CELEX: 62006TJ0277
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
Az OMNICARE közösségi szóvédjegy bejelentése
Az OMNICARE korábbi ábrás nemzeti védjegy
In integrum restitutio iránti kérelem elutasítása

Jogi háttér
A közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK tanácsi rendelet (
HL 1994. L 11., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) módosított 78. cikkének (1)–(5) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)   Ha a közösségi védjegy bejelentője, jogosultja vagy az eljárásban részt vevő bármely fél annak ellenére, hogy az adott körülmények között kellő gondossággal járt el, a Hivatallal [OHIM-mal] szemben valamely határidőt elmulaszt, és ennek következtében – e rendelet értelmében – a mulasztás jogvesztésre, illetve jogorvoslati jogosultság elvesztésére vezet, kérelmére őt jogaiba vissza kell helyezni.
(2)   A kérelmet a határidő elmulasztásának okát képező akadály elhárulásától számított két hónapon belül, írásban kell benyújtani. Az elmulasztott cselekményt e határidőn belül pótolni kell. A kérelem csak az elmulasztott határidő lejártát követő egy éven belül terjeszthető elő. Megújítási kérelem benyújtásának vagy a megújítás díja megfizetésének elmulasztása esetén a 47. cikk (3) bekezdésének harmadik mondatában biztosított további hat hónapos időtartamot ebből az egyéves határidőből ki kell vonni.
(3)   A kérelemben meg jelölni az annak alapjául szolgáló okokat és az azt alátámasztó tényeket. A kérelem nem tekinthető benyújtottnak mindaddig, amíg az igazolás díját meg nem fizetik.
(4)   A kérelemről az a szervezeti egység határoz, amelynek hatáskörébe tartozik az elmulasztott cselekményről a határozat meghozatala.
(5)   E cikk rendelkezései nem alkalmazhatók a (2) bekezdésben, a 42. cikk (1) és (3) bekezdésében és a 78a. cikkében említett határidőkre.”
A 40/94 rendelet 78a. cikke értelmében:
„(1)   A közösségi védjegy bejelentője vagy jogosultja, továbbá a Hivatal [OHIM] előtt folyó eljárás egyéb résztvevője, aki a Hivatallal [OHIM-mal] szemben valamely határidőt elmulasztott, kérheti az eljárás folytatását, feltéve hogy az erre irányuló kérelem benyújtásáig az elmulasztott cselekményt teljesíti. Az eljárás folytatása iránti kérelem az elmulasztott határidő lejártától számított két hónapon belül nyújtható be. A kérelem nem tekinthető benyújtottnak mindaddig, amíg az eljárás folytatása után fizetendő díjat meg nem fizetik.
(2)   Ez a cikk nem alkalmazható a 25. cikk (3) bekezdésében, a 27. cikkben, a 29. cikk (1) bekezdésében, a 33. cikk (1) bekezdésében, a 36. cikk (2) bekezdésében, a 42. cikkben, a 43. cikkben, a 47. cikk (3) bekezdésében, az 59. cikkben, a 60a. cikkben, a 63. cikk (5) bekezdésében, a 78. cikkben és a 108. cikkben említett határidőkre, az e cikkben meghatározott határidőkre, illetve a 157. cikk (1) bekezdésében említett végrehajtási rendeletben a 30. cikk értelmében az elsőbbség, a 33. cikk értelmében a kiállítási elsőbbség és a 34. cikk értelmében a szenioritás bejelentés benyújtását követő igénylésére megállapított határidőkre.
(3)   A kérelemről az a szervezeti egység határoz, amely előtt a cselekményt elmulasztották.
(4)   Ha a Hivatal [OHIM] a kérelemnek helyt ad, a határidő elmulasztásának következményeit meg nem történtnek kell tekinteni.
(5)   Ha a Hivatal [OHIM] a kérelmet elutasítja, a díjat vissza kell téríteni.”
A jogvita előzményei
A felperes Omnicare, Inc. 1996. június 26-án az OMNICARE közösségi szóvédjegy tekintetében védjegybejelentési kérelmet nyújtott be a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, 1957. június 15-én kötött, felülvizsgált és módosított Nizzai Megállapodás szerinti 16. és 42. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában.
A bejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
1999. november 15-i 90/1999. számában hirdették meg.
2000. február 3-án a Yamanouchi Pharma GmbH – amelynek jogutódja a jelen eljárásban beavatkozó Astellas Pharma GmbH – a 40/94 rendelet 42. cikke alapján felszólalást nyújtott be a bejelentett védjegy lajstromozása ellen az alábbi, a Nizzai Megállapodás szerinti 35., 41. és 42. osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében 1995. július 19-én lajstromozott 39401348. sz. német ábrás védjegyre hivatkozással:
A felszólalás a korábban lajstromozott védjegy valamennyi szolgáltatásán alapult, és a védjegybejelentésben szereplő valamennyi áru és szolgáltatás ellen irányult.
A felszólalás a bejelentett védjegy és a korábbi védjegy között fennálló, a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti összetéveszthetőségen alapult.
2005. november 30-án a felszólalási osztály a védjegybejelentést teljes egészében elutasította, és kötelezte a felperest az eljárás költségeinek viselésére.
A 2005. november 30-i határozatot ugyanazon a napon kézbesítették a feleknek.
2006. március 23-án a felperes beadványt nyújtott be, amelyben megjelölte az OHIM-hoz a 40/94 rendelet 57–62. cikke értelmében a felszólalási osztály határozata ellen benyújtott fellebbezése alapjául szolgáló okokat, hivatkozva az említett határozat ellen állítása szerint 2006. január 30-án benyújtott fellebbezésre.
2006. március 27-én a fellebbezési tanácsok hivatala értesítette a felperest, hogy a fellebbezést nem kapta meg.
2006. március 30-án a felperes benyújtotta a fellebbezést, valamint újra benyújtotta a fellebbezés alapjául szolgáló okokat megjelölő beadványt.
2006. május 12-én a fellebbezési tanácsok hivatala tájékoztatta a felperest, hogy fellebbezését valószínűleg elfogadhatatlannak fogja ítélni, mivel a fellebbezés benyújtására nem a felszólalási osztály határozatának kézbesítésétől számított két hónapon belül került sor. A felperest felhívták arra, hogy két hónapon belül nyújtsa be észrevételeit és az azok alátámasztására szolgáló összes bizonyítékot.
2006. május 30-án a felperes
in integrum restitutio
iránti kérelmet nyújtott be a 40/94 rendelet 78. cikke alapján.
Az
in integrum restitutio
iránti kérelmének alátámasztására a felperes benyújtotta az OHIM-nak az állítása szerint 2006. január 30-án faxon átküldött fellebbezés, és a fellebbezés okait megjelölő 2006. március 23-án benyújtott beadvány másolatát. A felperes ezenkívül emlékeztetett arra, hogy az OHIM 2006. március 27-i azon értesítését követően, mely szerint a fellebbezés nem érkezett meg, a felperes 2006. március 30-án ismételten benyújtotta a fellebbezést és a fellebbezés alapjául szolgáló okokat megjelölő beadványt.
A felperes ezenfelül azt a magyarázatot adta, hogy a fellebbezés benyújtására nyitva álló határidőt az irat faxon való elküldésénél bekövetkezett emberi mulasztás és/vagy működési zavar miatt nem tudta betartani, állítása alátámasztására pedig két tanúvallomást csatolt.
A második fellebbezési tanács 2006. július 24-i határozatával (továbbiakban: megtámadott határozat) elutasította az
in integrum restitutio
iránti kérelmet.
A fellebbezési tanács e tekintetben a következőket állapította meg:
„(20)
A kérelmező elismeri, hogy az OHIM 2006. március 27-én őt arról tájékoztatta, hogy nem kapta meg a részére a kérelmező állítása szerint 2006. január 30-án, azaz a fellebbezés benyújtási határidejének utolsó napján faxon átküldött fellebbezést. A kérelmező a fellebbezést valamennyi szükséges ellenőrzést követően ismételten benyújtotta 2006. március 30-án. Ennélfogva a kérelmezőnek tudnia kellett az ezen időpontot megelőzően elmulasztott cselekményről.
