CELEX: 62008TJ0255
Kopienas preču zīme
Iebildumu process
Kopienas vārdiskas preču zīmes "JOSE PADILLA" reģistrācijas pieteikums
Agrākas preču zīmes un agrāks apzīmējums "JOSE PADILLA"
Relatīvi atteikuma pamatojumi
Plaši pazīstamas preču zīmes Parīzes konvencijas 6.a panta izpratnē neesamība un preču zīmes ar reputāciju neesamība
Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 8. panta 5. punkts)
Agrākā apzīmējuma, ko izmanto komercdarbībā, neesamība
Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkts (tagad Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts)

Tiesvedības priekšvēsture
Persona, kas iestājusies lietā, Hosē Marija Padilja Rekena 2002. gada 12. septembrī Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču
zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) iesniedza Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, pamatojoties uz grozīto Padomes
1993. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) (aizstāta ar Padomes 2009. gada
26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.)).
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir vārdisks apzīmējums “JOSE PADILLA”.
Preces un pakalpojumi, attiecībā uz kuriem tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 9., 25. un 41. klasē atbilstoši pārskatītajam
un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas
vajadzībām un attiecībā uz katru klasi atbilst šādam aprakstam:
–        9. klase: “akustiskie diski, kompaktdiski un magnētiskie diski; magnētiskās lentas, kasetes; videolentes”;
–        25. klase: “apģērbi, apavi, galvassegas”;
–        41. klase: “izglītība; apmācība [mācības]; izklaide; kultūras aktivitātes, konkrētāk, mūzikas rakstīšana, komponēšana, ierakstīšana
un muzicēšana”.
Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums 2003. gada 4. augustā tika publicēts
Bulletin des marques communautaires
[
Kopienas Preču Zīmju Biļetenā
] Nr. 64/2003.
Prasītāja Euhenija Montero Padilja, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 42. pantu (tagad Regulas Nr. 207/2009 41. pants), 2004. gada
4. novembrī iesniedza iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz precēm, kas minētas šī sprieduma 3. punktā.
Iebildumi bija pamatoti ar šādām agrākām tiesībām:
–        Spānijas vārdiskas preču zīmes “JOSE PADILLA” Nr. 2427480 un Nr. 2476324, kuru reģistrācija tika pieprasīta attiecīgi 2001. gada
28. septembrī un 2002. gada 16. maijā saistībā ar pakalpojumiem un precēm, kas ietilpst attiecīgi 41. un 9. klasē;
–        preču zīme ar reputāciju “JOSE PADILLA”;
–        plaši pazīstama preču zīme “JOSE PADILLA”;
–        tiesības, kas saistītas ar apzīmējumu “JOSE PADILLA”, kurš tiek izmantots komercdarbībā.
Iebildums bija vērsts pret visām precēm un pakalpojumiem, kas bija izklāstīti preču zīmes reģistrācijas pieteikumā.
Iebildumi bija balstīti uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā, 8. panta 2. punkta c) apakšpunktā un
8. panta 4. un 5. punktā (tagad Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts, 8. panta 2. punkta c) apakšpunkts
un 8. panta 4. un 5. punkts) paredzētajiem pamatojumiem.
2007. gada 9. februārī Iebildumu nodaļa noraidīja iebildumu, jo netika pierādīta agrāko Spānijas preču zīmju, kā arī
José Padilla
vārda kā preču zīmes izmantošanas un plašās pazīstamības pastāvēšana un tiesības, uz kurām balstās prasītāja sakarā ar agrāku
apzīmējumu, kas tiek izmantots komercdarbībā, nevar tikt izvirzītas iebilduma procedūras ietvaros.
Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 57.–62. pantu (tagad Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pants) 2007. gada 4. aprīlī prasītāja iesniedza
ITSB apelācijas sūdzību par Iebildumu nodaļas lēmumu.
Ar 2008. gada 1. marta lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) Apelāciju otrā padome noraidīja apelācijas sūdzību.
Konkrētāk tā uzskatīja, ka prasītāja nebija iesniegusi pierādījumus par agrāko valsts preču zīmju reģistrāciju, ne arī izmantošanas
pierādījumus Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkta nozīmē, ko tā bija veikusi saistībā ar citām izvirzītajām agrākajām tiesībām.

Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atcelt apstrīdēto lēmumu;
–        atteikt reģistrēt pieteikto preču zīmi saistībā ar precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 25. un 41. klasē.
ITSB prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Personas, kas iestājusies lietā, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        noraidīt prasību un atstāt spēkā apstrīdēto lēmumu;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
Lai pamatotu savu prasību, prasītāja izvirza piecus pamatus, ar kuriem tiek apgalvota, pirmkārt, “apstrīdētā lēmuma juridiskā
iedarbība”, otrkārt, Regulas Nr. 40/94 4. panta un 7. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunkta pārkāpums (tagad Regulas Nr. 207/2009
4. panta un 7. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunkts), treškārt, Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta f) apakšpunkta pārkāpums
(tagad Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts), ceturtkārt, Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. un 5. punkta pārkāpums
(tagad Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. un 5. punkts) un, piektkārt, Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkta (tagad Regulas Nr. 207/2009
8. panta 4. punkts) pārkāpums.

