CELEX: 62005CJ0248
Neizpolnitev obveznosti države
Varstvo podzemne vode pred onesnaževanjem z določenimi nevarnimi snovmi
Direktiva 80/68/EGS

Komisija Evropskih skupnosti s tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Irska, s tem da:
–        ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev s členi 4, 5, 7, 9 in 10 Direktive Sveta 80/68/EGS z dne 17. decembra 1979
o varstvu podzemne vode pred onesnaževanjem z določenimi nevarnimi snovmi (UL 1980, L 20, str. 43), kot je bila spremenjena
z Direktivo Sveta 91/692/EGS z dne 23. decembra 1991 o standardiziranju in racionaliziranju poročil o izvajanju določenih
direktiv, ki se nanašajo na okolje (UL L 377, str. 48, v nadaljevanju: Direktiva), glede odlagališča Ballymurtagh (grofija
Wicklow), in
–        ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev s členi 5, 7, 8, 10, 12 in 13 Direktive glede posrednih odvajanj iz greznic,
ni izpolnila obveznosti iz navedenih določb Direktive.

Pravni okvir
Člen 1(1) Direktive določa:
„Namen te direktive je preprečiti onesnaževanje podzemne vode s snovmi, ki spadajo v družine in skupine snovi iz seznamov
I ali II v Prilogi, v nadaljevanju: ‚snov iz seznamov I ali II‘, ter kolikor je to mogoče, preverjati ali odpraviti posledice
onesnaženja, ki se je že pojavilo.“
Člen 1(2) Direktive določa:
„V tej direktivi pomeni:
a)      ‚podzemna voda‘ vso vodo pod zemeljskim površjem v zasičenem območju in v neposrednem stiku z zemljo ali podtaljem;
b)      ‚neposredno odvajanje‘ vnos snovi iz seznamov I ali II v podzemno vodo, vendar ne s pronicanjem skozi zemljo ali podtalje;
c)      ‚posredno odvajanje‘ vnos snovi iz seznamov I ali II v podzemno vodo s pronicanjem skozi zemljo ali podtalje;
d)       ‚onesnaževanje‘ neposredno ali posredno odvajanje snovi ali energije v podzemno vodo s strani človeka, kar ogroža zdravje
ljudi ali oskrbo z vodo, škoduje življu in vodnemu ekosistemu ali ovira druge dovoljene rabe vode.“
Člen 2 Direktive določa, da se ta direktiva ne uporablja za:
„a)      izpuste gospodinjskih odpadnih voda iz samotnih stanovanjskih enot, ki niso priključene na kanalizacijski sistem in se nahajajo
izven območij, zaščitenih zaradi odvzema vode za prehrano ljudi;
[…]“
Člen 3 Direktive določa:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi:
a)      preprečijo vnos snovi iz seznama I v podzemno vodo; in
b)      omejijo vnos snovi iz seznama II v podzemno vodo, zato da preprečijo onesnaženje vode s temi snovmi.“
Člen 4(1) in (2) Direktive določa:
„1.      Da bi lahko izpolnile obveznost iz člena 3(a), države članice:
–        prepovejo vsakršno neposredno odvajanje snovi iz seznama I,
–        uvedejo predhodno preiskavo za vsakršno odstranjevanje ali odlaganje z namenom odstranjevanja teh snovi, ki bi lahko povzročilo
posredno onesnaženje. Na podlagi rezultatov preiskave države članice prepovejo to dejavnost ali pa izdajo dovoljenje, pod
pogojem, da se upoštevajo vsi tehnični varstveni ukrepi, potrebni za preprečitev takega odvajanja,
–        sprejmejo vse ustrezne ukrepe, ki se jim zdijo potrebni za preprečitev posrednega odvajanja snovi iz seznama I, zaradi dejavnosti
na površju ali v zemlji, razen tistih, navedenih v drugi alinei. O takih ukrepih obvestijo Komisijo, ki lahko na podlagi teh
informacij Svetu poda predloge za spremembo te direktive.
2.      Vendar pa lahko države članice v primeru, da predhodna preiskava pokaže, da je podzemna voda, v katero se predvideva odvajanje
snovi iz seznama I, trajno neprimerna za drugo rabo, zlasti v gospodinjstvu in kmetijstvu, odobrijo odvajanje teh snovi, če
njihova prisotnost ne ovira izkoriščanja zemeljskih virov.
Ta dovoljenja se lahko izdajo samo pod pogojem, da so bili sprejeti vsi tehnični varstveni ukrepi, s katerimi se zagotovi,
da te snovi ne morejo doseči drugih vodnih sistemov ali ogrožati drugih ekosistemov.“
Člen 5 Direktive določa:
„1.      Za izpolnjevanje obveznosti iz člena 3(b) države članice opravijo predhodno preiskavo:
–        vseh neposrednih odvajanj snovi iz seznama II, zato da jih omejijo,
–        odstranjevanja ali odlaganja z namenom odstranjevanja teh snovi, ki lahko vodi do posrednega odvajanja.
Na podlagi rezultatov preiskave lahko države članice izdajo dovoljenje pod pogojem, da so sprejeti vsi tehnični varstveni
ukrepi za preprečevanje onesnaženja podzemne vode s temi snovmi.
