CELEX: 62004TJ0186
Yhteisön tavaramerkki
Väitemenettely
Sanamerkkityyppistä yhteisön tavaramerkkiä SPAFORM koskeva hakemus
Aiemmat sanamerkit SPA ja SPA THERMES
Väitteen osittainen hylkääminen
Asetuksen (EY) N:o 2868/95 18 säännön 1 kohta

Asian tausta
1       Väliintulija jätti 5.8.1997 sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) yhteisön tavaramerkiksi
rekisteröintiä koskevan hakemuksen yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun ja sittemmin muutetun neuvoston
asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1) nojalla.
2       Rekisteröitäväksi haettu tavaramerkki on sanamerkki SPAFORM
.
3       Tuotteet, joita varten rekisteröintiä on haettu, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien
rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkiin 7, 9 ja 11, sellaisena
kuin tämä sopimus on tarkistettuna ja muutettuna. Ne vastaavat seuraavaa kuvausta:
–       luokkaan 7 kuuluvat ”pumput, paineensäätimet, paineventtiilit”
–       luokkaan 9 kuuluvat ”paineen mittauslaitteet ja ‑välineet”
–       luokkaan 11 kuuluvat ”kylpyammeet; porealtaat; kylpyläaltaat, pesualtaat; painesuihkuilla varustetut kylpylätilat; suihkut;
vesiputket”.
4       Tavaramerkkihakemus julkaistiin 27.7.1998 Yhteisön tavaramerkkilehdessä nro 55/1998.
5       Kantaja esitti 27.10.1998 merkin rekisteröimistä vastaan väitteen.
6       Väitteen perustana olivat tavaramerkit SPA THERMES ja SPA, jotka oli rekisteröity seuraavasti:
–       tavaramerkin SPA THERMES rekisteröinti nro 555 229, 26.7.1994, Benelux-maissa seuraaville tavaroille ja palveluille:
–       luokkaan 3 kuuluvat ”valkaisutuotteet ja muut vaatteiden pesussa käytettävät aineet; puhdistus‑, kiillotus‑, tahranpoisto‑
ja hiontavalmisteet; saippuat; hajuvedet, eteeriset öljyt, kosmeettiset tuotteet, hiusvedet; hampaidenpuhdistusaineet”
–       luokkaan 11 kuuluvat ”valaistus‑, lämmitys‑, höyry‑, ruoanvalmistus‑, jäähdytys‑, kuivaus‑, tuuletus‑, vedenjakelu‑ ja saniteettilaitteet,
mukaan lukien jakelu‑, käsittely‑, puhdistus‑ ja suodatusjärjestelmät”
–       luokkaan 42 kuuluvat ”kylpylätoimintaan liittyvät palvelut, mukaan lukien terveydenhoitopalvelujen suorittaminen; kylvyt,
suihkut, hieronnat”
–       tavaramerkin SPA rekisteröinti nro 389 230, 21.2.1983, Benelux-maissa luokkaan 32 kuuluville ”mineraali‑ ja kivennäisvesille
sekä muille alkoholittomille juomille; mehutiivisteille ja muille juomantekovalmisteille”.
7       Viimeksi mainitun tavaramerkin osalta on todettava, ettei väiteilmoituksessa ollut kuvausta merkistä. Lisäksi kantaja viittasi
”tunnettuuteen, joka sen tavaramerkeillä luokkaan 32 kuuluvien tuotteiden osalta Benelux-maissa on”.
8       Väitteensä tueksi kantaja vetosi asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaan rekisteröinnin nro 555 229 osalta. Se
vetosi tämän ohella asetuksen 8 artiklan 5 kohtaan rekisteröinnin nro 389 230 osalta.
