CELEX: 62004CJ0084
Neizpolnitev obveznosti države
Uredba (EGS) št. 4253/88 in člen 10 ES
Strukturni skladi
Usklajevanje med dejavnostmi strukturnih skladov in dejavnostmi EIB
Sistematično zmanjšanje zneskov, ki so bili izplačani kot pomoči EKUJS, Usmerjevalnega oddelka
Pristojbine, ki jih je Ifadap pobral v programskem obdobju od 1994 do 1999

Komisija s tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Portugalska republika ni izpolnila obveznosti iz Uredbe Sveta (EGS) št. 4253/88 z dne 19. decembra 1988 o določbah za izvajanje Uredbe (EGS) št. 2052/88 glede usklajevanja dejavnosti različnih strukturnih skladov med seboj in z dejavnostmi Evropske investicijske banke ter drugih obstoječih finančnih instrumentov (
UL L 374, str. 1
), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2082/93 z dne 20. julija 1993 (
UL L 193, str. 20
, v nadaljevanju: Uredba št. 4253/88), ter iz člena 10 ES s tem, da je Instituto de Financiamento e Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura e Pescas (inštitut za financiranje in pomoč pri razvoju kmetijstva in ribištva, v nadaljevanju: Ifadap) dovolila uvedbo in nadaljnjo uporabo postopka za dodelitev pomoči strukturnih skladov Skupnosti, ki vključuje precejšnje formalnosti, zaradi katerih je potrebno plačilo pristojbin, ki niso prostovoljne in ne pomenijo plačila za opravljene storitve, temveč so namenjene financiranju nalog, ki zlasti na podlagi prava Skupnosti sodijo med dolžnosti portugalske države.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
Člen 4(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 2052/88 z dne 24. junija 1988 o nalogah strukturnih skladov, njihovi uspešnosti ter usklajevanju njihovih dejavnosti med seboj in z dejavnostmi Evropske investicijske banke ter drugih obstoječih finančnih instrumentov (
UL L 185, str. 9
), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2081/93 z dne 20. julija 1993 (
UL L 193, str. 5
, v nadaljevanju: Uredba št. 2052/88), določa:
„Ukrep Skupnosti se načrtuje kot dopolnitev ali prispevek k ustreznim nacionalnim ukrepom. Sprejme se s tesnim sodelovanjem med Komisijo, zadevno državo članico, pristojnimi uradi in institucijami, vključno z – v okviru možnosti, ki jih ponujajo institucionalni predpisi in praksa vsake države članice – gospodarskimi in socialnimi partnerji, ki jih je na nacionalni, regionalni, lokalni ali drugi ravni imenovala država članica, pri čemer vse stranke kot partnerji zasledujejo skupen cilj. To sodelovanje se v nadaljevanju označuje kot ‚partnerstvo‘. Partnerstvo se razteza na pripravo, financiranje, predhodno oceno, spremljanje in naknadno vrednotenje ukrepov.
Partnerstvo se oblikuje ob polnem upoštevanju institucionalnih, pravnih in finančnih pristojnosti vsakega od partnerjev.“
Člen 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88, pod naslovom „Plačila“, določa:
„Plačila končnim prejemnikom se opravijo, ne da bi bilo s kakršnim koli odbitkom ali zadržanjem izplačila mogoče zmanjšati znesek finančne pomoči, do katere so upravičeni.“
Člen 23(1), prvi pododstavek, iste uredbe, pod naslovom „Finančni nadzor“, določa:
„Za zagotovitev uspešnosti ukrepov, ki jih izvajajo javni ali zasebni nosilci, države članice pri njihovi izvedbi sprejmejo potrebne ukrepe za:
—
redno preverjanje, ali so ukrepi, ki jih financira Skupnost, izvedeni pravilno,
—
preprečevanje in sankcioniranje nepravilnosti,
[…]“
Nacionalna ureditev
V skladu s členom 1 uredbe-zakona št. 414/93 (
Diário da República
I, serija A, št. 298 z dne 23. decembra 1993) je Ifadap ustanova javnega prava, ki je pravna oseba z upravno in finančno avtonomijo ter lastnim premoženjem.