2.      Poleg tega države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, ki se jim zdijo potrebni pri omejevanju vsakršnega posrednega odvajanja
snovi iz seznama II zaradi dejavnosti na površju ali v zemlji, razen snovi iz odstavka 1.“
Člen 7 Direktive določa:
„Predhodne preiskave iz členov 4 in 5 vključujejo pregled hidrogeoloških pogojev na zadevnem območju, potencialno prečiščevalno
sposobnost tal in podtalja ter nevarnost onesnaženja in spremembe kakovosti podzemne vode zaradi odvajanja ter omogočajo ugotovitve,
ali je odvajanje snovi v podzemno vodo zadovoljiva rešitev z okoljskega vidika.“
Člen 8 Direktive določa:
„Pristojni organi držav članic ne smejo izdati dovoljenj iz členov 4, 5 in 6, dokler ni zagotovljeno, da bo podzemna voda,
zlasti pa njena kakovost, predpisano nadzorovana.“
Člen 9 Direktive določa:
„Kadar je neposredno odvajanje dovoljeno v skladu s členom 4(2) in (3) ali členom 5 ali je odstranjevanje odpadnih voda, ki
neizogibno vodi v posredno odvajanje, dovoljeno v skladu s členom 5, se v dovoljenju opredeli(jo) zlasti:
–        kraj odvajanja,
–        metoda odvajanja,
–        bistveni varstveni ukrepi, zlasti posebna pozornost, ki velja naravi in koncentraciji snovi v odpadnih vodah, značilnostim
sprejemnega okolja in bližini vodnih prispevnih površin, zlasti tistih za pitno, termalno in mineralno vodo,
–        največja dovoljena količina snovi v izpustih v enem ali več določenih obdobjih ter ustrezne zahteve glede koncentracije teh
snovi,
–        ureditev, ki omogoča spremljanje izpustov, odvedenih v podzemno vodo,
–        po potrebi ukrepi za spremljanje podzemne vode in zlasti njene kakovosti.“
Člen 10 Direktive določa:
„Kadar je odstranjevanje ali odlaganje z namenom odstranjevanja, ki lahko vodi v posredno odvajanje, dovoljeno v skladu s
členoma 4 ali 5, se v dovoljenju opredeli(jo) zlasti:
–        kraj, kjer se izvede odstranjevanje ali odlaganje,
–        uporabljene metode odstranjevanja ali odlaganja,
–        bistveni varstveni ukrepi, zlasti ob upoštevanju vrste in koncentracije snovi v materialih, ki se odstranijo ali odložijo,
značilnosti sprejemnega okolja in bližini vodnih prispevnih površin, zlasti za pitno, termalno in mineralno vodo,
–        največja dovoljena količina materialov v enem ali več določenih obdobjih, ki vsebuje snovi iz seznamov I in II, ter, kjer
je to možno, samih snovi, ki so namenjene odlaganju ali odstranitvi, ter ustrezne zahteve glede koncentracije teh snovi,
–        v primerih iz člena 4(1) in člena 5(1) tehnični varstveni ukrepi, ki se sprejmejo za preprečitev odvajanja snovi iz seznama
I v podzemno vodo in kakršnega koli onesnaževanja te podzemne vode s snovmi iz seznama II,
–        po potrebi ukrepi za spremljanje podzemne vode in zlasti njene kakovosti.“
Člen 12 Direktive določa:
„1.      Če oseba, ki prosi za dovoljenje iz členov 4 in 5, navede, da ne more izpolniti določenih pogojev, ali če pristojni organ
v zadevni državi članici takšno stanje ugotovi sam, se izdaja dovoljenja zavrne.
2.      Če pogoji, določeni v dovoljenju, niso izpolnjeni, pristojni organ v državi članici sprejme ustrezne ukrepe za zagotovitev,
da se ti pogoji izpolnijo; po potrebi lahko prekliče dovoljenje.“
Člen 13 Direktive določa:
„Pristojni organi držav članic spremljajo izpolnjevanje pogojev, določenih v dovoljenjih, ter učinke odvajanja na podzemno
vodo.“

Predhodni postopek
Leta 1999 je Komisija zabeležila pritožbo glede nekdanjega rudnika Ballymurtagh, ki ga je svet grofije Wicklow preuredil v
mestno odlagališče.
Leta 2000 je Komisija zabeležila drugo pritožbo glede nedovoljenega odvajanja v podzemno vodo iz hotelske ustanove Creacon
Lodge (New Ross) v grofiji Wexford, ki je začela obratovati leta 1995. Pri obravnavi te pritožbe se je Komisija seznanila
s širšimi problemi v zvezi z izpusti iz greznic, ki se nanašajo na pogoje uporabe Direktive v irskem podeželskem okolju glede
poslovnih in nestanovanjskih zgradb in glede samotnih stanovanjskih enot v različnih naseljih.
Komisija se je poleg tega seznanila s poročilom o problemih evtrofikacije v jezerih Killarneyja v grofiji Kerry, v skladu
s katerim so bile naprave, povezane z greznicami, med vzroki za pomembno poslabšanje teh voda in v katerem je bilo poudarjeno,
da so bile greznice pogosto neprilagojene in slabo vzdrževane.
Za preiskavo druge pritožbe je Komisija 8. maja 2001 na Irsko naslovila dopis, v katerem je povzela zgoraj navedeno poročilo.
Ker Komisija ni bila zadovoljna z odgovori, ki jih je prejela v okviru preiskave prve pritožbe in upoštevajoč, da ni prejela
odgovora v zvezi z drugo pritožbo, je na Irsko 23. oktobra 2001 naslovila opomin, v katerem ji je sporočila, da dvomi v okoliščine,
v katerih ta država članica uporablja več določb Direktive, in jo pozvala, naj predloži svoja stališča v zvezi s tem.
Ker Komisija ni prejela odgovora na ta dopis, je 17. decembra 2002 na to državo članico naslovila obrazloženo mnenje, v katerem
jo je pozvala, naj sprejme potrebne ukrepe za uskladitev s tem mnenjem v dveh mesecih od njegovega prejema.
Z dopisom z dne 9. septembra 2003 so irski organi posredovali odgovor na navedeno mnenje, v katerem so predložili informacije
o sprejetih ukrepih in potrdili, da bodo spoštovali Direktivo. Komisija je sprejeto stališče Irske ocenila za nezadostno,
zato je vložila to tožbo.

Tožba
Najprej je treba poudariti, da je Komisija v svojih dopisih izrecno priznala, da je Irska sprejela potrebno zakonodajo za
prenos Direktive v nacionalno pravo.

Očitki v zvezi z mestnim odlagališčem Ballymurtagh
Komisija v tožbi Irski očita, da v zvezi z mestnim odlagališčem Ballymurtagh ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev
s členi 4, 5, 7, 9 in 10 Direktive.
Komisija tej državi najprej očita, da pred začetkom obratovanja tega odlagališča ni izdala nobenega uradnega dovoljenja zanj,
čeprav se zahteva, da je za tako dovoljenje treba zaprositi in ga pridobiti, preden se začnejo opravljati dejavnosti v novem
odlagališču, in sicer z namenom, da te dejavnosti izpolnjujejo pogoje v smislu člena 9 Direktive. Drugič, Komisija meni, da
ni bilo poskrbljeno za tehnične varnostne ukrepe, da bi se preprečilo odvajanje snovi s seznamov I in II. Tretjič navaja,
da dovoljenje na področju odpadkov, ki ga je za izkoriščanje navedenega odlagališča izdala Environmental Protection Agency
(Agencija za varstvo okolja, v nadaljevanju: EPA) 3. aprila 2001, ni v skladu z določbami Direktive, ker to dovoljenje in
predhodna preiskava nista zakonita.