9       Väiteosasto vaati 4.10.2000 kantajaa esittämään tämän väitettä tukevat seikat, todisteet ja huomautukset sekä ilmoitti samalla,
että väiteilmoituksen perusteellinen tutkiminen oli paljastanut, ettei tätä voida ottaa tutkittavaksi asetuksen N:o 40/94
8 artiklan 5 kohdan osalta, koska laajalti tunnetun tavaramerkin tunnusta ei ollut siinä yksilöity ja koska rekisteröintitodistusta,
jonka avulla se voidaan yksilöidä, ei ollut siinä liitteenä.
10     Kantaja toimitti 1.12.2000 väiteosastolle kopion asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 5 kohtaan perustuvan väitteen tueksi mainitusta
rekisteröinnistä.
11     Väiteosasto hylkäsi väitteen 31.7.2002 tekemällään päätöksellä, jossa se katsoi, ettei asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 5 kohtaan
perustuvaa vaatimusta voida ottaa tutkittavaksi. Se nojautui asetuksen N:o 40/94 42 artiklaan ja yhteisön tavaramerkistä annetun
neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13 päivänä joulukuuta 1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95
(EYVL L 303, s. 1; jäljempänä täytäntöönpanoasetus) 18 säännön 1 kohtaan. Väiteosasto katsoi, että niiden tietojen avulla,
jotka SMHV:llä oli väitemääräajan päättyessä eli tässä tapauksessa 27.10.1998, ei ollut mahdollista yksilöidä aiempaa laajalti
tunnettua tavaramerkkiä. Väiteosasto katsoi niin ikään, ettei rekisteröitäväksi haetun tavaramerkin ja aiemman tavaramerkin
SPA THERMES välillä ollut asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua sekaannusvaaraa.
12     Kantaja valitti tuon päätöksen johdosta 30.9.2002 SMHV:lle asetuksen N:o 40/94 57–59 artiklan mukaisesti.
13     SMHV:n neljäs valituslautakunta hylkäsi kantajan valituksen 25.2.2004 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös).
Valituslautakunta katsoi, että asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 5 kohtaan tukeutuvaa hylkäysperustetta ei ollut tarpeen arvioida,
koska se oli jätettävä tutkimatta. Se totesi tältä osin, että ”kyseessä olevaa rekisteröityä tunnusta ei ole ilmaistu”. Tämän
ohella neljäs valituslautakunta katsoi, että asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua sekaannusvaaraa
tavaramerkin SPAFORM ja aiemman tavaramerkin SPA THERMES välillä ei ole.

Asianosaisten lausumat
14     Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa riidanalaisen päätöksen
–       velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
15     SMHV vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       hyväksyy kantajan vaatimuksen riidanalaisen päätöksen kumoamisesta
–       velvoittaa kunkin osapuolen vastaamaan omista kuluistaan.
16     Väliintulija vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       pysyttää riidanalaisen päätöksen
–       hylkää kanteen kokonaan
–       velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
17     Istunnossa väliintulija vaati SMHV:n velvoittamista korvaamaan istuntoon liittyvät kulut, koska se ei olisi saapunut istuntoon,
jos SMHV olisi vaatinut kanteen hylkäämistä.

Oikeudellinen arviointi

SMHV:n vaatimukset
18     SMHV vaatii, että kantajan vaatimus riidanalaisen päätöksen kumoamisesta hyväksytään. Virasto viittaa yhteisöjen tuomioistuimen
asiassa C‑106/03 P, Vedial vastaan SMHV, 12.10.2004 annettuun tuomioon (26 ja 27 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Tuossa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että SMHV oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 133
artiklan 2 kohdan mukaan vastaajana ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, eikä SMHV:llä ollut ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimessa valtaa muuttaa riidan sisältöä siitä, mitä se on rekisteröinnin hakijan vaatimusten ja väitteentekijän väitteiden
seurauksena. SMHV kuitenkin tarkentaa, ettei se ole velvollinen systemaattisesti puolustamaan valituslautakuntien päätöksiä,
joista on nostettu kanne. Tältä osin SMHV viittaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑107/02, GE Betz vastaan
SMHV – Atofina Chemicals (BIOMATE), 30.6.2004 annettuun tuomioon (29 kohta ja sitä seuraavat kohdat, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
19     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että väitemenettelyn päätteeksi ratkaisun antaneen valituslautakunnan päätöksestä
nostettua kannetta koskevassa oikeudenkäynnissä SMHV:llä ei ole valtaa muuttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa omaksumallaan
kannalla riidan sisältöä siitä, mitä se on rekisteröinnin hakijan ja väitteentekijän vaatimusten seurauksena (em. asia Vedial
v. SMHV, 26 kohta, jossa pysytetään asiassa T‑110/01, Vedial v. SMHV – France Distribution (HUBERT), 12.12.2002 annetun tuomion
(Kok. 2002, s. II‑5275) sisältö).