Člen 3(2) uredbe-zakona št. 414/93 določa:
„Če ne deluje v okviru podeljenih oblastvenih pooblastil, je Ifadap v svojih pogodbenih razmerjih s tretjim podvržen zasebnemu pravu.“
V skladu s členom 5(2) navedenega uredbe-zakona so naloge Ifadapa:
„a)
sodelovanje pri načrtovanju in določanju finančno-političnih ukrepov v sektorjih kmetijstva in ribištva in podpornih ukrepov za podjetja teh sektorjev;
b)
zagotavljanje delovanja programov podpore in pomoči Skupnosti ter nacionalnih pomoči v sektorjih kmetijstva in ribištva s sodelovanjem pri nastajanju in izvedbi načrtov in sprejetih predpisov in z vlogo edinega nacionalnega sogovornika Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS), Usmerjevalni oddelek, in drugih finančnih instrumentov Skupnosti za usmerjanje kmetijstva in ribištva, zlasti na področju prošenj za predplačila, povračila stroškov, nadomestila in obračune;
[…]
d)
izplačevanje nacionalnih pomoči in pomoči Skupnosti za financiranje programov in projektov ter obresti za posojila, ki jih je zadevni prejemnik najel v ta namen;
e)
zagotavljanje spremljanja, preizkusa in nadzora programov in projektov, podprtih z nacionalnimi pomočmi ali pomočmi Skupnosti;
[…]“
Finančni minister ter minister za kmetijstvo, razvoj podeželja in ribištvo sta s skupnim odlokom z dne 28. maja 1996 (
Diário da República
, II, št. 136 z dne 14. junija 1996) sprejela:
„1.
Ifadap se pooblasti za pobiranje pristojbine, ki ne presega 0,9 % zneska trenutnega projekta.
2.
Če dejavnost Ifadapa ne obsega raziskave in odločanja, omenjena stopnja ne sme preseči 0,45 %.
[…]“
Dejansko stanje in predhodni postopek
Ifadap je bil ustanovljen za upravljanje kreditnih linij za pomoč kmetijstvu, gozdarstvu, živinoreji in ribištvu na Portugalskem. Po tem, ko je portugalska država z uredbo-zakonom št. 414/93 nanj prenesla vrsto nalog javne uprave, med katere sodi naloga zagotavljanja delovanja programov podpore in pomoči Skupnosti ter nacionalnih pomoči v sektorjih kmetijstva in ribištva, je Ifadap postal edini nacionalni sogovornik EKUJS, Usmerjevalni oddelek, in drugih finančnih instrumentov Skupnosti v podporo tem sektorjem. Kar zadeva izvajanje teh nalog, je treba dejavnosti inštituta pripisati portugalski državi.
Komisija je leta 1993 pri nadzoru na kraju samem ugotovila, da je Ifadap od končnih prejemnikov pomoči, ki jo je odobril EKUJS, Usmerjevalni oddelek, (v nadaljevanju: prejemniki), pobral pristojbine, ki so ustrezale odstotku te pomoči. Pristojbine, ki so bile pobrane z odbitkom pri viru, so znašale 1,5 % skupnega zneska financiranega projekta. Pogodba o pomočeh, ki je bila prejemnikom ponujena, je izrecno določala njihovo obveznost plačila pristojbin Ifadapu. Komisija je zavzela stališče, da so pristojbine nezdružljive s pravom Skupnosti in od portugalskih organov zahtevala, naj prenehajo prakso neposrednega pobiranja pristojbin ter prejemnikom vrnejo neupravičeno pobrane pristojbine.
V dopisu z dne 20. januarja 1999 so navedeni organi pripoznali nezdružljivost prakse v obdobju od 3. avgusta 1993 do 31. decembra 1994 s pravom Skupnosti in se zavezali povrniti pobrane pristojbine. Komisija je zato menila, da je v omenjenem obdobju očitana kršitev prenehala trajati.
Portugalski organi so se odpovedali sistemu neposrednega pobiranja pristojbin od zneskov, dolgovanih prejemnikom, in ga od januarja 1995, zlasti pa po objavi skupnega odloka z dne 28. maja 1996, nadomestili s sistemom popolnega izplačila zneskov, odobrenih prejemnikom, ki vsebuje postopek odobritve pomoči, vključujoč plačevanje pristojbine, ki šteje kot plačilo za storitve, ki jih je Ifadap opravil za prejemnike in naj bi obsegale zlasti nasvete pred oddajo prošenj za pomoč ter njihovo poznejše spremljanje. V skladu z informacijami, ki jih je Komisija v letu 1999 prejela od navedenih organov in marca 2000 pri nadzoru njihovih izpostav na kraju samem, naj bi ta sistem plačil deloval tako: od prejemnika se ob prejetju pogodbe o dodelitvi subvencije zahteva, naj Ifadapu predloži obrazec s pooblastilom za bremenitev njegovega bančnega računa za znesek v višini pristojbine, ki jo je treba plačati, z navedbo „pooblastilo, ki ustreza storitvi Ifadapa v okviru prej omenjene pogodbe“ (tj. pogodbe o dodelitvi zadevnih subvencij). Neobveznost in prostovoljnost tega plačila naj bi bila izrecno pojasnjena ustno, v stikih s prejemniki.
