CELEX: 62004CJ0232
Direktyva 2001/23/EB
1 straipsnis
Įmonės ar verslo perdavimas
Darbuotojų teisių apsauga
Taikymo sritis

1       Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję su 2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų,
skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (OL L 82, p. 16)
1 straipsnio išaiškinimu.
2       Šie prašymai pateikti bylose N. Güney‑Görres ir G. Demir prieš
Kötter Aviation Security GmbH & Co. KG
(toliau −
Kötter
) bendrovę, kuri pagal sutartį privalo vykdyti keleivių ir bagažo kontrolę Diuseldorfo oro uoste, bei prieš jų ankstesnį darbdavį,
Securicor Aviation
Ltd
(Vokietija; toliau −
Securicor
) bendrovę, kuri anksčiau prieš nutraukiant sutartį teikdavo tas pačias paslaugas. Šie darbuotojai pateikė
Arbeitsgericht Düsseldorf
(Darbo ginčų tribunolas, Vokietija) ieškinį prieš
Kötter
, reikalaudami pripažinti, kad ankstesni darbo santykiai tarp jų ir
Securicor
buvo tęsiami su
Kötter
, remiantis Vokietijos civilinio kodekso 613a straipsniu (
Bürgerliches Gesetzbuch
, toliau − BGB), kuriuo Direktyva 2001/23 buvo perkelta į nacionalinę teisę.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisė
3       Direktyva 2001/23 susistemina 1977 m. vasario 14 d. Tarybos direktyvą 77/187/EEB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų
teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (OL L 61, p. 26), iš dalies pakeistą
1998 m. birželio 29 d. Tarybos direktyva 98/50/EB (OL L 201, p. 88).
4       Direktyvos 2001/23 taikymo sritis yra apibrėžta 1 straipsnyje, kuris numato, kad:
„1.      a)     Ši direktyva taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo atveju perduodant įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam
darbdaviui.
b)     Atsižvelgiant į a punktą ir kitas šio straipsnio nuostatas, šioje direktyvoje nustatytas perdavimas yra perdavimas išlaikant
ūkio subjekto tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla, nepriklausomai nuo to,
ar ta veikla yra pagrindinė ar pagalbinė.
<...>“
5       Direktyvos 2001/23 1 straipsnio redakcija yra identiška Direktyvos 77/187 1 straipsniui, iš dalies pakeistam Direktyva 98/50,
kurios ketvirtojoje konstatuojamojoje dalyje įtvirtinta:
„Kadangi teisinio tikrumo ir skaidrumo sumetimais reikalaujama teisinę perdavimo sąvoką paaiškinti pagal Teisingumo Teismo
praktiką; kadangi toks paaiškinimas nepakeičia Teisingumo Teismo pateikto Direktyvos 77/187/EEB taikymo srities interpretavimo.“
(Pataisytas vertimas)
6       Direktyvos 2001/23 3 ir 4 straipsniuose yra numatyta:
„
3 straipsnis
1. Perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo sutarties arba darbo santykių, galiojančių perdavimo dieną, ryšium su
perdavimu yra perduodamos perėmėjui.
<...>
4 straipsnis
1. Įmonės, verslo arba įmonės ar verslo dalies perdavimas pats savaime nėra pagrindas, kuriuo remdamasis perdavėjas arba perėmėjas
gali atleisti iš darbo. Ši nuostata netrukdo atleisti iš darbo dėl ekonominių, techninių arba organizacinių priežasčių, susijusių
su darbo jėgos pasikeitimais.
<...>“

Nacionalinė teisė
7       BGB 613a straipsnis, pavadintas „Teisės ir pareigos perdavus įmonę“, reglamentuoja darbo santykių pasikeitimą perdavus įmonę
ir su tuo susijusį draudimą atleisti iš darbo. Šiame straipsnyje numatyta:
„1.      Jei verslas arba verslo dalis teisiniu sandoriu perduodama kitam savininkui, jis perima perdavimo dieną galiojančiose darbo
sutartyse nustatytas teises ir pareigas. Jei šias teises ir pareigas reglamentuoja kolektyvinė sutartis ar darbo sutartis,
jos tampa darbo santykių tarp naujo savininko ir darbuotojo dalimi ir negali būti pakeistos padarant žalos pastarajam vienerius
metus, skaičiuojant nuo perdavimo datos. Antras sakinys netaikomas, kai naujo savininko teises ir pareigas reglamentuoja kita
kolektyvinė sutartis ar darbo sutartis. Šios teisės ir pareigos gali būti pakeistos iki antrame sakinyje numatyto termino
pabaigos, jei kolektyvinė sutartis ar darbo sutartis nebetaikomos arba nesant abipusio įsipareigojimo laikytis kitos kolektyvinės
sutarties, dėl kurios taikymo naujas savininkas ir darbuotojas yra susitarę.