(21)
Az
in integrum restitutio
iránti kérelem 2006. május 30-án, vagyis a határidő elmulasztásának okát képező akadály (azaz a fellebbezés 2006. január 30-án való elküldése elmulasztásának figyelmen kívül hagyása) elhárulásától számított két hónapon belül került sor. A kérelem tehát elfogadható.
[…]
(24)
A 40/94 rendelet módosított 78. cikke (5) bekezdésének a 40/94 rendeletnek a 422/2004 tanácsi rendelet által bevezetett 78a. cikkével – különösen annak (2) bekezdésével – való együttes olvasatából kitűnik, hogy az
in integrum restitutio
kizárt abban az esetben, ha a be nem tartott határidő a 40/94 rendelet 59. cikkében említett fellebbezési határidő. Ezen új rendelkezések alapján úgy tűnik, hogy a jogalkotó a 78. cikk (5) bekezdésének azon rendelkezéseiben a módosítást megelőzően fennálló hézagot kívánta betölteni, amelyek az
in integrum restitutio
lehetőségét csak akkor zárták ki, ha a be nem tartott határidő a 40/94 rendelet 42. cikkében említett felszólalás benyújtásának határideje volt (lásd e tekintetben az R-388/2002-2. és R-393/2002-2. sz., CosmoOne Hellas MarketSite kontra Cosmopolitan Television és társai egyesített ügyekben hozott 2003. május 22-i határozatokat). Miközben (a 40/94 rendelet 42. cikke alapján) a felszólalás benyújtásának és (a 40/94 rendelet 59. cikke alapján) a fellebbezés benyújtásának határideje jogvesztő, és azokat a 40/94 rendelet rögzíti, ez előző rendszer – amely kizárta az
in integrum restitutio
lehetőségét az első esetben, azonban a másodikban nem – minden bizonnyal nem volt koherens és a tanácsok kételkedését idézte elő (lásd az R-194/2003-2. sz., Met-L-Chek kontra Met-L-Check ügyben hozott 2003. május 22-i határozatot és az R-937/2002-2. sz., Paragon kontra Paragon ügyben hozott 2003. október 24-i határozatot). Ezt az inkoherenciát szüntette meg a jogalkotó a 422/2004 rendeletben, amely meghatározza – vagy közvetlenül a módosított 78. cikk (5) bekezdésében, vagy közvetetten a 40/94 rendelet új 78a. cikkének rendelkezéseire utalással – a 40/94 rendelet által meghatározott azon jogvesztő határidőket, amelyekre vonatkozóan az
in integrum restitutio
kizárt, ezáltal azonos módon szabályozva a felszólalás benyújtására és a fellebbezés benyújtására nyitva álló jogvesztő határidőket.
(25)
A 2005. július 25-én hatályba lépett 422/2004 rendelet által módosított vagy bevezetett fent említett rendelkezésekből az következik, hogy az
in integrum restitutio
kizárt, amikor a be nem tartott határidő a 40/94 rendelet 59. cikkében említett fellebbezés benyújtására nyitva álló határidő.
(26)
Következésképpen az
in integrum restitutio
iránti kérelmet a fellebbezési kérelem késedelmes benyújtására vonatkozóan el kell utasítani.”
Az eljárás és a felek kérelmei
A felperes keresetében azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
—
helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot annak teljességében;
—
az
in integrum restitutio
iránti kérelmet utalja vissza a fellebbezési tanácshoz;
—
az OHIM-ot kötelezze a költségek viselésére.
Az OHIM – az Elsőfokú Bíróság bölcsességére hagyatkozva – azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
—
amennyiben úgy ítéli meg, hogy a 78. cikknek a fellebbezési tanács által képviselt értelmezése helyes:
—
utasítsa el a keresetet;
—
a felperest kötelezze a költségek viselésére;
—
amennyiben úgy ítéli meg, hogy a 78. cikknek a fellebbezési tanács által képviselt értelmezése helytelen:
—
helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
—
kötelezze a feleket saját költségeik viselésére.