Po prejemu teh informacij je 25. julija 2001 Komisija Portugalski republiki poslala opomin. V njem je zavzela stališče, da postopek, ki so ga portugalski organi uporabljali od 1. januarja 1995, vključujoč pomembne formalnosti, zaradi katerih je potrebno plačilo pristojbin, ki niso prostovoljne in ne pomenijo plačila za storitve prejemnikom, dejansko pomeni ohranitev pristojbine, podobne tisti, ki je bila pobrana pred tem datumom. Na podlagi odstotka vrednosti investicije naj bi bili pobrani deleži prava obvezna dajatev, ki se izračuna glede na odstotek zneska pomoči, ki jo odobri sklad Skupnosti, in naj bi v resnici ustrezala upravnim stroškom financiranja nujnih izdatkov za naloge potrebnega upravljanja, ki jih kot organ za izplačilo pomoči opravlja Ifadap. Pobiranje takih upravnih dajatev naj bi bilo v nasprotju s pravom Skupnosti, zlasti z Uredbo št. 4253/88 ter Uredbo Sveta (ES) št. 1260/99 z dne 21. junija 1999 o splošnih določbah o Strukturnih skladih (
UL L 161, str. 1
) ter s členom 10 ES.
Portugalska republika je v svojih dopisih Komisiji z dne 5. novembra 2001 in 13. junija 2002 v odgovor na pisni opomin navedla, da v zvezi z obdobjem od 1995 do 1999 plačilo najvišje pristojbine od 0,45 do 0,9 %, izračunane na osnovi zneska podprtih investicij, Ifadapu s strani prejemnika ne nasprotuje pravu Skupnosti. V zvezi z obdobjem po letu 1999, ustrezno s tretjim okvirom pomoči Skupnosti, ki ga ureja Uredba št. 1260/99, Portugalska zatrjuje, da se je odpovedala pobiranju dajatve za omenjeni inštitut kot plačilu za njegove storitve. V teh okoliščinah je Komisija zavzela stališče, da je kršitev pogodbe v obdobju po letu 1999 prenehala trajati.
Ker se Komisija v zvezi z obdobjem v letih od 1995 do 1999 ni strinjala s stališčem Portugalske republike, je 13. novembra 2002 nanjo naslovila obrazloženo mnenje, v katerem je ponovila obrazložitev iz pisnega opomina in državo članico pozvala, naj v dveh mesecih od njegovega prejema sprejme ukrepe, potrebne za uskladitev s tem mnenjem.
Komisija je menila, da je tudi odgovor Portugalske republike na to obrazloženo mnenje z dne 17. januarja 2003, ki je potrjevalo predhodno že zavzeto stališče te države članice, nezadovoljiv, in zato sklenila vložiti predloženo tožbo, s katero predlaga ugotovitev kršitve Uredbe št. 4253/88 in člena 10 ES od 1. januarja 1995, kar zadeva programsko obdobje od 1994 do 1999, ki ustreza drugemu okviru pomoči Skupnosti.
Predlogi strank
Komisija predlaga Sodišču, naj:
—
ugotovi, da Portugalska republika ni izpolnila obveznosti iz Uredbe št. 4253/88 in člena 10 ES s tem, da je Ifadapu dovolila uvedbo in nadaljnjo uporabo postopka za dodelitev pomoči strukturnih skladov Skupnosti, ki vključuje precejšnje formalnosti, zaradi katerih je potrebno plačilo pristojbin, ki niso prostovoljne in ne pomenijo plačila za opravljene storitve, temveč so namenjene financiranju nalog, ki zlasti na podlagi prava Skupnosti sodijo med dolžnosti portugalske države;
—
Portugalski republiki naloži plačilo stroškov.