Par pirmo pamatu, ar kuru tiek apgalvota “apstrīdētā lēmuma juridiskā iedarbība”
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja būtībā norāda, ka pieprasītās preču zīmes reģistrācija ļaus personai, kas iestājusies lietā, aizliegt viņai izmantot
vārdu
José Padilla
viņas intelektuālā īpašuma tiesību izmantošanas ietvaros.
Prasītāja Apelāciju padomei pārmet, ka tā netika pietiekamā mērā ņēmusi vērā darba autora vārda izmantošanas nozīmi saistībā
ar intelektuālā īpašuma tiesību ekonomisko izmantošanu. Līdz ar to Apelāciju padome tika pārkāpusi Eiropas Parlamenta un Padomes
2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV L 157, 45. lpp.) 5. pantu, kurā
ir paredzēta autorības vai īpašuma tiesību prezumpcija. Prasītāja uzskata, ka no šīs tiesību normas izriet, ka intelektuālā
īpašuma tiesību, kuras tai pieder saistībā ar sava onkuļa darbu, pienācīga izmantošana ir pakārtota
José Padilla
vārda norādīšanai saistībā ar visiem skaņu ierakstu un audiovizuālo ierakstu nesējiem, kā arī reklāmā vai koncertu programmās.
Visbeidzot prasītāja precizē, ka viņa nevar izvirzīt Regulas Nr. 40/94 12. pantu (tagad Regulas Nr. 207/2009 12. pants), kurā
ir it īpaši paredzēta trešo personu aizsardzība, kas izmanto savu vārdu komercdarbībā, tiktāl, ciktāl vārds
José Padilla
ir viņas onkuļa vārds un viņas pašas vārds.
ITSB apgalvo, ka Direktīva 2004/48 tika pieņemta pēc iebildumu raksta iesniegšanas datuma un šis pamats nav pieņemams saskaņā
ar Vispārējās tiesas Reglamenta 48. panta 2. punktu, kas apskatīts kopā ar šī paša reglamenta 135. panta 4. punktu, atbilstoši
kuram lietas dalībnieki nevar mainīt apelāciju padomē izskatītā strīda priekšmetu.
Persona, kas iestājusies lietā, uzskata, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošana neiestājas pret to, ka prasītāja
izmanto vārdu
José Padilla
, ja šis vārds “skaidri identificē” ar autortiesībām, kuras viņai pieder, aizsargāto darbu autoru.
Vispārējās tiesas vērtējums
Ir jāatgādina, ka prasību celšanas mērķis Pirmās instances tiesā saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 63. panta 2. punktu (tagad Regulas
Nr. 207/2009 65. panta 2. punkts) ir veikt apelāciju padomes lēmumu likumības pārbaudi. Regulas Nr. 40/94 ietvaros 74. pantā
(tagad Regulas Nr. 207/2009 76. pants) ir noteikts, ka pārbaude ir jāveic, ņemot vērā strīda faktisko un juridisko kontekstu,
kā tas nodots izskatīšanai apelāciju padomē (skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 1. februāra spriedumu lietā T‑57/03
SPAG
/ITSB –
Dann
un
Backer
(“HOOLIGAN”), Krājums, II‑287. lpp., 17. punkts un tajā minētā judikatūra). No šīs tiesību normas izriet, ka Vispārējā tiesa
nevar pārsūdzēto lēmumu atcelt vai grozīt kāda iemesla dēļ, kas iestājies pēc tā pieņemšanas brīža (2006. gada 11. maija spriedums
lietā C‑416/04 P
Sunrider
/ITSB, Krājums, I‑4237. lpp., 55. punkts, un 2007. gada 13. marta spriedums lietā C‑29/05 P ITSB/
Kaul
, Krājums, I‑2213. lpp., 53. punkts).
Turklāt atbilstoši Reglamenta 135. panta 4. punktam lietas dalībnieki nevar mainīt apelāciju padomē izskatītā strīda priekšmetu.
Tādēļ ir jāizvērtē, vai, pirmo reizi Vispārējā tiesā apgalvojot, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrēšana ļaus
personai, kas iestājusies lietā, aizliegt viņai izmantot vārdu
José Padilla
savu intelektuālā īpašuma tiesību izmantošanas ietvaros, prasītāja ir grozījusi strīda priekšmetu.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka, lai gan noteiktus argumentus par ekskluzīvo tiesību apjomu, kas tikšot piešķirti personai, kura
iestājusies lietā, ja reģistrācijai pieteiktā preču zīme tiks reģistrēta, prasītāja tika izvirzījusi savas apelācijas sūdzības
ietvaros Apelāciju padomē, šie argumenti tika izvirzīti saistībā ar pamatiem, ar kuriem tiek apgalvota preču zīmju un agrāka
apzīmējuma pastāvēšana un ar kuriem tika pamatota sūdzība, kas bija vērsta pret Iebildumu nodaļas 2007. gada 9. februāra lēmumu.