2.      Ankstesnis darbdavys kartu su nauju savininku solidariai atsako už 1 dalyje numatytas pareigas, jei šios pareigos atsiranda
iki perdavimo dienos ir vėliausiai turi būti įvykdytos per vienerius metus, skaičiuojant nuo tos datos. Tačiau, jei šios pareigos
turi būti įvykdytos po perdavimo dienos, ankstesnis darbdavys atsako tik už laikotarpį iki perdavimo dienos.
3.      2 dalis netaikytina, kai juridinis asmuo ar akcinė bendrovė likviduojama reorganizavimo būdu.
4.      Darbuotojo atleidimas iš darbo jo ankstesnio arba naujo darbdavio sprendimu dėl verslo ar verslo dalies perdavimo yra niekinis.
Teisė nutraukti darbo sutartį kitais pagrindais išlieka.
5.      Ankstesnis darbdavys arba naujasis savininkas privalo raštu prieš perdavimą informuoti darbuotojus apie:
1)      perdavimo datą arba siūlomą datą;
2)      perdavimo motyvus;
3)      teisines, ekonomines ir socialines perdavimo pasekmes darbuotojams;
4)      priemones, taikytinas darbuotojų atžvilgiu.
6.      Darbuotojai per vieną mėnesį, skaičiuojant nuo informacijos, numatytos 5 dalyje, gavimo dienos gali pateikti prieštaravimus
raštu dėl darbo santykių perdavimo. Prieštaravimas gali būti pateiktas ankstesniam darbdaviui arba naujajam savininkui.“

Faktai
8       N. Güney‑Görres ir G. Demir, ieškoves pagrindinėse bylose,
Securicor
neterminuotai įdarbino apsaugos darbuotojomis, tikrinančiomis keleivius ir jų bagažus Diuseldorfo oro uoste.
9       Pagal 2000 m. balandžio 5 d. su Vokietijos valstybe, atstovaujama Vidaus reikalų ministerijos (Bundesministerium des Inneren,
toliau − BMI), pasirašytą sutartį
Aviation Defence International Germany Ltd
įsipareigojo vykdyti keleivių ir bagažo kontrolę Diuseldorfo oro uoste pagal Įstatymo dėl oro transporto (1999 m. kovo 27 d.
Luftverkehrsgesetz
redakcija, BGB1. 1999 I, p. 550) 29c straipsnio 1 dalį.
Securicor
perėmė šios sutarties, kuri pasibaigė 2003 m. gruodžio 31 d., vykdymą.
10     Pagal šios sutarties sąlygas Vokietijos valstybė suteikia
Securicor
aviacijos saugumo įrenginius, būtinus užtikrinti keleivių kontrolės vykdymą, pavyzdžiui, stacionarius metalo detektorius,
transportavimo juostas su automatiniu patikrinimu rentgeno spinduliais (bagažo kontrolės ir rentgeno spindulių įrenginius),
rankinius metalo detektorius ir sprogstamųjų medžiagų detektorius.
11
Securicor
įdarbino 306 darbuotojus, iš kurių 295 vykdė vien tik keleivių kontrolę. Darbuotojai, paskirti vykdyti pastarąją užduotį,
baigė specialius keturių savaičių kursus, turėjo išlaikyti aviacijos saugos pagalbinio darbuotojo egzaminus ir gauti viešosios
valdžios įgaliojimus, suteikiančius teisę vykdyti tokią kontrolę. Šie darbuotojai, vykdydami keleivių kontrolės funkcijas,
buvo pavaldūs kompetentingai Federalinės sienų apsaugos policijos (Bundesgrenzschutz) tarnybai.
12     2003 m. birželio 5 d. laišku BMI informavo
Securicor
, kad sutartiniai santykiai dėl keleivių kontrolės Diuseldorfo oro uoste nuo ateinančio gruodžio 31 d. nebus pratęsti. 2003 m.
rugsėjo 16 d. BMI informavo
Securicor
apie sandorio sudarymą su
Kötter
.