20     Tästä oikeuskäytännöstä ei kuitenkaan seuraa, että SMHV on velvollinen vaatimaan valituslautakuntansa ratkaisusta nostetun
kanteen hylkäämistä. Vaikka SMHV:llä ei olekaan vaadittavaa aktiivilegitimaatiota kanteen nostamiseksi valituslautakunnan
ratkaisusta, sen ei myöskään/vastaavasti tarvitse puolustaa systemaattisesti kaikkia valituslautakunnan tekemiä kanteen kohteeksi
joutuneita päätöksiä tai vaatia tällaista päätöksestä nostetun kanteen hylkäämistä (em. asia BIOMATE, tuomion 34 kohta).
21     Näin ollen SMHV voi, kuten tässä tapauksessa, riidan sisältöä muuttamatta vaatia, että kantajan vaatimus riidanalaisen päätöksen
kumoamisesta hyväksytään.

Asiakysymys
22     Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka koskee täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdan
rikkomista.
Asianosaisten lausumat
23     Kantaja väittää esillä olevassa tapauksessa, että väiteosaston ja sittemmin SMHV:n valituslautakunnan sääntöjenvastainen menettely
koski yksinomaan täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdan soveltamista. Niin ollen kantajan mielestä oli tutkittava, ilmaistiinko
väiteilmoituksessa tarkasti tavaramerkki, joka oli aikaisempi ja laajalti tunnettu ja johon väite perustui.
24     Kantaja myöntää, ettei väitteessä ”esitetty” tunnusta, joka oli väitteen perustana olevan aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin
rekisteröinnin kohteena. Rekisteröinti oli kuitenkin täsmällisesti ilmaistu toteamalla Benelux-maat rekisteröintimaaksi, mainitsemalla
rekisteröintinumero sekä ilmoittamalla rekisteröintiajankohta ja asianomaiset tuotteet.
25     Kantaja korostaa, että sen asiamiehen 27.10.1998 SMHV:n väiteosastolle osoittaman väiteilmoituksen sivulla 5, lomakkeen osissa
69, 70 ja 71, jotka koskevat ”aiemmin rekisteröityä laajalti tunnettua tavaramerkkiä”, on seuraavat maininnat:
–       ”tunnettu: jäsenvaltiossa”
–       ”jäsenvaltio: Benelux (rekisteröinti nro 389 230, 21.2.1983)”
–       ”väitteen perusta: luokka 32: mineraali‑ ja kivennäisvedet sekä muut alkoholittomat juomat; mehutiivisteet ja muut juomantekovalmisteet”.
26     Väiteilmoituksen muissa osissa, erityisesti niissä, jotka koskevat ”väiteperusteita”, todettiin sivulla 6 ”sekaannusvaara
yhteisön tavaramerkin SPAFORM ja väitteen perustana olevien [kantajalle rekisteröityjen] SPA-tavaramerkkien välillä” ja sivulla
6 olevassa kohdassa 3 puolestaan, että kantajan ”luokkaan 32 kuuluvien tuotteiden tavaramerkit ovat laajalti tunnettuja Benelux-maissa”.
