CELEX: 62006TJ0407
Polkumyynti
Kiinasta ja Vietnamista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonti, joiden päälliset ovat nahkaa
Markkinataloudessa toimivan yrityksen asema
Yksilöllinen kohtelu
Otanta
Puolustautumisoikeudet
Yhdenvertainen kohtelu
Vahinko
Perusteltu luottamus
Perusteluvelvollisuus

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annetun neuvoston
asetuksen (EY) N:o 384/96 (EYVL 1996, L 56, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä perusasetus), 1 artiklan 1
ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Polkumyyntitullia voidaan soveltaa polkumyynnillä tuotuun tuotteeseen, jos tuotteen luovuttaminen vapaaseen liikkeeseen
yhteisössä aiheuttaa vahinkoa.
2. Tuotetta pidetään polkumyynnillä tuotuna, jos sen vientihinta yhteisöön on alempi kuin tavanomaisessa kaupankäynnissä käytettävä
samankaltaisen tuotteen vertailukelpoinen hinta viejämaassa.”
Perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan ”normaaliarvo perustuu tavallisesti viejämaan riippumattomien
asiakkaiden tavanomaisessa kaupankäynnissä maksamiin tai maksettaviksi tuleviin hintoihin”.
Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdassa markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämisedellytyksistä säädetään
seuraavaa:
”– – Kiinan kansantasavallasta – – peräisin olevaa tuontia koskevassa polkumyyntitutkimuksessa normaaliarvo määritetään 1–6
kohdan mukaisesti, jos voidaan yhden tai useamman tutkimuksen kohteena olevan tuottajan asianmukaisesti perusteltujen vaatimusten
perusteella – – osoittaa, että kyseinen tuottaja tai kyseiset tuottajat toimivat markkinatalousolosuhteissa asianomaisen samankaltaisen
tuotteen valmistuksen ja myynnin osalta. Muussa tapauksessa sovelletaan a alakohdan säännöksiä.”
Perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Milloin komissio on rajannut tutkimuksensa 17 artiklan mukaisesti, sellaiseen tuontiin, jonka viejät tai tuottajat ovat ilmoittautuneet
17 artiklan mukaisesti mutta eivät olleet mukana tutkimuksessa, sovellettava polkumyyntitulli ei saa ylittää otokseen kuuluvien
osapuolien osalta määritetyn polkumyyntimarginaalin painotettua keskiarvoa. – – Yksilöllisiä tulleja sovelletaan tuontiin,
jonka viejiä tai tuottajia käsitellään yksilöllisesti 17 artiklan mukaisesti.”
Otantatekniikasta säädetään perusasetuksen 17 artiklan 1 ja 3 kohdassa seuraavaa:
”1. Jos valituksen tekijöiden, viejien tai tuojien, tuotetyyppien tai liiketoimintojen määrä on huomattava, tutkimus voidaan
rajoittaa kohtuulliseen määrään osapuolia, tuotteita tai liiketoimintoja käyttämällä tilastollisesti edustavia otoksia valinnan
tekemisen ajankohtana käytettävissä olevien tietojen perusteella tai tuotannon, myynnin ja viennin suurimpaan mahdolliseen
[edustavaan] määrään, joka voi kohtuullisesti olla tutkimuksen kohteena, ottaen huomioon käytettävissä oleva aika.
– –
3. Jos tarkastelua rajoitetaan tämän artiklan mukaisesti, lasketaan kuitenkin yksilöllinen polkumyyntimarginaali kunkin sellaisen
viejän tai tuottajan osalta, jota ei alun perin valittu mutta joka esittää tarvittavat tiedot tässä asetuksessa säädetyssä
määräajassa, paitsi jos viejiä tai tuottajia on niin paljon, että yksilölliset tarkastelut hankaloittaisivat tehtävää kohtuuttomasti
ja estäisivät tutkimuksen loppuun saattamisen hyvissä ajoin.”
Vahingon määrityksen osalta perusasetuksen 3 artiklan 1, 2 ja 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Tässä asetuksessa käsitteellä ’vahinko’ tarkoitetaan, jollei toisin ilmoiteta, yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta merkittävää
vahinkoa, yhteisön tuotannonalaan kohdistuvaa merkittävän vahingon uhkaa tai merkittävää viivästystä yhteisön tuotannonalan
perustamisessa, ja sitä tulkitaan tämän artiklan mukaisesti.
2. Vahingon toteamisen on perustuttava selkeään näyttöön, ja siihen on sisällyttävä puolueeton tarkastelu a) polkumyynnillä
tapahtuvan tuonnin määrästä ja tämän tuonnin vaikutuksesta samankaltaisten tuotteiden hintoihin yhteisön markkinoilla ja b)
tämän tuonnin seurausvaikutuksista yhteisön tuotannonalaan.
– –
6. On näytettävä 2 kohtaan liittyvien olennaisten todisteiden avulla, että polkumyynnillä tapahtuva tuonti aiheuttaa vahinkoa
tässä asetuksessa tarkoitetussa merkityksessä. Tässä tapauksessa se merkitsee sen näyttämistä, että 3 kohdassa tarkoitetuilla
määrillä ja hinnoilla on yhteisön tuotannonalaan vaikutusta 5 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä ja että tämä vaikutus on
sellaista, että sitä voidaan pitää merkittävänä.”
Perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan viimeisen virkkeen mukaan ”polkumyyntitullin määrä ei saa ylittää vahvistettua polkumyyntimarginaalia,
ja määrän on oltava kyseistä marginaalia alhaisempi, jos tämä alhaisempi määrä on riittävä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen
vahingon poistamiseksi”.
Perusasetuksen 18 artiklan 3 ja 4 kohdan sanamuoto on seuraava:
”3. Jos tietyn osapuolen, jota asia koskee, esittämät tiedot eivät kaikissa suhteissa ole parhaita mahdollisia, niitä ei kuitenkaan
saa jättää huomiotta, sillä edellytyksellä, että mahdolliset puutteet eivät liikaa hankaloita kohtuullisen oikeiden päätelmien
tekemistä, että tiedot toimitetaan hyvissä ajoin, että ne voidaan tarkistaa ja että osapuoli on toiminut parhaan kykynsä mukaan.
4. Jos todisteita tai tietoja ei hyväksytä, ne toimittaneelle osapuolelle on viipymättä ilmoitettava hylkäämisen syyt ja sille
on annettava mahdollisuus toimittaa lisäselvitykset säädetyssä määräajassa. Jos näitä selvityksiä ei pidetä tyydyttävinä,
kyseessä olevien todisteiden tai tietojen hylkäämisen perusteet on toimitettava ja osoitettava julkistetuissa päätelmissä.”
Perusasetuksen 20 artiklan 1, 2, 4 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Valituksen tekijät, tuojat ja viejät sekä niitä edustavat järjestöt ja viejämaan edustajat voivat pyytää, että niille
ilmoitetaan olennaisten tosiasioiden ja huomioiden yksityiskohdista, joiden perusteella väliaikaiset toimenpiteet on otettu
käyttöön. Ilmoittamista koskevat pyynnöt on osoitettava kirjallisesti viipymättä väliaikaisten toimenpiteiden käyttöön ottamisen
jälkeen ja ilmoittaminen on tehtävä kirjallisesti niin pian kuin mahdollista.
2. Edellä 1 kohdassa mainitut osapuolet voivat pyytää lopullista ilmoittamista olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden
perusteella lopullisten toimenpiteiden käyttöön ottamista tai tutkimuksen tai menettelyn päättämistä ilman toimenpiteitä suunnitellaan,
ja erityistä huomiota on kiinnitettävä ilmoittamiseen sellaisista tosiasioista ja huomioista, jotka ovat erilaisia kuin väliaikaisten
toimenpiteiden yhteydessä käytetyt.
– –
4. Lopullinen ilmoittaminen on tehtävä kirjallisesti. Se on tehtävä mahdollisimman nopeasti ottaen huomioon tarve suojata
luottamukselliset tiedot ja tavallisesti viimeistään kuukautta ennen lopullista päätöstä tai lopullisia toimenpiteitä koskevan
komission ehdotuksen jättämistä 9 artiklan mukaisesti. Jos komissio ei voi välittää tiettyjä tosiasioita tai huomioita sillä
hetkellä, se on tehtävä mahdollisimman pian. Ilmoittaminen ei ole esteenä komission tai neuvoston mahdollisesti myöhemmin
tekemälle päätökselle, ja jos kyseinen päätös perustuu eri tosiasioihin ja huomioihin, näistä on ilmoitettava niin pian kuin
mahdollista.
5. Lopullisen ilmoittamisen jälkeen tehdyt havainnot voidaan ottaa huomioon ainoastaan, jos ne saadaan määräajassa, jonka
komissio vahvistaa kunkin tapauksen yhteydessä, ottaen asianmukaisesti huomioon asian kiireellisyys, mutta joka on vähintään
kymmenen päivää.”
Tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) 1994 VI artiklan soveltamisesta tehdyn sopimuksen (EYVL L 336, s.
103; jäljempänä vuoden 1994 polkumyynnin vastainen sopimus), joka on Maailman kauppajärjestön (WTO) perustamissopimuksen (EYVL
1994, L 336, s. 3) liitteenä 1 A, 6 artiklan 9 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Viranomaisten on ennen lopullisen päätöksen tekemistä tiedotettava kaikille asianosaisille niistä keskeisistä käsiteltävinä
olevista tosiasioista, joiden perusteella päätetään lopullisten toimenpiteiden soveltamisesta. Tällainen ilmoitus olisi tehtävä
riittävän ajoissa, jotta osapuolet voivat puolustaa etujaan.”

Asian tausta ja riidanalainen asetus
Kantajat, Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd ja Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd, ovat Kiinaan sijoittautuneita yhtiöitä, jotka valmistavat
ja vievät maasta jalkineita.
Yhdistetyn nimikkeistön tiettyihin luokkiin kuuluvien Kiinasta peräisin olevien jalkineiden tuontiin sovellettiin määrällisten
kiintiöiden järjestelmää, jonka voimassaoloaika päättyi 1.1.2005.
Confédération européenne de l’industrie de la chaussuren (Euroopan jalkineteollisuuden järjestö, jäljempänä CEC) 30.5.2005
tekemän valituksen seurauksena Euroopan yhteisöjen komissio aloitti polkumyynnin vastaisen menettelyn, joka koski tiettyjen
Kiinasta ja Vietnamista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuontia, joiden päälliset ovat nahkaa. Ilmoitus tämän menettelyn
aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 7.7.2005 (EYVL C 166, s. 14; jäljempänä menettelyn aloittamista
koskeva ilmoitus).
Koska asianosaisten määrä oli huomattava, menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen 5.1 kohdan a alakohdassa mainittiin,
että asiassa käytetään otantatekniikkaa perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti.
Kantajat ottivat yhteyttä komissioon 25.7.2005 ja toimittivat sille menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen 5.1 kohdan
e alakohdassa vaaditut tiedot saadakseen markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman tai, jollei tämä ole mahdollista, yksilöllisen
kohtelun. Kantajien asianajaja kysyi 13.1.2006 sähköpostitse komissiolta, miten tämä aikoo menetellä markkinataloudessa toimivan
yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevien hakemusten osalta, joita ovat tehneet otokseen kuulumattomat viejät,
joiden hakemuksia ei ollut tutkittu yksilöllisesti. Komissio ilmoitti 17.1.2006 sähköpostitse kieltäytyvänsä ottamasta kantaa
tähän aiheeseen, koska tutkimukset olivat kesken.
Komissio antoi 23.3.2006 asetuksen (EY) N:o 553/2006 väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta
ja Vietnamista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa (EUVL L 98, s. 3; jäljempänä
väliaikainen asetus).
Väliaikaisen asetuksen yhdeksännen perustelukappaleen mukaan polkumyyntiä ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1.4.2004 ja
31.3.2005 välisen ajanjakson (jäljempänä tutkimusajanjakso). Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttavien seikkojen tarkastelu
kattoi 1.1.2001 ja 31.3.2005 välisen ajanjakson (jäljempänä tarkastelujakso).
Niiden kiinalaisten ja vietnamilaisten vientiä harjoittavien tuottajien, joille ei myönnettäisi markkinatalouskohtelua, tuotteille
oli määritettävä normaaliarvo vertailumaata, tässä tapauksessa Brasilian liittotasavaltaa, koskevien tietojen perusteella,
mistä syystä tehtiin tarkastuskäynti kolmen brasilialaisen yrityksen toimitiloihin (väliaikaisen asetuksen kahdeksas perustelukappale).