Treba je poudariti, da je Komisija v svojem predloženem odgovoru na repliko opustila očitke glede neobstoja uradnega dovoljenja
za odlagališče pred začetkom njegovega obratovanja in glede nespoštovanja člena 9 Direktive.
Očitek glede nespoštovanja Direktive zaradi odvajanja snovi s seznamov I in II
–       Trditve strank
Komisija zatrjuje, da Irska ni spoštovala obveznosti sprejetja vseh tehničnih varstvenih ukrepov na podlagi člena 4(2), drugi
pododstavek, Direktive, s tem da je omogočila ustanovitev in izkoriščanje mestnega odlagališča Ballymurtagh, čeprav je vedela,
da snovi s seznama I, na primer kadmij, in s seznama II, kot so težke kovine in fosfor, neizogibno odtekajo v reko Avoca,
ne da bi bila pod tem odlagališčem kakršna koli zaščitna membrana.
Komisija trdi, da za odvajanja takih snovi veljajo pogoji, ki glede zadevnega območja niso bili izpolnjeni. Med temi pogoji
so zahteve iz člena 4(2) Direktive, iz katerih izhaja, da je treba odvajati izključno v podzemno vodo in da snovi s seznama
I, ki jih ta voda vsebuje, ne smejo doseči drugih vodnih sistemov.
Komisija meni, da podzemna voda, ki teče pod območjem Ballymurtagh na eni strani, in podzemna voda, ki teče pod reko Avoca
na drugi strani, nista del istega vodnega sistema.
Komisija meni, da v vsakem primeru, čeprav bi se štelo, da je ta podzemna voda, ki se izlije v Avoco, skupaj s to reko del
istega vodnega sistema, za zadnjo ne bi smelo veljati, da je konstantno nečista za uporabo. Izjava o vplivih mestnega odlagališča
Ballymurtagh na okolje („Environmental Impact Statement on Ballymurtagh Landfill“, v nadaljevanju: izjava o vplivih na okolje),
predstavljena na podlagi nacionalne zakonodaje o upravljanju z odpadki, navaja, da je „Avoca, ki teče blizu rudnikov in odlagališča,
kamnita reka s hitrim tokom in da bi se jo lahko štelo za zelo dober življenjski prostor salmonidov“.
Komisija poleg tega trdi, da svet grofije Wicklow ni mogel prezreti dejstva, da so odpadne tekočine iz pronicanja vode iz
odpadkov (v nadaljevanju: izcedna voda) zaradi neobstoja zaščitnega sloja dosegle Avoco, ker je hidrogeološka študija, izvedena
leta 1987 (Cullen K. T., „Ballymurtagh Open Pit: Report on the Hydrogeological Survey of a Proposed Waste Disposal Site“,
10. marec 1987, v nadaljevanju: hidrogeološka študija), pred začetkom obratovanja odlagališča, glede tega predstavila možnost
izbire med razredčevanjem in razprševanjem izcedne vode na eni strani in med zatesnitvijo temelja greznice na drugi. Svet
grofije Wicklow se je odločil za razredčevanje in razprševanje izcedne vode, kar je lahko privedlo k onesnaženju drugega vodnega
sistema.
Irska navaja, da se odvajanje snovi s seznama I v skladu s pojmi iz člena 4(2) Direktive lahko dovoli pod določenimi pogoji.
Ta država članica navaja trditev na podlagi ugotovitev hidrogeološke študije, v skladu s katero „onesnaženost podzemne vode,
ki teče pod rudnikom, in reke Avoca omogoča resno upoštevanje možnosti ‚razredčevanje in razprševanje‘, ker bi na kakovost
vode, ki teče pod rudnikom, ali vode iz reke Avoca lahko vplivala le porumenelost glede na vrsto in zgradbo izcedne vode“.
Po mnenju Irske je podzemna voda v notranjosti in v nizkih pobočjih nekdanjih območij mineralizacije hudo onesnažena zaradi
rudniške dejavnosti, ki se je nedavno izvajala, in je neprimerna za uporabo v gospodinjstvu ali kmetijstvu. Irska navaja,
da je v skladu z najnovejšim poročilom EPA o kakovosti vode najresnejši primer onesnaženja s kovinami primer reke Avoca, ki
je močno onesnažena z bakrom ter cinkom in manj s svincem.
Poleg tega po mnenju te države članice vodni sistem vsebuje vodo površinskih potokov in podzemno vodo, zato naj ne bi bilo
dveh ločenih sistemov, ki med seboj nista povezana.
–       Presoja Sodišča
Na eni strani je treba poudariti, da so države članice na podlagi člena 3(a) Direktive dolžne sprejeti potrebne ukrepe, da
preprečijo vnos snovi s seznama I v podzemno vodo.
Da bi države članice izpolnile to obveznost, morajo v skladu s členom 4(1) Direktive na eni strani prepovedati vsako neposredno
odvajanje teh snovi in na drugi strani uvesti predhodno preiskavo za vsakršno odstranjevanje ali odlaganje z namenom odstranjevanja
teh snovi, ki bi lahko povzročilo posredno onesnaženje, da bi prepovedale to dejavnost ali pa izdale dovoljenje, pod pogojem,
da se upoštevajo vsi tehnični varstveni ukrepi, potrebni za preprečitev takega odvajanja.
Poleg tega iz člena 4(2), prvi pododstavek, Direktive izhaja, da lahko države članice odobrijo odvajanje snovi s seznama I,
če predhodna preiskava pokaže, da je podzemna voda, v katero se predvideva odvajanje, trajno neprimerna za drugo rabo, zlasti
v gospodinjstvu in kmetijstvu, in če njihova prisotnost ne ovira izkoriščanja zemeljskih virov.
Poleg tega se lahko tako dovoljenje v skladu z drugim pododstavkom te določbe izda samo pod pogojem, da so bili sprejeti vsi
tehnični varstveni ukrepi, s katerimi se zagotovi, da te snovi ne morejo doseči drugih vodnih sistemov ali ogrožati drugih
ekosistemov.