A beavatkozó azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság utasítsa el a keresetet, és kötelezze a felperest a költségek viselésére.
Tekintettel arra, hogy a 2009. január 13-i tárgyaláson egyik fél sem jelent meg, az Elsőfokú Bíróság az eljárás szóbeli szakaszának megnyitását követően úgy határozott, hogy nincs helye a tárgyalás megnyitásának az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának 56. cikke alapján, és lezárta a tárgyalást.
A jogkérdésről
A felek érvei
A felperes előadja, hogy a fellebbezési tanács megsértette a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdését.
Álláspontja szerint a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdése – amely módosítását követően előírja, hogy „[e] cikk rendelkezései nem alkalmazhatók a (2) bekezdésben, a 42. cikk (1) és (3) bekezdésében és a 78a. cikkében említett határidőkre” – azt jelenti, hogy nem lehet
in integrum restitutio
iránti kérelmet benyújtani, ha az ezen rendelkezések valamelyikében említett határidő be nem tartását érinti.
A felperes szerint a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdése ugyanakkor nem írja elő, hogy ugyanezen cikk rendelkezései nem alkalmazhatók azokra a határidőkre, amelyeket az ugyanezen rendelet 78a. cikkében említett rendelkezések határoznak meg.
Ugyanakkor a fellebbezési tanács – tévesen – erre a megállapításra jutott.
A felperes álláspontja szerint a fellebbezési tanács úgy véli, hogy a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdését nem csupán az abban említett négy rendelkezésben kifejezetten meghatározott határidőkre, hanem minden egyéb, a négy rendelkezésben felsorolt valamennyi cikkben közvetett módon említett határidőre is alkalmazni kell.
Ugyanakkor a felperes szerint a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdése értelmében ez a rendelkezés kizárólag az abban meghatározott négy rendelkezés által „említett“ határidőre vonatkozik, és nem alkalmazható a négy rendelkezésben közvetett módon meghatározott határidőkre.
Ennek megfelelően a fellebbezés benyújtására nyitva álló határidőt kizárólag a 40/94 rendelet 59. cikke említi, a 78a. cikke nem. Ennélfogva a fellebbezésre nyitva álló határidő nincs kizárva az
in integrum restitutio
iránti kérelem alkalmazási köréből.
Az OHIM lényegében úgy véli, hogy a 40/94 rendelet 78. cikke (5) bekezdésének ezen értelmezése nem megalapozatlan.
Az OHIM alapvetően azzal érvel, hogy a 40/94 rendelet 78. cikke a jogokba való visszahelyezést célozza egy
vis maiorhoz
hasonlítható helyzetet követően, és hogy ugyanezen rendelet 78a. cikke az eljárás folytatására vonatkozik.
Az OHIM álláspontja szerint logikus az a megállapítás, miszerint ezeket a helyzeteket – jóllehet rendelkeznek közös jegyekkel – nem lehet és nem is szabad azonos módon kezelni.
Noha világos, hogy a felszólalás benyújtásának elmulasztása olyan tény, amelyet nem lehet orvosolni, amint azt a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdése kifejezetten előírja, mindamellett nem ilyen egyértelmű az OHIM álláspontja szerint, hogy ugyanez vonatkozna a fellebbezés késedelmes előterjesztésére is.
Az OHIM előadja, hogy szinte biztos abban, hogy a jogalkotó akarata szerint a 40/94 rendelet 78a. cikkének (2) bekezdésében említett rendelkezések mindegyike olyan esetre vonatkozik, amikor az eljárás folytatása nem lehetséges. Ugyanakkor egyáltalán nem egyértelmű, hogy ezen rendelkezéseket lehet-e úgy tekinteni, mint amelyek az
in integrum restitutio
lehetőségét is lefedik. E tekintetben az OHIM úgy véli, hogy ha a jogalkotó ki akarta volna zárni ez utóbbi lehetőségét, valószínűbb, hogy ezt minden ellentmondástól mentesen tette volna, mint a felszólalási ügyek esetében is, semmi kétséget nem hagyva az ezen rendelkezésben meghatározott helyzetekben irányadó álláspontot illetően.
