CELEX: 62002TJ0313
Konkurencija
Laisvė teikti paslaugas
Tarptautinio olimpinio komiteto (TOK) priimtos antidopingo taisyklės
Išimtinai sportinio pobūdžio taisyklės

Teisinės ir faktinės aplinkybės
1       Tarptautinis olimpinis komitetas (toliau – TOK) yra aukščiausia Olimpinio judėjimo, kuris jungia įvairias tarptautines sporto
federacijas, įskaitant Tarptautinę plaukimo federaciją (toliau – TPF), institucija.
2       TPF
Doping Control Rules
(dopingo kontrolės taisyklės, galiojusios bylos aplinkybių metu, toliau – DK) įgyvendina Olimpinio judėjimo antidopingo kodeksą
plaukimo srityje. DK 1.2a taisyklė apibrėžia dopingą kaip „pažeidimą, kai draudžiama medžiaga yra randama sportininko organizmo
audiniuose arba skysčiuose“. Šis apibrėžimas atitinka pirmiau minėto antidopingo kodekso 2 straipsnio 2 dalį, kuriame dopingu
laikomas „draudžiamos medžiagos buvimas sportininko organizme, tokios medžiagos vartojimo pripažinimas arba pripažinimas,
kad taikomas draudžiamas metodas“.
3       Nandrolonas ir jo metabolitai, norandrosteronas (NA) ir noretiocholanolonas (NE), (toliau kartu – nandrolonas) yra uždrausti
anaboliniai preparatai. Tačiau pagal TOK ir TPF akredituotų 27 laboratorijų praktiką ir atsižvelgiant į endogeninę, tai yra
natūralią, nandrolono pasigaminimo galimybę, šios medžiagos buvimas sportininkų vyrų organizmuose laikomas dopingu tik viršijus
maksimalią 2 nanogramų (ng) šlapimo mililitre (ml) ribą.
4       Pagal DK 9.2a taisyklę pirmojo anabolinių preparatų vartojimo atveju sportininkas diskvalifikuojamas mažiausiai ketveriems
metams, tačiau pagal DK 9.2 taisyklės paskutinį sakinį, DK 9.3 ir DK 9.10 taisykles šią sankciją galima sumažinti, jei sportininkas
įrodo, kad jis draudžiamos medžiagos nevartojo sąmoningai arba kaip ši medžiaga galėjo patekti į jo kūną dėl jo neatsargumo.
5       Sankcijas taiko TPF
Doping Panel
(Dopingo komitetas), kurio sprendimus pagal DK 8.9 taisyklę galima apskųsti Sporto arbitražo teismui (toliau – SAT). SAT
yra įsikūręs Lozanoje, o jį išlaiko ir administruoja nuo TOK nepriklausanti institucija – Tarptautinė sporto arbitražo taryba
(toliau – TSAT).
6       SAT sprendimai gali būti skundžiami Federaliniam Šveicarijos teismui, kuris kompetentingas peržiūrėti Šveicarijoje priimtus
tarptautinio arbitražo sprendimus.
7       Ieškovai yra du profesionalūs sportininkai, ilgų distancijų plaukikai, t. y. jų šaka vandens sporte prilygsta maratonui.
8       Per Salvador de Bahia (Brazilija) vykusį šios šakos pasaulio čempionatą, kuriame jie atitinkamai užėmė pirmą ir antrą vietas,
1999 m. sausio 31 d. atliekant dopingo kontrolę ieškovų organizmuose rasta nandrolono. D. Meca‑Medina organizme rasta 9,7 ng/ml,
o I. Majcen – 3,9 ng/ml.
9       1999 m. rugpjūčio 8 d. TPF
Doping Panel
nusprendė ieškovus diskvalifikuoti ketveriems metams.
10     Ieškovams pateikus apeliacinį skundą, SAT 2000 m. vasario 29 d. arbitražiniu sprendimu paliko galioti sprendimą dėl diskvalifikavimo.
11     2000 m. sausio mėnesį moksliniais tyrimais buvo įrodyta, kad viršijantys maksimalią leistiną ribą nandrolono metabolitų kiekiai
gali susidaryti žmogaus organizme, jei vartojami kai kurie maisto produktai, pavyzdžiui, nekastruoto kuilio mėsa.
12     Atsižvelgdami į šiuos pasikeitimus, TPF ir ieškovai 2000 m. balandžio 20 d. arbitražiniu susitarimu sutarė bylą perduoti iš
naujo nagrinėti SAT.
13     2001 m. gegužės 23 d. arbitražiniu sprendimu SAT ieškovų diskvalifikavimo terminą sutrumpino iki dvejų metų.