Na drugi strani morajo države članice na podlagi člena 3(b) Direktive omejiti vnos snovi s seznama II v podzemno vodo, zato
da preprečijo onesnaženje vode s temi snovmi.
Da bi države članice izpolnile to obveznost, morajo v skladu s členom 5(1), prvi pododstavek, Direktive opraviti predhodno
preiskavo vseh neposrednih odvajanj snovi s seznama II, zato da jih omejijo, in odstranjevanj ali odlaganj z namenom odstranjevanja
teh snovi, ki lahko vodijo do posrednega odvajanja. V skladu z drugim pododstavkom iz člena 5(1) lahko države članice na podlagi
rezultatov preiskave izdajo dovoljenje pod pogojem, da so sprejeti vsi tehnični varstveni ukrepi za preprečevanje onesnaženja
podzemne vode s temi snovmi.
Najprej je treba poudariti, da Irska priznava, da podzemna voda, ki jo je doseglo posredno odvajanje snovi s seznama I, lahko
odteka v reko Avoca, kjer prisotnost nekaterih od njih povzroči porumenelost vode.
Ker navedena odvajanja dosežejo vodni sistem, katerega del je reka Avoca, glede katere je ugotovljeno, da ne izvira v podzemni
vodi, ki teče pod območjem Ballymurtagh, pogoj iz člena 4(2), drugi pododstavek, Direktive ni izpolnjen, ker ta odvajanja
niso omejena izključno na podzemno vodo. Zaključki različnih študij, ki ugotavljajo nekdanje onesnaženje te reke, se ne opredeljujejo
glede spoštovanja zadnjenavedenega pogoja.
Posledično se ta država članica, s tem da je izbrala za mestno odlagališče Ballymurtagh sistem razredčevanja in razprševanja
izcedne vode, medtem ko je glede na hidrogeološko študijo obstajala druga rešitev, ki bi zagotovila neprepustnost temelja
greznice, kar bi omogočilo, da se raven onesnaženja reke Avoca ne bi zvišala, čemur Irska ne ugovarja, in s tem da je omogočila,
da snovi s seznama I dosežejo drug vodni sistem kot podzemno vodo, ki teče pod območjem tega odlagališča, ni uskladila z obveznostjo
sprejetja vseh tehničnih varnostnih ukrepov, ki jih nalaga člen 4(2), drugi pododstavek, Direktive.
Drugič, v kolikor je vnos snovi s seznama II, zlasti težkih kovin in fosforja, neločljivo povezan s tehnično izbiro Irske,
ta izbira krši obveznost, ki izhaja iz člena 3(b) Direktive, da je treba omejiti vnos teh snovi v zadevno vodo, da se prepreči
onesnaženje vode s temi snovmi, ker niso bili sprejeti vsi tehnični varnostni ukrepi za dosego tega cilja.
Posledično zahteve iz člena 5 Direktive, ki določajo – kot je bilo navedeno v točki 39 te sodbe – zgolj izpolnitev obveznosti
iz člena 3(b) Direktive, niso bile spoštovane.
Iz zgoraj navedenega je treba ugotoviti, da Irska glede območja mestnega odlagališča Ballymurtagh ni spoštovala zahtev iz
členov 4 in 5 Direktive, ki se nanašajo na odvajanje snovi s seznamov I in II.
Očitek glede nespoštovanja Direktive zaradi nezakonite izdaje dovoljenja
–       Trditve strank
Komisija trdi, da dovoljenje na področju odpadkov, ki ga je izdala EPA 3. aprila 2001, ni v skladu s členi 4, 5, 7 in 10 Direktive.
Po mnenju Komisije zahteve glede predhodne preiskave za izdajo tega dovoljenja niso bile spoštovane. Glede tega trdi, da iz
besedila tega dovoljenja, v skladu s katerim „v šestih mesecih po dnevu izdaje tega dovoljenja imetnik predloži predlog za
preizkus izvedljivosti nadzora odvajanj v podzemno vodo in njihovega vpliva na Avoco“, izhaja, da sta bila kršena člena 4
in 5 Direktive, ker preiskava glede vpliva na podzemno vodo in morebitnega sprejetja tehničnih varnostnih ukrepov ni bila
izvedena pred izdajo tega dovoljenja.
Komisija dodaja, da ob predpostavki, da bi hidrogeološka študija lahko veljala za „predhodno preiskavo“ v smislu člena 4(2)
Direktive, ta preiskava nikakor ne bi zadostovala, zlasti ker ni dokazano, da je uporabila popolne zbrane informacije o snoveh
s seznamov I in II in ker ne vsebuje nobenega izrecnega sklicevanja na člen 4 Direktive.
Poleg tega Komisija meni, da izjava o vplivih na okolje ne nadomesti pomanjkljivosti te študije.
Irska meni, da so bile zahteve Direktive glede predhodne preiskave spoštovane, ker sta bili izvedeni hidrogeološka študija
in študija vplivov na okolje.
Dodaja, da je EPA, preden je 3. aprila 2001 izdala dovoljenje na področju odpadkov, upoštevala ugotovitve več študij o podzemni
vodi in hidrogeoloških študij, med njimi geološko in hidrogeološko študijo o mestnem odlagališču Ballymurtagh (Co. Wicklow
B. J. Murphy & Associates, „Geological and Hydrogeological Study of the Ballymurtagh Landfill near Avoca, 1997“).
–       Presoja Sodišča
Kot je bilo ugotovljeno v točkah 42 in 43 te sodbe, Irska – s tem da je izbrala za mestno odlagališče Ballymurtagh sistem,
ki temelji na razredčevanju in razprševanju izcedne vode – ni sprejela vseh tehničnih varnostnih ukrepov, ki jih zahteva na
eni strani člen 4 Direktive glede snovi s seznama I, in na drugi njen člen 5 glede snovi s seznama II. Ta država članica torej
ni mogla veljavno izdati dovoljenja na podlagi teh členov, ker je izdaja takega dovoljenja v bistvu pogojena s sprejetjem
tehničnih varnostnih ukrepov, ki jih zahtevata ta člena, ki pa v tem primeru niso bili sprejeti.
