CELEX: 62009CJ0111
Nariadenie (ES) č. 44/2001
Žaloba poistiteľa podaná na súde v mieste jeho sídla, ktorou sa domáha zaplatenia poistného zo strany poistníka s bydliskom v inom členskom štáte
Účasť žalovaného na súde, ktorý začal konanie
Nespochybnenie právomoci a obhajoba vo veci samej
Účasť na konaní zakladajúca právomoc

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 24 a 26 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000
o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004,
s. 42).
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Českou podnikatelskou pojišťovnou, a. s., Vienna Insurance Group (ďalej len
„ČPP“), poisťovňou so sídlom v Českej republike, a M. Bilasom, poistníkom s bydliskom na Slovensku, vo veci návrhu na zaplatenie
poistného.

Právny rámec
Normy právomoci vo veciach poistenia sú upravené v oddiele 3 kapitoly II nariadenia č. 44/2001, ktorý zahŕňa články 8 až 14.
Článok 8 tohto nariadenia stanovuje:
„Vo veciach poistenia sa právomoc určuje podľa tohto oddielu bez vplyvu na článok 4 a článok 5 bod 5.“
Článok 12 ods. 1 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Bez vplyvu na ustanovenie článku 11 ods. 3 môže poistiteľ začať konanie len na súdoch členského štátu, v ktorom má žalovaný
bydlisko bez ohľadu na to, či je tento poistníkom, poisteným alebo oprávneným z poistenia.“
Článok 13 toho istého nariadenia stanovuje:
„Od ustanovení tohto oddielu sa možno odchýliť len dohodou:
1.      dojednanou po vzniku sporu alebo
…“
Článok 22 oddielu 6 kapitoly II nariadenia č. 44/2001 upravuje pravidlá týkajúce sa „výlučnej právomoci“.
Článok 24 tohto nariadenia obsiahnutý v oddiele 7 nazvanom „Voľba právomoci“ kapitoly II stanovuje:
„Okrem právomoci založenej na iných ustanoveniach tohto nariadenia má právomoc súd členského štátu vtedy, ak sa žalovaný zúčastní
konania. Toto pravidlo sa neuplatní, ak sa žalovaný zúčastní konania, len aby namietol absenciu právomoci, alebo ak má iný
súd výlučnú právomoc podľa článku 22.“
Oddiel 8 nazvaný „Skúmanie právomoci a prípustnosti“ kapitoly II nariadenia č. 44/2001 zahŕňa články 25 a 26.
Článok 25 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Ak má súd členského štátu konať o nároku, ktorého podstatou je vec patriaca do výlučnej právomoci súdov iného členského štátu
podľa článku 22, aj bez návrhu tento súd vyhlási, že nemá právomoc.“
Článok 26 ods. 1 toho istého nariadenia uvádza:
„Ak je osoba, ktorá má bydlisko v jednom členskom štáte, žalovaná na súde iného členského štátu a nezúčastní sa konania, súd
aj bez návrhu vyhlási, že nemá právomoc, ak si právomoc nemôže založiť na ustanoveniach tohto nariadenia.“
Článok 35 nariadenia č. 44/2001, nachádzajúci sa v kapitole III nazvanej „Uznávanie a výkon“ v oddiele 1, ktorý je nazvaný
„Uznávanie“, znie takto:
„1.      Rozsudok sa okrem toho neuzná, ak je v rozpore s oddielmi 3, 4 alebo 6 kapitoly II alebo v prípade uvedenom v článku 72.
…
3.      S výnimkou odseku 1 sa právomoc súdu štátu pôvodu nesmie skúmať. Kritériá, na ktorých sa založila právomoc, sa nesmú skúmať
z hľadiska rozporu s verejným poriadkom podľa článku 34 bod 1.“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Dňa 14. apríla 2008 ČPP podala na vnútroštátny súd žalobu na M. Bilasa, ktorou sa domáha, aby mu bola uložená povinnosť zaplatiť
sumu vo výške 1 755 CZK zvýšenú o úroky z omeškania ako splatné poistné z poistnej zmluvy, ktorú účastníci konania uzavreli
30. mája 2002.