13     Atsakydamas į
Securicor
pateiktą prašymą,
Kötter
valdytojas nurodė, kad jis nėra suinteresuotas verslo perdavimu. Be to, 2003 m. lapkričio 17 d. laišku
Kötter
informavo
Securicor
, kad ji gali perimti tik nedidelę pastarosios darbuotojų dalį.
14     2003 m. lapkričio 26 d. laiškais
Securicor
pranešė, kad nuo 2003 m. gruodžio 31 d. nutraukia darbo sutartis su N. Güney‑Görres ir G. Demir. Ji taip pat nutraukė sutartis
su kitais darbuotojais, įdarbintais pagal sudarytą viešąją sutartį su Vokietijos valstybe.
15     2003 m. gruodžio 31 d.
Securicor
Diuseldorfo oro uoste nustojo vykdyti kontrolės funkcijas, kurias jai patikėjo ši valstybė.
16     Nuo 2004 m. sausio 1 d.
Kötter
pagal sutartį, sudarytą su Vokietijos valstybe, įsipareigojo vykdyti keleivių, keliaujančių per šį oro uostą, ir jų bagažo
kontrolę. Sutarties dalykas iš esmės buvo identiškas sudarytos sutarties su
Securicor
dalykui.
Kötter
taip pat naudojo aviacijos saugumo įrenginius, priklausančius aptariamai valstybei.
17
Kötter
tą pačią dieną perėmė 167 darbuotojus, prieš tai dirbusius
Securicor
, tarp kurių nebuvo N. Güney‑Görres ir G. Demir.
Kötter
perimti ir paskirti vykdyti keleivių kontrolę darbuotojai pateko į kompetentingos
Bundesgrenzschutz
tarnybos priežiūrą.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
18     Pagrindinėse bylose keliamas klausimas, ar
Securicor
nuo 2003 m. gruodžio 31 d. nagrinėjamų darbo sutarčių nutraukimas reiškia darbo santykių tarp ieškovių ir
Securicor
ir (arba)
Kötter
pasibaigimą ar, priešingai, šis nutraukimas kaip įmonės perdavimo pasekmė reiškia darbo santykių perdavimą
Kötter
, perduodant įmonę Direktyvos 2001/23 1 straipsnio prasme.
19     Pagal
Arbeitsgericht Düsseldorf
ginčas yra paremtas sąvokos „įmonės perdavimas“ aiškinimu pagal Direktyvos 2001/23 1 straipsnį.
20     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką gamybos išteklių perdavimo
konkurso laimėtojui faktas yra viena iš verslo perdavimo ypatybių. Šis teismas klausia, ar pagal Bendrijos teisę laikoma,
kad gamybos ištekliai perleisti tik tuo atveju, jei jie naudojami savarankiškai ekonominei veiklai – šis kriterijus pradėtas
naudoti
Bundesarbeitsgericht
(Federalinis darbo ginčų tribunolas) praktikoje.
21
Arbeitsgericht Düsseldorf
nuomone, priimant sprendimą pagrindinėse bylose, yra svarbu nustatyti, ar
Securicor
perdavė
Kötter
aviacijos saugumo įrenginius, būtent stacionarius metalo detektorius, transportavimo juostas su automatiniu patikrinimu rentgeno
spinduliais (bagažo kontrolės įrenginiai), rankinius metalo detektorius ir sprogstamųjų medžiagų detektorius, kurie laikytini
gamybos ištekliais.
22     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šie įrenginiai nenaudojami savarankiškai ekonominei veiklai,
kadangi už jų priežiūrą kaip jų perleidėja atsakinga Vokietijos valstybė, kuri taip pat turi padengti su tuo susijusias išlaidas.
Be to, nagrinėjami užsakymo vykdytojai neturėjo jokios galimybės panaudoti šiuos įrenginius savo veiklai. Jie negalėjo nei
gauti papildomo pelno, nei nustatyti šių įrenginių naudojimo trukmės bei būdo. Be to, pagal sutarties sąlygas privaloma naudoti
šiuos įrenginius.