Poleg tega je treba poudariti, da je sprejemno okolje odvajanj predmet predhodnih preiskav iz členov 4 in 5 Direktive. Ob
upoštevanju tega posebnega predmeta člen 7 Direktive zahteva, da imajo te preiskave tudi poseben predmet, in sicer študijo
o hidrogeoloških okoliščinah zadevnega območja, morebitni čistilni moči tal in podzemlja in nevarnosti onesnaženja in poslabšanja
kakovosti podzemne vode zaradi odvajanj, da bi se s stališča varstva okolja ugotovilo, če odvajanja v to vodo pomenijo primerno
rešitev. Navedeni člen 7 torej za izdajo dovoljenja določa jasne in natančne pogoje, ki štejejo za obvezne, da bi se dosegel
cilj Direktive (v tem smislu glej sodbo z dne 28. februarja 1991 v zadevi Komisija proti Italiji, C‑360/87, Recueil, str. I‑791, točka 23).
Da bi predhodna preiskava, ki je pogoj za izdajo dovoljenja, uresničila cilj, ki ga je zasledoval zakonodajalec Skupnosti,
mora omogočiti popolno in podrobno razumevanje stanja sprejemnega okolja odvajanj, pri čemer ni potrebno izrecno sklicevanje
na Direktivo.
Vendar je v tem primeru jasno, da onesnaževalci, za katere je bilo v hidrogeološki študiji ugotovljeno, da je možno, da jih
vsebujejo izcedne vode mestnega odlagališča Ballymurtagh, niso bili predmet zbiranja popolnih informacij. Posledično hidrogeološka
preiskava ne povzema izčrpno nevarnosti onesnaženja in poslabšanja kakovosti podzemne vode, povezane z odvajanjem snovi s
seznamov I in II.
Poleg tega iz omembe v dovoljenju na področju odpadkov, ki ga je izdala EPA 3. aprila 2001, na katero opozarja točka 47 te
sodbe, izhaja, da okoljski vpliv odlagališča na podzemno in površinsko vodo ni bil popolnoma preučen pred izdajo tega dovoljenja,
kar je v nasprotju z zahtevami, ki izhajajo iz člena 7 Direktive.
Končno, dovoljenje EPA ne ustreza pogojem iz člena 10 Direktive.
Posledično je očitek glede kršitve členov 4, 5, 7 in 10 Direktive zaradi nezakonite izdaje dovoljenja za mestno odlagališče
Ballymurtagh utemeljen.
Iz zgoraj navedenih ugotovitev izhaja, da Irska, s tem da ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev s členi 4, 5, 7
in 10 Direktive glede območja mestnega odlagališča Ballymurtagh, ni izpolnila obveznosti iz Direktive.

Očitek glede posrednih odvajanj snovi s seznama II iz greznic v podzemno vodo
Komisija meni, da Irska ni sprejela potrebnih ukrepov za uskladitev z Direktivo, da bi podzemno vodo v svojem podeželskem
okolju v celoti zavarovala pred posrednimi odvajanji snovi s seznama II iz greznic oziroma iz sistemov čiščenja vode, namenjenih
odstranjevanju odpadne vode iz gospodinjstev, v tla.
Za naprave, ki so odvisne od greznic, naj ne bi sistematično veljal postopek predhodne preiskave in dovoljenja, medtem ko
odplake iz greznic vsebujejo velike količine fosforja in amoniaka, kar naj bi pomenilo kršitev obveznosti, ki izhajajo iz
člena 5 Direktive in posledično povezanih določb, in sicer členov 7, 8, 10 in 13 Direktive.
Komisija ta očitek utemeljuje z naslednjimi dokazi:
–        ozka razlaga, ki jo je Irska podala za člen 5(1) Direktive, in dejstvo, da ni sprejela ustreznih ukrepov, da bi ta določba
dobila pravilno razlago;
–        večletno nedelovanje Irske glede nedovoljenih odvajanj, ki izhajajo iz hotelske ustanove v grofiji Wexford;
–        nespoštovanje – s strani Irske – zahtev Direktive glede greznic v regiji jezer Killarneyja, in
–        uradna poročila o onesnaženju vode in kršitvah Direktive 80/778/EGS z dne 15. julija 1980 o kakovosti vode za prehrano ljudi
(UL L 229, str. 11).
Najprej je treba poudariti, da namen Komisije ni to, da bi se v okviru tega dela tožbe ugotovilo, da Irska ni izpolnila svojih
obveznosti iz Direktive glede posebnih dejanskih situacij, ampak Komisija želi, da se ugotovi neizpolnitev, ki izhaja iz obstoja
upravne prakse, ki je v nasprotju s pravom Skupnosti, pri čemer so za to prakso značilni določeni primeri.
Glede tega je najprej treba spomniti, da Komisija lahko Sodišču predlaga, naj ugotovi neizpolnitev določb Direktive, ker je
splošna praksa v nasprotju s prakso, ki naj bi jo sprejeli organi države članice, pri čemer Komisija to prakso ponazori s
posebnimi okoliščinami (v tem smislu glej sodbo z dne 26. aprila 2005 v zadevi Komisija proti Irski, C‑494/01, ZOdl., str. I‑3331, točka 27).
Sodišče je presodilo, da če ravnanje države, ki ga pomeni upravna praksa, ki je v nasprotju z zahtevami prava Skupnosti, pomeni
neizpolnitev obveznosti v smislu člena 226 ES, mora biti taka upravna praksa v določeni meri ustaljena in splošna (glej zlasti
sodbi z dne 27. aprila 2006 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C
‑
441/02, ZOdl., str. I‑3449, točka 50, in z dne 14. junija 2007 v zadevi Komisija proti Finski, C‑342/05, še neobjavljena v ZOdl., točka 33).
Drugič, v okviru postopka zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES mora Komisija dokazati zatrjevano neizpolnitev.
Komisija Sodišču predloži potrebna dejstva, da Sodišče preveri obstoj te neizpolnitve, ne da bi se lahko oprla na kakršno
koli domnevo (v tem smislu glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Irski, točka 41, in navedeno sodno prakso, ter
zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nemčiji, točka 48).
Kljub temu so države članice na podlagi člena 10 ES dolžne Komisiji olajševati izpolnjevanje njenih nalog, ki so v skladu
s členom 211 ES zlasti skrb za uporabo določb pogodbe ES in določb, ki jih institucije sprejemajo v skladu s to pogodbo (glej
zlasti zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Irski, točka 42, in navedeno sodno prakso).