M. Bilas, ktorého Okresní soud v Chebu vyzval, aby predložil svoje pripomienky, spochybnil vecnú stránku nároku ČPP bez toho,
aby uplatnil námietku nedostatku právomoci súdu, ktorý začal konanie.
Okresní soud v Chebu vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania uvádza, že z nariadenia č. 44/2001 vyplýva, že v prípade
neuplatnenia takejto námietky nemôže preskúmať svoju právomoc, pretože spor nespadá pod prípady stanovené v článkoch 25 a 26
tohto nariadenia.
Navyše uvádza, že ak by rozhodol o veci bez preskúmania svojej právomoci, jeho rozhodnutie nemožno uznať v zmysle článku 35
nariadenia č. 44/2001. Toto ustanovenie totiž neumožňuje uznať v členskom štáte rozhodnutie, ktoré nebolo vyhlásené príslušným
súdom v zmysle ustanovení oddielov 3, 4 a 6 kapitoly II tohto nariadenia. Okresní soud v Chebu pritom tvrdí, že jeho rozhodnutie
nemôže byť uznané v inom členskom štáte, pretože mu bol spor predložený bez toho, aby bol dodržaný článok 12 ods. 1 uvedeného
nariadenia.
Vnútroštátny súd má teda pochybnosti, pokiaľ ide o správnosť takéhoto záveru. Uvádza, že by mal mať buď možnosť preskúmať
svoju právomoc bez ohľadu na článok 26 nariadenia č. 44/2001, alebo by mal mať, pokiaľ ide o jeho právomoc, možnosť uplatniť
článok 24 tohto nariadenia, hoci možnosť uplatnenia tohto ustanovenia výslovne nevyplýva zo znenia článku 8 uvedeného nariadenia.
S prihliadnutím na tieto pripomienky Okresní soud v Chebu rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne
otázky:
„1.      Má sa článok 26 nariadenia… č. 44/2001… vykladať v tom zmysle, že neumožňuje súdu preskúmať jeho medzinárodnú právomoc v prípade,
keď sa žalovaný zúčastní na konaní, aj keď ide o vec podliehajúcu pravidlám obligatórnej právomoci podľa oddielu 3 [kapitoly
II tohto] nariadenia a žaloba je podaná v rozpore s nimi?
2.      Môže žalovaný tým, že sa zúčastní na konaní, založiť medzinárodnú právomoc súdu v zmysle článku 24 nariadenia [č. 44/2001]
aj v prípade, keď konanie inak podlieha obligatórnej právomoci podľa oddielu 3 [kapitoly II tohto] nariadenia a žaloba je
podaná v rozpore s nimi?
3.      V prípade zápornej odpovede na otázku v bode 2, možno skutočnosť, že sa žalovaný zúčastňuje na konaní pred súdom, ktorý inak
nemá podľa nariadenia [č. 44/2001] právomoc vo veciach poistenia, považovať za dohodu o voľbe právomoci v zmysle článku 13
ods. 1 [tohto] nariadenia?“

O prejudiciálnych otázkach

O druhej otázke
Vnútroštátny súd sa svojou druhou otázkou v podstate pýta, či článok 24 nariadenia č. 44/2001 sa má vykladať v tom zmysle,
že súd, na ktorom bola podaná žaloba bez toho, aby boli dodržané pravidlá uvedené v oddiele 3 kapitoly II tohto nariadenia,
má právomoc, pokiaľ sa na ňom žalovaný zúčastní a neuplatní námietku nedostatku právomoci.
Táto otázka sa týka toho, či aj pri sporoch, na ktoré sa uplatňujú pravidlá osobitnej právomoci stanovené nariadením č. 44/2001,
ako sú pravidlá vo veciach poistenia uvedené v jeho oddiele 3 kapitoly II, je účasť žalovaného na konaní, ktorý spochybňuje
právomoc súdu, ktorý začal konanie, implicitným vyjadrením voľby právomoci.