Kā tika norādīts šī sprieduma 8. punktā, pamatojumi, kas tika izvirzīti iebilduma pamatošanai, bija tie, kas ir paredzēti
Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā, 8. panta 2. punkta c) apakšpunktā un 8. panta 4. un 5. punktā.
Tomēr ar šo pamatu prasītāja būtībā lūdz, lai Vispārējā tiesa pārbaudītu apstrīdētā lēmuma tiesiskumu saistībā ar Regulas
Nr. 40/94 9. pantu (tagad Regulas Nr. 207/2009 9. pants).
Tādēļ saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 tiesību normās un šī sprieduma 21. un 22. punktā atgādinātajām Reglamenta tiesību normām
pirmais pamats ir jānoraida kā nepieņemams.
Pabeigtības labad ir jānorāda, ka, pat pieņemot, gluži kā to apgalvo prasītāja, ka Regulas Nr. 40/94 9. panta 1. punkts (tagad
Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkts) gadījumā, ja reģistrācijai pieteiktā preču zīme tiktu reģistrēta, ļaus personai,
kas iestājusies lietā, aizliegt viņai izmantot vārdu
José Padilla
sakarā ar viņas intelektuālā īpašuma tiesību izmantošanu, tas nevar ietekmēt apstrīdētā lēmuma, ar kuru tiek noraidīts prasītājas
iebildums, tiesiskumu.
Pamatojumi, uz kuriem var tikt balstīts iebildums, tādi, kādi tie ir izklāstīti Regulas Nr. 40/94 42. panta 1. punktā (tagad
Regulas Nr. 207/2009 41. panta 1. punkts), ir vienīgi tādi relatīvie atteikuma pamatojumi, kas ir paredzēti šīs pašas regulas
8. pantā (Pirmās instances tiesas 2003. gada 9. aprīļa spriedums lietā T‑224/01
Durferrit
/ITSB –
Kolene
(“NU‑TRIDE”),
Recueil
, II‑1589. lpp., 72. punkts). Taču Regulas Nr. 40/94 9. pantā ir definēts Kopienas preču zīmes piešķirto tiesību apjoms un
līdz ar to tās reģistrācijas sekas, bet minētais pants neattiecas uz reģistrēšanas nosacījumiem. Līdz ar to 9. pants nav to
tiesību normu starpā, kuras ITSB ir jāņem vērā, lai izvērtētu reģistrācijas pieteikumu vai iebildumu.
No iepriekš minētā izriet, ka, pat ja pirmais pamats nebūtu bijis nepieņemams šajā lietā, to būtu bijis jānoraida kā neefektīvu.

Par otro un trešo pamatu, ar kuru tiek attiecīgi apgalvots Regulas Nr. 40/94 4. panta un 7. panta 1. punkts a), b) un c) apakšpunkta
pārkāpums un Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta f) apakšpunkta pārkāpums
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda, ka vārdam
José Padilla
nav pietiekamas atšķirtspējas, lai patērētāji tirgū varētu nošķirt preces un pakalpojumus, kas ietilpst 9. un 41. klasē,
jo runa ir par mūsdienu vārdu Spānijā. Līdz ar to Apelāciju padome netika ievērojusi Regulas Nr. 40/94 4. panta tiesību normas,
saskaņā ar kurām izmantotajam apzīmējumam ir jāļauj nošķirt tirgū esošo preci vai pakalpojumu, un 7. panta 1. punkta a), b) un
c) tiesību normas, kas attiecīgi aizliedz reģistrēt apzīmējumus, kuri neatbilst minētās regulas 4. pantam, t.i., preču zīmes,
kurām nav atšķirtspējas, kā arī aizliedz reģistrēt preču zīmes, kas sastāv vienīgi no apzīmējumiem, ar kuriem var tikt apzīmētas
attiecīgo preču vai pakalpojumu pazīmes.
Prasītāja arī apgalvo, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir pretrunā sabiedriskās kārtības prasībām, jo tā ierobežo autortiesību,
kuras tai pieder sakarā ar viņas onkuļa darbiem, izmantošanu, un ka tās reģistrēšana līdz ar to ir pretrunā Regulas Nr. 40/94
7. panta 1. punkta f) apakšpunktam.
ITSB uzskata, ka šie pamati nav pieņemami, jo prasītāja tos netika izvirzījusi ne Iebildumu nodaļā, ne Apelāciju padomē. ITSB
uzskata, ka šie pamati līdz ar to ir jānoraida kā nepieņemami.
Persona, kas iestājusies lietā, apgalvo, ka vārds
José Padilla
atbilst visiem nosacījumiem, lai nošķirtu attiecīgās preces un pakalpojumus, un ka šo vārdu nevar kvalificēt kā sugas vārdu.