Portugalska republika predlaga, naj se tožbo kot neutemeljeno zavrne in Komisiji naloži plačilo stroškov postopka.
Tožba
Trditve strank
V skladu stališčem Komisije iz člena 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88 implicitno izhaja, da gre pri tej določbi za klavzulo „popolnega izplačila“. Ta naj bi namreč zadevno državo članico jasno zavezovala k skrbi, da prejemniki dobijo polni znesek finančne pomoči, do katere so upravičeni, saj države članice niso upravičene do odbitkov ali zadržanja izplačil teh zneskov. Operaciji „zadržanje izplačila“ in „odbitek“ je treba zlasti ob upoštevanju posledic, ki jih imata za prejemnika, pojmovati široko.
Komisija v zvezi s tem zatrjuje, da je cilj takih določb preprečiti državam članicam, da bi del sredstev Skupnosti, ki so namenjena za izvajanje različnih politik Skupnosti, uporabile za financiranje upravnih stroškov, ki nastanejo pri tem izvajanju. V zvezi s strukturnimi politikami je take določbe mogoče upravičiti z voljo zakonodajalca Skupnosti, da se zagotovi uporaba pomoči Skupnosti za dosego ciljev, ki so za te politike določeni v Pogodbi ES.
Kar zadeva argument Portugalske republike, da pomenijo zneski, ki jih plačajo prejemniki, plačilo za storitve Ifadapa, ki so jih prostovoljno naročili v okviru zasebnopravne pogodbe, ker je ustanova na tem področju v skladu s členom 3(2) uredbe-zakona št. 414/93 delovala brez oblastvenih pooblastil, Komisija ugovarja, da sistem plačil, ki ga je uporabljal Ifadap, ne dovoljuje razlikovanja med nalogami, ki jih ima kot upravljavski ali nadzorni organ, in tistimi, pri katerih posluje kot ponudnik storitev.
Končno, Komisija pojasnjuje, da je v tem primeru načelo partnerstva, določeno v členu 4(1) Uredbe št. 2052/88, posebna oblika zvestega sodelovanja v smislu člena 10 ES. Zato je treba prvoimenovano določbo razlagati in uporabiti ob upoštevanju tega splošnega načela, kar pomeni, da so države članice zavezane skrbeti za to, da so obveznosti iz te uredbe pravilno upoštevane, in zato sprejeti ustrezne ukrepe za zagotovitev dometa in učinkovitosti prava Skupnosti.
Po mnenju Portugalske republike velja opozoriti, da Ifadap poleg izvajanja javnih nalog kot edini nacionalni sogovornik EKUJS, Usmerjevalni oddelek, kandidatom in prejemnikom programov, ki jih ta sklad financira, ponuja svetovalne storitve, ki znatno presegajo dejansko izpolnjevanje navedenih nalog. Teh storitev, ki jih lahko opravljajo tudi drugi gospodarski subjekti, ni mogoče enačiti s tistimi, ki jih mora Ifadap izvajati v skladu s svojo javno nalogo v smislu člena 5 uredbe-zakona št. 414/93 in člena 23 Uredbe št. 4253/88, niti se te s tekimi storitvami ne identificirajo. Omenjena država članica poleg tega navaja, da je cilj izvajanja teh storitev zagotavljanje dejanskih možnosti prejemnikov do programov EKUJS, Usmerjevalni oddelek.
Portugalska republika podredno uveljavlja, da pobiranje pristojbin v korist Ifadapa ne pomeni, da je bil izveden odbitek ali zadržanje izplačila sklada Skupnosti. Namreč, ker so programi EKUJS, Usmerjevalni oddelek, v splošnem med 75 in 85 % financirani iz skladov Skupnosti in med 15 in 25 % iz skladov portugalske države, te pristojbine, ki dosegajo največ 0,9 % zneska financiranega projekta, nikoli ne prizadenejo pomoči Skupnosti. Poleg tega ni bil kršen člen 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88, saj so prejemniki sredstva skupnosti, do katerih so bili upravičeni, dobili v polni višini.
Portugalska republika podredno prav tako meni, da se sodba z dne 22. oktobra 1998 v združenih zadevah Kellinghusen in Ketelsen (
C-36/97 in C-37/97, Recueil, str. I-6337
) in sodba z dne 11. januarja 2001 v zadevi Grčija proti Komisiji (
C-247/98, Recueil, str. I-1
) ne uporabita za pristojbine, ki jih je pobral Ifadap. Med predloženim sporom in zadevami, ki so se zaključile z navedenima sodbama, namreč obstajajo številne pravne in dejanske razlike.
