CELEX: 62004CJ0065
Tagállami kötelezettségszegés
EAK-Szerződés
Hatály
89/618/Euratom irányelv
Egészségvédelem
Ionizáló sugárzás
Atomenergia katonai célú felhasználása
Atommeghajtású tengeralattjáró javítása

Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy Nagy-Britannia és Észak-Írország
Egyesült Királysága – mivel nem tájékoztatta előzetesen a radioaktív sugárzás okozta veszélyhelyzetben valószínűleg érintett
lakosságot a gibraltári helyi veszélyhelyzeti intézkedési tervről – nem teljesítette a lakosságnak a radioaktív sugárzás okozta
veszélyhelyzet esetén alkalmazandó egészségvédelmi intézkedésekről és a védekezés során irányadó magatartási szabályokról
történő tájékoztatásáról szóló, 1989. november 27‑i 89/618/Euratom tanácsi irányelv (HL L 357., 31. o; magyar nyelvű különkiadás
15. fejezet, 1. kötet, 366. o., a továbbiakban: irányelv) 5. cikkének (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

Jogi háttér
Az EAK 30. és az EAK 31. cikk előírja, hogy az Európai Közösségen belül alapvető előírásokat kell megállapítani a lakosság
és a munkavállalók egészségének az ionizáló sugárzásból eredő kockázatokkal szembeni védelmére vonatkozóan.
Az EAK‑Szerződés 31. cikke alapján elfogadott irányelv – az 1. cikkének értelmében – „közösségi szinten közös célokat kíván
meghatározni a lakosság tájékoztatására vonatkozó intézkedések és eljárások tekintetében, a radiológiai [helyesen: radioaktív
sugárzás okozta] veszélyhelyzet esetén biztosított egészségvédelem javítására”.
Az irányelv 5. cikke kimondja:
„(1) A tagállamok biztosítják, hogy a radiológiai [helyesen: radioaktív sugárzás okozta] veszélyhelyzetben valószínűleg érintett
lakosság tájékoztatást kapjon a rá vonatkozó egészségvédelmi intézkedésekről és az ilyen veszélyhelyzetben tanúsítandó magatartásról.
[…]
(3) Ezt a tájékoztatást az (1) bekezdésben említett lakossággal kérelem nélkül közölni kell.
[…]”

A pert megelőző eljárás
A Bizottsághoz több panasz is érkezett 2000‑ben, az Egyesült Királyság haditengerészetének kötelékébe tartozó „Tireless” nevű
atom‑tengeralattjárón – az atomreaktort ért balesetet követően – az említett év májusa óta Gibraltár kikötőjében végzett javítási
munkálatok miatt.
2000. október 10‑i levelében a Bizottság felhívta az Egyesült Királyságot arra, hogy közölje, milyen tájékoztatást kapott
a lakosság a rá vonatkozó egészségvédelmi intézkedésekről, és az ilyen veszélyhelyzetben tanúsítandó magatartásról.
2000. november 14‑i válaszukban az Egyesült Királyság hatóságai azt állították, hogy az EAK‑Szerződés nem vonatkozik az atomenergia
katonai felhasználására. Ugyanakkor jelezték, hogy létezik egy, a Gibraltár területére vonatkozó, Gibraltar Public Safety
Scheme elnevezésű készenléti terv (a továbbiakban: Gibpubsafe), amely a gibraltári közkönyvtárban hozzáférhető.
A Bizottság, úgy ítélve meg, hogy a Gibpubsafe nem felel meg az irányelvnek, 2002. március 21‑én felszólító levelet intézett
az Egyesült Királysághoz. Ebben többek között az szerepelt, hogy a radioaktív sugárzás okozta veszélyhelyzetben valószínűleg
érintett lakosság előzetes tájékoztatásának módjait tekintve nem tekinthető az irányelv megfelelő átültetésének az, hogy a
Gibpubsafe egyszerűen rendelkezésre áll a közkönyvtárban.
Az Egyesült Királyság hatóságai 2002. május 17‑i levelükkel válaszoltak e felszólításra. E levélben az említett hatóságok
azon okok kifejtésére szorítkoztak, amelyek miatt úgy ítélték meg, hogy az atommeghajtású katonai eszközökhöz kapcsolódó tevékenységek
nem tartoznak az EAK‑Szerződés által a Közösségre bízott feladatok közé.
A Bizottság a 2002. október 23‑án az Egyesült Királyságnak címzett indokolással ellátott véleményben többek között azt állította,
hogy az EAK‑Szerződés második címének III. fejezete nem zárja ki hatálya alól a katonai tevékenységekből eredő ionizáló sugárzást,
és felhívta e tagállam hatóságait, hogy tegyék meg az e véleménynek való megfeleléshez szükséges intézkedéseket, a kézhezvételtől
számított két hónapon belül.
A Bizottság, mivel e hatóságok 2002. december 20‑i válaszukban fenntartották az említett véleménnyel kapcsolatos álláspontjukat,
benyújtotta a jelen keresetet.