Väliaikaisen asetuksen 10, 11, 40 ja 41 perustelukappaleesta seuraa, että tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään kuuluvat
lähinnä sandaalit, saappaat ja kävelykengät, joiden päälliset ovat nahkaa tai tekonahkaa. Lisäksi väliaikaisen asetuksen 12–31
perustelukappaleesta seuraa, että komissio jätti tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle urheilujalkineet,
joissa on erikoistekniikkaa (Special Technology Athletic Footwear, jäljempänä STAF-jalkineet), ja että se sisällytti siihen
lasten jalkineet.
Polkumyynnin määrittämisen yhteydessä komissio käytti otantatekniikkaa. Väliaikaisen asetuksen 55 perustelukappaleen mukaan
kiinalaisista vientiä harjoittavista tuottajista, jotka ilmaisivat halunsa kuulua otokseen, 154 vei tuotetta yhteisöön tutkimusajanjakson
aikana. Saman perustelukappaleen mukaan näitä yhtiöitä pidettiin aluksi yhteistyössä toimivina yrityksinä ja ne otettiin huomioon
otoksen valinnassa.
Väliaikaisen asetuksen 57 perustelukappaleesta seuraa, että komissio käytti lopulta otosta, joka käsitti 13 kiinalaista vientiä
harjoittavaa tuottajaa, jotka edustivat yli 20:ta prosenttia Kiinan vientimäärästä yhteisöön. Saman asetuksen 59 perustelukappaleen
mukaan otoksen valinnassa otettiin huomioon ensiksi vientiä harjoittavan tuottajan koko yhteisöön suuntautuvan vientimyynnin
osalta ja toiseksi sen koko kotimarkkinamyynnin osalta. Viimeksi mainitun kriteerin osalta komissio totesi väliaikaisen asetuksen
60 perustelukappaleessa, että kotimarkkinamyyntiin liittyvät tiedot kasvattivat otoksen edustavuutta tarjoten tietoja hinnoista
ja tarkasteltavana olevan tuotteen tuotanto- ja myyntikustannuksista kotimarkkinoilla. Väliaikaisen asetuksen 61 perustelukappaleen
mukaan otokseen valittujen kiinalaisten yritysten osuus yhteistyössä toimineiden tuottajien viennistä yhteisöön oli 25 prosenttia
ja kotimarkkinamyynnistä 42 prosenttia. Saman perustelukappaleen mukaan STAF-tuotteiden jättäminen pois menettelystä ei vaikuttanut
merkittävästi otosten edustavuuteen.
Väliaikaisen asetuksen 62 perustelukappaleen mukaan vientiä harjoittaville tuottajille, joita ei sisällytetty otokseen, ilmoitettiin,
että niitä koskevat polkumyyntitullit laskettaisiin perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdan säännösten mukaisesti. Näiden vientiä
harjoittavien tuottajien esittämien vaatimusten, jotka koskevat yksilöllisen polkumyyntimarginaalin laskemista perusasetuksen
9 artiklan 6 kohdan ja 17 artiklan 3 kohdan mukaisesti, osalta komissio katsoi väliaikaisen asetuksen 64 perustelukappaleessa,
että niiden yksilöllinen tarkastelu olisi ollut suhteettoman työlästä ja estänyt tutkimuksen saattamisen loppuun kohtuuajassa.
Näissä olosuhteissa näiden tuottajien polkumyyntimarginaali määritettiin otokseen kuuluvien yritysten polkumyyntimarginaalien
painotetun keskiarvon perusteella (väliaikaisen asetuksen 135 ja 143 perustelukappale).
Komissio lähetti kantajille 7.4.2006 päivätyssä kirjeessä perusasetuksen 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti kopion väliaikaisesta
asetuksesta sekä perusasetuksen 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti asiakirjan, jossa oli tiedot niiden olennaisten tosiseikkojen
ja huomioiden yksityiskohdista, joiden perusteella väliaikaiset polkumyyntitullit oli otettu käyttöön (jäljempänä välivaiheen
ilmoitus). Komissio pyysi kantajia esittämään sille näitä asiakirjoja koskevat mahdolliset huomautuksensa 8.5.2006 mennessä.
Komissio lähetti kantajille 7.7.2006 faksitse perusasetuksen 20 artiklan 2–4 kohdan mukaisesti lopullisen ilmoituksen olennaisista
tosiseikoista ja huomioista, joiden perusteella oli päätetty ehdottaa lopullisten polkumyyntitullien asettamista.
Lopullisen ilmoituksen H osassa komissio esitti näkemyksensä Euroopan unionin neuvostolle ehdotettavista lopullisista polkumyynnin
vastaisista toimenpiteistä. Toimenpidetyyppien osalta komissio totesi ensiksi, että tuottajien sitoumukset olla myymättä tuotetta
yhteisön tuotannonalan kärsimän vahingon poistavan hintatason alittavalla hinnalla eivät olleet asianmukaisia toimenpiteitä,
ja toiseksi, että oli sovellettava DDS-järjestelmää (delayed duty system) (lopullisen ilmoituksen 278–291 kohta).
DDS-järjestelmän osalta komissio totesi, että tuonnilla oli ollut merkittävä vahingollinen vaikutus yhteisön teollisuudenalaan
1.1.2005 lähtien, jolloin määrällisten kiintiöiden järjestelmän voimassaolo päättyi (ks. edellä 12 kohta). Vuoden 2005 kolmen
ensimmäisen kuukauden aikana, jotka sisältyvät tutkimusajanjaksoon (ks. edellä 17 kohta), yhteisön teollisuudenala nimittäin
heikentyi suhteellisesti eniten tarkastelujakson aikana useiden taloudellisten tekijöiden, kuten kannattavuuden, myyntihintojen,
markkinaosuuksien, myynnin, työllisyyden ja tuotannon osalta. Näissä olosuhteissa komissio kiinnitti erityistä huomiota polkumyyntikäytäntöjen
määrälliseen puoleen vahinkoa todetessaan. Se katsoi, että ainoastaan tietyn määrän ylittävä tuonti aiheutti vahinkoa ja että
näin ollen arvotullien käyttöön ottaminen ei ollut tarpeen vilpittömän kilpailun olosuhteiden palauttamiseksi. Tämän vuoksi
polkumyyntitulleja tuli soveltaa yksinomaan tietyn vuosittaisen määrän ylittäviin tuotteiden tuontimääriin. Käsiteltävänä
olevassa asiassa tällainen DDS-järjestelmä on komission mukaan asianmukainen vahingon poistamiseksi sikäli kuin siinä otetaan
huomioon määrällisten kiintiöiden järjestelmän vaikutukset ja saatetaan tasapainoon eri asianosaisten edut. Ehdotettuja polkumyyntitulleja
oli näin ollen sovellettava tuontiin, joka ylittää raja-arvon, joka on 140 miljoonaa Kiinasta peräisin olevaa kenkäparia vuodessa.
Tämä määrä heijastelee komission arviota Kiinasta peräisin olevasta tuonnista vuonna 2005, kun se otti huomioon vuonna 2004
tuodut määrät (lopullisen ilmoituksen 285–287 ja 291 kohta).
Komissio ehdotti lopullisen polkumyyntitullin, joka vastaa vahingon poistamiseksi tarvittavaa marginaalia, käyttöön ottamista
tuontiin, joka ylittää raja-arvon, joka on 140 miljoonaa Kiinasta peräisin olevaa kenkäparia vuodessa. Tämän marginaalin tasoksi
vahvistettiin prosenttimäärä, jolla viitehinta alittui, eli 23 prosenttia (lopullisen ilmoituksen 293 kohta).
Komissio pyysi kantajia toimittamaan huomautuksensa lopullisesta ilmoituksesta sille 17.7.2006 mennessä.
Komissio toimitti 28.7.2006 päivätyllä kirjeellä kantajille täydentävän lopullisen ilmoituksen. Tämän asiakirjan kahden ensimmäisen
kohdan mukaan sen tarkoituksena oli tiedottaa asianosaisille muutoksesta ehdotettavien lopullisten polkumyyntitullien mallin
suhteen. Komission kauppapääosasto oli tutkinut tiettyjen asianosaisten huomautukset alun perin suunnitellusta DDS-järjestelmästä
(ks. edellä 25–27 kohta). Tällä asiakirjalla komissio hylkäsi ajatuksen tällaisesta järjestelmästä. Uuden lähestymistapansa
puitteissa komissio korosti, että tuonti lisääntyi varsinaisesti vahingoittavalla tavalla vuoden 2004 aikana tutkimusajanjakson
loppuun saakka ja että vuosi 2005 oli ensimmäinen vuosi, jonka aikana Kiinasta peräisin olevien jalkineiden tuontiin ei enää
sovellettu määrällisten kiintiöiden järjestelmää. Lisäksi komissio totesi vahinkoa aiheuttamattoman tuonnin määrän tukeutuen
Kiinasta ja Vietnamista peräisin olevaan tuontiin vuonna 2003 eli 109 miljoonaan kenkäpariin. Tämän uuden lähestymistavan
mukaisesti tämän määrän taloudelliset vaikutukset piti ottaa huomioon määritettäessä vahingon poistamiseksi tarvittavaa tasoa.
Ensinnäkin vahingon poistamiseksi tarvittavaa tasoa alennettiin vahinkoa aiheuttamattoman tuonnin määrän huomioon ottamiseksi
ja toiseksi lopullisia tulleja sovellettiin ensimmäisestä tuodusta kenkäparista lähtien. Tämän menetelmän mukaan, johon sisältyvät
tässä asiakirjassa esitetyt neljä vaihetta, komissio määräsi Kiinasta peräisin olevan tuonnin osalta ”pienemmän tullin säännön”
perusteella lopullisen polkumyyntitullin, jonka suuruus vastaa tasoa, joka tarvitaan vahingon poistamiseksi, eli tässä tapauksessa
16,5 prosenttia.
Tämän uuden ehdotuksen virallistamista varten komissio liitti 28.7.2006 päivättyyn kirjeeseen kohdat, joiden oli tarkoitus
sisältyä lopullisen ilmoituksen uuteen H osaan ja korvata tämän ilmoituksen vastaavassa osassa esitetyt kohdat (ks. edellä
25 kohta). Komissio totesi 278 ja 279 kohdassa, joiden oli tarkoitus sisältyä lopullisen ilmoituksen uuteen H osaan, että
ainoastaan tuonti, joka ylittää tietyn määrän ennen määrällisten kiintiöiden järjestelmän voimassaolon päättymistä, voi aiheuttaa
merkittävää vahinkoa, vaikka määritettäessä vahingon poistamiseksi tarvittavaa tasoa tutkimusajanjakson tulosten perusteella
oli otettava huomioon se, että tietyt tuontimäärät eivät olleet aiheuttaneet vahinkoa. Tämän vuoksi määrät, jotka eivät aiheuttaneet
merkittävää vahinkoa, oli otettava huomioon määritettäessä vahingon poistamiseksi tarvittavaa tasoa. Lopullisen ilmoituksen
280 kohdassa komissio esitteli käyttöön otetun menetelmän.
Komissio pyysi kantajia toimittamaan sille huomautuksensa täydentävästä lopullisesta ilmoituksesta 2.8.2006 mennessä. Kantajat
esittivät huomautuksensa mainittuna päivänä.
Neuvosto antoi 5.10.2006 asetuksen (EY) N:o 1472/2006 lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta
ja Vietnamista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa, ja kyseisessä tuonnissa käyttöön
otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta (EUVL L 275, s. 1; jäljempänä riidanalainen asetus). Riidanalaisen asetuksen
nojalla neuvosto otti käyttöön lopullisen polkumyyntitullin, jota sovelletaan tuotaessa Kiinasta peräisin olevia jalkineita,
joiden päälliset ovat nahkaa tai tekonahkaa, lukuun ottamatta useisiin CN-koodeihin kuuluvia urheilujalkineita, STAF-jalkineita,
tohveleita ja muita sisäjalkineita sekä jalkineita, joissa on suojaava kärjys (riidanalaisen asetuksen 1 artikla). Kantajien
valmistamien jalkineiden osalta vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettavaksi lopulliseksi polkumyyntitulliksi
vahvistettiin 16,5 prosenttia. Riidanalaisen asetuksen 3 artiklan mukaan tämä tulli oli voimassa kahden vuoden ajan.
Neuvosto käsitteli riidanalaisen asetuksen 60–65 perustelukappaleessa useiden yhtiöiden markkinataloudessa toimivan yrityksen
aseman saamista koskeviin hakemuksiin liittyviä kysymyksiä, joihin komissio ei ollut ottanut kantaa.