V tem smislu je treba upoštevati dejstvo, da je glede preverjanja pravilne uporabe v praksi nacionalnih določb za zagotovitev
učinkovitega izvajanja Direktive Komisija v veliki meri odvisna od navedb, ki jih predložijo morebitni pritožniki in zadevna
država članica (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Irski, točka 43).
Iz tega sledi, da če je Komisija predložila dovolj navedb za to, da so organi tožene države članice razvili ponavljajočo se
in vztrajno prakso, ki je v nasprotju z določbami Direktive, mora ta država članica ugovarjati vsebini in podrobnostim tako
predstavljenih podatkov in posledicam, ki iz njih izhajajo (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Irski, točka 47).
V smislu teh načel je treba preizkusiti ta očitek Komisije.
Na koncu je treba poudariti, da če se tukaj navedeni očitki ne nanašajo na vsebino nacionalnih določb, trditve Irske o učinkovitosti
nacionalne zakonodaje, s katero je bila prenesena Direktiva, in o dopolnilnem značaju nacionalne zakonodaje o ureditvi ozemlja
v razmerju do Direktive nimajo vpliva na preizkus utemeljenosti teh nacionalnih določb.
Razlaga, ki jo je Irska podala za člen 5(1) Direktive
–       Trditve strank
Komisija zatrjuje, da Irska ozko razlaga člen 5(1) Direktive, kar privede do tega, da na celotnem irskem ozemlju ne izvaja
ureditve dovoljenja, ki jo je določil ta člen za posredna odvajanja snovi s seznama II iz greznic, kar je v nasprotju z zahtevami
iz Direktive.
Komisija dodaja, da je taka analiza prevladovala v grofiji Wexford, zlasti glede hotelske ustanove Creacon Lodge.
Komisija poleg tega poudarja, da so dovoljenja za odvajanje izpustov v podzemno vodo v celotni grofiji maloštevilna glede
na okoliščine, v katerih se uporablja Direktiva, kar naj bi ponazarjalo napačno razlago te direktive.
Irska odgovarja, da se je po izteku roka za odgovor na obrazloženo mnenje Komisije vrnila k razlagi sporne določbe.
Dodaja, da so se lokalni organi, zadolženi za izvajanje nacionalne zakonodaje, s katero je bila prenesena Direktiva, v svoji
praksi zmeraj posvetili razlagi, ki je skladna z namenom člena 5(1) Direktive.
–       Presoja Sodišča
Kot je bilo navedeno v točki 39 te sodbe in kot nedvomno izhaja iz besedila člena 5(1) Direktive, morajo države članice načeloma
za vse snovi s seznama II, vključno s tistimi, ki izvirajo iz greznic, uvesti postopek predhodne preiskave in dovoljenja za
vsa dejanja odstranjevanja ali odlaganja z namenom odstranjevanja teh snovi, ki lahko privedejo do posrednega odvajanja.
Irska odslej priznava, da je treba izvajati Direktivo, in sprejema to razlago njenega člena 5(1), ki je edina v skladu z zahtevami
Skupnosti.
Vendar je treba raziskati, ali se je neprimerno ozka razlaga te določbe, ki jo je sprva zagovarjala Irska, konkretno izvajala
v praksi, s tem da se preizkusijo drugi dokazi, ki jih je predlagala Komisija in ki naj bi ponazorili navedeno razlago ter
se navezujejo na to očitano upravno prakso.
Odstranjevanje odpadne vode iz hotelske ustanove Creacon Lodge
–       Trditve strank
Po mnenju Komisije je odstranjevanje odpadne vode iz hotelske ustanove Creacon Lodge, ki se nahaja v grofiji Wexford, v več
letih povzročilo odvajanje snovi s seznama II, ki je z evakuacijo onesnažilo nekatera bližnja območja, zlasti vodni tok.
Med letoma 1995 in 2001 je bila ta ustanova, ki lahko po mnenju Komisije sprejme do 200 oseb, opremljena z greznico z 250
galoni in je s tem kršila določbo o gradbenem dovoljenju, ki je nalagala namestitev dodatne greznice. Januarja 1999 je bila
nameščena nova čistilna naprava, ne da bi bila izvedena predhodna preiskava, ki jo zahteva člen 5(1) Direktive, in ne da bi
bilo izdano dovoljenje za odvajanje odpadne vode, ki ga zahteva ta določba. Šele novembra 2001 je bilo izdano dokončno dovoljenje
za odvajanje odpadne vode.
Irska ugovarja nastanitvenim zmogljivostim hotelske ustanove Creacon Lodge, ki jih zatrjuje Komisija, in navaja, da so bile
med letoma 1994 in 2000 vložene štiri prošnje za gradbeno dovoljenje in da so bili za obdelavo in odstranjevanje izpustov
iz zgradb te ustanove naloženi strogi pogoji in nadzori. Dodaja, da je leta 1996 začela delovati greznica z zmogljivostjo
2000 galonov.
Irska navaja, da potem ko je Board Pleana, neodvisen organ, zadolžen za preizkuse zahtev na področju gradbenih dovoljenj,
ki je zahteval namestitev opreme za čiščenje izpustov, 30. novembra 2001 izdal dokončno dovoljenje za odvajanje, sta svet
grofije Wexford in EPA izvršila nadzore, vključno s študijo vzorcev izpustov iz sistema čiščenja odpadnih voda iz hotelske
ustanove Creacon Lodge, da bi nadzorovala, ali je ta sistem v skladu s pogoji, določenimi v tem dovoljenju za odvajanje.
Končno, Irska navaja, da je bilo na lastnika te ustanove naslovljenih več opominov, ki so vsebovali navedbe ukrepov, s katerimi
se mora uskladiti, kar skupek ukrepov, ki ponazarjajo trud za zagotovitev, da bodo odgovorne osebe navedene ustanove spoštovale
pogoje iz navedenega dovoljenja za odvajanje.
–       Presoja Sodišča
Najprej je treba glede dokazov, ki jih je predložila Komisija, poudariti, da ta priznava, da je bila slabo obveščena o nekaterih
zgoraj navedenih dejstvih glede hotelske ustanove Creacon Lodge. To velja glede namestitve greznice leta 1996, za katero je
Komisija priznala, da je prilagojena obisku hotela, tako v okviru klasičnega hotelskega bivanja kot v okviru občasnih prireditev.