Turklāt persona, kas iestājusies lietā, uzskata, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme nav pretrunā sabiedriskās kārtības
prasībām, un precizē, ka Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts nav piemērojams saistībā ar iebildumu procedūru
un turklāt nav ticis izvirzīts šajā sakarā.
Vispārējās tiesas vērtējums
Saistībā ar otro un trešo pamatu ir jāatgādina, ka no Regulas Nr. 40/94 42. panta 1. punkta, kā arī no minētās regulas 42. un
43. panta (tagad Regulas Nr. 207/2009 42. pants) sistēmas izriet, ka šīs pašas regulas 7. pantā (tagad Regulas Nr. 207/2009
7. pants) paredzētie absolūtie atteikuma pamatojumi nav jāizvērtē iebildumu procesa ietvaros. Pamatojumi, uz kuriem var tikt
balstīts iebildums un kādi tie ir izklāstīti Regulas Nr. 40/94 42. panta 1. punktā, ir vienīgi tādi relatīvie atteikuma pamatojumi,
kādi ir paredzēti šīs pašas regulas 8. pantā. Turklāt reģistrācijas procedūra sastāv no dažādām stadijām, kuras var tikt apkopotas
šādi. Vispirms izvērtēšanas procedūras ietvaros ITSB pēc savas ierosmes izvērtē, vai pret reģistrācijai pieteiktās preču zīmes
reģistrēšanu iestājas kāds absolūtā atteikuma pamatojums saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 38. panta 1. punktu (tagad Regulas Nr. 207/2009
37. panta 1. punkts), un, ja tas tā nav, preču zīmes reģistrācijas pieteikums tiek publicēts saskaņā ar šīs pašas regulas
38. panta 1. punktu un 40. panta 1. punktu (tagad Regulas Nr. 207/2009 39. panta 1. punkts). Pēc tam, ja trīs mēnešu laikā
no preču zīmes reģistrācijas pieteikuma publicēšanas saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 42. panta 1. punktu tiek celts iebildums,
ITSB iebildumu procedūras ietvaros izvērtē iebildumu iesniedzēja izvirzītos relatīvos atteikuma pamatojumus saskaņā ar minētās
regulas 74. panta 1. punkta beigās (tagad Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts) (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
“NU‑TRIDE”, 72. punkts, un 2004. gada 30. jūnija spriedumu lietā T‑186/02
BMI Bertollo
/ITSB –
Diesel
(“DIESELIT”), Krājums, II‑1887. lpp., 71. punkts).
Ir arī jānorāda, ka, lai gan Regulas Nr. 40/94 41. panta 1. punkts (tagad Regulas Nr. 207/2009 40. panta 1. punkts) ļauj trešām
personām iesniegt ITSB apsvērumus it īpaši par absolūtajiem atteikuma pamatojumiem, tomēr no lietas materiāliem neizriet,
ka šajā lietā prasītāja būtu iesniegusi šādus apsvērumus ITSB saistībā ar šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta f) apakšpunktu.
Turklāt, pat ja tas tā būtu bijis, šādu apsvērumu iesniegšanas iedarbība būtu varējusi būtu vienīgi tāda, ka ITSB izvērtētu,
vai eventuāli ir jāsāk pārbaudes procedūra, lai noteiktu, vai prasītājas izvirzītais absolūtais atteikuma pamatojums iestājas
pret reģistrācijai pieteikto preču zīmi. No tā izriet, ka vienīgi iebildumu procedūras ietvaros ITSB ir jāņem vērā trešo personu
apsvērumi, kas iesniegti saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 41. panta 1. punktu, un ka tas tā ir pat gadījumā, ja šādi apsvērumi
tam ir iesniegti (iepriekš minētais spriedums lietā “NU‑TRIDE”, 73. punkts).
Tādēļ ne Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunkts, ne šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts
nav to tiesību normu starpā, saistībā ar kurām ir jāizvērtē apstrīdētā lēmuma tiesiskums.
Ņemot vērā iepriekš minēto, otrais un trešais pamats ir jānoraida.

Par ceturto pamatu, ar kuru tiek apgalvots Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. un 5. punkta pārkāpums
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka vārds
José Padilla
ir agrāka plaši pazīstama preču zīme, kura viņai pieder un kurai līdz ar to ir jāsniedz aizsardzība, kas pamato to, ka vārdiska
apzīmējuma “JOSE PADILLA” kā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums ir jānoraida.
Turklāt prasītāja pārmet Apelāciju padomei, ka tā nepamatoti uzskatīja, ka iesniegtie dokumenti apliecina mirušā komponista
prestižu, slavenību un reputāciju, bet nekādā veidā nepierāda “agrākas preču zīmes plašo pazīstamību”, ka tā netika ņēmusi
vērā pierādījumus, kuri tai bija iesniegti sakarā ar pārdošanas apjomiem, agrākās preču zīmes izmantošanas ilgumu, intensitāti
un ģeogrāfisko areālu, un ka tā netika detalizēti izvērtējusi visus dokumentus sakarā ar procesuālās ekonomijas apsvērumiem,
kaut gan ar šiem dokumentiem varēja pierādīt agrākās preču zīmes plašo pazīstamību.