27     Kantajan mukaan täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohta ei edellytä, että tavaramerkistä, johon väite perustuu, on esitetty
”kuvaus”. Valituslautakunta on ylittänyt mainitussa säännössä asetetut ehdot, kun se on vaatinut, että väitteen perustana
olevasta merkistä on ”kuvaus”, vaikka säännössä edellytetään vain, että se ”tarkasti yksilöidään”.
28     Kantaja katsoo, että täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdan vaatimukset on tässä tapauksessa täytetty. Sen mielestä asetuksen
18 säännön 1 kohdalla pyritään ensisijaisesti siihen, että väitemenettelyssä vastaajana oleva yhteisön tavaramerkin hakija
voi käyttää puolustautumisoikeuksiaan saamalla mahdollisuuden yksilöidä ne oikeudet, joiden perusteella häntä vastaan on esitetty
väite.
29     Kantaja pitää tätä päämäärää tässä tapauksessa saavutettuna. Koska väitteen perustana oleva laajalti tunnettu tavaramerkki
on tarkasti yksilöity mainitsemalla sen rekisteröinnin täydelliset viitetiedot, väitemenettelyssä vastaajana oleva yhteisön
tavaramerkin hakija voi helposti hahmottaa ja todentaa väitteen perustan.
30     Kantaja painottaa myös, etteivät riidanalaisessa päätöksessä esitetyt edellytykset ilmeisesti vastanneet täytäntöönpanoasetuksen
18 säännön 1 kohtaa koskevaa SMHV:n valituslautakuntien aiempaa käytäntöä eli esimerkiksi kolmannen valituslautakunnan 6.3.2002
tekemää päätöstä (asia R 870/2001‑3, Bridgewater/Bridgewater).
31     SMHV:n mukaan täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdassa tarkoitetun aiemman oikeuden tarkka yksilöinti on väitteen tutkittavaksi
ottamisen ehdoton edellytys. Aiemman tavaramerkin puuttuva yksilöinti ei ole korjattavissa, eikä väiteosasto ole velvollinen
kehottamaan väitteentekijää täydentämään sitä. SMHV viittaa niin ikään 10.5.2004 annettuihin väitemenettelyä koskeviin ohjeisiin,
joiden I osan 1 luvun A kohdan VI alakohdassa erotetaan yksilöinnin ”ehdottomat” ja ”suhteelliset” osatekijät. Niinpä jos
väiteilmoituksesta puuttuu ehdoton yksilöintitekijä, aiempaa tavaramerkkiä ei voida yksilöidä eikä se siten voi toimia väitteen
perustana. Ehdottomia yksilöintitekijöitä ovat aiemman tavaramerkin rekisteröintinumero tai aiempaa tavaramerkkiä koskevan
hakemuksen numero. Suhteellisten yksilöintitekijöiden tarkoituksena on antaa kuvaus tavaramerkistä, sen tyypistä, tavaroista
ja palveluista sekä muut tiedot, kuten hakemuksen jättöpäivä ja rekisteröintipäivä. Näiden osalta väitteentekijälle tulee
antaa kahden kuukauden määräaika mahdollisten puutteiden korjaamiseen.
32     SMHV katsoo, että esillä olevien intressien valossa neljännen valituslautakunnan kanta oli liian ankara niiden vähimmäistekijöiden
osalta, joiden avulla aiempi tavaramerkki – tässä tapauksessa sanamerkki – voidaan yksilöidä. SMHV korostaakin, ettei valituslautakunnan
ratkaisu ole oikeutettu täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdan osalta. Väiteosaston ja valituslautakunnan olisi viraston
mukaan tullut pitää tavaramerkin yksilöinnin kannalta riittävinä rekisteröintinumeroa ja viittausta asianomaiseen jäsenvaltioon.
Näin ollen olisi riittänyt, että väiteosasto pyytää lisäselvitystä täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 2 kohdan nojalla.