23     Šiomis aplinkybėms
Arbeitsgericht Düsseldorf
nusprendė sustabdyti bylų nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar nustatant verslo perdavimo pagal Direktyvos 2001/23/EB 1 straipsnį faktą naujos sutarties sudarymo atveju − nepaisant to,
kokie yra nuosavybės santykiai, − konstatuojant buvusio užsakymo vykdytojo gamybos išteklių perdavimą naujam vykdytojui, atsižvelgiant
į visas aplinkybes, yra taikoma sąlyga, kad pastarajam gamybos ištekliai buvo perduoti tik savarankiškai ekonominei veiklai
vykdyti? Ar todėl gamybos išteklių perdavimui patvirtinti yra būtina, kad užsakymo vykdytojui būtų suteikti įgaliojimai priimti
sprendimus dėl to, kaip panaudoti gamybos išteklius savarankiškoje ekonominėje veikloje? Ar todėl reikia daryti skirtumą atsižvelgiant
į tai, ar užsakovo gamybos ištekliai yra užsakymo vykdytojo paslaugos „objektas“, ar „priemonė“?
2.       Jeigu Teisingumo Teismo atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas:
a)       Ar gamybos išteklių perdavimas savarankiškai ekonominei veiklai būtų neįmanomas tuomet, kai užsakovas suteikia juos užsakymo
vykdytojui tik naudotis, o jų priežiūrą, įskaitant su tuo susijusias išlaidas, vykdo pats užsakovas?
b)       Ar užsakymo vykdytojas vykdo savarankišką ekonominę veiklą, kai lėktuvų keleivių kontrolei oro uostuose jis naudoja užsakovo
perduotus stacionarius metalo detektorius, rankinius metalo detektorius ir rentgeno spindulių įrenginius?“
24     2004 m. liepos 9 d. Teisingumo Teismo nutartimi bylos C‑232/04 ir C‑233/04 buvo sujungtos rašytinės ir žodinės proceso dalių
bei sprendimo priėmimo tikslais.

Dėl prejudicinių klausimų
25     Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar nagrinėjant verslo perdavimo faktą Direktyvos
2001/23 1 straipsnio prasme, konstatuojant pradinio užsakymo vykdytojo gamybos išteklių perdavimą naujam vykdytojui, yra taikoma
sąlyga, kad pastarajam gamybos ištekliai buvo perduoti tik jo ekonominei veiklai vykdyti. Antruoju klausimu, kurį prašymą
priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas užduoda teigiamai atsakius į pirmą, Teisingumo Teismo prašoma apibrėžti savarankiškos
ekonominės veiklos sąvoką.
26
Securicor
tvirtina, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką pagrindinių įmonės gamybos išteklių perėmimo kriterijus yra įvykdytas, jei
naujasis savininkas juos naudoja. Tai, kad jis juos naudoja remdamasis savo nuožiūra ar pagal perleidėjo nurodymus, nėra reikšminga.
Todėl
Securicor
teigia, kad naudojimo savarankiškai ekonominei veiklai kriterijus turėtų būti atmestas.
27     Vokietijos vyriausybė ir
Kötter
teigia, kad lemiamas pradinio užsakymo vykdytojo gamybos išteklių perleidimo naujam vykdytojui kriterijus yra paremtas tuo,
jog šie ištekliai pastarajam turėjo būti perduoti savarankiškai ekonominei veiklai vykdyti. Jos teigia, kad šis kriterijus
atitinka Teisingumo Teismo praktiką. Šios vyriausybės nuomone, ši sąvoka turėtų būti suprantama taip, kad naujasis užsakymo
vykdytojas turi naudoti gamybos išteklius savo nuožiūra ir asmeniškai padengti naudojimo išlaidas, norėdamas gauti papildomo
pelno. Tačiau Vokietijos vyriausybė nurodo, kad pats klausimas, ar užsakovo gamybos ištekliai yra užsakymo vykdytojo teikiamos
paslaugos „objektas“ ar „priemonė“, neleidžia pateikti aiškaus apibrėžimo.