Nasprotno daje država članica prednost uporabi sodne prakse iz sodb z dne 30. novembra 1978 v zadevi Bussone (
31/78, Recueil, str. 2429
), z dne 15. septembra 1982 v zadevi Denkavit Futtermittel (
233/81, Recueil, str. 2933
) in z dne 26. oktobra 1983 v zadevi Samvirkende danske Landboforeninger (
297/82, Recueil, str. 3299
), izdanih v zvezi z EKUJS, Jamstveni oddelek. V tej zvezi še navaja, da je Sodišče celo v okviru upravljanja skupnih ureditev trgov sprejelo, da je pobiranje denarne pristojbine od zadevnih podjetij upravičeno za nadzorne ukrepe, ki jih izvedejo nacionalni organi.
Presoja Sodišča
Vnaprej je treba opozoriti, da ni sporno, kot izhaja iz spisa v predloženi zadevi, da je Portugalska republika v programskem obdobju od 1994 do 1999 pooblastila Ifadap za pobiranje pristojbin v višini odstotka skupnega zneska financiranega projekta v breme prejemnikov, ki so tako sorazmerno zmanjšale znesek, ki so jih prejemniki dobili kot pomoči, ki jih je dodelil EKUJS, Usmerjevalni oddelek.
Za presojo utemeljenosti tožbe Komisije je treba ugotoviti, ali je tako pobiranje združljivo s pravom Skupnosti.
V skladu s členom 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88 je „[…] treba plačila končnim prejemnikom opraviti brez kakršnega koli odbitka ali zadržanja izplačila, ki bi zmanjšal znesek finančne pomoči, do katere so upravičeni“.
Iz te določbe enoznačno izhaja, da ni dovoljen odbitek od subvencij, ki so bile odobrene prejemniku.
Sodišče je že zavzelo stališče o določbah EKUJS, Jamstveni oddelek, ki kot člen 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88 določajo polno izplačilo pomoči. Razlagalo je zlasti člena 15(3) Uredbe Sveta (EGS) št. 1765/92 z dne 30. junija 1992 o uvedbi programa pomoči za pridelovalce določenih poljščin (
UL L 181, str. 12
) in 30a Uredbe Sveta (EGS) št. 805/68 z dne 27. junija 1968 o skupni ureditvi trga sektorja govedoreje (
UL L 148, str. 24
), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2066/92 z dne 30. junija 1992 (
UL L 215, str. 49
, v nadaljevanju: Uredba št. 805/68).
Kljub obstoju nekaterih razlik med Jamstvenim oddelkom in Usmerjevalnim oddelkom EKUJS se lahko, kot je navedel generalni pravobranilec v številkah od 67 do 70 sklepnih predlogov, načela, ki izhajajo iz prakse Sodišča v zvezi z določbami o EKUJS, Jamstveni oddelek, ki zahtevajo celotno izplačilo pomoči, uporabijo tudi v tem primeru, saj pomenijo posebnosti obeh oddelkov, v primerjavi z njuno skupno značilnostjo zagotavljanja financiranja iz proračuna Skupnosti, ki jima dovoljuje odobritev pomoči v obliki subvencij za projekte z njunega področja pristojnosti, drugoten vidik. Za take pomoči, ki izvirajo iz istega vira financiranja, veljajo enaka pravila izplačevanja, kot je to, ki zahteva, da znesek, ki ga dobi prejemnik, ustreza odobrenemu.
Tako je Sodišče v zvezi z EKUJS, Jamstveni oddelek, odločilo, da člena 15(3) Uredbe št. 1765/92 in 30a Uredbe št. 805/68 nacionalnemu organu prepovedujeta znižati izplačila ali zaračunati upravne stroške za obravnavanje vlog, katerih posledica je zmanjšanje zneska pomoči (glej zgoraj navedeno sodbo Kellinghusen in Ketelsen, točka 21).
Portugalska republika pa v tej zadevi zatrjuje, da pristojbine, ki jih je pobral Ifadap, ne pokrivajo upravnih stroškov, nastalih tej ustanovi, temveč pomenijo plačilo za storitve, ki jih je ta opravila za prejemnika in so v glavnem obsegale nasvete, dane pred vložitvijo prošenj za pomoč, in njihovo poznejše spremljanje.