A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
A Bíróság elnöke 2004. június 16‑i végzésével megengedte, hogy a Francia Köztársaság az Egyesült Királyság kérelmeinek támogatása
végett beavatkozzék.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–        állapítsa meg, hogy az Egyesült Királyság – mivel nem tájékoztatta előzetesen a radioaktív sugárzás okozta veszélyhelyzetben
valószínűleg érintett lakosságot a gibraltári helyi veszélyhelyzeti intézkedési tervről – nem teljesítette az irányelv 5. cikkének
(3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit, és
–        kötelezze az Egyesült Királyságot a költségek viselésére.
Az Egyesült Királyság és a Francia Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a keresetet, és a Bizottságot kötelezze
a költségek viselésére.

A keresetről
A Bírósághoz benyújtott iratokból kiderül, hogy azt követően, hogy az Egyesült Királyság haditengerészetének kötelékébe tartozó
„Tireless” nevű atom‑tengeralattjárót 2000 májusában Gibraltár kikötőjében javítás céljából elhelyezték, a Bizottság felhívta
az Egyesült Királyság Kormányát arra, hogy közölje vele, milyen tájékoztatást kapott a lakosság – az irányelv 5. cikkének
(3) bekezdésének megfelelően – az ilyen veszélyhelyzetre vonatkozó egészségvédelmi intézkedésekről.
A Bíróság C‑61/03. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2005. április 12‑én hozott ítéletében (EBHT 2005., I‑2477. o.)
már tárgyalta azt a kérdést, hogy az atomenergia katonai felhasználása az EAK‑Szerződés hatálya alá tartozhat‑e.
Ebben az ítéletben a Bíróság először megállapította, hogy az EAK‑Szerződés több rendelkezése jelentős hatáskört juttat a Bizottságnak,
megengedve, hogy szabályozás útján vagy egyedi határozatokat tartalmazó vélemény formájában aktívan beavatkozzék különféle
olyan tevékenységi területeken, amelyek az atomenergia közösségbeli felhasználását érintik. Példaként a Bíróság megemlítette
az említett szerződés második címe III. fejezetének az egészségvédelemre vonatkozó rendelkezésein – így különösen az EAK 34.,
az EAK 35. és az EAK 37. cikken – kívül ugyanezen második cím I. fejezetének a kutatások ösztönzésére vonatkozó rendelkezéseit,
hangsúlyozva, hogy e rendelkezések szövege egyáltalán nem tartalmazza azt, hogy az így szabályozott tevékenységek kizárólag
civil tevékenységek lennének (lásd a Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben hozott, fent hivatkozott ítélet 35. pontját).
A Bíróság ezt követően megállapította, hogy e rendelkezéseknek a katonai létesítményekre, katonai kutatási programokra és
más katonai tevékenységekre való alkalmazása a tagállamok alapvető honvédelmi érdekeit veszélyeztethetné (lásd a Bizottság
kontra Egyesült Királyság ügyben hozott, fent hivatkozott ítélet 36. pontját).
E megállapítások alapján a Bíróság azt a következtetést vonta le, hogy tekintettel arra, hogy az EAK‑Szerződésben nincs olyan
eltérés, amely a tagállamok számára ezen alapvető érdekekre hivatkozást és ezek védelmét lehetővé tévő részletes szabályokat
állapítana meg, a szerződés hatálya nem terjed ki a katonai területre tartozó tevékenységekre (lásd a Bizottság kontra Egyesült
Királyság ügyben hozott, fent hivatkozott ítélet 36. pontját).
A Bizottság elismeri, hogy a jelen ügy és a fent hivatkozott Bizottság kontra Egyesült Királyság ítélethez vezető ügy ugyanazt
