (viz rozsudek ze dne 11. ledna 2001, Martínez del
Peral Cagigal v. Komise, C‑459/98 P, Recueil, s. I‑135, bod 50, jakož i výše uvedený rozsudek Centeno Mediavilla a další v. Komise,
bod 76).
Rovněž platí, že zákonodárce má v zásadě povinnost při přijímání pravidel, která se použijí zejména v oblasti veřejné služby
Společenství, dodržovat zásadu rovného zacházení (výše uvedený rozsudek Centeno Mediavilla a další v. Komise, bod 78).
Jak Soud správně připomněl v bodě 142 napadeného rozsudku, z judikatury rovněž vyplývá, že k porušení zásady rovného zacházení
dojde tehdy, pokud je se dvěma odlišnými situacemi zacházeno stejně (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 11. září 2007, Lindorfer
v. Rada, C‑227/04 P, Sb. rozh. s. I‑6767, bod 63).
Soud v tomto ohledu v bodě 145 napadeného rozsudku shledal, že se navrhovatelé, kteří uspěli ve vnitřním výběrovém řízení
na změnu kategorie podle starého služebního řádu, nenacházejí ve stejné právní a faktické situaci jako úředníci, kteří v takovém
výběrovém řízení neuspěli. Krom toho Soud v bodě 146 a 147 napadeného rozsudku rozhodl, že prvně uvedení úředníci podle pravidel
služebního řádu získali lepší perspektivy služebního postupu ve srovnání s druhou uvedenou skupinou úředníků, které byly zohledněny
v přechodných ustanoveních přílohy XIII nového služebního řádu.
Na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelé, takové posouzení, jehož odůvodnění, jaké je připomenuto v bodě 37 tohoto rozsudku,
je dostatečné, není stiženo žádnou právní vadou.
Je totiž třeba podotknout, že se navrhovatelé omezují na tvrzení, že dotčený přechodný režim neobsahuje ustanovení týkající
se výslovně té kategorie úředníků, kteří uspěli ve výběrovém řízení podle starého služebního řádu, a že v každém případě lepší
perspektivy služebního postupu, kterých požívají podle nového služebního řádu, nejsou podstatné a jisté.
Taková argumentace přitom nemůže prokázat, že tento nový služební řád s ohledem na tyto úředníky porušuje zásadu rovného zacházení.
Jak totiž vyplývá z bodu 86 tohoto rozsudku, jelikož zákonodárce Společenství přijetím nového služebního řádu přetvořil celý
systém doposud platného služebního postupu, nemohl být povinen doslovně převzít hierarchii platových tříd starého služebního
řádu, protože jinak by byla dotčena jeho možnost provést změny služebního řádu. V této souvislosti srovnání hierarchického
pořadí úředníků před a po reformě služebního řádu není samo o sobě směrodatné pro posouzení slučitelnosti nového služebního
řádu se zásadou rovného zacházení.
Nový služební řád na rozdíl od tvrzení navrhovatelů činí rozdíl mezi služebním postupem úředníků, kteří podle starého služebního
řádu patřili do hierarchicky různých platových tříd, a těm, kteří uspěli ve výběrovém řízení na změnu kategorie, zajišťuje
jiné perspektivy služebního postupu než úředníkům, kteří v tomtéž výběrovém řízení neuspěli. Přechodný režim, a zejména čl. 10
odst. 1 a 2 přílohy XIII služebního řádu, prostřednictvím pravidla zablokování služebního postupu a pravidla stanovení procentních
sazeb pro povyšování pro jednotlivé platové třídy zajišťuje lepší perspektivy služebního postupu úředníkům, kteří přísluší
do vyšších platových tříd podle starého služebního řádu, a tudíž těm, kteří postoupili do platových tříd v důsledku úspěchu
ve výběrovém řízení na změnu kategorie.
Pokud jde v poslední řadě o D. Decoutereho, měl Soud v bodech 152 a 155 napadeného rozsudku za to, že se tento navrhovatel
nenacházel ve stejné právní situaci jako jiný úředník, který uspěl v tomtéž výběrovém řízení jako on, ale byl přijat do služebního
poměru jako úředník podle nového služebního řádu, zatímco D. Decoutere byl přijat a zařazen do své nové platové třídy na základě
tohoto výběrového řízení podle starého služebního řádu. Soud se tímto nedopustil nesprávného právního posouzení a napadený
rozsudek odůvodnil právně dostačujícím způsobem.
Dva úředníci, kteří jsou přeřazeni do vyšší platové třídy podle různých ustanovení služebního řádu, se totiž z tohoto důvodu
nacházejí v odlišných situacích (viz obdobně výše uvedený rozsudek Centeno Mediavilla a další v. Komise, body 79 a 80).
Z výše uvedených úvah vyplývá, že navrhovatelé neoprávněně tvrdí, že Soud neprávem zamítl námitku protiprávnosti článků 2
a 8 přílohy XIII nového služebního řádu a že rozsudek není dostatečně odůvodněn.
3.     K zamítnutí návrhu na náhradu škody
Vzhledem k tomu, že navrhovatelé odkazují na svou argumentaci ohledně části napadeného rozsudku týkající se této námitky protiprávnosti
za účelem zpochybnění rovněž bodů 177 až 180 napadeného rozsudku týkajících se návrhu na náhradu škody, je třeba rovněž tento
důvod kasačního opravného prostředku shledat neopodstatněným.
Vzhledem k tomu, že žádný z důvodů uplatněných navrhovateli není opodstatněný, musí být hlavní kasační opravný prostředek
zamítnut.
VII –
K nákladům řízení
Podle čl. 122 prvního pododstavce jednacího řádu rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek
opodstatněný.
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 tohoto
jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který
měl ve věci úspěch, požadoval. Podle čl. 69 odst. 3 zmíněného jednacího řádu může Soudní dvůr nicméně rozdělit náklady nebo
rozhodnout, že každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady, pokud každý účastník měl ve věci částečně úspěch i neúspěch
nebo pokud jsou k tomu dány výjimečné důvody. Vzhledem k tomu, že navrhovatelé, ani Parlament neměli ve věci úspěch, je třeba
rozhodnout, že každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
Podle čl. 69 odst. 4 jednacího řádu, který se rovněž použije na základě článku 118 téhož jednacího řádu, orgány, které vstoupily
do řízení jako vedlejší účastníci, nesou vlastní náklady. Je tudíž třeba rozhodnout, že Rada ponese vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1)
Hlavní kasační opravný prostředek se zamítá.
2)
Vzájemný kasační opravný prostředek se zamítá.
3)
Pilar Angé Serrano, Jean-Marie Bras, Adolfo Orcajo Teresa, Dominiek Decoutere, Armin Hau a Francisco Javier Solana Ramos,
Evropský parlament a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: francouzština.