Az OHIM előadja, hogy valószínűleg ez az értelmezés felel meg leginkább az OHIM elnöke 6/05. sz., a határidők be nem tartása esetén a jogokba való visszahelyezésről szóló 2005. szeptember 16-i közleményének (kihirdetve: HL OHIM 2005., 1402. o.), amely megállapítja:
„A 78a. cikkre való hivatkozással a 78. cikk (5) bekezdése kizárja az eljárás folytatása iránti kérelemre és az eljárás folytatása után járó díj megfizetésére nyitva álló határidőt. Ennek a rendelkezésnek az a kizárólagos célja, hogy elkerülje az ugyanazon határidő elmulasztása orvoslásának kétszeres lehetőségét, azonban nem célja azoknak a határidőknek a kizárása, amelyekre a 78a. cikk nem alkalmazható.“
Az OHIM tehát kétségbe vonja a második fellebbezési tanács által képviselt álláspont jogszerűségét.
Ezenfelül az OHIM hangsúlyozza, hogy az R 628/2006-2. sz. Sidescan ügyben egy másik fellebbezési tanács 2006. szeptember 13-i határozatában azt állapította meg egy fellebbezés késedelmes benyújtásával kapcsolatban, hogy a fellebbező
in integrum restitutio
iránti kérelme elfogadható.
Végül az OHIM megállapítja, hogy az Elsőfokú Bíróság számos ítéletében – mint például a T-71/02. sz., Classen Holding kontra OHIM – International Paper (BECKETT EXPRESSION) ügyben 2003. szeptember 17-én hozott ítéletében (
EBHT 2003., II-3181. o.
) is – megvizsgálta már a korábban hatályban lévő szabályok alapján a fellebbezés alapjául szolgáló okokat megjelölő beadvány benyújtásának és az
in integrum restitutio
iránti kérelem előterjesztése határidejének alaki követelményeit.
A beavatkozó alapvetően úgy véli, hogy a fellebbezési tanács helyesen járt el, amikor elutasította az
in integrum restitutio
iránti kérelmet, valamint nem helyénvaló a felperesnek a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdése által kifejezetten említett és az ott közvetett módon meghatározott határidők közötti különbségtételt alátámasztó érvelése.
Álláspontja szerint tehát a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdése az 59. cikkre utal.
A beavatkozó hozzáteszi, hogy az
in integrum restitutio
iránti kérelem nem volt elfogadható, mivel nem felelt meg a 40/94 rendelet 78. cikke (2) bekezdése követelményeinek, amely előírja, hogy a kérelmet a határidő elmulasztásának okát képező akadály elhárulásától számított két hónapon belül, írásban kell benyújtani.
A beavatkozó emlékeztet arra, hogy 2006. március 27-én az OHIM kapcsolatba lépett a felperessel telefonon, hogy tájékoztassa őt arról a tényről, hogy nem kapta meg a fellebbezést. Következésképp az
in integrum restitutio
iránti kérelem benyújtásának határideje 2006. május 27-e volt. Mivel azonban 2006. május 27-e szombatra esett, a két hónapos határidő 2006. május 29-én járt le. A kérelmet 2006. május 30-án, tehát az előírt határidőn kívül nyújtották be.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
A 40/94 rendeletnek a 2004. február 19-i 422/2004/EK rendelettel (
HL 2004. L 70., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 2. kötet, 3. o.) módosított 78. cikke (5) bekezdése előírja, hogy „e cikk rendelkezései nem alkalmazhatók a (2) bekezdésben, a 42. cikk (1) és (3) bekezdésében és a 78a. cikkében említett határidőkre”.
Meg kell állapítani, hogy sem a 422/2004 rendelet preambulumbekezdései, sem az annak elfogadását megelőző előkészületi munkák nem nyújtanak hasznos felvilágosítást a jogalkotó szándékára vonatkozóan.