V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 24 prvá veta nariadenia č. 44/2001 pre všetky spory, kde právomoc súdu, na ktorom
bola podaná žaloba, nespadá pod iné ustanovenia tohto nariadenia, stanovuje pravidlo o právomoci založené na účasti žalovaného
na konaní. Toto ustanovenie sa uplatňuje vrátane prípadov, keď na súde bola podaná žaloba pre porušenie ustanovení uvedeného
nariadenia, a ukladá, že účasť žalovaného na konaní možno považovať za implicitné potvrdenie právomoci súdu, ktorý začal konať,
a teda za voľbu jeho právomoci.
Článok 24 druhá veta nariadenia č. 44/2001 stanovuje odchýlku od tohto všeobecného pravidla. Uvádza, že implicitná voľba právomoci
súdu, na ktorom bola podaná žaloba, sa neuplatní, ak žalovaný uplatní námietku nedostatku právomoci, čím vyjadrí svoju vôľu
neuznať právomoc tohto súdu, alebo ak ide o spory, pre ktoré článok 22 uvedeného nariadenia stanovuje pravidlá výlučnej právomoci.
Táto druhá veta zahŕňa normu, ktorá vymedzuje rozsah pôsobnosti všeobecnej normy. Preto, ako to uviedla česká, nemecká a slovenská
vláda, ako aj Komisia Európskych spoločenstiev, ju treba považovať za výnimku a musí mať reštriktívny výklad.
Z toho vyplýva, že druhú vetu článku 24 nariadenia č. 44/2001 nemožno chápať tak, že dovoľuje vylúčiť uplatnenie všeobecného
pravidla uvedeného v prvej vete toho istého článku na iné spory, ako sú tie, na ktoré výslovne odkazuje.
Podľa judikatúry týkajúcej sa článku 18 Dohovoru o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach z 27. septembra
1968 [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 32), pričom ide v podstate o rovnocenné ustanovenie s článkom 24 nariadenia č. 44/2001, totiž
v prípadoch, ktoré nie sú výslovne uvedené medzi výnimkami stanovenými v druhej vete tohto článku 18, sa všeobecné pravidlo
o implicitnej voľbe právomoci uplatňuje. Pri rozhodovaní v rámci sporu, kde účastníci konania uzavreli dohodu o voľbe právomoci
súdu, Súdny dvor uviedol, že neexistuje dôvod súvisiaci so všeobecnou štruktúrou alebo s cieľmi tohto dohovoru, ktorý by dovoľoval
domnievať sa, že účastníci konania nemôžu predložiť spor inému súdu, ako je ten, ktorý stanovuje dohoda (pozri rozsudky z 24. júna
1981, Elefanten Schuh, 150/80, Zb. s. 1671, bod 10, ako aj zo 7. marca 1985, Spitzley, 48/84, Zb. s. 787, body 24 a 25).
Za týchto podmienok vzhľadom na to, že pravidlá právomoci uvedené v oddiele 3 kapitoly II nariadenia č. 44/2001 nie sú pravidlami
o výlučnej právomoci, súd, ktorý začal konanie bez toho, aby tieto pravidlá boli dodržané, musí v prípade, že sa žalovaný
zúčastní na konaní a neuplatní námietku nedostatku právomoci, vyhlásiť, že má právomoc.
Okresní soud v Chebu sa vo svojom rozhodnutí pýta, či v prípade, že vyhlási, že má právomoc na základe článku 24 nariadenia
č. 44/2001, ale bez toho, aby boli dodržané pravidlá oddielu 3 kapitoly II tohto nariadenia, jeho rozhodnutie nebude uznané
v zmysle článku 35 ods. 1 uvedeného nariadenia.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že uvedený článok 35 stanovuje ako príčinu neuznania porušenie pravidiel osobitnej
právomoci, najmä pravidiel vo veciach poistenia, ktorých cieľom je zabezpečiť zvýšenú ochranu slabšej strany.
Toto ustanovenie sa vzťahuje na neuznanie rozhodnutí vyhlásených nepríslušným súdom, ktorý začal konanie bez dodržania týchto
pravidiel. Nemožno ho teda uplatniť, ak rozhodnutie vyhlásil príslušný súd. Je to tak najmä v prípade súdu, ktorý začal konať
bez toho, aby boli dodržané uvedené pravidlá osobitnej právomoci, na ktorého konaní sa žalovaný zúčastní a neuplatní námietku
nedostatku právomoci. Tento súd má totiž právomoc podľa článku 24 nariadenia č. 44/2001. Článok 35 tohto nariadenia teda nebráni
uznaniu rozhodnutia vydaného týmto súdom.
