CELEX: 61994CJ0273
Medlemsstats fördragsbrott
Skyldighet att förhandsanmäla i enlighet med direktiv 83/189/EEG

Domskäl
1 Genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 30 september 1994 har Europeiska gemenskapernas kommission med stöd av artikel 169 i EG-fördraget väckt talan om fastställelse av att Konungariket Nederländerna har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 8 i rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (EGT nr L 109, s. 8, nedan kallat "direktivet"), såsom det ändrats genom rådets direktiv 88/182/EEG av den 22 mars 1988 (EGT nr L 81, s. 75), genom att den 19 september 1990 anta en förordning om undantag från förordningen om margarin, utan att på förslagsstadiet ha anmält den till kommissionen.
2 I "Vrijstellingsregeling Margarinebesluit" (förordning om undantag från förordningen om margarin, nedan kallad den "omtvistade förordningen") föreskrivs det om undantag från vissa bestämmelser i förordningen om margarin (Stbl. 1961, s. 398), såsom den senast har ändrats genom kunglig förordning av den 13 juni 1985 (Stbl. 1985, s. 386). Undantagen är:
- Ett natriumfattigt ersättningsämne kan användas i stället för natriumklorid (artikel 1.1 a).
- Emulgeringsmedel E 472 c (citronsyreestrar) kan användas i margarinet under förutsättning att halten av emulgeringsmedlet i varan inte överskrider 1 gram per 100 gram (artikel 1.1 b).
- Det är tillåtet att använda vitamin D2 (ergo-calciferol) i stället för vitamin D3 (chole-calciferol). Då vitamin D2 är framställt av en råvara som inte är animalisk, är det möjligt att hädanefter tillverka ett fullständigt vegetabiliskt margarin (artiklarna 1.2, 1.4 och 2).
- Vattenhalten i margarinet kan hädanefter överstiga 16 procent (artikel 1.3).
- Uppgiften "livsmedel med låg natriumhalt" eller "för en natriumfattig kost" kan användas i stället för "för en saltfattig kost" eller "livsmedel med låg salthalt" (artikel 1.5).
- Den maximala natriumhalten i margarin utan salt ändras från 40 till 50 milligram per 100 gram (artikel 1.6).
3 Kommissionen anser att den omtvistade förordningen borde ha anmälts till denna på förslagsstadiet, i enlighet med artikel 8.1 första stycket i direktivet, i vilket det föreskrivs:
"1. Medlemsstaterna skall omedelbart till kommissionen anmäla alla förslag till tekniska föreskrifter. Om föreskriften helt motsvarar en internationell eller europeisk standard, är det tillräckligt med underrättelse om den aktuella standarden. De skall även ge kommissionen en kort redogörelse för skälen till varför en teknisk föreskrift måste antas, om dessa inte redan framgår av förslaget. I tillämpliga fall skall medlemsstaterna samtidigt överlämna texterna till grundläggande lagar eller andra föreskrifter av väsentlig och direkt betydelse, om kännedom om sådana texter är nödvändig för att bedöma verkningarna av förslaget till teknisk föreskrift."
4 Begreppet teknisk föreskrift, som omnämns i artikel 8, definieras på följande sätt i artikel 1.5 i direktivet:
"5. Teknisk föreskrift: tekniska specifikationer, inbegripet tillämpliga administrativa bestämmelser, som är rättsligt eller faktiskt tvingande vid marknadsföring eller användning i en medlemsstat eller en större del därav, med undantag för sådan specifikationer som har fastställts av lokala myndigheter."
5 Eftersom kommissionen var av den uppfattningen att den omtvistade förordningen var en teknisk föreskrift som i enlighet med artikel 8 i direktivet borde ha anmälts till denna på förslagsstadiet, gav kommissionen den nederländska regeringen genom skrivelse av den 6 mars 1992 tillfälle att inkomma med sina synpunkter.
6 I skrivelse av den 2 juni 1992 hävdade den nederländska regeringen att direktivet inte är tillämpligt på nationella tekniska föreskrifter, när de, som i det förevarande fallet, inte skapar nya handelshinder.
7 Kommissionen sände trots dessa förklaringar ett motiverat yttrande till Konungariket Nederländerna den 15 januari 1993, i vilket kommissionen erinrade om att det i den omtvistade förordningen inte ges enkla och klara undantag till förordningen om margarin, utan att det fastställs villkor för användningen av ersättningsämnen. Kommissionen ansåg sålunda att den omtvistade förordningen innehåller tekniska föreskrifter och därför omfattas av direktivet. Vad gäller den nederländska regeringens argument, enligt vilket det inte skapades nya handelshinder genom den omtvistade förordningen, erinrade kommissionen om att ett sådant argument skulle ha kunnat bekräftas eller vederläggas om de nederländska myndigheterna hade anmält den omtvistade förordningen på förslagsstadiet till kommissionen i enlighet med artikel 8 i direktivet.