a jogkérdést veti fel.
A Bizottság a tárgyaláson azonban pontosította, hogy a polgári védelem területére, és nem pedig a katonai területre tartozik
az a tájékoztatás, amelyet a tagállamok az irányelv 5. cikke alapján kötelesek adni a lakosságnak a radioaktív sugárzás okozta
veszélyhelyzet esetén alkalmazandó egészségvédelmi intézkedésekről. Ezen irányelv alkalmazhatósága tehát nem érinti az említett
államok katonai érdekeit.
Ez az érvelés nem fogadható el.
Egyértelmű ugyanis, hogy jelen esetben az atomenergia forrása katonai eredetű.
Annak elismerése, hogy ilyen helyzetben az irányelv 5. cikkében előírt kötelezettség terheli a tagállamokat, azt jelentené,
hogy az EAK‑Szerződés egészségvédelemre vonatkozó rendelkezései, különösen az ezen irányelv alapját képező EAK 31. cikk, e
szerződés egyéb rendelkezéseitől eltérő hatállyal rendelkeznek.
Következésképpen az említett Szerződés rendelkezéseinek a katonai területre tartozó tevékenységekre való alkalmazhatósága
azon kötelezettségek jellegétől és mértékétől függ, amelyeket e rendelkezések a tagállamokra rónak. Ezért minden esetben értékelni
kellene azt, hogy e kötelezettségek végrehajtása milyen mértékben érintheti az említett államok alapvető honvédelmi érdekeit.
Amint azt indítványának 31. pontjában a főtanácsnok helyesen megjegyezte, a Bíróság a Bizottság kontra Egyesült Királyság
ügyben hozott, fent hivatkozott ítéletben elutasította ezt a megközelítést. Ezen ítéletből világosan kiderül ugyanis, hogy
az atomenergia katonai célú felhasználása az EAK‑Szerződés valamennyi – és nem csak bizonyos – rendelkezéseinek hatálya alá
tartozik.
Mivel a másodlagos jog rendelkezéseinek hatálya a semmisség terhe mellett nem terjedhet túl jogi alapjuk hatályán, az EAK 31. cikk
katonai tevékenységekre való alkalmazhatatlansága szükségszerűen az irányelv alkalmazhatatlanságát jelenti e tevékenységek
vonatkozásában.
Fontos emlékeztetni azonban arra, hogy e megállapítás semmiben nem csökkenti a lakosság egészségének és a környezetnek az
atomenergia – akár katonai célú – felhasználásával kapcsolatos veszélyekkel szembeni védelmére vonatkozó cél alapvető fontosságát.
Amennyiben az EAK‑Szerződés nem adja a Közösség kezébe e cél elérésének különös eszközét, nem zárható ki, hogy az EK‑Szerződés
vonatkozó rendelkezései alapján megfelelő intézkedéseket fogadhassanak el (lásd a Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben
hozott, fent hivatkozott ítélet 44. pontját).
E körülmények között meg kell állapítani, hogy katonai atom‑tengeralattjáró javítása esetén az irányelv 5. cikkének (3) bekezdése
nem kötelezi az Egyesült Királyságot arra, hogy tájékoztassa a radioaktív sugárzás okozta veszélyhelyzetben valószínűleg érintett
lakosságot a rá vonatkozó egészségvédelmi intézkedésekről.
A Bizottság keresetét tehát el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. A Bizottságot, mivel pervesztes lett, az Egyesült Királyság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére. Az eljárási szabályzat 69. cikke 4. §‑ának első bekezdésével összhangban az eljárásba beavatkozó tagállamok maguk
viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
Az Európai Közösségek Bizottságát kötelezi a költségek viselésére.
3)
A Francia Köztársaság maga viseli saját költségeit.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.