Vzhľadom na to, hoci cieľom pravidiel právomoci vo veciach uvedených v oddieloch 3 až 5 kapitoly II toho istého nariadenia
je poskytnúť slabšej strane zvýšenú ochranu (pozri v tejto súvislosti rozsudok z 13. decembra 2007, FBTO Schadeverzekeringen,
C‑463/06, Zb. s. I‑11321, bod 28), nemožno súdnu právomoc, ktorú určujú tieto oddiely, uplatniť na tohto účastníka konania.
Ak sa tento účastník konania dobrovoľne rozhodne zúčastniť sa na konaní, nariadenie č. 44/2001 mu ponecháva možnosť sa brániť
vo veci samej pred iným súdom, ako sú súdy určené na základe uvedených oddielov.
Česká a slovenská vláda vo svojich pripomienkach zdôraznili, že na to, aby bolo možné kvalifikovať účasť žalovaného na konaní
ako voľbu právomoci v spore, ako je ten vo veci samej, žalovaný ako slabšia strana musí poznať účinky svojej obrany vo veci
samej. Súd, ktorý začal konanie, musí teda bez návrhu v záujme ochrany slabšej strany zistiť, či vyjadrenie vôle žalovaného
je skutočne vedomé a že zakladá jeho právomoc.
Je potrebné uviesť, že túto povinnosť možno uložiť len v prípade stanovenia výslovného pravidla na tieto účely v nariadení
č. 44/2001. Súd, ktorý začal konanie, je však stále oprávnený ubezpečiť sa o tom, že vzhľadom na cieľ pravidiel právomoci
spadajúcich do oddielov 3 až 5 kapitoly II tohto nariadenia, ktorým je poskytnúť zvýšenú ochranu účastníkovi konania považovanému
za slabšieho, si je žalovaný, proti ktorému bola na tomto súde za týchto podmienok podaná žaloba, plne vedomý dôsledkov svojho
súhlasu zúčastniť sa na konaní.
Z toho, čo bolo uvedené, vyplýva, že na druhú otázku treba odpovedať tak, že článok 24 nariadenia č. 44/2001 sa má vykladať
v tom zmysle, že súd, ktorý začal konanie bez toho, aby boli tieto pravidlá dodržané, musí v prípade, že sa žalovaný zúčastní
na konaní a neuplatní námietku nedostatku právomoci, vyhlásiť, že má právomoc.

O prvej a tretej otázke
Vzhľadom na kladnú odpoveď na druhú otázku Súdny dvor nemusí skúmať tretiu otázku, keďže bola vnútroštátnym súdom položená
len pre prípad, že na druhú otázku bude daná záporná odpoveď.
Pokiaľ ide o prvú otázku týkajúcu sa výkladu článku 26 ods. 1 nariadenia č. 44/2001, stačí konštatovať, že vzhľadom na to,
že z odpovede Súdneho dvora na druhú otázku vyplýva, že vnútroštátny súd sa v tomto prípade musí vysloviť o svojej právomoci
podľa uvedeného nariadenia, preskúmanie tohto ustanovenia, ktoré sa v zmysle svojho samotného znenia uplatňuje len v prípade
súdu, ktorého právomoc nie je daná v zmysle tohto nariadenia, je úplne irelevantná.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
Článok 24 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných
veciach sa má vykladať v tom zmysle, že súd, ktorý začal konanie bez toho, aby boli ustanovenia obsiahnuté v oddiele 3 kapitoly
II tohto nariadenia dodržané, musí v prípade, že sa žalovaný zúčastní na konaní a neuplatní námietku nedostatku právomoci,
vyhlásiť, že má právomoc, pretože takáto účasť na konaní predstavuje implicitnú voľbu právomoci.
Podpisy
*
Jazyk konania: čeština.