14     Dėl šio arbitražinio sprendimo apeliacinio skundo Federaliniam Šveicarijos teismui ieškovai nepateikė.
15     2001 m. gegužės 30 d. laišku pagal 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties
(81) ir (82) straipsnius (OL 13, 1962, p. 204), 3 straipsnį ieškovai pateikė Komisijai skundą, nurodydami EB 81 ir (arba)
82 straipsnio pažeidimus.
16     Savo skunde ieškovai ginčija kai kurių TOK priimtų ir TPF įgyvendintų taisyklių bei su dopingo kontrole susijusios praktikos
suderinamumą su Bendrijos taisyklėms konkurencijos ir laisvės teikti paslaugas srityje. Visų pirma maksimalios 2 ng/ml ribos
nustatymas laikytinas suderintais veiksmais tarp TOK ir 27 jo akredituotų laboratorijų. Ši riba yra moksliškai nepagrįsta
ir gali eliminuoti nekaltus ar tiesiog neatsargius sportininkus. Ieškovų atveju nustatytas maksimalios ribos viršijimas galėjo
atsirasti dėl patiekalo, kuriame buvo nekastruoto kuilio mėsos, vartojimo. Be to, TOK priimtas objektyvios atsakomybės principas
bei pakankamos nepriklausomybės nuo TOK neturinčių institucijų, kurioms pavesta sporto srityje arbitražiniu būdu spręsti bylas
(SAT ir TSAT), įkūrimas sustiprina konkurencijai prieštaraujantį šios ribos pobūdį.
17     Pagal šį skundą šių taisyklių (toliau – ginčijamos antidopingo taisyklės) taikymas pažeidžia sportininkų ekonomines laisves,
visų pirma užtikrintas EB 49 straipsnyje ir, konkurencijos teisės atžvilgiu, jų teises pagal EB 81 ir 82 straipsnius.
18     2002 m. kovo 8 d. laišku pagal 1998 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2842/98 dėl šalių išklausymo nagrinėjant
tam tikras bylas pagal EB steigimo sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL L 354, p. 18) 6 straipsnį Komisija ieškovams nurodė,
dėl kokių priežasčių nėra pagrindo patenkinti skundą.
19     2002 m. balandžio 11 d. laišku ieškovai Komisijai nusiuntė savo pastabas dėl 2002 m. kovo 8 d. laiško.
20     2002 m. rugpjūčio 1 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) Komisija, konkurencijos teisės požiūriu išnagrinėjusi ginčijamas
antidopingo taisykles ir padariusi išvadą, kad tokios taisyklės nėra uždraustos EB 81 ir 82 straipsniuose, atmetė ieškovų
skundą (ginčijamo sprendimo 33‑70 punktai).

Procesas ir šalių reikalavimai
21     2002 m. spalio 11 d. ieškovai pareiškė šį ieškinį Pirmosios instancijos teisme.
22     Tą pačią dieną pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 76a straipsnį ieškovai atskiru dokumentu pateikė prašymą
bylą spręsti skubos tvarka. Šis prašymas, kuriam 2002 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktose
pastabose prieštaravo Komisija, Pirmosios instancijos teismo buvo atmestas.
23     2003 m. sausio 24 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu prašymu Suomijos Respublika paprašė leisti įstoti
į bylą Komisijos pusėje. 2003 m. vasario 25 d. nutartimi Pirmosios instancijos teismo ketvirtosios kolegijos pirmininkas patenkino
šį prašymą. Į bylą įstojusi šalis savo pareiškimą pateikė 2003 m. balandžio 7 d.
24     Atsižvelgdamas į teisėjo pranešėjo pranešimą, Pirmosios instancijos teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę
proceso dalį.
25     Ieškovai ir atsakovas atvyko į 2004 m. balandžio 21 d. posėdį, pateikė savo paaiškinimus žodžiu ir atsakė į Pirmosios instancijos
teismo klausimus. Į bylą įstojusi šalis posėdyje nedalyvavo ir tai buvo pažymėta posėdžio protokole.
26     Ieškovai Pirmosios instancijos teismo prašo panaikinti ginčijamą sprendimą.
27     Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti ieškinį,
–       priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
28     Suomijos Respublika Pirmosios instancijos teismo prašo ieškinį atmesti.

Teisės normos

Šalių argumentai
29     Ieškovai ieškinį grindžia trimis teisiniais pagrindais.
30     Pagal pirmą teisinį pagrindą Komisija padarė akivaizdžią faktų ir teisės vertinimo klaidą, teigdama, kad TOK nėra įmonė Bendrijos
teismų praktikos prasme.