Visbeidzot prasītāja norāda, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme un agrākā plaši pazīstamā preču zīme, kura kopš darbu radīšanas
ir ilgstoši izmantota komercdarbībā gan vietējā līmenī, gan starptautiski, ir pilnībā identiskas un līdz ar to tiek pieļauts
pilnīgs sajaukšanas risks.
ITSB uzskata, ka prasītāja jauc komponista pazīstamību, kuru tas neapstrīd, ar viņa vārda kā preču zīmes izmantošanu.
ITSB uzskata, ka, pat pieņemot, ka komponista melodiju atskaņošana radio, televīzijā vai kino ir preču zīmes izmantošana,
vienīgi melodija, dziesmas nosaukums vai izpildītāja vārds ir saistīts ar preču zīmi. ITSB apgalvo, ka sabiedrība vienīgi
izņēmuma kārtā saista melodiju ar tā komponistu, kā to pierāda noteikti pētījumi, kas veikti internetā. Tādēļ ITSB uzskata,
ka prasītāja nav pierādījusi, ka vārds
José Padilla
būtu ticis izmantots komercdarbībā kā preču zīme.
Turklāt ITSB atzīst, ka apgalvojums par to, ka netika veikta pilnīga dokumentu pārbaude, kurus tika iesniegusi prasītāja,
procesuālās ekonomijas dēļ, nav atbilstīgs un ir nedaudz haotisks, bet šis apgalvojums neatklāj pretrunas pamatojumā vai šī
pamatojuma neesamību, jo šie dokumenti tika izvērtēti atbilstoši skaidri noteiktajiem kritērijiem, tādiem kā preču zīmes tirgus
daļa, tās izmantošanas intensitāte, ģeogrāfiskais areāls un ilgums un ieguldījumu apjoms saistībā ar tās popularizēšanu. Tā
kā prasītāja netika iesniegusi nevienu dokumentu, kurā būtu informācija par minētajiem parametriem, ITSB uzskata, ka vārda
José Padilla
kā preču zīmes izmantošana nav pierādīta. Konkrētāk, ne šī vārda izmantošana filmu titros, ne uz
CD
(kompaktdiska) vāciņiem, ne diska attēlos, ne izmantotās mūzikas sarakstos, ne markās ar komponista attēlu, ne muzejmājas
izveidošanā, ne Apvienoto Nāciju Izglītības, zinātnes un kultūras organizācijas (
Unesco
) deklarācijā par vispārējo interesi mirušā komponista darbos neliecina par vārda
José Padilla
kā preču zīmes izmantošanu. Līdz ar to ITSB apgalvo, ka prasītāja ir veikusi šī vārda “institucionālu izmantošanu”, nevis
komerciālu izmantošanu.
Visbeidzot ITSB apgalvo, ka vārds
José Padilla
tiek vienīgi izmantots, lai identificētu muzikālu kompozīciju autoru, nevis lai nošķirtu attiecīgo preču vai pakalpojumu
komerciālo izcelsmi. Līdz ar to no komponista pazīstamības nevar izsecināt, ka tā vārds ir ticis izmantots kā plaši pazīstama
preču zīme. Šāda izmantošana nav tikusi pierādīta ne ar vienu no prasītājas iesniegtajiem dokumentiem.
Persona, kas iestājusies lietā, norāda, ka prasītāja nav iesniegusi nekādus pierādījumus par reģistrētās preču zīmes pastāvēšanu,
kura tai piederot, ne arī par agrākas plaši pazīstamas preču zīmes pastāvēšanu.
Vispārējās tiesas vērtējums
Saistībā ar iebildumu par Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpumu tiktāl, ciktāl prasītāja izvirza agrākās preču zīmes
“JOSE PADILLA” plašo pazīstamību šīs tiesību normas nozīmē, ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru no Regulas Nr. 40/94 8. panta
5. punkta formulējuma, kurā izmantoti vārdi “attiecībā uz kuriem ir reģistrēta agrākā preču zīme”, izriet, ka šī tiesību norma
attiecībā uz agrākām preču zīmēm šīs regulas 8. panta 2. punkta izpratnē ir piemērojama vienīgi tiktāl, ciktāl tās ir reģistrētas
(Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. jūlija spriedums lietā T‑150/04
Mülhens
/ITSB –
Minoronzoni
(“TOSCA BLU”), Krājums, II‑2353. lpp., 55. punkts; šajā ziņā un pēc analoģijas skat. Tiesas 1999. gada 14. septembra spriedumu
lietā C‑375/97
General Motors
,
Recueil
, I‑5421. lpp., 23. punkts, un 2003. gada 23. oktobra spriedumu lietā C‑408/01
Adidas‑Salomon
un
Adidas Benelux
,
Recueil
, I‑12537. lpp., 22. punkts).