33     SMHV:n mukaan väiteosastoilla ja valituslautakunnilla ei alun perin aina ollut sama lähestymistapa, mitä tulee väitteen perustana
olevan aiemman tavaramerkin tarkan yksilöinnin edellyttämiin tietoihin. Virasto myöntää, että joillakin lautakunnilla on ollut
tiukka kanta (toisen valituslautakunnan päätös 25.2.2002 asiassa R 1184/2000‑2, P‑51 Mustang/Ford Mustang sekä em. asiassa
Bridgewater/Bridgewater tehty päätös). Se kuitenkin korostaa, että nämä päätökset koskivat sellaisia aikaisempia oikeuksia,
joita ei ollut rekisteröity, ja että on löydettävissä vastakkaisia valituslautakuntien päätöksiä (asia R 704/2002‑2, Myo Max
by CEFAR/cefar-centro de estudos de farmacoepidemiologia). SMHV toteaa vielä, että väitemenettelyä koskevat ohjeet ovat sen
suositusten mukaisia.
34     Väliintulija muistuttaa väiteilmoituksen sisältöä koskevista edellytyksistä, jotka on esitetty täytäntöönpanoasetuksen 15
säännön 2 kohdassa, jonka mukaan ”väiteilmoituksessa on oltava – – aikaisemman tavaramerkin tai oikeuden kuvaus ja tarvittaessa
sanallinen selitys”. Näin ollen väliintulijan mukaan täytäntöönpanoasetuksen 15 säännön 2 kohdassa edellytetään nimenomaisesti,
että väiteilmoitus sisältää aiemman tavaramerkin kuvauksen eli enemmän kuin lyhyen selostuksen merkistä. Kantaja ei voikaan
moittia SMHV:tä lisäehdon asettamisesta väitteen tutkittavaksi ottamiselle, sillä tämä ehto ilmenee nimenomaisesti täytäntöönpanoasetuksesta.
35     Väliintulija viittaa SMHV:n aiempaan käytäntöön ja erityisesti ensimmäisen valituslautakunnan 4.3.2002 tekemään päätökseen
(asia R 662/2001‑1, ORANGEX/Orange X‑PRESS, 21 kohta), jonka mukaan väiteilmoituksen ”on oltava riittävän tarkka ja täsmällinen,
jottei synny mahdollisuutta väärinymmärrykseen sen merkityksen ja ulottuvuuden osalta”. Se mainitsee myös väiteosaston 6.7.2004
tekemän päätöksen (asia 2218/2004, Atlas Copco AB/The Black & Decker Corp.), jonka mukaan ”vähimmäisvaatimukset merkin tai
aiemman oikeuden katsomiseksi tarkasti yksilöidyksi ovat merkin tai tunnuksen kuvaus, tieto valtiosta, jossa merkki on rekisteröity
tai haettu rekisteröitäväksi taikka jossa aiempi oikeus on olemassa, sekä hakemuksen tai rekisteröinnin numero (rekisteröity
kaupallinen merkki tai kaupallista merkkiä koskeva rekisteröintihakemus)”.
36     Lisäksi väliintulija huomauttaa, että toisin kuin täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 2 kohdassa, saman säännön 1 kohdassa
ei velvoiteta SMHV:tä kehottamaan väitteentekijää korjaamaan kohdassa tarkoitetut puutteet (ensimmäisen valituslautakunnan
päätös 9.1.2004 asiassa R 129/2003‑1, Weekenders Worldwide Trade and Service Kft/Gregor Kohlruss, 24 kohta).
37     Se toteaa lisäksi, että puutteet on mahdollista korjata ainoastaan ennen väitemääräajan päättymistä. SMHV ei ole velvollinen
ottamaan huomioon tietoja, jotka esitetään tämän ajankohdan jälkeen. Väliintulija viittaa tältä osin ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen asiassa T‑232/00, Chef Revival USA vastaan SMHV – Massagué Marín (Chef), 13.6.2002 antamaan tuomioon (Kok.