31     Pagal antrą teisinį pagrindą Komisija padarė akivaizdžią faktų ir teisės vertinimo klaidą, teigdama, kad dėl ginčijamų antidopingo
taisyklių kilęs sportininkų laisvės ribojimas nėra konkurencijos apribojimas EB 81 straipsnio prasme, nes toks apribojimas
yra būdingas sporto varžybų organizavimui ir tinkamai veiklai, ir kad jis neviršija to, kas yra būtina siekiant kovos su dopingu
tikslų. Komisija neteisingai taikė 2002 m. vasario 19 d. Teisingumo Teismo sprendime
Wouters ir kt
. nustatytus kriterijus (C‑309/99, Rink. p. I‑1577, toliau – sprendimas
Wouters
).
32     Pagal trečią teisinį pagrindą Komisija padarė akivaizdžią faktų ir teisės vertinimo klaidą ginčijamo sprendimo 71 punkte nurodydama:
„Skunde nėra faktų, kurie leistų padaryti išvadą, kad valstybė narė arba asocijuota valstybė pažeidė EB 49 straipsnį. Nėra
duomenų, įrodančių valstybės narės valdžios institucijos kaltę priimant aktus, kurie būtų priešingi laisvės teikti paslaugas
principui“.
33     Komisija, preliminariai teigusi, kad šis ieškinys yra akivaizdžiai nepagrįstas, nes juo dėl dirbtinai konkurencijos teise
grindžiamų priežasčių siekiama ginčyti sportinę sankciją ir kovai su dopingu nustatytus mokslinius kriterijus, po to, atmesdama
tris panaikinimo teisinius pagrindus, gina ginčijamo sprendimo argumentus. Viena vertus, Komisija tvirtina, kad ginčijamo
sprendimo 37 punkte ji nurodė, jog TOK gali būti laikomas įmone, ir pridūrė, kad Olimpiniame judėjime TOK galėtų būti laikomas
nacionalinių ir tarptautinių įmonių asociacijų asociacija. Kita vertus, ginčijamo sprendimo 55, 70 ir 72 punktuose Komisija
teisingai nusprendė, kad ginčijamos antidopingo taisyklės nėra uždraustos EB 81 straipsnio 1 dalyje ir 82 straipsnyje ir kad
ji nepažeidė sprendime
Wouters
nustatytų principų. Be to, Komisija teisingai atmetė skundą pagal tai, kaip jis susijęs su EB 49 straipsnio pažeidimu, nes
jame nebuvo duomenų, iš kurių galima padaryti išvadą, kad valstybė narė arba asocijuota valstybė padarė tokį pažeidimą (ginčijamo
sprendimo 71 punktas).
34     Suomijos Respublika tvirtina, kad į sportą galima žiūrėti dviem aspektais: yra, viena vertus, tikroji sportinė veikla, kuri
atlieka socialinį, vienijantį ir kultūrinį vaidmenį, bei, kita vertus, su sportu susijusi ekonominė veikla. Teisingumo Teismas
yra patvirtinęs, kad Bendrijos teisė reglamentuoja sportą tik tiek, kiek jis apima ekonominę veiklą EB 2 straipsnio prasme
(1974 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Walrave ir Koch
, 36/74, Rink. p. 1405, toliau – sprendimas
Walrave
, 8 punktas, 1995 m. gruodžio 15 d. Sprendimo
Bosman
, C‑415/93, Rink. p. I‑4921, toliau – sprendimas
Bosman,
73 punktas ir 2000 m. balandžio 11 d. Sprendimo
Deliège,
C‑51/96 ir C‑191/97, Rink. p. I‑2549, toliau – sprendimas
Deliège,
41 punktas). Todėl tikroji sportinė veikla ir su ja susijusios taisyklės, kurioms priskirtinos antidopingo taisyklės, nepatenka
į Bendrijos konkurencijos teisės taikymo sritį. Dėl šios priežasties priimdamas šį ieškinį Pirmosios instancijos teismas susilpnintų
tarptautinę kovą su dopingu, o tai savo ruožtu susilpnintų tas vertybes, kurias saugo sporto organizacijos.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas
35     Šis ieškinys, kuriuos siekiama, kad būtų panaikintas sprendimas, atmetantis skundą EB 81 ir 82 straipsnių taikymo procedūroje,
iš esmės iškelia klausimą, ar antidopingo taisyklės gali būti ginčijamos remiantis EB 49 straipsniu, susijusiu su laisve teikti
paslaugas, ir kokias pasekmes tai sukelia Bendrijos konkurencijos teisės prasme.
36     Atsakant į šį klausimą, nuo kurio priklauso bylos baigtis bei atsakymas į šalių nurodytus teisinius pagrindus ir argumentus,
reikia apibrėžti ginčijamų antidopingo taisyklių pobūdį ir turinį, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką dėl EB sutarties
nuostatų dėl ekonominių laisvių taikymo sporto taisyklėms ir pirmiausia dėl nuostatų, taikomų darbuotojų judėjimo laisvės,
laisvės teikti paslaugas ir konkurencijos srityje.