Poleg tega iz različnih prošenj za gradbeno dovoljenje, ki so jih preiskali pristojni organi, izhaja, da ker je imela zadevna
ustanova maksimalno enajst sob, so ti organi menili, da je izpuste, ki jih je odvajala ta ustanova, mogoče obravnavati kot
gospodinjske odpadne vode v smislu člena 2(b) Direktive.
Ob vložitvi prošenj za gradbeno dovoljenje za povečanje nastanitvene zmogljivosti navedene ustanove, ki so privedle do izdaje
dovoljenja 12. februarja 1997 in 14. septembra 2000, so bili lastniki te ustanove obveščeni o obveznosti, da morajo imeti
dovoljenje za odvajanje izpustov iz njihove ustanove.
Dejstvo je, da odločba Board Pleana z dne 30. novembra 2001 velja v irski nacionalni zakonodaji kot izdano dokončno dovoljenje
za odvajanje izpustov.
Glede na te navedbe je treba preizkusiti upoštevnost tega dokaza.
Prvič, iz člena 2(a) Direktive izhaja, da se ta ne uporablja za izpuste gospodinjskih odpadnih voda iz samotnih stanovanjskih
enot, ki niso priključene na kanalizacijski sistem in se nahajajo izven območij, zaščitenih zaradi odvzema vode za prehrano
ljudi.
Glede na namestitveno zmogljivost hotelske ustanove Creacon Lodge, zlasti upoštevajoč število njenih sob in prireditve, ki
v njej potekajo, se glede te ustanove ni bilo mogoče veljavno izogniti uporabi Direktive, ker izpusti, ki izvirajo iz nje,
ne morejo veljati za „gospodinjske odpadne vode“ iz samotnih stanovanjskih enot v smislu člena 2(a) Direktive.
Drugič, ker navedena ustanova spada na področje uporabe Direktive in ker se ne izpodbija, da snovi s seznama II izvirajo iz
njene greznice in se odvajajo v podzemno vodo, bi zanjo moral veljati postopek – kot je bilo navedeno v točki 77 te sodbe
– predhodne preiskave in dovoljenja, ki ga zahteva člen 5(1) Direktive.
Glede tega mora predhodna preiskava iz navedene določbe izpolnjevati pogoje iz člena 7 Direktive, ki so bili navedeni v točki
53 te sodbe.
Vendar, če je jasno, da je bilo dokončno dovoljenje za odvajanje za hotelsko ustanovo Creacon Lodge izdano 30. novembra 2001,
iz trditev Irske ne izhaja, da je navedeno dovoljenje v skladu s pogoji iz navedenega člena 7. Ta država članica se omejuje
na trditev, da izdaja dovoljenj za odvajanje izpustov zahteva preiskave na mestu, s tem da se uporablja nacionalna zakonodaja,
s katero je zagotovljen prenos Direktive, pri čemer ne daje nobene natančne informacije o preiskavi, ki naj bi se bila izvedla
v primeru te ustanove.
Končno se Irska ne more sklicevati na slab namen lastnika navedene ustanove, da bi izpodbijala dokaze Komisije.
Glede na zgoraj navedeno je treba ugotoviti, da je pravno zadostno dokazano, da so posredna odvajanja snovi s seznama II izvirala
iz hotelske ustanove Creacon Lodge, ne da bi bili izpolnjeni pogoji iz členov 5 in 7 Direktive in iz povezanih določb, kot
so členi 8, 10, 12 in 13 Direktive.
Greznice v regiji jezer Killarneyja
–       Trditve strank
Komisija uvodoma navaja, da evtrofikacija sladke vode že več kot desetletje povzroča veliko zaskrbljenost irskih organov glede
kakovosti površinske vode. Ti organi so izvedli več študij glede onesnaževalnih učinkov na nekaterih območjih zajetja vode
in predlagali ukrepe upravljanja, da bi odpravili različne zaznane probleme.
Med temi ukrepi je projekt upravljanja in nadzorovanja zajetja vode Lough Leane, ki je največje zajetje vode iz jezer Killarneyja,
ki je privedlo do pobude sveta grofije Kerry, na kateri se je delalo tri leta, in sicer od julija 1998 do julija 2001. V okviru
tega projekta je bilo izdelanih več poročil (vmesna poročila in končno poročilo, „A Catchment based approach for reducing
nutrient inputs from all sources to the lakes of Killarney“, december 2000 in november 2003).
Komisija meni, da ta poročila prinašajo dokaz sistematičnega neizpolnjevanja obveznosti Irske, zlasti ker ni mogoče šteti,
da je način, kako ta država članica uporablja Direktivo v praksi, v skladu s členom 5(1) Direktive. Dodaja, da iz navedenih
poročil izhaja, da ni bil izveden noben nadzor, s katerim bi se preverilo, ali so bile greznice v zadevnem geografskem območju
izgrajene v skladu z zahtevami iz Direktive.
Irska navaja, da Komisija ni dokazala, da je razlog za prisotnost fosfata, ki je bil odkrit v Lough Leane, v izpustih odpadne
vode iz greznic, za katere se uporablja Direktiva. Poleg tega naj bi se izkazalo, da večina greznic zadevnega geografskega
območja služi osamljenim stanovanjskim enotam in so s tem izključene iz področja uporabe Direktive.
–       Presoja Sodišča
Najprej je treba poudariti, da iz končnega poročila, navedenega v točki 98 te sodbe, izhaja, da hranila iz izpustov iz greznic
vplivajo na kakovost podzemne vode, s katero se oskrbujejo površinske vode in ki se neposredno izlivajo v Lough Leane. Glede
tega iz drugega vmesnega poročila, navedenega v točki 98, izhaja, da je 12 % celotne prisotnosti fosforja v tem jezeru mogoče
pripisati greznicam.
Drugič, navedeno končno poročilo navaja, da „veliko število stanovanj, nastanitev tipa ‚bed and breakfast‘ in ozemelj za kampiranje
in taborjenje v stanovanjskih avtomobilskih prikolicah na območju zajetja Lough Leane ni […] oskrbljenih z mestno kanalizacijo
in je odvisnih od greznic“. To velja zlasti za vasico Barraduff, katere stanovanja so povezana s posameznimi greznicami.