Näiden perustelukappaleiden mukaan se, ettei komissio vastannut yksilöllisesti jokaiseen sille tältä osin tehtyyn hakemukseen,
ei merkitse perusasetuksen rikkomista. Tämä on päinvastoin sen 17 artiklan mukaista. Tässä artiklassa tarkoitettua otantatekniikkaa
sovelletaan myös tilanteessa, jossa huomattava määrä kyseessä olevia yrityksiä hakee markkinataloudessa toimivan yrityksen
asemaa tai yksilöllistä kohtelua. Käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevien yritysten esittämien hakemusten poikkeuksellisen
suuri määrä ei jättänyt hallinnolle muuta mahdollisuutta kuin tutkia yksinomaan otokseen kuuluneiden yritysten hakemukset
voidakseen sovittaa yhteen mahdollisimman yksilöllisen analyysin vaatimukset ja pakollisten määräaikojen noudattamisen. Tämä
edellytti sitä, että kaikkiin otokseen kuulumattomiin yrityksiin sovellettiin otokseen kuuluneiden yritysten osalta määritetyn
polkumyyntimarginaalin painotettua keskiarvoa. Tästä seuraa, että hallinnollisen menettelyn aikana esitetyt väitteet, joiden
mukaan polkumyynnin laskelma ei ollut edustava, oli myös hylättävä.
Kyseisten perustelukappaleiden mukaan nämä toteamukset pätevät myös yksilöllisen kohtelun saamista koskeviin hakemuksiin.
Kiinasta peräisin olevan tuonnin aiheuttaman vahingon poistamiseksi tarvittavan tullien tason osalta neuvosto toisti riidanalaisen
asetuksen 296–301 perustelukappaleessa lopullisen ilmoituksen uuteen H osaan sisältyvän ja täydentävään lopulliseen ilmoitukseen
liitetyn 275–280 kohdan (ks. edellä 30 kohta) ja totesi, että oli otettava huomioon käsiteltävänä olevan asian erityispiirteet
ja erityisesti se, että määrällisten kiintiöiden järjestelmä oli voimassa 1.1.2005 saakka. Määrällisten kiintiöiden järjestelmä
oli estänyt yhteisön teollisuudenalaa kärsimästä merkittävää vahinkoa, kun taas tuonnin lisääntyminen tämän järjestelmän voimassaolon
päättymisen jälkeen aiheutti erityisen huomattavaa vahinkoa, minkä perusteella neuvosto katsoi, että ainoastaan tietyn määrän
ennen kiintiöiden poistamista ylittänyt tuonti saattoi aiheuttaa merkittävää vahinkoa. Tämän vuoksi tutkimusajanjakson tulosten
perusteella määritetyssä vahinkokynnyksessä piti ottaa huomioon se, että tietyt tuontimäärät eivät olleet aiheuttaneet merkittävää
vahinkoa. Tämän vuonna 2003 toteutuneen tuonnin arvoon perustuneen toimenpiteen tuloksena Kiinasta peräisin olevan tuonnin
osalta vahinkokynnykseksi vahvistettiin 16,5 prosenttia 23 prosentin kynnyksen sijasta, jota riidanalaisen asetuksen 295 perustelukappaleen
mukaan olisi sovellettu, jos neuvosto ei olisi ottanut huomioon käsiteltävänä olevan asian erityispiirteitä.

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Kantajat nostivat nämä kanteet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 21.12.2006 jättämillään kannekirjelmillä.
Komissio pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 2.4.2007 toimittamillaan väliintulohakemuksilla saada osallistua
oikeudenkäyntiin tukeakseen neuvoston vaatimuksia. Komissio ilmoitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle 4.10.2007 päivätyillä
kirjeillä, että se luopuu esittämästä väliintulokirjelmää mutta osallistuu istuntoon.
CEC pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 5.4.2007 toimittamillaan väliintulohakemuksilla saada osallistua
oikeudenkäyntiin tukeakseen neuvoston vaatimuksia.
Provincia di Ascoli Piceno (Italia), Comune di Monte Urano (Italia), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas ja kuusitoista
muuta italialaista jalkineiden valmistajaa, joiden nimet mainitaan liitteessä, pyysivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
kirjaamoon 13.4.2007 toimittamillaan väliintulohakemuksilla saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen neuvoston vaatimuksia.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 4.9.2007 antamallaan määräyksellä komission
ja CEC:n sekä BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C:n ja kuudentoista muun italialaisen jalkineiden valmistajan (jäljempänä italialaiset
valmistajat) väliintulohakemuksen. Sen sijaan Provincia di Ascoli Picenon ja Comune di Monte Uranon väliintulohakemukset hylättiin.
Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoa muutettiin, esittelevä tuomari määrättiin kahdeksanteen
jaostoon, jonka käsiteltäväksi käsiteltävänä olevat asiat tämän vuoksi siirrettiin.
Yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 4.10.2007 toimittamillaan muutoksenhakukirjelmillä Provincia di Ascoli Piceno ja Comune
di Monte Urano tekivät yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 57 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla valituksen, jolla ne
vaativat 4.9.2007 annetun määräyksen kumoamista siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi niiden väliintulohakemukset.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti hylkäsi nämä valitukset yhdistetyissä asioissa C-463/07 P(I) ja C-462/07 P(I), Provincia
di Ascoli Piceno ja Comune di Monte Urano vastaan neuvosto, 25.1.2008 antamallaan kahdella määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
CEC toimitti väliintulokirjelmänsä 15.10.2007, ja italialaiset valmistajat toimittivat väliintulokirjelmänsä 18.10.2007.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kahdeksannen jaoston puheenjohtaja päätti 8.1.2009 antamallaan määräyksellä asianosaisia
kuultuaan yhdistää asiat T-407/06 ja T‑408/06 suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
työjärjestyksen 50 artiklan mukaisesti.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn.
Asianosaisten lausumat ja niiden vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 11.2.2009
pidetyssä istunnossa.
Kantajat vaativat, että
–        riidanalainen asetus kumotaan niitä koskevin osin
–        neuvosto velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut
–        väliintulijat velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Neuvosto vaatii, että
–        kanteet jätetään tutkimatta tai hylätään perusteettomina
–        kantajat velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että kanteet hylätään.
CEC ja italialaiset valmistajat vaativat, että
–        kanteet hylätään
–        kantajat velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
Kanteidensa tueksi kantajat esittävät seitsemän kanneperustetta, joiden mukaan
–        perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohtaa on rikottu ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu
–        perusasetuksen 9 artiklan 5 kohtaa on rikottu
–        luottamuksesuojan periaatetta on loukattu
–        puolustautumisoikeuksia on loukattu, perusteluvelvollisuutta on laiminlyöty ja oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan on loukattu
–        niiden polkumyyntimarginaali on laskettu virheellisesti
–        perusasetuksen 20 artiklaa on rikottu, puolustautumisoikeuksia on loukattu ja perustelut ovat puutteelliset yhteisön tuotannonalan
kärsimän vahingon osalta
–        yhteisön tuotannonalalle aiheutetun vahingon osalta on tehty oikeudellinen virhe ja ilmeinen arviointivirhe.
Kolmella ensimmäisellä sekä viidennellä kanneperusteellaan kantajat väittävät, että komissio on tehnyt useita oikeudellisia
virheitä, kun se kieltäytyi myöntämästä niille markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua tutkimatta
kuitenkaan niiden tätä koskevaa hakemusta.
Kaikki nämä kanneperusteet tutkitaan yhdessä seuraavaksi.

Kolme ensimmäistä kanneperustetta sekä viides kanneperuste, joiden mukaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohtaa
ja 9 artiklan 5 kohtaa on rikottu, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja luottamuksensuojan periaatetta on loukattu ja kantajien
polkumyyntimarginaali on laskettu virheellisesti
Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
Kantajat väittävät, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohdan säännöksissä ei anneta mahdollisuutta vedota
perusasetuksen 17 artiklaan sen tueksi, että viejältä evätään oikeus esittää hakemus markkinataloudessa toimivan yrityksen
aseman saamiseksi ja saada komissio tutkimaan tämä hakemus.
Tämä seuraa kantajien mukaan ensinnäkin perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan sanamuodon mukaisesta tulkinnasta. Tämän säännöksen
sanamuodon mukaan nimittäin kunkin valmistajan on esitettävä hakemus markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman saamiseksi
ja tämä hakemus on tutkittava erikseen kunkin valmistajan osalta ja yhteisön toimielinten on vastattava hakemuksen tekijän
esittämien todisteiden perusteella siihen, täyttääkö tämä asiassa sovellettavat kriteerit eikä perusasetuksen 17 artiklassa
säädetä tätä koskevasta poikkeuksesta. Neuvostolla ei siis ole toimivaltaa vahvistaa polkumyyntimarginaalia eikä käsitellä
vahinkoa koskevia kysymyksiä ennen kuin se on lausunut markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa koskevista hakemuksista.
Tämän lähestymistavan vahvistavat kantajien mukaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohdan esitöihin liittyvät
huomiot sekä tämän säännöksen tarkoitus, joka on eri yritysten käyttäytymisen ja toimintaedellytysten yksilöllinen tutkinta
Kiinassa toteutettujen taloudellisten uudistusten valossa. ”Markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman tai yksilöllisen
kohtelun hakulomakkeessa” vahvistetaan komission velvollisuus tutkia tällainen hakemus ilman, että siinä olisi mainittu tätä
koskevia poikkeuksia.
Kantajien mukaan neuvoston kanta on lisäksi sen oikeuskäytännön vastainen, jossa on jo todettu ensinnäkin, että markkinataloudessa
toimivan yrityksen asema voidaan myöntää ainoastaan viejille, jotka ovat tehneet hakemuksen ja jotka täyttävät merkitykselliset
edellytykset, ja toiseksi, että tämän hakemuksen analyysin tulosta ei voida soveltaa yleisemmin. Oikeuskäytännössä on niiden
mukaan vahvistettu myös, että markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämismenettely on erillinen menettelystä, jossa
päätetään lopullisista polkumyyntitulleista, ja että toimielimillä on velvollisuus tutkia yksilöllisesti jokainen tämän aseman
myöntämistä koskeva hakemus. Käsiteltävänä olevassa asiassa kantajilla ei ollut edes mahdollisuutta riitauttaa toimielinten
arviota siitä, täyttivätkö ne markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman saamisen edellytykset.
Kantajien mukaan niiden analyysin puolesta puhuu myös toimielinten hallinnollinen käytäntö, jonka mukaan toimielimet eivät
ole milloinkaan jättäneet tutkimatta markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa koskevaa hakemusta, vaikka hakijoiden määrä
on ollut merkittävä ja huolimatta otantatekniikan käyttämisestä.
Kantajien mukaan myös yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää, että toimielimet tutkivat kaikki markkinataloudessa toimivan
yrityksen asemaa koskevat hakemukset eivätkä yksinomaan otokseen kuuluvien yritysten tekemiä hakemuksia. Millään objektiivisella
syyllä ei voida perustella tätä ”syrjintää” eikä perusasetuksen 17 artiklaa voida soveltaa siten, että tällainen kyseessä
olevien toimijoiden epäyhdenvertainen kohtelu sallittaisiin. Päinvastoin oikeuskäytännössä on kantajien mukaan suljettu pois
mahdollisuus käyttää otantatekniikkaa markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevien hakemusten
ratkaisemiseksi. Lisäksi toisin kuin neuvosto väittää, otoksen muodostaminen ilman käsitystä sellaisten kiinalaisten toimijoiden
prosenttiosuudesta, jotka ansaitsevat markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman, vaarantaa otoksen edustavuuden.
Kantajien mukaan toimielinten on otantatekniikkaa käyttäessään sovellettava otokseen kuulumattomiin yrityksiin, joiden hakemus
markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman tai yksilöllisen kohtelun saamiseksi on hyväksytty, otokseen kuuluvien yritysten,
joille on myönnetty markkinataloudessa toimivan yrityksen asema tai tapauskohtaisesti yksilöllinen kohtelu, osalta määritettyjen
polkumyyntimarginaalien painotettua keskiarvoa. Kantajien mukaan tämä toimenpide, joka ei edellytä yksilöllisen polkumyyntimarginaalin
laskemista kullekin otokseen kuulumattomalle viejälle, joka on saanut markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman, ei aiheuta
hallinnollista rasitusta, josta neuvosto ei pystyisi suoriutumaan.
Sen sijaan toimielinten soveltaman menetelmän seurauksena on kantajien mukaan se, että kaikkia otokseen kuulumattomia yrityksiä
kohdellaan samalla tavalla tekemättä eroa niiden yritysten, jotka ansaitsevat markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman,
ja niiden yritysten välillä, jotka eivät sitä ansaitse.