28     Europos Bendrijų Komisija mano, kad į pirmąjį klausimą reikėtų atsakyti neigiamai. Ji teigia, kad klausimas dėl sąvokos „gamybos
išteklių perdavimas“ aiškinimo negali būti nagrinėjamas atskirai nuo kitų kriterijų, kuriuos reikia išnagrinėti tiriant įmonės
ar verslo perdavimo faktą. Kalbant apie materialių gamybos išteklių perdavimo kriterijų, Komisija konstatuoja, kad neginčijama
tai, jog
Kötter
darbuotojai nuo 2004 m. sausio 1 d. kaip
Securicor
darbuotojai naudojo materialius gamybos išteklius, būtent stacionarius metalo detektorius, bagažo kontrolės įrenginius, rankinius
metalo detektorius ir sprogstamųjų medžiagų detektorius. Ji primena Teisingumo Teismo praktiką, pagal kurią nesvarbu, ar šie
įrenginiai priklauso užsakymo vykdytojui. Komisija mano, kad
Bundesarbeitsgericht
jurisprudencija, kuri gamybos išteklius priskiria užsakymo vykdytojo verslui, tik kai užtikrinama, kad „gamybos ištekliai
bus panaudoti tik savarankiškai ekonominei veiklai“, neatitinka Direktyvos 2001/23.

Teisingumo Teismo vertinimas
29     Pagal Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a punktą „ši direktyva taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo atveju perduodant
įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam darbdaviui“.
30     Pagal to paties straipsnio 1 dalies b punktą „šioje direktyvoje nustatytas perdavimas yra perdavimas išlaikant ūkio subjekto
tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla, nepriklausomai nuo to, ar ta veikla
yra pagrindinė, ar pagalbinė“. Pagal Direktyvos 98/50 ketvirtąją konstatuojamąją dalį ši nuostata buvo papildyta, siekiant
patikslinti perdavimo sąvoką pagal Teisingumo Teismo praktiką.
31     Pagal šią praktiką Direktyva 2001/23 siekiama užtikrinti egzistuojančio ūkio subjekto darbo santykių tęstinumą, neatsižvelgiant
į savininko pasikeitimą. Lemiamas kriterijus nustatant perdavimą yra tai, ar nagrinėjamas subjektas išlaiko savo tapatybę,
o tai matyti,
inter alia
, iš to, kad jo veikla iš tikrųjų yra tęsiama arba atnaujinama (žr.,
inter alia
, 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo
Spijkers
, 24/85, Rink. p. 1119, 11 ir 12 punktus; 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo
Süzen
, C‑13/95, Rink. p. I‑1259, 10 punktą bei 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo
Abler ir kt.
, C‑340/01, Rink. p. I‑14023, 29 punktą).
32     Norint taikyti Direktyvą 2001/23 reikia, kad būtų perduotas stabiliai veikiantis ekonominis subjektas, kurio veikla neapsiriboja
vienos konkrečios darbo sutarties vykdymu (žr.,
inter alia
, 1995 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Rygaard
, C‑48/94, Rink. p. I‑2745, 20 punktą). Subjekto sąvoka reiškia asmenų ir išteklių bendrą organizavimą, leidžiantį vykdyti
ekonominę veiklą, kuria siekiama savarankiško tikslo (žr.,
iner alia
, minėto sprendimo
Süzen
13 punktą ir minėto sprendimo
Abler
30 punktą).
33     Norint nustatyti, ar buvo perduotas stabiliai veikiantis ekonominis subjektas, reikia atsižvelgti į visumą faktinių aplinkybių,
kurios apibūdina nagrinėjamą perdavimą, pavyzdžiui, įmonės arba verslo rūšį, materialaus turto, pavyzdžiui, pastatų ir kilnojamo
turto, perdavimą ar neperdavimą, nematerialaus turto vertę perdavimo metu, į tai, ar naujas darbdavys perėmė daugumą darbuotojų,
ar buvo perduoti klientai, į prieš ir po perdavimo atliekamos veiklos panašumo laipsnį bei į šios veiklos galimo sustabdymo
trukmę (žr.,
inter alia
, 1992 m. gegužės 19 d. Sprendimą
Redmond Stichting
, C‑29/91, Rink. p. I‑3189, 24 punktą; minėtų sprendimų
Spijkers
13 punktą;
Süzen
14 punktą bei
Abler ir kt.
33 punktą).
34     Tačiau visos šios aplinkybės yra tik atskiri visapusiško įvertinimo, kuris turi būti atliktas, aspektai, ir todėl jie negali
būti vertinami izoliuotai (žr. minėtus sprendimus:
Spijkers,
13 punktą;
Süzen,
14 punktą ir
Abler ir kt.
, 34 punktą).