Dėl EB sutarties nuostatų dėl ekonominių laisvių taikymo sporto taisyklėms
37     Iš pradžių reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, atsižvelgiant į Bendrijos tikslus, Bendrijos
teisė reglamentuoja sportinę veiklą tik tiek, kiek ji yra ekonominė veikla EB 2 straipsnio prasme (Teisingumo Teismo sprendimo
Walrave
4 punktas; 1976 m. liepos 14 d. Sprendimo
Donà
, 13/76, Rink. p. 1333, toliau – sprendimas
Donà
, 12 punktas; sprendimo
Bosman
73 punktas; sprendimo
Deliège
41 punktas ir 2000 m. balandžio 13 d. Sprendimo
Lehtonen ir Castors Braine
, C‑176/96, Rink. p. I‑2681, toliau – sprendimas
Lehtonen
, 32 punktas). Be to, Teisingumo Teismas pripažino, kad sportinė veikla Bendrijoje turi didelę socialinę reikšmę (sprendimo
Bosman
106 punktas ir sprendimo
Deliège
41 punktas).
38     Be to, tokią teismo praktiką patvirtina konferencijos dėl Amsterdamo sutarties baigiamojo akto priede pateikta deklaracija
Nr. 29 dėl sporto, kurioje pabrėžiama socialinė sporto svarba ir Europos Sąjungos institucijų prašoma itin daug dėmesio kreipti
į konkrečius mėgėjų sportui būdingus ypatumus. Visų pirma ši deklaracija atitinka šią teismo praktiką tiek, kiek ji apima
atvejus, kai sportinė veikla laikytina ekonomine veikla (sprendimo
Deliège
42 punktas).
39     Kai sportinė veikla turi atlygintino darbo arba už atlyginimą teikiamų paslaugų pobūdį, ji atitinkamu atveju pirmiausia patenka
į EB 39 ir paskesnių straipsnių bei EB 49 ir paskesnių straipsnių taikymo sritį (sprendimo
Walrave
5 punktas, sprendimo
Donà
12 ir 13 punktai bei sprendimo
Bosman
73 punktas).
40     Teisingumo Teismo nuomone, tokiu atveju šiose Sutarties nuostatose numatyti draudimai taikomi sporto srityje priimtoms taisyklėms,
susijusioms su ekonominiu aspektu, kurį gali įgyti sportinė veikla. Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas yra nusprendęs,
kad taisyklės, numatančios perėjimo kompensacijų, perleidžiant profesionalius žaidėjus, mokėjimą tarp klubų (perleidimo sąlygos)
arba ribojančios profesionalių žaidėjų, kurie yra kitų valstybių narių piliečiai, kuriuos šie klubai gali registruoti rungtynėse,
skaičių (klubų komandų sudarymo taisyklės) arba be objektyvių tik sportui svarbių arba skirtinga žaidėjų padėtimi paremtų
priežasčių nustatančios žaidėjams iš kitų valstybių narių kitokius perėjimo terminus (sąlygos dėl perėjimo terminų), patenka
į šių sutarties nuostatų taikymo sritį ir joms taikomi jose numatyti draudimai (žr. atitinkamai sprendimo
Bosman
114 ir 137 punktus, sprendimo
Lehtonen
60 punktą ir 2003 m. gegužės 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Deutscher Handballbund
, C‑438/00, Rink. p. I‑4135, toliau – sprendimas
Kolpak
, 56–58 punktus).
41     Kita vertus, šiose Sutarties nuostatose numatyti draudimai nėra susiję su išimtinai sportinio pobūdžio taisyklėmis, tai yra
taisyklėmis, susijusiomis su vien tik sportą liečiančiais klausimais ir nebūdingomis ekonominei veiklai (sprendimo
Walrave
8 punktas). Tokios taisyklės, priklausančios nuo specifinio sporto varžybų pobūdžio ir aplinkybių, yra būdingos sporto rungtynių
organizavimui bei tinkamai eigai, ir negali būti laikomos Bendrijos laisvo darbuotojų judėjimo bei laisvės teikti paslaugas
normų apribojimu. Tokiomis aplinkybėmis buvo nuspręsta, kad išimtinai sportinio pobūdžio taisyklėmis, tai yra tokiomis, kurios
dėl savo pobūdžio nepatenka į EB 39 ir 49 straipsnių taikymo sritį, laikomas nacionalinių komandų sudarymo klausimas (sprendimo
Walrave
8 punktas ir sprendimo
Donà
14 punktas) bei taisyklės, susijusios su sporto federacijų vykdoma jų narių, kurie gali dalyvauti tarptautinėse aukšto lygio
varžybose, atranka (sprendimo
Deliège
64 punktas). Šioms taisyklėms taip pat priskirtinos ir „žaidimo taisyklės“ siaurąja prasme, pavyzdžiui, rungtynių trukmę
arba žaidėjų skaičių nustatančios taisyklės, turint omeny, kad sportas gali egzistuoti ir veikti tik pagal tam tikras taisykles.