Nämä perustelut ja toteamukset pätevät kantajien mukaan myös perusasetuksen 9 artiklan 5 kohdan mukaisten yksilöllisen kohtelun
saamista koskevien hakemusten osalta. Kantajat esittivät omien sanojensa mukaan yksilöllistä kohtelua koskevan hakemuksen
siltä varalta, että niiden markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa koskeva hakemus hylättäisiin. Tässä säännöksessä asetetaan
erityiset kriteerit, joiden valossa komission on arvioitava hakemuksia. Komissio tutki kuitenkin ainoastaan otokseen kuuluvien
viejien tekemät yksilöllistä kohtelua koskevat hakemukset ilmoittamatta tästä etukäteen kantajille.
Kantajat katsovat, että perusasetuksen 9 artiklan 5 kohdan sanamuodon ja tarkoituksen mukainen tulkinta, yhdenvertaisen kohtelun
periaate ja aiempi hallinnollinen käytäntö puhuvat niiden esittämien toteamusten puolesta.
Siltä varalta, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäisi kaksi ensimmäistä kanneperustetta, kantajat väittävät, että kun
toimielimet eivät tutkineet niiden markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevia hakemuksia,
ne loukkasivat luottamuksensuojan periaatetta. Menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa pyydettiin kantajia ja kaikkia
viejiä, joita asia koskee, esittämään markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevat hakemukset
tietyssä määräajassa ja todettiin, että niiden tuottajien osalta, joiden hakemus hyväksytään, normaaliarvo määritetään perusasetuksen
2 artiklan 7 kohdan b alakohdan mukaisesti. Kantajien mukaan komissio ei siis voinut muuttaa kantaansa taannehtivasti ja kieltäytyä
tutkimasta asianmukaisesti esitettyjä hakemuksia. Lisäksi komissio ilmaisi menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa
aikeensa panna täytäntöön erilliset säännökset ja menettelyt otannan toteuttamiseksi ja markkinataloudessa toimivan yrityksen
asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevien hakemusten tutkimiseksi. ”Markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman tai yksilöllisen
kohtelun hakulomakkeessa” todetaan kantajien mukaan yksiselitteisesti, että kaikki hakemukset tutkitaan.
Näin ollen toimielinten asiana oli kantajien mukaan ilmoittaa kyseessä oleville viejille pitkään noudatettujen menettelyiden
muuttamisesta. Koska tällaista ilmoitusta ei tehty, kantajat saattoivat laillisesti odottaa, että komissio tutkii niiden esittämät
markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevat hakemukset ja että neuvosto toimii edellä
61 kohdassa kuvatulla tavalla. Näissä olosuhteissa kantajilla ei ollut omien sanojensa mukaan mahdollisuutta esittää kantaansa
hakemuksen perusteltavuudesta hallinnollisen menettelyn aikana eikä myöskään kyseenalaistaa toimielinten tätä koskevaa arviointia
yhteisöjen tuomioistuimissa. Hallinnolliseen tarkoituksenmukaisuuteen liittyvät seikat eivät kantajien mukaan voi kyseenalaistaa
niiden arviota.
Kantajat katsovat lopuksi, että soveltaessaan perusasetuksen 17 artiklaa perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan ja 9 artiklan
5 kohdan sijasta neuvosto poikkesi aiemmasta käytännöstään ja laski polkumyyntimarginaalin virheellisesti. Tämän käytännön
mukaan otokseen kuuluvien yritysten, joille on myönnetty markkinataloudessa toimivan yrityksen asema tai yksilöllinen kohtelu,
osalta määritettyjen polkumyyntimarginaalien painotettua keskiarvoa sovellettiin otokseen kuulumattomiin yrityksiin, jotka
olivat saaneet saman aseman tai joita kohdeltiin yksilöllisesti. Tämän menetelmän mukaan kantajiin olisi pitänyt soveltaa
otokseen kuuluvan yrityksen, jolle on myönnetty markkinataloudessa toimivan yrityksen asema, Foshan City Nanhai Golden Step
Industrial Co., Ltd:n (jäljempänä Golden Step) polkumyyntimarginaalia. Käsiteltävänä olevassa asiassa kantajiin sovellettiin
kuitenkin 28,9 prosentin polkumyyntimarginaalia, joka vastaa otokseen kuuluviin yrityksiin, joiden markkinataloudessa toimivan
yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevat hakemukset on hylätty, sovellettujen polkumyyntimarginaalien painotettua
keskiarvoa eli jossa ei ole otettu huomioon Golden Stepin osalta laskettua 9,7 prosentin marginaalia. Vaikka näin ollen oletettaisiin,
että neuvosto on oikeutetusti halunnut soveltaa kaikkiin otokseen kuulumattomiin yrityksiin otokseen kuuluvien yritysten osalta
määritettyjen polkumyyntimarginaalien painotettua keskiarvoa, se ei kuitenkaan tehnyt näin käsiteltävänä olevassa asiassa.
Neuvosto huomauttaa heti aluksi, että yhteisöjen tuomioistuinten arviointeihin, joita yhteisön toimielimet tekevät polkumyynnillä
tapahtuvaa tuontia vastaan toteutettavien kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden osalta, kohdistaman valvonnan on kohdistuttava
vain siihen, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olleet tosiseikat pitävät asiallisesti
paikkansa, ettei näitä tosiseikkoja ole arvioitu ilmeisen virheellisesti tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.
Tämän jälkeen neuvosto huomauttaa, että markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman tai yksilöllisen kohtelun myöntäminen
ei ole itsenäinen tavoite vaan polkumyyntimarginaalin laskennan vaihe. Toimielimet eivät näin ollen käyttäneet otantatekniikkaa
markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevien hakemusten ratkaisemiseksi vaan määrittääkseen
viejien polkumyyntimarginaalin, ja tämä lähestymistapa sallitaan perusasetuksen 17 artiklassa. Tämän vuoksi väite, jonka mukaan
perusasetus ei sisällä säännöstä, jossa sallittaisiin se, että otokseen kuuluvia viejiä kohdellaan eri tavalla kuin otokseen
kuulumattomia viejiä, on hylättävä.
Noudatetun menettelyn osalta neuvosto toteaa, että kun toimielimet käyttävät otosta sellaisten maiden viejistä, joissa ei
ole markkinataloutta, ne tutkivat kunkin otokseen kuuluvan viejän yksilöllistä tilannetta ja mahdollisesti tutkivat viejän
tekemän hakemuksen. Otokseen kuulumattomiin viejiin toimielimet soveltavat otoksen muodostavien osapuolten osalta määritettyjen
polkumyyntimarginaalien painotettua keskiarvoa (käsiteltävässä asiassa 28,9 %). Otokseen kuulumattomat viejät voivat neuvoston
mukaan kuitenkin esittää tiedot, jotka ovat tarpeen yksilöllisen polkumyyntimarginaalin laskemiseksi niiden osalta, perusasetuksen
17 artiklan 3 kohdassa säädetyissä olosuhteissa. Viimeksi mainitussa säännöksessä jätetään toimielimille tältä osin laaja
harkintavalta, sillä niiden ei tarvitse tutkia näitä hakemuksia, jos viejiä tai tuottajia on niin paljon, että yksilölliset
tarkastelut hankaloittaisivat tehtävää kohtuuttomasti ja estäisivät tutkimuksen loppuun saattamisen hyvissä ajoin. Tästä seuraa
neuvoston mukaan, että markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntäminen viejälle, joka ei kuulu otokseen, ei vaikuta
millään tavalla tämän viejän tilanteeseen, kun komissio päättää olla laskematta sen osalta yksilöllistä polkumyyntimarginaalia
perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
Käsiteltävässä asiassa hakemuksen markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman tai yksilöllisen kohtelun saamiseksi on tehnyt
141 kiinalaista ja 73 vietnamilaista viejää, jotka eivät kuulu otokseen. Neuvoston mukaan toimielimet ovat näin ollen oikeutetusti
jättäneet nämä hakemukset tutkimatta perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan mukaisesti, sillä tällaisen tutkimuksen vuoksi on
niin, että vaikka se toteutettaisiin asiakirja-analyysinä, tutkimuksen loppuun saattaminen määräajassa olisi ollut käytännössä
mahdotonta. Tässä tilanteessa neuvosto sovelsi viejiin, joita ei valittu otokseen, otokseen kuuluvien viejien osalta määritettyjen
polkumyyntimarginaalien painotettua keskiarvoa.
Neuvoston mukaan kantajien mainitsema oikeuskäytäntö ei koske sitä, miten toimielinten on toteutettava otanta polkumyyntimarginaalien
laskemiseksi sellaisen viennin osalta, joka on peräisin maista, joissa ei ole markkinataloutta, eikä siinä käsitellä otokseen
kuulumattomien yritysten tekemien markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa koskevien hakemusten arviointia. Neuvoston
mukaan se ei näin ollen tue hyödyllisellä tavalla kantajien kantaa.
Neuvoston mukaan sillä, että toimielimet ovat tutkineet aiempien tutkimusten, jotka koskivat pienempää määrää yrityksiä, yhteydessä
otoksiin kuulumattomien toimijoiden tekemät markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevat
hakemukset, ei ole merkitystä, koska yhtäältä käsiteltävänä olevassa asiassa noudatettu menettely on perusasetuksen 17 artiklan
3 kohdan mukainen ja toisaalta toimielinten harkintavallan tarkoituksena on mahdollistaa niiden käytäntöjen mukauttaminen
kunkin tapauksen erityispiirteisiin. Tästä seuraa, että toimielimet eivät ole loukanneet ”syrjimättömyysperiaatetta”. Lisäksi
otokseen kuuluvien ja otokseen kuulumattomien yritysten erilainen kohtelu on neuvoston mukaan objektiivisesti perusteltua
hakemusten poikkeuksellisen suuren määrän vuoksi, sillä niiden yksilöllisestä tutkimisesta olisi seurannut se, ettei tutkimusta
olisi saatu päätökseen määräajassa.
Lisäksi otokseen kuuluvien yritysten, joille on myönnetty markkinataloudessa toimivan yrityksen asema tai tapauskohtaisesti
yksilöllinen kohtelu, osalta vahvistettujen polkumyyntimarginaalien painotetun keskiarvon soveltaminen otokseen kuulumattomiin
yrityksiin, joiden tekemä markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskeva hakemus on hyväksytty,
on neuvoston mukaan ainoastaan yksi toimielimille annetuista mahdollisuuksista. Perusasetuksessa niitä ei kuitenkaan velvoiteta
käyttämään tätä lähestymistapaa. Kantajat eivät ole myöskään osoittaneet, että perusasetuksen 17 artiklan soveltaminen olisi
nyt käsiteltävässä asiassa johtanut ilmeisen epäasianmukaiseen tulokseen.
Neuvosto katsoo, että samoilla perusteilla on hylättävä toinen kanneperuste, koska markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa
koskevien hakemusten tutkintaa koskevat menettelysäännöt ovat samat yksilöllistä kohtelua koskevien hakemusten tutkinnan osalta.
Kolmannen kanneperusteen osalta neuvosto huomauttaa, että tehokas vetoaminen luottamuksensuojan periaatteeseen edellyttää
ensiksi, että hallinto on antanut henkilölle, jota asia koskee, täsmällisiä ja ehdottomia yksilöllisiä lupauksia, ja toiseksi,
että näiden lupausten vuoksi sille on syntynyt perusteltuja odotuksia. Neuvoston mukaan kumpikaan näistä edellytyksistä ei
täyty käsiteltävänä olevassa asiassa.
Neuvoston mukaan komissio ei missään vaiheessa antanut kantajille täsmällistä ja ehdotonta lupausta siitä, että se arvioisi
niiden tekemät markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevat hakemukset siinäkin tapauksessa,
että niitä ei valita otokseen. Menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen 5.1 kohdan b alakohdassa mainittiin tältä osin,
että vaikka komissio käyttäisi otantatekniikkaa vientiä harjoittavien tuottajien osalta, se voisi päättää olla laskematta
yksilöllisiä polkumyyntimarginaaleja otokseen kuulumattomien vientiä harjoittavien tuottajien osalta, jos näitä on niin paljon,
että yksilöllinen tarkastelu hankaloittaisi tehtävää kohtuuttomasti ja estäisi tutkimuksen loppuun saattamisen hyvissä ajoin.
Neuvoston mukaan varovainen toimija voi näin ollen ymmärtää, että ellei se kuulu otokseen tai ellei vientiä harjoittavien
tuottajien määrä ole ennakoitua pienempi, komissio ei määritä yksilöllistä polkumyyntimarginaalia eikä laske normaaliarvoa
yhtiön kirjanpidosta saatujen tietojen perusteella eikä siis lausu sen tekemästä markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa
tai yksilöllistä kohtelua koskevasta hakemuksesta. Sama koskee neuvoston mukaan ”markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman
tai yksilöllisen kohtelun hakulomaketta”, koska sillä hetkellä, kun tämä lomake lähetettiin tuottajille, komissio ei tiennyt
niiden hakemusten määrää, jotka se vastaanottaisi, eikä otokseen kuuluvien yritysten määrää tai nimiä. Tämän vuoksi tämän
lomakkeen ei voida tulkita antavan täsmällistä lupausta siitä, että kaikki markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai
yksilöllistä kohtelua koskevat hakemukset tutkitaan.