Līdz ar to, pretēji Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam, kurš attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm
vai pakalpojumiem pieļauj iebildumus, kas balstās uz preču zīmēm, par kuru reģistrāciju nav iesniegti pierādījumi, bet kuras
ir plaši pazīstamas pārskatītās un grozītās 1883. gada 20. marta Parīzes Konvencijas par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību (turpmāk
tekstā – “Parīzes konvencija”) 6.a panta izpratnē, Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts attiecībā uz precēm un pakalpojumiem,
kas nav līdzīgi, aizsargā vienīgi tādas plaši pazīstamas preču zīmes Parīzes konvencijas 6.a panta izpratnē, par kuru reģistrāciju
ir iesniegti pierādījumi (iepriekš minētais spriedums lietā “TOSCA BLU”, 56. punkts).
Šajā lietā pierādījumi par agrākas preču zīmes “JOSE PADILLA” reģistrāciju, kuru izvirzīja prasītāja, tomēr netika iesniegti.
Šajā sakarā ir jāuzsver, ka šīs prasības ietvaros prasītāja nebalstās uz agrākām reģistrētām valsts preču zīmēm, kuras tā
tika izvirzījusi ITSB (skat. šī sprieduma 6. punktu), bet vienīgi apgalvo, ka nereģistrētā preču zīme “JOSE PADILLA” ir plaši
pazīstama.
Tādēļ ir jānoraida iebildums par Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpumu.
Saistībā ar iebildumu par Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta pārkāpumu, jo Apelāciju padome nepamatoti uzskatīja, ka iesniegtie
dokumenti nepierāda agrākās preču zīmes “JOSE PADILLA” plašo pazīstamību, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 8. panta
2. punkta c) apakšpunktu šī paša panta 1. punkta sakarā ar “agrākām preču zīmēm” saprot preču zīmes, kas Kopienas preču zīmes
reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datumā vai attiecīgajā gadījumā prioritātes datumā, kurš izvirzīts Kopienas preču zīmes
reģistrācijas pieteikuma pamatojumam, ir plaši pazīstamas dalībvalstī Parīzes konvencijas 6.a panta nozīmē.
Saskaņā ar Parīzes konvencijas 6.a pantu šīs Konvencijas dalībvalstis apņemas vai nu pēc savas iniciatīvas, ja to pieļauj
attiecīgās valsts likumi, vai pēc ieinteresētās puses pieprasījuma noraidīt vai dzēst reģistrāciju un aizliegt lietošanu tādai
preču zīmei, kas ir sajaukšanu izraisīt spējīgs tādas citas zīmes atveidojums, imitācija vai tulkojums, kuru tās valsts kompetenta
institūcija, kurā preču zīme reģistrēta vai tiek lietota, atzinusi par šai valstī plaši pazīstamu kā zīmi, kas jau pieder
personai, kurai ir tiesības uz šīs Konvencijas piešķirtajām priekšrocībām, un kas tiek lietota identiskām vai līdzīgām precēm.
Tādēļ prasītājai ir jāiesniedz pierādījumi par to, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datumā
agrākā preču zīme “JOSE PADILLA” bija plaši pazīstama dalībvalstī un tika izmantota attiecībā uz līdzīgām vai identiskām precēm,
kā tām, kas apzīmētas ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi.
Tomēr šajā lietā prasītāja nav iesniegusi nekādus elementus, kas varētu sniegt informāciju par to, kā vārds
José Padilla
ir ticis izmantots kā preču zīme. Kaut gan prasītājas iesniegtie dokumenti pierāda
José Padilla
komponētās mūzikas panākumus, kā arī viņa kā komponista popularitāti, tomēr runa ir vienīgi par norādēm, kas saistītas ar
miruša komponista muzikālo darbu, nevis par norādēm par preču un pakalpojumu komerciālo izcelsmi, kuri tiek komercializēti
ar vārda
José Padilla
pieminēšanu, it īpaši filmas,
DVD
(
Digital Versatile Disc
) vai televīzijas programmas.
Konkrētāk, prasītājas minētie piemēri par
José Padilla
darbu “ievērojamo ekonomisko vai komerciālo izmantošanu” nevar pierādīt to, ka šis vārds ticis izmantots kā preču zīme. Prasītāja
norāda, ka šī izmantošana ir sastāvējusi no tā, ka tikušas izdotas šī komponista partitūras, izpildīti viņa darbi skaņu ierakstu
nesējos un video ierakstu nesējos (
CD
un
DVD
), viņa mūzika iekļauta filmu skaņu celiņos, ražoti tekstilprodukti, kas saistīti ar vārdu
José Padilla
, un viņam veltīta muzeja izveidošana un vīna etiķetes izveidošana ar attiecīgo vārdu. Tomēr ir jākonstatē, ka visu šo darbību
kontekstā vārds
José Padilla
netika izmantots, lai identificētu šo preču komerciālo izcelsmi. Attiecīgā sabiedrības daļa noteikti neuzskatīs, ka
CD
,
DVD
, tekstilproduktus un vīnu tika ražojis
José Padilla
vai uzņēmums ar šādu vārdu, bet ka
CD
un
DVD
ražotāji, kas reproducējuši
José Padilla
darbus vai ražojuši tekstilproduktus un vīnu ar viņa vārdu vai attēlu, vēlējās viņu godināt. Turklāt ir jānorāda, ka prasītāja
nav iesniegusi nevienu pierādījumu par iespējami plaši pazīstamās preču zīmes “JOSE PADILLA” tirgus daļu, tās izmantošanas
intensitāti un ģeogrāfisko areālu, kā arī ieguldījumu apjomu tās popularizēšanā.