2002, s. II‑2749, 34 ja 36 kohta), jossa todetaan, että ”jos väiteilmoitus ei täytä täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdassa
tarkoitettuja tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, väite jätetään tutkimatta, jollei havaittuja puutteita poisteta ennen
väiteajan päättymistä”.
38     Väliintulijan mielestä kantaja on liikaa yksinkertaistanut valituslautakunnan perusteluja. Se toteaa tältä osin, että riidanalaisen
päätöksen 2, 3 ja 13 perustelukappaleesta ilmenee ensinnäkin, että kantaja ei ole sisällyttänyt väiteilmoitukseen kuvausta
tavaramerkistä SPA THERMES eikä tämän rekisteröintitodistusta, ja toiseksi, että se on esittänyt tietoja vain yhdestä aiemmasta
tavaramerkistä, vaikka väiteilmoituksessa viitataan useisiin tavaramerkkeihin luokkaan 32 kuuluvien tuotteiden osalta, ja
kolmanneksi, että väitemääräaika umpeutui 27.10.1998. Kantaja ei kuitenkaan ollut toimittanut tarvittavia tietoja tuohon päivään
mennessä, kuten täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdassa edellytetään. Kantaja ei nimittäin ollut esittänyt rekisteröintitodistusta
1.12.2000 mennessä ja jätti niin ikään esittämättä aiemman tavaramerkin kuvauksen.
39     Väliintulija muistuttaa, että kantaja myönsi SMHV:n neljännen valituslautakunnan käsittelyssä, että aiemman tavaramerkin tarkka
yksilöinti eroaa pelkästä yksilöinnistä. Väliintulijan mielestä on kohtuutonta, että väitteentekijä odottaa SMHV:n tutkivan
asianomaisen jäsenvaltion rekisteriä merkin yksilöimiseksi, vaikka väitteentekijällä on kyseinen tieto. Tavaramerkin yksilöinnin
avulla SMHV:n valituslautakunnan tulisi voida ratkaista käsiteltävänään olevat asiat. SMHV:n tehtävänä on väliintulijan käsityksen
mukaan määrittää väitteen perustana olevan aiemman oikeuden tarkkaa yksilöintiä lähtökohtana pitäen, onko rekisteröintihakemus
ensi katsomalta hylättävä. Väiteilmoituksen pitäisi helpottaa tätä tehtävää.
40     Väliintulija painottaa, ettei täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdalla pyritä yksinomaan siihen, että sen tavaramerkin
hakija, jota vastaan väite on tehty, saa tietoa, vaan myös siihen, että SMHV saa tietoa väitettä koskevista seikoista ja voi
siten ratkaista asian. Väliintulijan mukaan kantaja ei ole päässyt tähän täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdassa asetettuun
tavoitteeseen.
41     Väliintulija toteaa lopuksi, että väiteosasto jätti väitteen tutkimatta, koska ”asiakirja-aineisto ei sisältänyt riittävän
tarkkaa tietoa rekisteröimättömän merkin muodosta”.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
–       Täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdan tulkinta
42     Täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdassa säädetään, että ”jos – – väiteilmoituksessa ei tarkasti yksilöidä hakemusta,
jota vastaan väite tehdään, tai aikaisempaa merkkiä, johon väite perustuu, virasto hylkää väiteilmoituksen puutteellisena,
jollei puutteita poisteta ennen väiteajan päättymistä”.
43     On riidatonta, että kantaja ei tässä tapauksessa ole esittänyt väiteilmoituksessa kuvausta sanamerkistä SPA, joka on rekisteröity
Benelux-maissa numerolla 389 230 ja jonka laajaan tunnettuuteen se vetoaa asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 5 kohdan mukaisen
väitteensä tueksi. Näin ollen on määritettävä, edellyttääkö täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdassa vaadittu tarkka
yksilöinti kyseisen merkin kuvausta.