8 I skrivelse av den 3 juni 1993 meddelade den nederländska regeringen kommissionen sina synpunkter med anledning av det motiverade yttrandet, genom att hänvisa till två skrivelser som sänts till kommissionen, bland dem skrivelsen av den 2 juni 1992, som utgjorde svaret på den formella underrättelsen.
9 Det är under dessa omständigheter som kommissionen har väckt förevarande talan.
10 Kommissionen anser att det förhållandet att det i den omtvistade förordningen ges undantag från vissa tekniska föreskrifter i förordningen om margarin befriar inte de nederländska myndigheterna från skyldigheten att anmäla förordningen på förslagsstadiet till kommissionen. I förordningen ges inte bara undantag, utan fastställs även villkoren för användningen av vissa ersättningsämnen som hädanefter kan användas för margarinframställning. Om en tillverkare önskar dra nytta av dessa undantag, är denne tvungen att underkasta sig de villkor som hädanefter föreskrivs i den omtvistade förordningen.
11 Enligt den nederländska regeringen utgör inte den omtvistade förordningen en teknisk föreskrift, eftersom den medger undantag från förefintliga tekniska föreskrifter. Även om det är obestridligt att de tekniska föreskrifter som - genom att de skapar skyldigheter för producenterna - hindrar eller riskerar att hindra handeln omfattas av direktivet, förhåller det sig enligt den nederländska regeringen annorlunda med bestämmelser som medger undantag från de villkor som produkterna förut var underkastade. Denna bedömning bekräftas av artikel 1.5 i direktivet, som definierar en teknisk föreskrift som "tekniska specifikationer, inbegripet tillämpliga administrativa bestämmelser, som är rättsligt eller faktiskt tvingande". Uttrycket "tvingande" avser de skyldigheter som medlemsstaterna föreskriver, inte att dessa skyldigheter upphävs eller att undantag från dessa medges. I det senare fallet skall de ifrågavarande föreskrifterna inte anmälas och följaktligen utgör inte ett upphävande eller ett undantag en teknisk föreskrift enligt artikel 1.5 i direktivet.
12 Denna argumentation kan inte godtas.
13 Då en föreskrift, som medger undantag från en annan förefintlig teknisk föreskrift som rör en bestämd produkt, såsom margarin, tillämpas på denna produkt, utgör den en teknisk föreskrift enligt artikel 1.5 i direktivet, i det att det i den fastställs tekniska specifikationer på det sätt som avses i punkt 1 i samma artikel, vilka är rättsligt eller faktiskt tvingande vid marknadsföring eller användning av produkten. Om margarinet inte tillverkas i enlighet med bestämmelserna i förordningen om margarin, kan det endast tillverkas med hjälp av de ersättningsämnen som har godkänts i den omtvistade förordningen. Användningen av nämnda ersättningsämnen är inte endast begränsad genom anvisningarna i den omtvistade förordningen, utan dessa ämnen utgör de enda alternativen till de ämnen som kan användas enligt förordningen om margarin. Den omtvistade förordningen skulle därför ha anmälts i enlighet med direktivet.
14 Denna bedömning påverkas inte av den nederländska regeringens argument, enligt vilket den omtvistade förordningen medför att marknadsföringen av margarin gynnas, vilket skulle innebära att förordningen är i överensstämmelse med direktivets huvudsakliga mål, vilket är att undanröja hinder i handeln med varor inom gemenskapen.
15 Medlemsstaterna är förpliktade att till kommissionen anmäla alla förslag till tekniska föreskrifter i enlighet med artikel 8 i direktivet. En sådan skyldighet kan inte vara avhängig av hur en medlemsstat, som har utarbetat förslaget, ensidigt bedömer dess eventuella effekter på handeln mellan medlemsstaterna.
16 Under dessa omständigheter kan det konstateras att Konungariket Nederländerna har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 8 i direktivet, genom att den 19 september 1990 anta den omtvistade förordningen utan att på förslagsstadiet ha anmält den till kommissionen.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
17 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Konungariket Nederländerna har tappat målet, skall det förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(sjätte avdelningen)följande dom:
18 Konungariket Nederländerna har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 8 i rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter, genom att den 19 september 1990 anta en förordning om undantag från förordningen om margarin utan att på förslagsstadiet ha anmält den till kommissionen.
19 Konungariket Nederländerna skall ersätta rättegångskostnaderna.