35     Nacionalinis teismas, vertindamas faktines aplinkybes, kurios apibūdina nagrinėjamą sandorį, turi atsižvelgti į įmonės ar
verslo rūšį. Iš to matyti, kad skirtingų kriterijų, leidžiančių nustatyti perdavimo egzistavimą direktyvos 2001/23 prasme,
reikšmė priklauso nuo vykdomos veiklos, įmonės gamybos metodų ar gamybos išteklių, naudojamų versle ar nagrinėjamoje verslo
dalyje (žr. minėto sprendimo
Süzen
18 punktą; 1998 m. gruodžio 10 d. Sprendimo
Hidalgo ir kt.,
C‑173/96 ir C‑247/96, Rink. p. I‑8237, 31 punktą bei minėto sprendimo
Abler ir kt.
35 punktą).
36
Arbeitsgericht Düsseldorf
pateiktais klausimais siekiama apibrėžti sąlygas, kurioms galima būtų manyti, kad įvykdyta viena iš šių aplinkybių, būtent
gamybos išteklių perdavimas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar gamybos išteklių perdavimo
konstatavimas priklauso nuo to, ar perleidžiama savarankiškai ekonominei veiklai.
37     Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad iš Direktyvos 2001/23 1 straipsnio formuluočių matyti, jog ji sutartinių santykių kontekste
taikytina bet kuriomis aplinkybėmis, kai pasikeičia atsakingi už įmonės veiklą fiziniai ar juridiniai asmenys, kurie numato
darbdavio įsipareigojimus
vis-à-vis
įmonės darbuotojų atžvilgiu, nesvarbu, ar materiali nuosavybė buvo perduota (minėto sprendimo
Abler ir kt.
41 punktas ir jame cituojami sprendimai).
38     Minėto sprendimo
Abler ir kt.
42 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad tai, jog naujo savininko perimti materialūs elementai nepriklauso jo pirmtakui,
bet perleidėjo buvo perduoti naudotis, nereiškia, kad nėra įmonės ar verslo perdavimo Direktyvos 77/187 prasme.
39     Šiuo požiūriu nereiškia, kad užsakymo vykdytojo gamybos išteklių perėmimas savarankiškai ekonominei veiklai yra lemiamas elementas
nustatant, ar įvyko gamybos išteklių perdavimas.
40     Toks kriterijus neišplaukia nei iš Direktyvos 2001/23 teksto, nei iš jos tikslų užtikrinti darbuotojų apsaugą, vykstant pokyčiams
įmonėje ar versle, ir leisti realizuoti vidaus rinką.
41     Be to, dėl tų pačių priežasčių aplinkybė, kad materialūs elementai buvo perimti naujo užsakymo vykdytojo, net jei jie jam
buvo perleisti ne savarankiškai ekonominei veiklai, nereiškia, jog nėra nei gamybos išteklių, nei įmonės perdavimo Direktyvos
2001/23 prasme.
42     Todėl atsakymas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmąjį klausimą turi būti toks: Direktyvos 2001/23
1 straipsnį reikia aiškinti taip, kad, nustatant įmonės ar verslo perdavimo faktą pagal šį straipsnį naujos sutarties sudarymo
atveju ir atsižvelgiant į visas aplinkybes, gamybos išteklių perdavimo savarankiškai ekonominei veiklai vykdyti faktas nėra
būtina sąlyga, norint konstatuoti pradinio užsakymo vykdytojo gamybos išteklių perdavimą naujam vykdytojui.
43     Kadangi Teisingumo Teismo atsakymas į pirmąjį klausimą yra neigiamas, nereikia atsakyti į antrąjį klausimą.
44     Nacionalinis teismas, vertindamas bendrai ir atsižvelgdamas į visų nustatytų aplinkybių visumą, privalo nustatyti, ar pagrindinėje
byloje įvyko įmonės ar verslo perdavimas. Šiuo požiūriu reikia priminti, kad gamybos išteklių perdavimas yra tik dalis visumos
vertinimo, kurį turi atlikti nacionalinis teisėjas, nustatydamas, ar įvyko įmonės ar verslo perdavimas pagal Direktyvos 2001/23
1 straipsnį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
45     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo
arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo 1 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad, nustatant įmonės ar
verslo perdavimo faktą pagal šį straipsnį naujos sutarties sudarymo atveju ir atsižvelgiant į visas aplinkybes, gamybos išteklių
perdavimo savarankiškai ekonominei veiklai vykdyti faktas nėra būtina sąlyga, norint konstatuoti pradinio užsakymo vykdytojo
gamybos išteklių perdavimą naujam vykdytojui.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.