Tem navedbam ni mogoče slediti. Prepovedi odbitkov se ne sme razlagati povsem formalno, torej tako, da se uporablja le za odbitke, ki so dejansko izvedeni po izplačilih. Prepoved vsakršnih odbitkov se mora torej nujno nanašati na vse obremenitve, ki so v neposredni in bistveni zvezi z izplačanimi vsotami (glej po analogiji v zvezi z EKUJS, Jamstveni oddelek, sodbo z dne 7. oktobra 2004 v zadevi Švedska proti Komisiji,
C-312/02, ZOdl., str. I-9247
, točka 22).
Portugalska republika priznava, da so bile pobrane pristojbine, namenjene za plačilo storitev Ifadapa, dolgovane zaradi vložitve prošenj za pomoč in so ustrezale odstotku zneska financiranega projekta, ki ga je EKUJS, Usmerjevalni oddelek, odobril v okviru pomoči.
Navedb Portugalske republike, da so obravnavane pristojbine po eni strani pomenile plačilo za opravljene storitve Ifadapa in da so jih po drugi strani prejemniki plačali prostovoljno, ni mogoče sprejeti. Če bi bilo treba pristojbine šteti za plačilo, bi moral biti njihov znesek namreč določen v sorazmerju z opravljeno storitvijo in ne kot odstotek zneska financiranega projekta. Celo če se prizna, da so bile pristojbine plačane prostovoljno, bi morali stroške storitev, ki so bile opravljene vsem prejemnikom, nositi le tisti, ki so plačali pristojbine, kar bi bilo v nasprotju z njihovo odplačno funkcijo.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, prvič, da je obstajala neposredna povezava med prošnjami za pomoč, ki so jih vložili prejemniki, in pobiranjem pristojbin, in drugič, da je bil zaradi njih znesek pomoči, ki so ga prejemniki dejansko prejeli, zmanjšan.
Iz tega sledi, da je pobiranje dajatev, ki so bile uvedene s skupnim odlokom z dne 28. maja 1996, nezdružljivo s členom 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88, zato je treba ugotoviti, da je Portugalska republika kršila to določbo in je očitek neizpolnitve obveznosti s tega vidika utemeljen.
Ni pa treba ugotavljati neizpolnitve splošnih obveznosti iz določb člena 10 ES, ki se razlikujejo od prej navedene neizpolnitve bolj specifičnih obveznosti do Skupnosti, za izpolnitev katerih je bila Portugalska republika zavezana na podlagi Uredbe št. 4253/88.
V skladu z vsemi navedenimi okoliščinami je treba tožbo Komisije v tej točki šteti za utemeljeno.
Ugotoviti je treba, da Portugalska republika ni izpolnila obveznosti iz Uredbe št. 4253/88 s tem, da je Ifadapu dovolila uvedbo in nadaljnjo uporabo postopka za dodelitev pomoči strukturnih skladov Skupnosti, ki vključuje precejšnje formalnosti, zaradi katerih je potrebno plačilo pristojbin, ki niso prostovoljne in ne pomenijo plačila za opravljene storitve, temveč so namenjene financiranju nalog, ki zlasti na podlagi prava Skupnosti sodijo med dolžnosti portugalske države.
Stroški
Na podlagi člena 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala, naj se Portugalski republiki naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

1.
Portugalska republika s tem, da je Instituto de Financiamento e Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura e Pescas (inštitut za financiranje in pomoč pri razvoju kmetijstva in ribištva) dovolila uvedbo in nadaljnjo uporabo postopka za dodelitev pomoči strukturnih skladov Skupnosti, ki vključuje precejšnje formalnosti, zaradi katerih je potrebno plačilo pristojbin, ki niso prostovoljne in ne pomenijo plačila za opravljene storitve, temveč so namenjene financiranju nalog, ki zlasti na podlagi prava Skupnosti sodijo med dolžnosti portugalske države, ni izpolnila obveznosti iz Uredbe Sveta (EGS) št. 4253/88 z dne 19. decembra 1988 o določbah za izvajanje Uredbe (EGS) št. 2052/88 glede usklajevanja dejavnosti različnih strukturnih skladov med seboj in z dejavnostmi Evropske investicijske banke ter drugih obstoječih finančnih instrumentov, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2082/93 z dne 20. julija 1993.

2.
Portugalski republiki se naloži plačilo stroškov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: portugalščina.