Mindazonáltal a 40/94 rendelet módosított 78. cikkének (5) bekezdésében szereplő „[…] 78a. cikkében említett határidők[et]” nem lehet akként értelmezni, hogy a 40/94 rendelet 78a. cikkének (2) bekezdésében említett rendelkezésekben meghatározott határidők nem tartoznak az ugyanezen rendelet 78. cikkének hatálya alá. Ezeket a határidőket a 40/94 rendelet 78a. cikke ugyanis nem „említi”.
Téves tehát a fellebbezési tanács azon értelmezése, miszerint a felszólalás benyújtására nyitva álló jogvesztő határidőt és a fellebbezés benyújtására nyitva álló határidőt azonos módon kell kezelni, és hogy azokkal kapcsolatban az
in integrum restitutio
kizárt.
A fellebbezési tanács azon érvelésének, mely szerint a jogalkotó 2004-ben egyértelművé kívánta tenni, hogy az
in integrum restitutio
nem alkalmazható a 40/94 rendelet 59. cikkére, ellentmond először is az 59. cikkre való kifejezett utalás hiánya a felsorolt kivételek között. Amennyiben a jogalkotó meg kívánta volna szüntetni az e tárgyban fennálló bizonytalanságot, ésszerűen elvárható lett volna, hogy ezt minden kétséget kizáróan tegye, amint azt a 40/94 rendelet 78. cikke (5) bekezdésének módosításánál is tette.
Ezenfelül a fellebbezési tanácsnak a kumulatív kizárás módszerére alapított érvelését az a tény is kétségbe vonja, hogy a 40/94 rendelet 42. cikkét szintén említi a 78a. cikk. A 40/94 rendelet 42. cikkének (1) és (3) bekezdésére való összes utalást logikus módon meg kellett volna szüntetni a 78. cikk (5) bekezdésében, ha a fellebbezési tanács érvelése helyes lenne. Ugyanakkor nyilvánvalóan nem ez a helyzet, ami megerősíti azt a feltevést, hogy a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdésében meghatározott korlátozások nem érintik az 59. cikket.
Végül a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdését – amely az ezen cikk által a felek részére nyújtott eljárási jogokat korlátozza – megszorítóan kell értelmezni. A fellebbezési tanács értelmezése szemben áll ezzel az elvvel, ezért nem fogadható el.
A megtámadott határozatot tehát hatályon kívül kell helyezni.
A beavatkozónak az
in integrum restitutio
iránti kérelem késedelmére vonatkozó érvével kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy az eljárási szabályzat 134. cikke 3. §-a első bekezdésének megfelelően a válaszbeadványában kérheti a fellebbezési tanács határozatának hatályon kívül helyezését vagy megváltozatását, a keresetlevélben nem szereplő kérdésekben, és a keresetlevélben fel nem hozott jogalapokat terjeszthet elő.
Meg kell azonban jegyezni, hogy a beavatkozó a kereset elutasítását és nem a megtámadott határozat megváltoztatását kérte.
Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy a felek az
in integrum restitutio
iránti kérelem elfogadhatóságának kérdésére írásbeli beadványaikban nem tértek ki, és tekintettel arra, hogy a beavatkozó és a felperes jelezték, hogy nem kívánnak részt venni a tárgyaláson, az Elsőfokú Bíróság nem tudta biztosítani a feleknek e kérdés előtte való kifejtésének lehetőségét.
Ezen okok összességére tekintettel az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy helyt kell adni a keresetnek, és az
in integrum restitutio
iránti kérelmet határozathozatal végett vissza kell utalni az OHIM-hoz.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
Mivel az OHIM pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A beavatkozó maga viseli saját költségeit.

A fenti indokok alapján
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
Az Elsőfokú Bíróság a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) második fellebbezési tanácsának 2006. július 24-i határozatát (R 446/2006-2. sz. ügy) hatályon kívül helyezi.

2)
Az Elsőfokú Bíróság az OHIM-ot kötelezi a saját költségein kívül az Omnicare, Inc. költségeinek viselésére.

3)
Az Astellas Pharma maga viseli saját költségeit.

Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Kihirdetve Luxembourgban, a 2009. május 7-i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.