No iepriekš minētā izriet, ka prasītāja nav pierādījusi, ka vārds
José Padilla
ticis izmantots kā preču zīme, un ka Apelāciju padome, pārņemot apstrīdētā lēmuma 16. punktā Iebildumu nodaļas izmantoto
pamatojumu, varēja pamatoti secināt, ka iesniegtie dokumenti vienīgi pierāda mirušā komponista popularitāti un viņa vārda
izmantošanu, lai identificētu muzikālo kompozīciju autoru, nevis šī vārda kā preču zīmes izmantošanu.
Saistībā ar prasītājas argumentu par to, ka Apelāciju padome netika izvērtējusi dokumentus sakarā ar “procesuālās ekonomijas
iemesliem”, ir jānorāda, ka no apstrīdētā lēmuma 7. punkta, kurā tiek apkopots Iebildumu nodaļas izmantotais pamatojums, kuru
ir pārņēmusi Apelāciju padome, izriet, ka Iebildumu nodaļa tika pilnībā izvērtējusi prasītājas iesniegtos dokumentus, lai
pamatoti secinātu, ka šiem dokumentiem nav nekādas saiknes ar vārda
José Padilla
kā preču zīmes izmantošanu un ka līdz ar to šiem dokumentiem nav nekādas nozīmes. Tādēļ ITSB nevar tikt pārmests, kas tas
nepamatoti netika ņēmis vērā prasītājas iesniegtos pierādījumus.
Tādēļ, ņemot vērā iepriekš minēto, ceturtais pamats ir jānoraida kā nepamatots.

Par piekto pamatu, ar kuru tiek apgalvots Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkta pārkāpums
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda, ka vārds
José Padilla
tiek izmantots komercdarbībā, jo muzikāla darba ekspluatēšana ir ekonomiska rakstura darbība. Šajā gadījumā šī darbība tikusi
veikta starptautiski, ne tikai vietējā līmenī. Turklāt prasītāja uzskata, ka autortiesības var būt ierobežojums preču zīmes
izmantošanai saskaņā ar Spānijas tiesībām un Savienības tiesībām.
ITSB apgalvo, ka tiesības uz nosaukumu nav agrākās tiesības, kuras paredzētas Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punktā, un ka
šīs tiesības var tikt izvirzītas vienīgi saistībā ar lūgumu atcelt reģistrētu preču zīmi, nevis saistībā ar iebildumu. Turklāt
Spānijas tiesībās netiek atzītas nereģistrētas preču zīmes, pretēji tam, ko apgalvo prasītāja.
Turklāt ITSB uzskata, ka interpretācija, kuru prasītāja ir sniegusi saistībā ar
Ley de marcas
(Spānijas likums par preču zīmēm) 9. panta 1. punktu sakarā ar aizliegumu izmantot personas vārdu kā preču zīmi, ja šis vārds
apzīmē citu sabiedrībā pazīstamu personu, ir grūti savienojams ar faktu, ka persona, kas iestājusies lietā, ir īpašniece Spānijas
vārdiskai preču zīmei “JOSE PADILLA”, kura ir reģistrēta 2000. gada 1. jūlijā ar Nr. 2272097 saistībā ar precēm, kuras ietilpst
9. klasē.
Persona, kas iestājusies lietā, uzsver, ka prasītāja nav iesniegusi pierādījumus par vārda
José Padilla
atšķirtspēju, jo šis vārds ir ticis izmantots, lai apzīmētu muzikālu kompozīciju autoru, nevis preču zīmi.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms saistībā ar tiesību aizsardzību uz nosaukumu, kas tiek izmantots komercdarbībā, kura tika veikta ne tika vietējā
līmenī, ir jānorāda, ka, gluži kā to pamatoti uzsvēra prasītāja, vārds
José Padilla
nav viņas pašas vārds un ka tādēļ viņa nav šī vārda īpašniece. Tādēļ viņa nevar izvirzīt šāda veida aizsardzību.
No tā izriet, ka tiktāl, ciktāl prasītāja paredzēja izvirzīt Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkta pārkāpumu saistībā ar tiesībām
uz nosaukumu, piektais pamats ir jānoraida.