Tačiau šis pirmiau minėtų Sutarties nuostatų taikymo srities susiaurinimas turi apsiriboti tik savo objektu (sprendimo
Walrave
9 punktas; sprendimo
Donà
15 punktas; sprendimo
Bosman
76 ir 127 punktai; sprendimo
Deliège
43 punktas ir sprendimo
Lehtonen
34 punktas).
42     Reikia pažymėti, kad minėtuose sprendimuose Teisingumo Teismas nepasisakė dėl atitinkamų sporto taisyklių santykio su Sutarties
nuostatomis dėl konkurencijos (šiuo klausimu žr. sprendimo
Bosman
138 punktą; sprendimo
Deliège
36–40 punktą ir sprendimo
Lehtonen
28 punktą). Tačiau teismo praktikos nustatyti principai, susiję su Bendrijos nuostatų laisvo asmenų judėjimo ir laisvės teikti
paslaugas srityje taikymu sporto taisyklėms, taip pat galioja ir Sutarties nuostatoms dėl konkurencijos. Aplinkybė, kad išimtinai
sportinio pobūdžio taisyklės nėra būdingos ekonominei veiklai, iš kurios, Teisingumo Teismo nuomone, išplaukia, kad jos nepatenka
į EB 39 ir 49 straipsnių taikymo sritį, taip pat reiškia, kad jos nėra susijusios su ekonominiais konkurencijos santykiais,
o iš to išplaukia, kad jos nepatenka ir į EB 81 ir 82 straipsnių taikymo sritį. Ir atvirkščiai, nors ir sporto srityje priimtos,
tačiau ne išimtinai sportinės taisyklės, susijusios su ekonominiu aspektu, kurį gali turėti sportinė veikla, patenka tiek
į EB 39 ir 49, tiek į 81 ir 82 straipsnių taikymo sritį ir atitinkamu atveju gali pažeisti šiose nuostatose užtikrintas laisves
(šiuo klausimu žr. generalinio advokato C. O. Lenz išvados byloje
Bosman
, Rink. p. I‑4930, 253–286 punktus, ir ypač 262, 277 ir 278 punktus; generalinio advokato G. Cosmas išvados byloje
Deliège
, Rink. p. I‑2553, 103–112 punktus; generalinio advokato S. Alber išvados byloje
Lehtonen
, Rink. p. I‑2685, 110 ir 115 punktus) bei tapti EB 81 ir 82 straipsnių taikymo procedūros objektu.
43     Atsižvelgiant į šiuos motyvus reikia apibrėžti antidopingo taisyklių pobūdį ir šioje byloje ginčijamų antidopingo taisyklių
pobūdį.
Dėl ginčijamų antidopingo taisyklių pobūdžio
44     Reikia pažymėti, kad nors aukšto lygio sportas tapo daugiausia ekonomine veikla, tai nesumenkina teiginio, jog kova su dopingu
neturi ekonominių tikslų. Kova su dopingu siekiama išsaugoti, pirma, sporto dvasią (
fair play
), be kurios tiek mėgėjų, tiek profesionalų sportas nustotų juo būti. Kovai su dopingu pateisinti pakanka vien tik šio išimtinai
socialinio tikslo. Antra, ir tiek, kiek dopingo preparatai sukelia neigiamas fiziologines pasekmes, šia kova siekiama apsaugoti
sportininkų sveikatą. Todėl dopingo draudimas, kaip konkreti
fair play
principo forma, yra sporto taisyklių dalis.
45     Be to, reikia pabrėžti, kad sporto veiksmas iš esmės yra neracionalus ir ne ekonominis, net ir tada, kai sportininkas jį atlieka
vykdydamas profesionalią sportinę veiklą. Kitaip sakant, net ir tuo atveju, kai sporto veiksmą atlieka profesionalas, dopingo
draudimas ir antidopingo taisyklės yra išimtinai susijusios su ne ekonominiu šio sporto akto aspektu, kuris ir sudaro jo esmę.
46     Šie svarstymai atsispindi 1999 m. gruodžio 1 d. Bendrijos paramos kovai su dopingu sporte plane (COM(1999) 643 galutinis),
pagal kurį dopingas „simbolizuoja sporto ir vertybių, kurias jis tradiciškai atstovavo, priešingybę“, 1998 m. rugsėjo 29 d.