Kantajat eivät ole myöskään osoittaneet kärsineensä mitään vahinkoa sen vuoksi, että niiden perusteltua luottamusta on niiden
oman väitteen mukaan rikottu. Kun toimielimet ovat toimineet siten kuin ne ovat toimineet, ne eivät neuvoston mukaan ole poikenneet
aiemmasta käytännöstä eivätkä ylittäneet harkintavaltansa rajoja.
Viidennen kanneperusteen osalta neuvosto katsoo, että tämän kanneperusteen yhteydessä esitetyt väitteet perustuvat virheelliseen
olettamaan, jonka mukaan toimielimet ovat käyttäneet otantatekniikkaa lausuakseen markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa
tai yksilöllistä kohtelua koskevista hakemuksista. Lisäksi neuvosto sovelsi omien sanojensa mukaan kantajiin kaikkien otokseen
kuuluvien yritysten (myös Golden Stepin) osalta laskettujen polkumyyntimarginaalien painotettua keskiarvoa.
CEC yhtyy neuvoston väitteisiin ja korostaa, että komissio on käyttänyt otantatekniikkaa laskeakseen polkumyyntimarginaalit
eikä lausuakseen markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevista hakemuksista. Kun otetaan
huomioon niiden viejien määrä, jotka ovat hakeneet markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua,
tämän tekniikan soveltamisedellytykset ovat CEC:n mukaan täyttyneet ilmiselvästi. Toimielimillä ei näin ollen ollut perusasetuksen
17 artiklan 3 kohdan mukaisesti velvollisuutta lausua otokseen kuulumattomien viejien tekemistä markkinataloudessa toimivan
yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevista hakemuksista, koska tällainen tarkastelu olisi estänyt tutkimuksen loppuun
saattamisen hyvissä ajoin. Lisäksi tällainen velvoite olisi tämän säännöksen tarkoituksen vastainen.
Väitetyn luottamuksensuojan periaatteen loukkaamisen osalta CEC toteaa lisäksi, että talouden toimijat eivät voi perustellusti
kohdistaa perusteltua luottamustaan sellaisen tilanteen pysyttämiseen, jota voidaan muuttaa yhteisön toimielinten harkintavallan
puitteissa.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensiksi on todettava, että perusasetuksen 17 artiklan 1 ja 3 kohdan sanamuodon mukaan otantatekniikan käyttäminen tekniikkana,
jolla voidaan hallita valituksen tekijöiden, viejien, tuojien, tuotetyyppien tai liiketoimintojen huomattava määrä, merkitsee
tutkimuksen rajoittamista. Tämä arviointi vahvistetaan perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdassa, jonka mukaan otokseen kuulumattomia
tuottajia ei sisällytetä tutkimukseen.
Perusasetuksessa säädetään kuitenkin, että kun tämä rajoittaminen toteutetaan, toimielinten on täytettävä kaksi velvoitetta.
Ensinnäkin otoksen on oltava perusasetuksen 17 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla edustava. Lisäksi perusasetuksen
9 artiklan 6 kohdassa säädetään, että otokseen kuulumattomien tuottajien osalta vahvistettu polkumyyntimarginaali ei saa ylittää
otokseen kuuluvien osapuolien osalta määritettyjen polkumyyntimarginaalien painotettua keskiarvoa.
Toiseksi perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdassa, luettuna yhdessä perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan kanssa, johon siinä viitataan,
annetaan kullekin otokseen kuulumattomalle tuottajalle mahdollisuus pyytää yksilöllisen polkumyyntimarginaalin laskemista
sillä edellytyksellä, että tämä esittää kaikki tarvittavat tiedot tältä osin säädetyssä määräajassa ja että tämä toimenpide
ei hankaloita komission tehtävää kohtuuttomasti eikä estä tutkimuksen loppuun saattamista hyvissä ajoin.
Kolmanneksi perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdassa säädetään, että normaaliarvo määritetään saman artiklan 1–6 kohdan
mukaisesti, jos voidaan yhden tai useamman tutkimuksen kohteena olevan tuottajan vaatimusten perusteella osoittaa, että tämän
kohdan c alakohdassa esitetyt edellytykset täyttyvät.
Kuten neuvosto väittää, otokseen kuulumattomat tuottajat voivat pyytää yksilöllisen polkumyyntimarginaalin laskemista, jonka
edellytyksenä on markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevan hakemuksen hyväksyminen,
kun kyse on perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdassa kyseessä olevista maista, ainoastaan perusasetuksen 17 artiklan
3 kohdan perusteella. Viimeksi mainitussa säännöksessä annetaan kuitenkin komissiolle valta harkita markkinataloudessa toimivan
yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevien hakemusten määrän perusteella, hankaloittaako niiden tarkastelu sen tehtävää
kohtuuttomasti ja estääkö se tutkimuksen loppuun saattamisen hyvissä ajoin.
Edellä esitetyistä toteamuksista seuraa ensinnäkin, että käytettäessä otantatekniikkaa perusasetuksessa ei myönnetä otokseen
kuulumattomille toimijoille ehdotonta oikeutta hyötyä yksilöllisen polkumyyntitullin laskemisesta. Tällaisen pyynnön hyväksyminen
riippuu nimittäin perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan soveltamiseen liittyvästä komission päätöksestä.
Toiseksi on todettava, että koska markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman tai yksilöllisen kohtelun myöntämistä käytetään
perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan mukaan ainoastaan normaaliarvon laskentamenetelmän määrittämiseksi yksilöllisten
polkumyyntimarginaalien laskentaa varten, komission ei tarvitse tutkia otokseen kuulumattomien toimijoiden tekemiä markkinataloudessa
toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevia hakemuksia, kun se on todennut perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan
soveltamisen yhteydessä, että tällaisten marginaalien laskenta hankaloittaisi sen tehtävää kohtuuttomasti ja estäisi tutkimuksen
loppuun saattamisen hyvissä ajoin.
Lopuksi käsiteltävässä asiassa ei ole riitautettu sitä, että yksilöllisten polkumyyntimarginaalien laskenta kaikkien otokseen
kuulumattomien ja tällaisia hakemuksia tehneiden toimijoiden osalta hankaloittaisi toimielinten tehtävää kohtuuttomasti ja
estäisi tutkimuksen loppuun saattamisen hyvissä ajoin.
Tämän vuoksi on hylättävä kantajien väite, jonka mukaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohdassa komissio velvoitetaan
tutkimaan otokseen kuulumattomien toimijoiden tekemät markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua
koskevat hakemukset myös silloin, kun niihin ei sovelleta yksilöllistä polkumyyntimarginaalia. Tältä osin on todettava myös,
että kantajien mainitsema oikeuskäytäntö, jonka mukaan komissio päättää markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman tai yksilöllisen
kohtelun myöntämisestä kunkin sille tehdyn hakemuksen tarkastelun perusteella, ei edellytä sitä, että komission olisi tutkittava
kukin hakemus, vaikka se ei aio laskea yksilöllisiä polkumyyntimarginaaleja perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
Sama koskee kantajien väitettä, jonka mukaan otokseen kuuluvien ja otokseen kuulumattomien yritysten yhdenvertaisen kohtelun
periaatetta on loukattu (ks. edellä 60 kohta). Nämä kaksi yritysryhmää ovat nimittäin eri tilanteissa, koska ensiksi mainittujen
osalta komission on välttämättä laskettava yksilöllinen polkumyyntimarginaali, mikä edellyttää markkinataloudessa toimivan
yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevan hakemuksen tutkimista ja hyväksymistä, kun taas sillä ei ole velvollisuutta
vahvistaa yksilöllistä polkumyyntimarginaalia viimeksi mainittujen osalta. Tämän vuoksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen,
jonka mukaan on kiellettyä kohdella yhtäältä samankaltaisia tapauksia eri tavoin ja toisaalta erilaisia tapauksia samalla
tavoin, ellei tätä voida objektiivisesti perustella, noudattaminen ei edellytä näiden kahden yritysryhmän samanlaista kohtelua.
Siitä väitteestä, jonka mukaan otokseen kuulumattomien yritysten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu, on todettava,
että toisin kuin kantajat väittävät, käsiteltävänä olevassa asiassa ei voida katsoa, että tämä periaate asettaisi komissiolle
velvollisuuden lausua kaikista sille esitetyistä markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevista
hakemuksista siten, että otokseen kuulumattomiin tuottajiin tai viejiin, joille on myönnetty markkinataloudessa toimivan yrityksen
asema tai yksilöllinen kohtelu, voitaisiin soveltaa otokseen kuuluvien yritysten, joille on myönnetty markkinataloudessa toimivan
yrityksen asema tai yksilöllinen kohtelu, polkumyyntimarginaalien keskiarvoa.
Kuten edellä 87–91 kohdassa todetaan, tilanteessa, jossa markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua
koskevien hakemusten määrä on niin huomattava, että niiden tarkastelu estäisi toimielimiä saattamasta tutkimusta loppuun hyvissä
ajoin, toimielinten ei perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan mukaisesti tarvitse ratkaista kaikkia näitä hakemuksia, eikä tällaista
velvollisuutta ole edes niiden yritysten, jotka voivat tai eivät voi hyötyä markkinataloudessa toimivan yrityksen asemasta
tai yksilöllisestä kohtelusta, erottamiseksi otokseen kuulumattomien yritysten joukosta siinä tarkoituksessa, että niihin
sovelletaan otokseen kuuluvien yritysten, joille on myönnetty markkinataloudessa toimivan yrityksen asema tai yksilöllinen
kohtelu, polkumyyntimarginaalien keskiarvoa laskematta kuitenkaan yksilöllistä polkumyyntimarginaalia.
Käsiteltävässä asiassa kiinalaiset vientiä harjoittavat tuottajat ovat tehneet komissiolle 141 hakemusta markkinataloudessa
toimivan yrityksen aseman tai yksilöllisen kohtelun saamiseksi, joten vaikka katsottaisiin, että ne olisi ollut mahdollista
tutkia yksinomaan asiakirjojen perusteella eikä olisi ollut tarpeen tarkistaa näitä tietoja kyseessä olevien tuottajien tai
viejien tiloissa toteutettavien tarkastuskäyntien avulla, komissio on oikeutetusti katsonut, että hakemuksia oli ilmiselvästi
liian paljon, jotta ne olisi voitu tutkia vaarantamatta tutkimuksen loppuun saattamista hyvissä ajoin.
Tämän vuoksi on todettava, että kantajien mainitsema erilainen kohtelu, joka on olennainen osa perusasetuksen 17 artiklassa
tarkoitettua otantatekniikkaa, on käsiteltävänä olevassa asiassa objektiivisesti perusteltua komissiolle esitettyjen markkinataloudessa
toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevien hakemusten erityisen suuren määrän vuoksi.
Vaikka komissiolla oli oikeus toimia kantajien edellä 61 kohdassa kuvaamalla tavalla, perusasetus tai yhdenvertaisen kohtelun
periaate eivät velvoittaneet sitä toimimaan näin.
Samoilla perusteilla on hylättävä toinen kanneperuste, koska samat toteamukset pätevät otokseen kuulumattomien yritysten tekemien
yksilöllistä kohtelua koskevien hakemusten tutkintaan.
Väitetystä luottamuksensuojan periaatteen loukkaamisesta on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tämä periaate
koskee kaikkia oikeussubjekteja, joille yhteisön toimielimen toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia. Tämän periaatteen
loukkaamiseen ei sitä vastoin voida vedota, jollei yhteisön toimielin ole antanut asiassa täsmällisiä vakuutteluja (yhdistetyt
asiat C-182/03 ja C-217/03, Belgia ja Forum 187 v. komissio, tuomio 22.6.2006, Kok., s. I-5479, 147 kohta).
Menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen 5.1 kohdan a alakohdan i alakohdan neljännestä luetelmakohdasta ja erityisesti
tähän kohtaan liitetystä alaviitteestä 1 ilmenee, että komissio ilmoitti kyseessä oleville toimijoille mahdollisuudesta käyttää
otantatekniikkaa perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti ja että tässä tapauksessa otokseen kuulumattomien yritysten oli mahdollista
pyytää yksilöllisten polkumyyntimarginaalien laskentaa perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan nojalla. Tämä tieto toistettiin
menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen 5.1 kohdan b alakohdassa. Se, että kyseessä olevia toimijoita pyydettiin tekemään
markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskeva hakemus, ei merkitse täsmällistä, ehdotonta
ja yhtäpitävää lupausta siitä, että se tutkittaisiin.