Tretjič, kot je bilo poudarjeno v točki 90 te sodbe, iz člena 2(a) Direktive izhaja, da se ne uporablja za izpuste gospodinjskih
odpadnih voda iz samotnih stanovanjskih enot, ki niso priključene na kanalizacijski sistem in se nahajajo izven določenih
območij.
Vendar glede na zgornje navedbe, ki jih vsebuje zgoraj omenjeno končno poročilo, enega dela stanovanjskih enot zadevnega geografskega
območja, zlasti stanovanjskih vasic, ni mogoče pojmovati kot osamljene stanovanjske enote, torej ne spada na področje uporabe
izjeme, ki jo določa člen 2(a) Direktive.
Odpadnih voda, ki jih izpuščajo ustanove hotelskega tipa, ni mogoče opredeliti kot „gospodinjske odpadne vode“ v smislu te
določbe.
Posledično ni izključeno, da je do odvajanj snovi s seznama II iz greznic, s katerimi so opremljene stanovanjske enote na
območju zajetja Lough Leane, ki ne spadajo pod izjemo iz člena 2(a) Direktive, prišlo, ne da bi bili spoštovani pogoji iz
člena 5(1) Direktive.
Uradna poročila o onesnaženju vode in kršitve Direktive 80/778, ki se pripisujejo Irski
–       Trditve strank
Po mnenju Komisije uradna poročila EPA glede onesnaženja vode prinašajo dodatne dokaze o splošnem neizpolnjevanju obveznosti
Irske, da zagotavlja, da je odstranjevanje odpadnih voda s pomočjo greznic v irskem podeželskem okolju predmet predhodnih
preiskav, dovoljenj in ustreznih nadzorov.
Komisija navaja, da ta poročila ugotavljajo razširjeno in trajno mikrobiološko okuženje, ki dosega na stotine javnih in zasebnih
vodnih rezerv, ki se večinoma oskrbujejo s podzemno vodo.
V zvezi s tem Komisija poudarja, da je Sodišče v sodbi z dne 14. novembra 2002 v zadevi Komisija proti Irski (C‑316/00, Recueil, str. I‑10527) menilo, da Irska ni spoštovala mikrobioloških norm, ki jih je določila Direktiva 80/778, in navaja,
da obstaja povezava med mikrobiološkim okuženjem in prisotnostjo snovi s seznama II, zlasti amoniaka, fosforja in klora.
Irska ugovarja tem trditvam Komisije, s tem da zatrjuje, da niso podprte z nobenim konkretnim dokazom.
–       Presoja Sodišča
Treba je ugotoviti, da če izvlečki poročil, ki jih je navedla Komisija, poudarjajo okuženje vodnih rezerv, pa pravno zadostno
ne dokažejo vzročne zveze med tem okuženjem in prisotnostjo snovi s seznama II. Glede tega se lahko poudari, da poročilo EPA,
ki se nanaša na obdobje med letoma 1998 in 2000 (Water Quality in Ireland, 1998-2000, Environmental Protection Agency, 2002)
omenja obstoj številnih vzrokov, ki lahko pojasnijo ugotovljene visoke vsebnosti nitratov na 20 % odvzemnih mest.
Iz sodbe Sodišča, s katero je bila ugotovljena neizpolnitev obveznosti Irske na podlagi Direktive 80/778, ki nikakor nima
zveze s to tožbo, ne smejo izhajati nobene posledice za to sodbo.
Tako splošne ugotovitve Komisije niso upoštevni dokazi.
Iz zgoraj narejenega preizkusa vseh dokazov, ki jih je predložila Komisija, izhaja, prvič, da so se iz hotelske ustanove Creacon
Lodge izvajala posredna odvajanja snovi s seznama II, ne da bi se spoštovali pogoji iz členov 5, 7, 8, 10, 12 in 13 Direktive,
in drugič, da ni izključeno, da so se odvajanja takih snovi, ki izvirajo iz greznic, s katerimi so opremljene nekatere stanovanjske
enote na območju zajetja vode Lough Leane, odvijala tako, da so se kršili pogoji iz člena 5(1) Direktive.
Kljub temu se na podlagi take napačne uporabe, ki je geografsko omejena, ne sme sklepati na to, da na celotnem irskem podeželju
obstaja upravna praksa glede posrednih odvajanj izpustov iz greznic v podzemno vodo, ki ima značilnosti, ki jih zahteva sodna
praksa Sodišča, in ki krši člene 5, 7, 8, 10, 12 in 13 Direktive (v tem smislu glej sodbo z dne 12. maja 2005 v zadevi Komisija
proti Belgiji, C‑287/03, ZOdl., str. I-3761, točka 30).
Iz tega izhaja, da je treba, zato ker Komisija ni predložila dokaza, da Irska ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev
s členi 5, 7, 8, 10, 12 in 13 Direktive glede posrednih odvajanj snovi s seznama II, ki izvirajo iz greznic, v podzemno vodo
na njenem celotnem podeželju, očitek glede teh odvajanj zavrniti.
Upoštevajoč vse zgoraj navedene ugotovitve je treba ugotoviti, da Irska, s tem da ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev
s členi 4, 5, 7 in 10 Direktive glede območja odlagališča Ballymurtagh (grofija Wicklow), ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. V skladu z odstavkom
3, prvi pododstavek, istega člena pa lahko Sodišče odloči, da se stroški delijo ali da vsaka stranka nosi svoje stroške, če
vsaka stranka uspe samo deloma ali v izjemnih okoliščinah.
V tem sporu je treba upoštevati dejstvo, da tožbi ni bilo ugodeno v celoti glede neizpolnitve obveznosti, kot jo je opredelila
Komisija.
Torej je treba Irski naložiti plačilo dveh tretjin vseh stroškov. Komisiji se naloži plačilo preostale tretjine.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1)
Irska, s tem da ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za uskladitev s členi 4, 5, 7 in 10 Direktive Sveta 80/68/EGS z dne 17.
decembra 1979 o varstvu podzemne vode pred onesnaževanjem z določenimi nevarnimi snovmi glede mestnega odlagališča Ballymurtagh
(grofija Wicklow), ni izpolnila obveznosti iz navedene direktive.
2)
V preostalem se tožba zavrne.
3)
Irska nosi dve tretjini celotnih stroškov. Komisija nosi preostalo tretjino.
Podpisi
*
Jezik postopka: angleščina.