Komisijos darbo dokumente „Bendrijos veiksmų sporte raida ir perspektyvos“, kuris nurodo, kad „sportas atlieka moralinį vaidmenį
visuomenėje“, suteikdamas „vertybių, susijusių su „
fair play
“, solidarumu, garbinga konkurencija (ir) komandine dvasia“, ir 1999 m. gruodžio 10 d. Komisijos pranešime Europos Vadovų
Tarybai dėl egzistuojančių sporto struktūrų išsaugojimo ir visuomeninės sporto funkcijos išlaikymo Bendrijoje (COM(1999) 644 galutinis,
dar vadinamas „Helsinkio pranešimu“), pagal kurį „sportui būdingos taisyklės pirmiausia yra „žaidimo taisyklės“, o „jų tikslas
yra neiškraipyti konkurencijos“.
47     Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia pripažinti, kad dopingo draudimas grindžiamas išimtinai sportinėmis, taigi su ekonomika
nesusijusiomis priežastimis. Ši išvada, atsižvelgiant į teismo praktiką ir šio sprendimo 37–42 punktuose nurodytus motyvus,
reiškia, kad antidopingo taisyklės, kaip ir sprendimuose
Walrave, Donà
ir
Deliège
Teisingumo Teismo nagrinėtos taisyklės, nepatenka į Sutarties nuostatų dėl ekonominių laisvių, pirmiausia EB 49, 81 ir 82 straipsnių,
taikymo sritį. Antidopingo taisyklės yra glaudžiai susijusios su sportu siaurąja prasme.
48     Šioje byloje Pirmosios instancijos teismas mano, kad tokia pat išvada taikytina ginčijamų antidopingo taisyklių atžvilgiu.
49     Viena vertus, iš bylos matyti, kad ginčijamomis antidopingo taisyklėmis nesiekiama diskriminacinių tikslų. Ieškovai niekad
neteigė, kad šio sprendimo 3 punkte numatyta maksimali riba selektyviai taikoma kai kuriems sportininkams ar jų grupėms, siekiant
juos pašalinti iš varžybų. Tokio diskriminavimo atveju Sutarties nuostatų dėl ekonominių laisvių taikymo srities susiaurinimas,
Teisingumo Teismo pripažintas išimtinai sportinio pobūdžio taisyklėms (sprendimo
Walrave
9 punktas), aiškiai negalėtų būti taikomas atitinkamoms taisyklėms. Iš tikrųjų toks susiaurinimas neapsiriboja tik savo objektu,
tai yra „garbingo lenktyniavimo ir kitų sporto idealų“ apsauga (minėtos generalinio advokato Cosmas išvados byloje
Deliège
, 50 ir 74 punktai). Taigi tokios taisyklės neišvengtų Sutarties nuostatų dėl ekonominių laisvių taikymo srities ir galėtų
pažeisti šias laisves, o jei atitinkamos taisyklės pažeidžia konkurencijos normas, nustatyti tokį pažeidimą ir pagal EB 81
bei 82 straipsnius pritaikyti sankcijas turi Komisija.
50     Kita vertus, Pirmosios instancijos teismas mano, kad argumentai, kuriais ieškovai dviem skirtingais aspektais bando paneigti
išimtinai sportinį ginčijamų antidopingo taisyklių pobūdį, yra atmestini.
51     Dėl pirmojo aspekto ieškovai teigia, kad ginčijamos antidopingo taisyklės pažeidžia jų ekonomines laisves, nes sukelia jiems
ekonominių suvaržymų.
52     Tokia motyvacija, kuri reiškia, kad taisyklės negali būti išimtinai sportinės, jei sukelia ekonominių apribojimų, prieštarauja
Teisingumo Teismo praktikai.
53     Todėl, kai, pirma, sporto taisyklės sukelia ekonominių suvaržymų sportininkams profesionalams ir, antra, kai kuriems iš šių
sportininkų šios taisyklės atrodo per griežtos, atsiranda ginčas ir iškyla klausimas, ar šių taisyklių pobūdis yra išimtinai
sportinis (taisyklės, dėl kurių priimti sprendimai
Walrave, Deliège
ir
Donà
), ar susijęs su sportinės veiklos ekonominiu aspektu (taisyklės, dėl kurių priimti sprendimai
Bosman, Lehtonen ir Kolpak
).
54     Dėl pirmojo aspekto ieškovai dar pridūrė, būtent posėdyje, kad dėl tariamai neproporcingo savo pobūdžio ginčijamos antidopingo
taisyklės pažeidžia Sutartyje užtikrintas ekonomines sportininkų laisves. Kitaip sakant, nors ir nebūdamos diskriminuojančios,
taisyklės dėl šio neproporcingumo ir tiek, kiek yra neproporcingos, nebėra antidopingo taisyklės ir išimtinai sportinės.
55     Tokiam argumentavimui negalima pritarti. Nėra abejonių, kad ginčijamos nuostatos savo pobūdžiu yra antidopingo taisyklės.