Tässä yhteydessä on myös todettava, että se, että komissio ei reagoinut pitkään aikaan, ei muodosta sellaista lupausta, jonka
vuoksi kantajille syntyisi perusteltu luottamus. Tämä reagoimattomuus ei nimittäin vaikuta menettelyn aloittamista koskevassa
ilmoituksessa käytettyjen selvien sanamuotojen merkitykseen.
Siitä väitteestä, joka koskee toimielinten aiemmissa tutkimuksissa noudattaman käytännön noudattamatta jättämistä, on huomautettava,
että komissio ei ole ylittänyt sille perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdassa myönnettyä harkintavaltaa, kun se arvioi, että
kaikkien otokseen kuulumattomien kiinalaisten vientiä harjoittavien tuottajien tekemien markkinataloudessa toimivan yrityksen
asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevien hakemusten tarkastelu olisi estänyt sitä saattamasta tutkintaa loppuun perusasetuksessa
säädetyssä määräajassa. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun toimielimillä on harkintavaltaa politiikkansa toteuttamiseksi
tarvittavien keinojen valinnan suhteen, talouden toimijat eivät voi oikeutetusti kohdistaa perusteltua luottamusta alun perin
valitun keinon pysyttämiseen, koska nämä toimielimet voivat muuttaa tätä keinoa toimivaltaansa käyttäessään (asia 258/84,
Nippon Seiko v. neuvosto, tuomio 7.5.1987, Kok., s. 1923, 34 kohta ja asia C-171/87, Canon v. neuvosto, tuomio 10.3.1992,
Kok., s. I-1237, 41 kohta).
Viidennen kanneperusteen osalta on todettava, että koska toimielimet eivät ole tehneet oikeudellista virhettä, kun ne ovat
jättäneet tutkimatta otokseen kuulumattomien toimijoiden tekemät markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä
kohtelua koskevat hakemukset ja kun ne ovat soveltaneet viimeksi mainittuihin otokseen kuuluvien yritysten polkumyyntimarginaalien
keskiarvoa, ne eivät ole tämän vuoksi laskeneet kantajien polkumyyntimarginaalia virheellisesti. Tältä osin on todettava lisäksi,
kuten neuvosto toteaa, että Golden Stepin polkumyyntimarginaali on otettu huomioon otoksen polkumyyntimarginaalien painotetun
keskiarvon laskemiseksi.
Tästä seuraa, että kolme ensimmäistä kanneperustetta sekä viides kanneperuste on hylättävä.

Neljäs kanneperuste, jonka mukaan puolustautumisoikeuksia on loukattu, perusteluvelvollisuutta on laiminlyöty ja oikeutta
tehokkaaseen oikeussuojaan on loukattu
Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
Kantajat väittävät, että kun yhteisön toimielimet ilmoittivat vasta heinäkuussa 2006 aikeistaan olla arvioimatta niiden tekemiä
markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevia hakemuksia, toimielimet loukkasivat kantajien
puolustautumisoikeuksia ja rikkoivat perusasetuksen 18 artiklan 4 kohtaa sekä laiminlöivät velvollisuuttaan perustella päätöksensä.
Vaikka on totta, että kantajille on lopullisella ilmoituksella annettu tiedoksi, että niiden tekemiä markkinataloudessa toimivan
yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevia hakemuksia ei tutkita siksi, että kantajat eivät kuulu otokseen, kantajien
mukaan on kuitenkin myös totta, että tässä vaiheessa niillä ei ollut enää mahdollisuutta riitauttaa otoksen muodostamiseen
liittyvää päätöstä. Niiden mukaan väliaikaisessa asetuksessa ei todettu sitä, että otokseen kuulumattomien tuottajien tekemiä
markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevia hakemuksia ei tutkita, eikä sitä, että otos
oli muodostettu ottaen huomioon markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman ansaitsevien kiinalaisten toimijoiden prosenttiosuus.
Kantajat pyytävät lisäksi neuvostoa toimittamaan Kiinan hallituksen ilmoituksen, jolla tämä on riitauttanut otoksen edustavuuden.
Kantajat katsovat, että koska komissio ei ole ilmoittanut otoksen muodostamiseen liittyvää menetelmää tutkimuksen yhdentoista
ensimmäisen kuukauden aikana, kantajille ei ole annettu mahdollisuutta pyytää komissiota muodostamaan otosta niiden hakijoiden
perusteella, jotka voivat saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman. Kantajien mukaan tämä merkitsee myös vuoden
1994 polkumyynnin vastaisen sopimuksen 6 artiklan 9 kohdan rikkomista (ks. edellä 10 kohta). Ei myöskään voida sulkea pois
sitä mahdollisuutta, että Kiinan viranomaiset olisivat vastustaneet otoksen muodostamista, jos ne olisivat tienneet, että
toimielimet eivät aikoneet tutkia otokseen kuulumattomien yritysten tekemiä markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai
yksilöllistä kohtelua koskevia hakemuksia. Näissä olosuhteissa kantajien oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan on myös vaarannettu,
sillä niillä ei ole ollut mahdollisuutta esittää tällaisten hakemustensa hylkäämiseen liittyviä väitteitään.
Neuvosto, jota tukevat komissio, CEC ja italialaiset tuottajat, kiistää kantajien väitteiden paikkansapitävyyden.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen mukaan
yrityksille, joita ennen polkumyyntiasetuksen antamista toteutettava tutkimusmenettely koskee, on annettava tilaisuus esittää
hallinnollisen menettelyn aikana tehokkaasti oma kantansa asiassa esiin tuotujen tosiseikkojen ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä
ja merkityksellisyydestä samoin kuin näytöstä, jonka komissio on ottanut huomioon polkumyynnin olemassaoloa ja siitä aiheutuvaa
vahinkoa koskevan väitteensä tukena (asia C-49/88, Al-Jubail Fertilizer v. neuvosto, tuomio 27.6.1991, Kok., s. I-3187, 17
kohta; asia C-458/98 P, Industrie des poudres sphériques v. neuvosto, tuomio 3.10.2000, Kok., s. I-8147, 99 kohta; asia T-147/97,
Champion Stationery ym. v. neuvosto, tuomio 19.11.1998, Kok., s. II-4137, 55 kohta ja asia T-88/98, Kundan ja Tata v. neuvosto,
tuomio 21.11.2002, Kok., s. II-4897, 132 kohta).
Käsiteltävässä asiassa on todettava, että kuten väliaikaisen asetuksen 62, 64, 135 ja 143 perustelukappaleesta ilmenee, komissio
totesi, että otokseen kuulumattomia tuottajia koskevat polkumyyntitullit lasketaan perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdan säännösten
mukaisesti ja että näiden tuottajien polkumyyntimarginaali on määritetty laskemalla otoksen muodostavien yritysten polkumyyntimarginaalien
painotettu keskiarvo.
Komissio esitti näin ollen väliaikaisessa asetuksessa kantansa otokseen kuulumattomien toimijoiden polkumyyntimarginaalin
laskentamenetelmästä, joka muodostuu otoksen muodostavien yritysten polkumyyntimarginaalien keskiarvon soveltamisesta. Tämä
menetelmä edellytti, että näiden toimijoiden tekemiä markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua
koskevia hakemuksia ei tutkita, sillä tästä tutkinnasta ei ole hyötyä kyseessä olevan menettelyn yhteydessä.
Tästä seuraa, että kantajilla oli väliaikaisen asetuksen ja välivaiheen ilmoituksen (ks. edellä 23 kohta) tiedoksi antamisesta
lähtien mahdollisuus esittää kantansa komission niiden polkumyyntimarginaalin laskemiseksi käyttämästä menetelmästä. Samoilla
perusteilla väite vuoden 1994 polkumyynnin vastaisen sopimuksen 6 artiklan 9 kohdan rikkomisesta on hylättävä, koska tässä
määräyksessä ainoastaan velvoitetaan tutkintaa suorittavat viranomaiset ilmoittamaan lopullisten tullien määrittämisen perusteena
olevat tosiseikat ja huomiot.
Väitteestä, jonka mukaan komission olisi pitänyt ilmoittaa kantajille aikomuksestaan olla tutkimatta niiden tekemiä markkinataloudessa
toimivan yrityksen asemaa tai yksilöllistä kohtelua koskevia hakemuksia vaiheessa, jossa ne voivat riitauttaa otoksen edustavuuden,
on huomautettava, että kuten edellä 100 kohdassa todetaan, komissio ilmoitti menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa
kyseessä oleville toimijoille mahdollisuudesta käyttää otantatekniikkaa perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti ja tässä tapauksessa
otokseen kuulumattomien yritysten mahdollisuudesta pyytää yksilöllisten polkumyyntimarginaalien laskentaa perusasetuksen 17
artiklan 3 kohdan nojalla.
Kun otetaan huomioon se, että otokseen kuulumattomien yritysten tekemien markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa tai
yksilöllistä kohtelua koskevien hakemusten tutkimatta jättäminen on perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan ja 17 artiklan
mukaista (ks. edellä 88–91 kohta), kantajilla oli tutkimuksen aloittamisesta lähtien mahdollisuus saada tietää, että komissio
saattoi jättää tällaiset hakemukset tutkimatta, jos kyseisen asutuksen 17 artiklan 3 kohdan edellytykset täyttyivät. Komissiolla
ei ollut myöskään velvollisuutta ottaa tähän lopullista kantaa tutkimuksen aloittamisvaiheesta lähtien, koska tuolloin sillä
ei ollut hallussaan seikkoja, joiden perusteella se saattoi arvioida, oliko sillä mahdollisuus laskea yksilölliset polkumyyntimarginaalit
otokseen kuulumattomien yritysten osalta. Tämä väite on näin ollen hylättävä.
Koska edellä 106 kohdassa mainitut väitteet perustuvat olettamaan, että toimielimet ovat jättäneet noudattamatta kantajien
puolustautumisoikeuksien suojaa koskevia velvoitteitaan, myös nämä väitteet on hylättävä.
Tästä seuraa, että neljäs kanneperuste on hylättävä.

Kuudes kanneperuste, jonka mukaan perusasetuksen 20 artiklaa on rikottu, puolustautumisoikeuksia on loukattu ja perustelut
ovat puutteelliset
Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
Kantajat väittävät, että toimielimet eivät antaneet niille asianmukaisesti tiedoksi yhteisön teollisuudenalan kärsimää vahinkoa
koskevien tosiseikkojen uutta analyysiä eivätkä antaneet niille mahdollisuutta esittää huomautuksiaan tästä lopullisten polkumyyntitullien
malliin liittyvästä uudesta arvioinnista (ks. edellä 24–30 kohta). Kantajien mukaan komissio ei myöskään selittänyt riittävästi
syitä, joiden perusteella sen analyysiä oli muutettava ja oli käytettävä eri tietoja kuin niitä, jotka sisältyivät sen ensimmäiseen
ehdotukseen.
Kantajat toteavat, että komissio katsoi 7.7.2006 päivätyssä lopullisessa ilmoituksessa, että 140 miljoonan kenkäparin vuotuinen
tuonti ei vahingoittanut yhteisön teollisuudenalaa, kun taas 28.7.2006 päivätyssä täydentävässä lopullisessa ilmoituksessaan
se alensi tätä määrää merkittävästi 41,5 miljoonaan pariin selittämättä syitä, joilla se perusteli tätä muutosta, jonka ”vääristyneenä
vaikutuksena” kantajien mukaan oli viitevuosien perusteella toteutetun manipulaation avulla kääntää päälaelleen Kiinan ja
Vietnamin osalta määrättyjen tullien arvo. Kantajien mukaan DDS-järjestelmässä käyttöön otettavien määrällisten kiintiöiden
taloudellisena tarkoituksena on vastata tuonnin määrästä aiheutuvaan paineeseen, jonka ei kuitenkaan katsota johtuvan vilpillisistä
käytännöistä, kun taas polkumyynnin vastaisilla toimenpiteillä on tarkoitus vastata polkumyynnin muodostamiin vilpillisiin
käytäntöihin. Näiden kahden järjestelmän väliset erot ovat kantajien mukaan yhtä merkittäviä kansainvälisen kaupan tasolla,
koska DDS-järjestelmä edellyttää sitä, että tietty tuonnin määrä on vapautettu tulleista, kun taas lopulta hyväksytty järjestelmä
koskee kaikkea tuontia. Kun otetaan huomioon nämä erot, viiden päivän määräaika, jonka komissio myönsi kantajille, jotta ne
voivat esittää huomautuksensa uudesta ehdotuksesta, on kantajien mukaan riittämätön, mitä kantajat arvostelivat hallinnollisen
menettelyn aikana.