44     Aluksi on todettava, että täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdan ranskankielisessä toisinnossa puhutaan tarkasta yksilöinnistä
(”l’acte d’opposition n’indique pas clairement”), kun taas englanninkielisessä toisinnossa puhutaan tarkasta identifioinnista
(”the notice of opposition does not clearly identify”). Yhteisön säädöstekstien eri kieliversioita on tulkittava yhdenmukaisesti,
minkä vuoksi silloin, kun ne poikkeavat toisistaan, kyseistä säännöstä on tulkittava sen säädöksen systematiikan ja tarkoituksen
perusteella, jonka osa säännös on (asia C‑449/93, Rockfon, tuomio 7.12.1995, Kok. 1995, s. I‑4291, 28 kohta ja asia C‑72/95,
Kraaijeveld ym., tuomio 24.10.1996, Kok. 1996, s. I‑5403, 28 kohta). Tässä tapauksessa täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön
tarkoituksena on, että väitteen perustana oleva aiempi tavaramerkki ilmaistaan riittävän tarkasti, jotta SMHV ja toinen osapuoli
voivat merkin yksilöidä. Tämän tavoitteen kannalta terminologiset erot kahden mainitun kieliversion välillä eivät synnytä
ristiriitaa.
45     Tämän jälkeen on todettava, ettei väiteosastolla ole täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdan nojalla velvollisuutta kehottaa
väitteentekijää suorittamaan puuttuva aiemman tavaramerkin tarkka yksilöinti.
46     Toisin kuin väliintulija väittää, ilman nimenomaista viittausta täytäntöönpanoasetuksen 15 säännön 2 kohdan b alakohdan vi
alakohdasta ei seuraa 18 säännön 1 kohdan puitteissa sovellettavaa velvollisuutta esittää kuvaus aiemmasta tavaramerkistä.
47     Edellä todetusta seuraa, että täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdan on tulkittava asettavan velvollisuuden ennen väitemääräajan
päättymistä ilmaista riittävän tarkasti väitteen perustana oleva aiempi tavaramerkki, jotta tämä voidaan yksilöidä.
–        Tavaramerkin SPA tarkka yksilöinti
48     Näin ollen on tutkittava, oliko tässä tapauksessa väiteilmoituksessa riittävän täsmälliset tiedot Benelux-maissa numerolla 389 230
rekisteröidyn tavaramerkin SPA yksilöimiseksi tarkasti.
49     Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että väitteen perustana olevan tavaramerkin rekisteröintinumeron
ja ‑jäsenvaltion ilmaiseminen on täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdan mukainen tarkka yksilöinti.
50     Esillä olevassa tapauksessa on riidatonta, että väiteilmoituksessa olivat seuraavat maininnat:
–       ”tunnettu: jäsenvaltiossa”
–       ”jäsenvaltio: Benelux (rekisteröinti nro 389 230, 21.2.1983)”
–       ”väitteen perusta: luokka 32: mineraali‑ ja kivennäisvedet sekä muut alkoholittomat juomat; mehutiivisteet ja muut juomantekovalmisteet”.
51     Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa, että muualla väiteilmoituksessa eli väitteen perusteluja koskevissa
osissa todettiin ”sekaannusvaara, joka sisältää vaaran yhteisön tavaramerkin SPAFORM ja väitteen perustana olevien – – SPA-tavaramerkkien
välisestä mielleyhtymästä”, ja että ”SPA Monopolen luokkaan 32 kuuluvien tuotteiden tavaramerkit ovat laajalti tunnettuja
Benelux-maissa”.
52     Näiden seikkojen valossa on todettava, että asianomainen aiempi tavaramerkki oli tarkasti yksilöity väiteilmoituksessa. Väliintulijan
väitteet eivät horjauta tätä päätelmää.