Visų pirma jomis nesiekiama diskriminuojančių tikslų. Todėl, jei jos apsiriboja savo objektu, tai yra kova su dopingu ir sportinės
dvasios išsaugojimu, net įrodžius tariamai neproporcingą šių taisyklių pobūdį, jos neprarastų išimtinai sportinių taisyklių
pobūdžio ir jų teisėtumas netaptų priklausomas nuo vertinimo pagal ekonominius konkurencijos teisės kriterijus. Be to, patys
ieškovai pripažįsta šių tikslų teisėtumą.
56     Dėl antro aspekto ieškovai savo ieškinio pareiškime nurodo, kad ginčijamos antidopingo taisyklės buvo grindžiamos ne vien
altruistiniais ir sveikatos sumetimais, bet ir TOK ekonominiais sumetimais ir visų pirma iš esmės teisėtu rūpesčiu, kad Olimpinių
žaidynių ekonominis potencialas nebūtų sumenkintas dėl su dopingu susijusių skandalų. Šį teiginį reikia atmesti tiek, kiek
tvirtinama, kad ginčijamos antidopingo taisyklės nėra išimtinai sportinio pobūdžio.
57     Tai, kad priimant ginčijamas antidopingo taisykles TOK motyvu galėjo būti ir rūpestis, kuris, pačių ieškovų nuomone, buvo
teisėtas, išsaugoti Olimpinių žaidynių ekonominį potencialą, savaime nepanaikina išimtinai sportinio šių taisyklių pobūdžio.
58     Be to, net jei būtų įrodyta, o tai nėra padaryta šiuo atveju, kad TOK veikė vadovaudamasis išimtinai savo ekonominiais interesais,
reikia manyti, kad jis nustatė geriausiai moksliškai pagrįstą maksimalią ribą. Reikia manyti, kad TOK yra ekonomiškai suinteresuotas,
jog antidopingo taisyklės būtų moksliškai kuo tikslesnės, kad būtų užtikrintas geriausias sporto varžybų lygis ir visuomenės
susidomėjimas bei išvengta skandalų, kuriuos gali sukelti sistemingas nekaltų sportininkų diskvalifikavimas.
59     Iš to išplaukia, kad ieškovų argumentas, grindžiamas tuo, kad tariamai per žemos maksimalios leistinos ribos nustatymas atitinka
TOK ekonominius interesus, nėra nei veiksmingas, nei įtikinantis, ir todėl atmestinas.
60     Dėl ginčijamo sprendimo Pirmosios instancijos teismas mano, kad yra teisinga šio sprendimo preambulės motyvuojančiosios dalies
72 punkte Komisijos pateikta išvada, jog „šios taisyklės ir praktika nėra uždraustos (EB) 81 ir 82 straipsniuose numatytose
nuostatose“.
61     Tam, kad prieitų prie šios išvados, Komisija, ginčijamo sprendimo 40 punkte nurodžiusi, jog ginčijamų antidopingo taisyklių
suderinamumo su EB 81 straipsniu vertinimui reikalingas tyrimas dėl to, ar tomis teisinėmis ir ekonominėmis aplinkybėmis,
kuriomis jos įgyvendinamos, jų tikslas arba poveikis riboja konkurenciją, iš karto pažymėjo, kad jomis nesiekiama riboti konkurenciją.
Komisijos nuomone, tai yra priemonės, kurios skirtos tik kovai su dopingu ir kurių vienintelis tikslas yra užtikrinti, kad
bus nustatyti ir nubausti sportininkai, kurie savo elgesiu pažeidžia jiems nustatytas pareigas dėl draudžiamų medžiagų ir
draudžiamų metodų vartojimo (ginčijamo sprendimo 41 punktas). Dėl poveikio konkurencijai Komisija teigė, kad ginčijamų antidopingo
taisyklių poveikis galėtų riboti sportininko veiksmų laisvę, bet toks ribojimas nebūtinai reiškia konkurencijos ribojimą EB 81 straipsnio
prasme, nes jis gali būti būdingas sporto varžybų organizavimui ir tinkamai eigai (ginčijamo sprendimo 42 punktas). Po to
ginčijamame sprendime Komisija, remdamasi sprendimu
Wouters,
padarė išvadą, kad ginčijamos antidopingo taisyklės yra glaudžiai susijusios su tinkama sporto varžybų eiga, kad jos yra
būtinos veiksmingai kovai su dopingu ir sportininkų veiksmų laisvės ribojimas neviršija to, kas būtina šiam tikslui pasiekti.
Todėl, Komisijos nuomone, jos nėra uždraustos EB 81 straipsnyje (ginčijamo sprendimo 55 punktas).