Kantajien mukaan riidanalaisen asetuksen 301 perustelukappale, jota koskeva komission viimeinen ehdotus hyväksyttiin, ei sisällä
riittäviä perusteluja tämän eron suhteen eikä siinä esitetä perusteluja uuden menetelmän soveltamiselle. Sen sijaan riidanalaisen
asetuksen 301 perustelukappaleessa ainoastaan toistetaan täydentävän lopullisen ilmoituksen 280 kohdan sanamuoto, joka ei
sisällä lisätietoja. Täydentävä lopullinen ilmoitus ei myöskään sisällä yhtään riidanalaisen asetuksen 301 perustelukappaleessa
kuvatun menetelmän taustalla olevaa lukua tai laskelmaa, eikä sen perusteella voida selittää sellaisten vuosien, arvojen ja
määrien käyttämistä, jotka poikkeavat ensimmäisessä ehdotuksessa käytetyistä. Kantajien mukaan toimielimet ovat myös rikkoneet
perusasetuksen 20 artiklaa, jossa edellytetään sellaisten yksityiskohtien ilmoittamista, jotka tukevat olennaisia tosiseikkoja
ja huomioita, joiden perusteella komissio aikoo ehdottaa lopullisten toimenpiteiden toteuttamista. Kantajien mukaan komission
uuden lähestymistavan taustalla olevaa tosiseikkojen arviointia ei ole selitetty eikä perusteltu.
Lisäksi komissio on kantajien mukaan loukannut niiden puolustautumisoikeuksia, kun se ei antanut niiden esittää hyödyllisesti
kantaansa useista merkittävistä kysymyksistä, kuten uuden ehdotuksen kohtuullisuudesta, väitettyjen tosiseikkojen ja olosuhteiden
paikkansapitävyydestä ja merkityksestä, komission laskelmista ja seikoista, jotka se on esittänyt polkumyyntiä ja yhteisön
teollisuudenalan kärsimää vahinkoa koskevien toteamustensa tueksi. Kyseessä olevat kaksi järjestelmää ovat nimittäin perustavanlaatuisesti
erilaisia niiden perustana olevan tosiseikkojen analyysin osalta. Nämä erot aiheuttivat kantajien mielestä selvästi vastakkaisia
seurauksia kiinalaisille ja vietnamilaisille tuottajille ilman, että komissio olisi kuitenkaan selittänyt, miten se päätyi
tähän tulokseen, tai antanut henkilöille, joita asia koskee, mahdollisuutta käyttää puolustautumisoikeuksiaan.
Neuvoston yritys minimoida näiden kahden ehdotuksen väliset erot toteamalla, että käytetyssä järjestelmässä otetaan huomioon
se, että ainoastaan tietyt määrälliset raja-arvot ylittävä tuonti aiheuttaa vahinkoa, merkitsee kantajien mukaan sitä, että
polkumyyntitulleja määrätään tuonnille, joka ei aiheuta vahinkoa, mikä on perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan vastaista. Kantajien
mukaan sitä, että ne ovat voineet esittää tästä järjestelmästä joitakin huomioita perusasetuksen 20 artiklan 5 kohdassa säädettyä
kymmenen päivän vähimmäisaikaa lyhyemmän määräajan kuluessa, ei myöskään voida käyttää niitä vastaan eikä sillä voida korjata
komission antamien tietojen puutteellisuutta. Sitä, oliko komission myöntämä määräaika asianmukainen kantajien puolustautumisoikeuksien
noudattamisen kannalta, on nimittäin arvioitava komission käyttämän menetelmän muutoksen laajuuteen nähden sekä siihen nähden,
ettei uudesta oikeudellisesta arvioinnista ja tosiseikkojen arvioinnista ole annettu tietoja tai selityksiä. Tältä osin kantajat
huomauttavat, että kun toimielimet eivät anna asianmukaisia selityksiä käyttämästään menetelmästä ja tosiseikkojen arvioinnista,
sen, että ne ovat voineet esittää joitakin huomioita, merkitys on rajallinen eikä se merkitse sitä, että perusasetuksen 20
artiklan taikka yhteisön oikeuden tai WTO:n oikeuden yleisperiaatteiden vaatimukset olisi täytetty. Lisäksi komissio noudatti
itse erittäin rajoittavaa aikataulua, mikä sulki pois mahdollisuuden pidentää määräaikaa, joka oli myönnetty kommenttien esittämiseksi
täydentävästä lopullisesta ilmoituksesta. Lisäksi useita kuukausia kestäneitä keskusteluja käytiin DDS-järjestelmästä eikä
lopulta hyväksytystä järjestelmästä.
Kantajat katsovat, että täydentävän lopullisen ilmoituksen puutteiden ja riittämättömän määräajan vuoksi niillä ei ollut mahdollisuutta
esittää komissiolle syitä, joiden vuoksi hyväksytty lähestymistapa oli epäasianmukainen tai kohtuuton, eikä esittää näkökantaansa
tässä asiakirjassa esitetyn ehdotuksen taustalla olevasta menetelmästä tai luvuista. Toimielimet ovat siis rikkoneet perusasetuksen
20 artiklaa, kun ne eivät ole ilmoittaneet kantajille riidanalaisen asetuksen taustalla olevia olennaisia tosiseikkoja ja
huomioita.
Kantajat toteavat lopuksi, että jos niille olisi annettu asianmukainen mahdollisuus esittää kommentteja täydentävästä lopullisesta
ilmoituksesta, ne olisivat väittäneet ensiksi, että ehdotettu järjestelmä rikkoo perusasetuksen 1 artiklan 1 kohtaa, koska
se johtaa siihen, että polkumyyntitulleja määrätään tuonnille, joka ei aiheuta vahinkoa, toiseksi, että niistä kunkin osalta
olisi pitänyt laskea yksilöllinen vahinkomarginaali, ja kolmanneksi, että komission viimeinen ehdotus oli kohtuuton ja suhteeton,
koska korjatun tosiseikkojen arvioinnin, jota ei ollut selitetty eikä perusteltu, ”vääristyneenä vaikutuksena” oli kääntää
päälaelleen Kiinan ja Vietnamin osalta määrättyjen tullien arvo.
Neuvosto huomauttaa, että sekä DDS-järjestelmä että lopulta käytetty menetelmä perustuvat siihen ajatukseen, että käsiteltävänä
olevassa asiassa ainoastaan tietyn määrän ylittävä tuonti aiheuttaa merkittävää vahinkoa, ja että tämä seikka on otettu huomioon
lopullisten polkumyyntitullien arvon määrittämiseksi käytetyssä menetelmässä. Neuvoston mukaan lopulta valitussa lopullisten
polkumyyntitullien laskentamenetelmässä erilaista on ainoastaan se, miten tämä seikka on otettu huomioon.
Neuvosto korostaa, että antaessaan täydentävän lopullisen ilmoituksen komissio ei käyttänyt ”vahinkoa aiheuttamatonta arvoa”,
jota kantajat eivät omien sanojensa mukaan voineet laskea niille ilmoitettujen seikkojen valossa. Päinvastoin polkumyynnin
määrällinen osatekijä eli polkumyynnillä toteutetun tuonnin määrä oli edelleen uuden menetelmän olennainen tekijä, kun taas
viittaukset tietyn vuoden tuonnin arvoon voitiin laskea lopullisen ilmoituksen 157 ja 159 kohdan sisältämien seikkojen perusteella.
Lisäksi neuvosto katsoo, että menetelmän sen selostuksen perusteella, jonka mukaan vahinkoa aiheuttamattoman tuonnin määrän
taloudellinen vaikutus on otettu huomioon määritettäessä vahingon poistamiseksi tarvittavaa tasoa (ks. edellä 29 kohta), kantajat
saattoivat esittää tältä osin yksityiskohtaisia huomioita 2.8.2006 lähettämässään sähköpostissa. Jos kantajat tarvitsivat
lisätietoja käyttääkseen oikeuksiaan, niiden olisi pitänyt esittää tätä koskeva täsmällinen pyyntö.
Neuvosto, jota CEC tukee, kiistää myös puolustautumisoikeuksien loukkaamisen, jonka on väitetty aiheutuneen siitä, että kantajilla
oli ainoastaan viisi päivää aikaa esittää kantansa täydentävästä lopullisesta ilmoituksesta. Kun otetaan huomioon ensinnäkin
se, että kantajat eivät olleet esittäneet huomioita täydentävästä lopullisesta ilmoituksesta eivätkä pyytäneet tätä koskevan
määräajan pidentämistä, toiseksi se, että menettely oli jo hyvin pitkällä, ja kolmanneksi se, että polkumyynnin määrällisen
osatekijän huomioon ottamisesta oli keskusteltu useamman kuukauden ajan, kyseessä olevaa määräaikaa on neuvoston mielestä
pidettävä riittävänä. Missään tapauksessa kantajat eivät ole osoittaneet, ettei niiden ollut mahdollista puolustaa etujaan
tämän määräajan vuoksi, sillä ne ovat esittäneet asiassa yksityiskohtaisia huomioita eikä kanteessa mainita muita tekijöitä,
joita ne olisivat voineet esittää. Neuvosto katsoo, että näissä olosuhteissa ei ole tarpeellista kommentoida väitteitä, joita
kantajat olisivat esittäneet, jos niille olisi myönnetty pidempi määräaika.
Väitteet, jotka koskevat lopulta hyväksytyn järjestelmän laillisuutta perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan valossa, on neuvoston
mukaan jätettävä huomiotta, koska käsiteltävänä oleva kanneperuste koskee ainoastaan kantajien puolustautumisoikeuksien loukkaamista.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuudennessa kanneperusteessaan kantajat väittävät ensiksi, että toimielimet rikkoivat perusasetuksen 20 artiklaa sillä perusteella,
että komissio ei yhtäältä ilmoittanut seikkoja, joihin täydentävässä lopullisessa ilmoituksessa esitetyt laskelmat perustuivat,
eikä toisaalta myöntänyt niille riittävää ja saman artiklan 5 kohdan mukaista määräaikaa esittää täysimääräisiä huomautuksia
sen uudesta lähestymistavasta.
Toiseksi kantajat väittävät, että toimielimet eivät ole esittäneet lopullisessa ilmoituksessa tai täydentävässä lopullisessa
ilmoituksessa eivätkä riidanalaisessa asetuksessa perusteluja, joilla perusteltiin menetelmää, joka on otettu käyttöön vahinkoa
aiheuttamattoman tuonnin määrän huomioon ottamiseksi ja jolla vähennetään vahinkomarginaalia sen sijaan, että vahinkoa aiheuttamattomaan
tuontiin ei sovellettaisi polkumyyntitullia. Nämä olosuhteet merkitsevät kantajien mukaan sitä, että niiden puolustautumisoikeuksia
on loukattu ja perustelut ovat puutteelliset.
Aluksi on todettava, että perusasetuksen 20 artiklassa säädetään yksityiskohtaisista säännöistä, jotka liittyvät asianomaisten
osapuolien, erityisesti viejien, oikeuteen tulla kuulluksi, joka on yksi yhteisön oikeudessa tunnustetuista perusoikeuksista
ja joka käsittää oikeuden saada tietoja niistä keskeisistä tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella suunnitellaan lopullisten
polkumyyntitullien käyttöönoton suosittelemista (ks. vastaavasti edellä 108 kohdassa mainittu asia Al-Jubail Fertilizer v.
neuvosto, tuomion 15 kohta ja edellä 108 kohdassa mainittu asia Champion Stationery ym. v. neuvosto, tuomion 55 kohta).
Tässä tilanteessa perusasetuksen 20 artiklan rikkomista koskevien kantajien väitteiden on tulkittava viittaavan niiden puolustautumisoikeuksien
loukkaamiseen, sellaisena kuin ne on vahvistettu yhteisön oikeusjärjestyksessä, tämä säännös mukaan lukien (ks. vastaavasti
edellä 108 kohdassa mainittu asia Kundan ja Tata v. neuvosto, tuomion 131 kohta).
Tältä osin on huomautettava, että edellä 108 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan yrityksille, joita ennen polkumyyntiasetuksen
antamista toteutettava tutkimusmenettely koskee, on annettava tilaisuus esittää hallinnollisen menettelyn aikana tehokkaasti
oma kantansa asiassa esiin tuotujen tosiseikkojen ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksellisyydestä samoin kuin
näytöstä, jonka komissio on ottanut huomioon polkumyynnin olemassaoloa ja siitä aiheutuvaa vahinkoa koskevan väitteensä tukena.