53     Mitä tulee ensinnäkin väitteen perustana olevien tavaramerkkien välistä sekaannusta koskeviin väitteisiin, ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin muistuttaa asiakirjoista käyvän ilmi, ettei kantaja vedonnut asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 5 kohdan nojalla
tavaramerkkiin SPA THERMES, joka on rekisteröity Benelux-maissa numerolla 555 229, vaan tavaramerkkiin SPA, joka on rekisteröity
Benelux-maissa numerolla 389 230. Väiteilmoituksessa oleva viittaus useisiin tavaramerkkeihin ei myöskään aiheuta sekaannusta,
koska vaikka tuossa ilmoituksessa todella on maininta useista SPA-tavaramerkeistä, jokaisella niistä on eri rekisterinumero.
54     Sen väitteen osalta, jonka mukaan kantaja ei ole esittänyt tavaramerkin SPA rekisteröintitodistusta, on riittävää todeta,
ettei täytäntöönpanoasetuksen 18 säännön 1 kohdassa edellytetä aiemman tavaramerkin tarkaksi yksilöimiseksi rekisteröintitodistuksen
esittämistä (ks. edellä 49 kohta). Tämä päätelmä saa vahvistuksen täytäntöönpanoasetuksen 16 säännön 2 kohdasta, jossa säädetään,
että ”jos väite perustuu aikaisempaan merkkiin, joka ei ole yhteisön tavaramerkki, väiteilmoitukseen on liitettävä todisteet
aikaisemman merkin rekisteröinnistä tai hakemisesta, esimerkiksi rekisteröintitodistus”. Tämän säännön noudattamatta jättäminen
on mahdollista korjata, kuten tässä tapauksessa, säännön 3 kohdan nojalla, väitemenettelyn alusta laskettavassa määräajassa.
55     Mitä lisäksi tulee valituslautakuntien aiempaa käytäntöä koskevaan väitteeseen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa,
ettei SMHV:n ratkaisukäytäntö sido yhteisön tuomioistuimia (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T‑79/01 ja T‑86/01, Bosch v.
SMHV (Kit Pro ja Kit Super Pro), tuomio 20.11.2002, Kok. 2002, s. II‑4881, 32 kohta). Joka tapauksessa väliintulijan mainitsemat
ratkaisut koskevat tavaramerkkejä, joita ei ollut aiemmin rekisteröity ja joiden kuvaus tämän johdosta oli ilmeisen olennaista
tarkan yksilöimisen varmistamiseksi. Näin ei kuitenkaan ole asian laita nyt esillä olevassa tapauksessa, sillä nyt kyseessä
oleva aiempi tavaramerkki on rekisteröity sanamerkki, jonka rekisteröintinumero ja ‑jäsenvaltio on tarkasti yksilöity (ks.
edellä 49 kohta).
56     Kaikesta edellä todetusta seuraa, ettei kantajan kanneperuste ole perusteeton. Niin ollen riidanalainen päätös on kumottava
siltä osin kuin siinä jätettiin tutkimatta asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 5 kohdan mukainen väite tavaramerkin SPA osalta,
joka on rekisteröity Benelux-maissa numerolla 389 230.

Oikeudenkäyntikulut
57     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska SMHV on hävinnyt asian, kun valituslautakunnan päätös
on osittain kumottu, ja koska kantaja on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, SMHV on velvoitettava korvaamaan tämän
oikeudenkäyntikulut. Koska väliintulija on hävinnyt asian, se vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) neljännen valituslautakunnan 25.2.2004 tekemä päätös
(asia R 827/2002‑4) kumotaan siltä osin kuin siinä jätettiin tutkimatta yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993
annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 5 kohdan mukainen väite tavaramerkin SPA osalta, joka on rekisteröity
Benelux-maissa numerolla 389 230.
2)
Muilta osin kanne hylätään.
3)
SMHV vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.
4)
Väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Pirrung
Forwood
Papasavvas
Julistettiin Luxemburgissa 15 päivänä kesäkuuta 2005.
H. Jung

J. Pirrung
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.