62     Posėdyje, atsakydama į Pirmosios instancijos teismo klausimą, Komisija patikslino, kad ginčijamas sprendimas grindžiamas šio
sprendimo 37 ir 41 punktuose minėtais sprendimais
Walrave, Donà
ir
Deliège
, taigi išimtinai sportiniu ginčijamų antidopingo taisyklių pobūdžiu. Ji pridūrė, kad išimtinai sportinių ginčijamų antidopingo
taisyklių turinį konkurencijos teisės požiūriu ir sprendime
Wouters
nustatytu metodu ji nagrinėjo tik „subsidiariai“ ir „papildomai“. Pirmiausia Komisija norėjo užsitikrinti, kad ginčijamos
antidopingo taisyklės nėra diskriminuojančios.
63     Dėl šio klausimo Pirmosios instancijos teismas primena, kad skunde nebuvo nurodyta, jog ginčijamos antidopingo taisyklės buvo
diskriminuojančios. Priešingai, neginčytina, kad jos taikomos visiems sportininkams. Šis nustatytas faktas yra numanomas iš
ginčijamo sprendimo, kurio 50 punkte jis paminėtas.
64     Dėl platesnio klausimo, susijusio su, kaip teigia Komisija, subsidiariu ir papildomu ginčijamų antidopingo taisyklių nagrinėjimu
konkurencijos teisės požiūriu, Pirmosios instancijos teismas mano, kad toks nagrinėjimas nebuvo reikalingas dėl šių taisyklių
išimtinai sportinio pobūdžio ir atsižvelgiant į sprendimus
Walrave, Donà
ir
Deliège.
65     Be to, reikia pažymėti, kad ši byla skiriasi nuo bylos, kurioje priimtas sprendimas
Wouters.
Byloje
Wouters
nagrinėjamos taisyklės buvo susijusios su elgesiu rinkoje – advokatų ir auditorių tinklo sudarymu – ir taikomos iš esmės
ekonominei, tai yra advokato, veiklai. Tačiau šiuo atveju nagrinėjamos taisyklės yra susijusios su elgesiu – dopingu – kurio
negalima, neiškreipiant sporto esmės, sutapatinti su elgesiu rinkoje, ir jos taikomos sportinei veiklai, kuriai iš esmės nebūdingi
ekonominiai motyvai, kaip nurodyta šio sprendimo 45 punkte.
66     Todėl Pirmosios instancijos teismas mano, kad nuoroda į sprendime
Wouter
naudotą metodą bet kuriuo atveju negali paneigti ginčijamame sprendime priimtos Komisijos išvados, pagal kurią ginčijamos
antidopingo taisyklės nepatenka į EB 81 ir 82 straipsnių taikymo sritį, nes ši išvada paremta teiginiu, kad ginčijamos antidopingo
taisyklės yra išimtinai sportinės.
67     Dėl šio išimtinai sportinio taisyklių pobūdžio ieškovų reikalavimai dėl ginčijamų antidopingo taisyklių priskirtini sporto
taisyklėms ir sporto ginčus sprendžiančių institucijų kompetencijai. Šiuo klausimu Pirmosios instancijos teismas primena,
kad ieškovai tik iš dalies pasinaudojo apskundimo galimybėmis. 2001 m. gegužės 23 d. SAT arbitražinio sprendimo jie neapskundė
Federaliniam Šveicarijos teismui.
68     Atsižvelgdamas į nurodytų argumentų visumą Pirmosios instancijos teismas pripažįsta, kad grindžiant šį ieškinį ieškovo nurodyti
trys teisiniai panaikinimo pagrindai yra netinkami. Pirmi du teisiniai pagrindai dėl Komisijos akivaizdžios faktų ir teisės
vertinimo klaidos, TOK laikant įmone ir taikant sprendimo
Wouters
kriterijus Bendrijos teismų praktikos prasme, yra paremti neteisinga prielaida, kad ginčijamos antidopingo taisyklės patenka
į konkurencijos teisės sritį. Trečias teisinis pagrindas dėl Komisijos akivaizdžios vertinimo klaidos, taikant EB 49 straipsnį,
remiasi klaidinga prielaida, kad ginčijamos antidopingo taisyklės patenka į šią nuostatą. Todėl šie teisiniai pagrindai atmestini,
jų toliau nenagrinėjant.
69     Dėl šių priežasčių ieškinys atmestinas kaip nepagrįstas, nepatenkinant ieškovų prašymo išklausyti du mokslo ekspertus kaip
liudininkus.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
70     Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi ieškovai pralaimėjo bylą, jie pagal atsakovo pateiktus reikalavimus padengia bylinėjimosi išlaidas.
Be to, pagal šio reglamento 87 straipsnio 4 dalį į bylą įstojusios valstybės narės padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Nurodyti ieškovams padengti savo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
3.
Suomijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Legal
Tiili
Vilaras
Paskelbta 2004 m. rugsėjo 30 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
H. Jung

H. Legal
*
Proceso kalba: prancūzų.