Saistībā ar aizsardzību, kas ir jāpiešķir autortiesībām, kuras tai pieder saistībā ar viņas onkuļa darbiem, ir jāuzskata,
ka autortiesības nevar būt “komercdarbībā izmantots apzīmējums” Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkta nozīmē. No minētās regulas
52. panta (tagad Regulas Nr. 207/2009 53. pants) sistēmas izriet, ka autortiesības nav šāds apzīmējums. Šīs pēdējās minētās
tiesību normas 1. punkta c) apakšpunktā (tagad Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts) ir paredzēts, ka Kopienas
preču zīme tiek atzīta par spēkā neesošu, ja pastāv agrākas tiesības, kas ir paredzētas 8. panta 4. punktā, un ja ir izpildīti
šajā punktā izklāstītie nosacījumi. Minētā panta 2. punkta c) apakšpunktā (tagad Regulas Nr. 207/2009 53. panta 2. punkta
c) apakšpunkts) ir noteikts, ka Kopienas preču zīme tāpat tiek atzīta par spēkā neesošu, ja tās izmantošana var tikt aizliegta
saskaņā ar “citām” agrākām tiesībām un it īpaši autortiesībām. No tā izriet, ka autortiesības nav agrākās tiesības, kas ir
paredzētas Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punktā.
Visbeidzot par vārda
José Padilla
izmantošanu saistībā ar to, ka prasītāja ir tirgojusi tekstilizstrādājumus un vīnu, saistībā ar kuriem izmantots vārds
José Padilla
, ir jānorāda, ka pilnībā nav pierādījumu par šāda veida ekonomiskās darbības pastāvēšanu un apjomu, kā tas jau tika norādīts
šī sprieduma 55. punktā.
Tādēļ ir jānoraida arguments par Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkta pārkāpumu.
Pabeigtības labad ir arī jānoraida prasītājas arguments par to, ka saskaņā ar valsts tiesībām un Savienības tiesībām viņas
īpašumā esošās tiesības ir ierobežojums jaunākas preču zīmes izmantošanai.
Pirmkārt, prasītāja nav pierādījusi, ka saskaņā ar Spānijas tiesībām autortiesību īpašniekiem būtu ļauts ierobežot jaunākas
preču zīmes izmantošanu. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkta piemērošanas vajadzībām ir jāņem
vērā gan šajā noteikumā paredzētās atsauces rezultātā piemērojamie valsts tiesību akti, gan arī attiecīgajā dalībvalstī pieņemtie
tiesu nolēmumi (skat. Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T‑114/07 un T‑115/07
Last Minute Network
/ITSB –
Last Minute Tour
(“LAST MINUTE TOUR”), Krājums, I‑1919. lpp., 47. punkts un tajā minētā judikatūra; šajā ziņā skat. arī Pirmās instances tiesas
2009. gada 24. marta spriedumu apvienotajās lietās no T‑318/06 līdz T‑321/06
Moreira da Fonseca
/ITSB –
General Óptica
(“GENERAL OPTICA”), Krājums, I‑649. lpp., 32. un 34. punkts). Šajā gadījumā no lietas materiāliem izriet, ka prasītājas celtā
prasība par Spānijas vārdiskas preču zīmes atcelšanu “JOSE PADILLA”, kura pieder personai, kas iestājusies lietā, bija balstīta
tostarp uz autortiesībām, kuras pieder prasītājai. Šī prasība tika noraidīta ar 2004. gada 29. oktobra
Juzgado de Primera Instancia de Palma de Mallorca
(Palmas de Maljorkas pirmās instances tiesa, Spānija) spriedumu Nr. 523/2002, un šis spriedums ir kļuvis galīgs.
Saistībā ar Savienības tiesībām šajā gadījumā ir pietiekami norādīt, ka iebildumu procedūras ietvaros autortiesības nevar
tikt izvirzītas, lai pamatotu iebildumu pret Kopienas preču zīmes reģistrēšanu, kā tas tika norādīts šī sprieduma 65. punktā.
No tā izriet, ka autortiesības, kas prasītājai pieder saistībā ar
José Padilla
darbu, nevar tikt izvirzītas pret reģistrācijai pieteiktās Kopienas preču zīmes reģistrāciju ne saskaņā ar Spānijas tiesībām,
ne saskaņā ar Kopienu tiesībām.
Tāpēc piektais pamats ir jānoraida.
Tādēļ prasība ir jānoraida kopumā, neesot nepieciešamībai lemt par prasītājas prasījumu otro daļu, saskaņā ar kuru tiek lūgts,
lai Vispārējā tiesa atteiktu reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrāciju saistībā ar precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst
9., 25. un 41. klasē.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai
jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar ITSB un personas, kas iestājusies lietā, prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (otrā palāta)
nospriež:
1)
prasību noraidīt;
2)
Euhenija Montero Padilja sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi)
(ITSB) un Hosē Marijas Padiljas Rekenas tiesāšanās izdevumus.
Pelikánová
Jürimäe
Soldevila Fragoso
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2010. gada 22. jūnijā.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – spāņu.