Tässä yhteydessä on myös todettava, että lopullisen ilmoituksen riittämättömyys aiheuttaa lopullisen polkumyyntitullin käyttöön
ottamisesta annetun asetuksen pätemättömyyden vain silloin, kun osapuolet, joita asia koskee, eivät tämän laiminlyönnin vuoksi
ole kyenneet tehokkaasti puolustamaan etujaan. Näin on erityisesti silloin, kun laiminlyönti koskee sellaisia tosiseikkoja
ja huomioita, jotka ovat erilaisia kuin väliaikaisten toimenpiteiden yhteydessä käytetyt ja joihin perusasetuksen 20 artiklan
2 kohdan mukaan on kiinnitettävä erityistä huomiota lopullisessa ilmoituksessa. Näin on samoista syistä myös silloin, kun
laiminlyönti koskee tosiseikkoja ja huomioita, jotka ovat erilaisia kuin ne, joihin komission tai neuvoston lopullisen ilmoituksen
antamisen jälkeen tekemä päätös perustuu, kuten perusasetuksen 20 artiklan 4 kohdan viimeisestä virkkeestä ilmenee.
Kuten edellä 25–27 kohdassa todetaan, käsiteltävässä asiassa komissio suosi aluksi lopullisessa ilmoituksessa DDS-järjestelmää
sen perusteella, että ainoastaan 140 miljoonan kenkäparin määrän ylittävä vuotuinen tuonti aiheuttaa perusasetuksen 3 artiklassa
tarkoitettua vahinkoa. Tässä arviossa tukeuduttiin määrällisten kiintiöiden järjestelmän voimassaoloon 1.1.2005 saakka, joka
oli estänyt tällaisen vahingon, sekä laskelmaan Kiinasta vuonna 2005 tuoduista määristä. Tämän ehdotuksen mukaan lopullista
polkumyyntitullia oli tarkoitus soveltaa Kiinasta peräisin olevaan tuontiin, jonka määrä ylittää 140 miljoonaa kenkäparia
vuodessa. Polkumyyntitulli vastasi marginaalia, jolla viitehinta alittui ja joka on käsiteltävänä olevassa asiassa 23 prosenttia.
Kuten edellä 29 ja 30 kohdassa todetaan, komissio kuitenkin muutti täydentävän lopullisen ilmoituksen yhteydessä ehdotustaan,
joka koskee vahingon poistamiseksi tarvittavien tullien mallia. Myös tämä uusi lähestymistapa perustui sellaisen tuonnin määrän
olemassaoloon, joka ei aiheuta perusasetuksen 3 artiklassa tarkoitettua vahinkoa. Täydentävän lopullisen ilmoituksen mukaan
kuitenkin sekä tämän vahinkoa aiheuttamattoman tuonnin määrän laskentamenetelmä että tämän määrän vaikutus ehdotettujen lopullisten
tullien malliin poikkesivat lopullisessa ilmoituksessa mainituista.
Täydentävässä lopullisessa ilmoituksessa komissio ensinnäkin huomautti, että marginaali, jolla Kiinasta peräisin olevan tuonnin
viitehinnat alittuivat, oli 23 prosenttia. Toiseksi komissio totesi, että tutkimusajanjakson aikana Kiinasta peräisin olevan
tuonnin määrä oli 38 prosenttia kahdesta kohdemaasta peräisin olevasta tuonnista. Tämä prosenttiosuus sovellettuna Kiinasta
ja Vietnamista peräisin olevan tuonnin kokonaismäärään vuonna 2003 (109 miljoonaa kenkäparia) vastasi noin 41,5:tä miljoonaa
kenkäparia, jonka määrän ei katsottu aiheuttavan vahinkoa yhteisön teollisuudenalalle. Kolmanneksi komissio arvioi, että tämä
määrä oli 28,26 prosenttia Kiinasta peräisin olevasta tuonnista vuonna 2005. Neljänneksi komissio alensi alun perin vahvistettua
vahinkomarginaalia (23 prosenttia) 28,26 prosentilla, minkä seurauksena ”painotetuksi” vahinkomarginaaliksi tuli 16,5 prosenttia.
Edellä esitetystä seuraa, että lopullisessa ilmoituksessa ja täydentävässä lopullisessa ilmoituksessa esitettyjen menetelmien
erot ovat seuraavat. Ensiksi sen sijaan, että komissio olisi määrittänyt vahinkoa aiheuttamattoman tuonnin vuotuiseksi määräksi
Kiinasta peräisin olevan tuonnin määrän vuonna 2005, se määritti tämän määrän kertomalla vuonna 2003 tuodun 109 miljoonan
kenkäparin määrän 38 prosentilla. Kyseessä on Kiinasta peräisin olevan tuonnin prosenttiosuus näistä kahdesta kohdemaasta
peräisin olevan tuonnin kokonaismäärästä tutkimusajanjakson aikana. Toiseksi sen sijaan, että komissio olisi jättänyt soveltamatta
polkumyyntitullia tähän vuotuiseen määrään, jota täydentävän lopullisen ilmoituksen 278–280 kohdassa pidettiin vahinkoa aiheuttamattomana,
se päätti ottaa huomioon tämän määrän alentamalla vahingon poistamiseksi tarvittavaa tasoa ja soveltamalla polkumyyntitullia
ensimmäisestä tuodusta kenkäparista lähtien.
Tältä osin on todettava, ettei se, että komissio muutti analyysiään asianosaisten lopullisesta ilmoituksesta esittämien kommenttien
jälkeen, sellaisenaan merkitse puolustautumisoikeuksien loukkaamista. Kuten perusasetuksen 20 artiklan 4 kohdan viimeisestä
virkkeestä ilmenee, lopullinen ilmoitus ei nimittäin ole esteenä komission tai neuvoston mahdollisesti myöhemmin tekemälle
päätökselle. Tässä säännöksessä ainoastaan asetetaan komissiolle velvollisuus ilmoittaa mahdollisimman pian tosiseikoista
ja huomioista, jotka poikkeavat niistä, jotka tukivat sen lopulliseen ilmoitukseen sisältyvää alkuperäistä lähestymistapaa.
Asianosaiset voivat nimittäin tämän esityksen avulla ymmärtää ne syyt, joiden perusteella toimielimet hyväksyivät erilaisen
kannan.
Tämän vuoksi sen määrittämiseksi, kunnioittiko komissio kantajien perusasetuksen 20 artiklan 4 kohdan viimeisestä virkkeestä
johtuvia oikeuksia, on vielä tarkistettava, ilmoittiko komissio niille vahinkoa ja vahingon poistamiseksi tarvittavien toimenpiteiden
mallia koskevassa uudessa analyysissä käytetyistä tosiseikoista ja huomioista, sikäli kuin nämä poikkeavat lopullisessa ilmoituksessa
käytetyistä (ks. edellä 133 kohta).
Tältä osin on todettava aluksi, että komissio totesi täydentävässä lopullisessa ilmoituksessa, että sen uudessa ehdotuksessa
ei erotella toisistaan eri tuojaryhmiä.
Tämän jälkeen on todettava, että kantajat väittävät virheellisesti, että ne eivät ole saaneet tutustua seikkoihin, joiden
perusteella komissio muutti vahinkomarginaalin 23:sta 16,5:een prosenttiin. Edellä 136 kohdassa kuvattu menetelmä, joka koskee
vahinkomarginaalin muuttamista ottaen huomioon vahinkoa aiheuttamattoman tuonnin määrä, nimittäin mainitaan täydentävässä
lopullisessa ilmoituksessa. On totta, että tässä asiakirjassa ei ilmoiteta Kiinasta peräisin olevan tuonnin tarkkaa määrää
vuonna 2005 eli lukua, jonka perusteella voitaisiin tarkistaa, että prosenttiluku 28,26 prosenttia vastaa todellisuutta. Kun
otetaan huomioon se, että komission mukaan 41,5 miljoonaa kenkäparia vastaa 28,26:ta prosenttia Kiinasta peräisin olevan tuonnin
kokonaismäärästä vuonna 2005, tästä voidaan kuitenkin päätellä, että tämä tuonti on kasvanut 146,85 miljoonaan kenkäpariin.
Kantajat ovat itsekin toistaneet tämän laskelman 2.8.2006 lähettämässään sähköpostissa (ks. edellä 31 kohta).
Edellä esitetystä seuraa, että komissio ilmoitti kantajille syyt, joiden perusteella se laski vahinkomarginaalin ottaen huomioon
vahinkoa aiheuttamattoman tuonnin määrän. Se esitti myös kaikki luvut, joita se piti tältä osin merkityksellisinä, joten kantajien
puolustautumisoikeuksia ei ole loukattu tältä osin.
On myös korostettava, kuten neuvosto tekee (ks. edellä 127 kohta), että kantajien kanneperuste, sellaisena kuin se on esitetty
kannekirjelmissä, koskee niiden puolustautumisoikeuksien loukkaamista eikä perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan rikkomista.
Tästä seuraa, että kysymystä siitä, onko riidanalaisessa asetuksessa käytetty järjestelmä perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan
mukainen siltä osin kuin siinä määrätään polkumyyntitullit tuonnille, jonka määrä alittaa vahinkoa aiheuttamattomaksi katsotun
vuotuisen raja-arvon, ei ole sellaisenaan asetettu unionin yleisen tuomioistuimen valvonnan alaiseksi.
Asianosaiset ovat yksimielisiä siitä, että asetettu määräaika päättyi 2.8.2006.
Kun komissio myönsi kantajille kymmentä päivää lyhyemmän määräajan täydentävän lopullisen ilmoituksen kommentoimiseksi, se
rikkoi perusasetuksen 20 artiklan 5 kohtaa (edellä 108 kohdassa mainittu asia Champion Stationery ym. v. neuvosto, tuomion
80 kohta). Tämä seikka ei kuitenkaan sinällään voi aiheuttaa riidanalaisen asetuksen kumoamista. On nimittäin vielä vahvistettava,
että se seikka, että kantajilla on ollut käytettävissään laillista määräaikaa lyhyempi määräaika, vaikutti konkreettisesti
niiden puolustautumisoikeuksiin kyseessä olevassa menettelyssä (asia T-35/01, Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomio
28.10.2004, Kok., s. II‑3663, 331 kohta).
Tältä osin on todettava, että kantajat mainitsivat 2.8.2006 lähettämässään sähköpostissa komission laskelmat ja esittivät
vaihtoehtoisen laskelman, joka johti erilaiseen ja niiden mukaan oikeudenmukaiseen tulokseen. Tämän vuoksi kantajat ymmärsivät
komission perustelut ja saattoivat ehdottaa sille toista lähestymistapaa. Lisäksi kantajat eivät ole selvittäneet, miksi ne
eivät voineet vedota perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan rikkomiseen komission niille asettamassa määräajassa. Näissä olosuhteissa
on todettava, että niillä oli mahdollisuus esittää tehokkaasti kantansa.
Tästä seuraa, että kantajien puolustautumisoikeuksia ei ole loukattu.
Samoilla perusteilla on hylättävä kantajien väite, jonka mukaan vahingon poistamiseksi tarvittavan tason laskemiseksi käytetyn
menetelmän perustelut ovat puutteelliset. Riidanalaisen asetuksen perusteluja on arvioitava ottaen erityisesti huomioon kantajille
annetut tiedot ja kantajien hallinnollisen menettelyn aikana esittämät huomautukset (yhdistetyt asiat T-33/98 ja T-34/98,
Petrotub ja Republica v. neuvosto, tuomio 15.12.1999, Kok., s. II‑3837, 107 kohta).
Kuten edellä 36 kohdassa todetaan, käsiteltävänä olevassa asiassa riidanalaisen asetuksen 296–301 perustelukappale sisältää
arviointeja, joiden perusteella neuvosto on hyväksynyt lopulta käyttöön otetun järjestelmän. Tämän vuoksi on niin, että kun
otetaan huomioon se, että komissio ilmoitti kantajille syyt, joiden perusteella se laski vahinkomarginaalin ottaen huomioon
vahinkoa aiheuttamattoman tuonnin määrän, ja että se esitti myös kaikki luvut, joita se piti tältä osin merkityksellisinä
(ks. edellä 140–142 kohta), on todettava, että riidanalaisen asetuksen perustelut ovat oikeudellisesti riittävät.
Näin ollen kuudes kanneperuste on hylättävä.

Seitsemäs kanneperuste, jonka mukaan yhteisön teollisuudenalan kärsimän vahingon osalta on tehty oikeudellinen virhe ja ilmeinen
arviointivirhe
Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
Kantajat katsovat, että vahinkoa koskeva päätös ei perustu riittävän pitkään normaalin tuonnin jaksoon eikä näin ollen perustu
luotettaviin ja objektiivisiin tietoihin. Kun tutkimusajanjakso ulottuu 1.4.2004 ja 31.3.2005 väliselle ajalle, komissio nimittäin
vakuuttui siitä, että tuonnin lisääntyminen määrällisten rajoitusten järjestelmän päättymisen jälkeen aiheuttaa erityisen
huomattavaa vahinkoa yhteisön teollisuudenalalle, ainoastaan vuoden 2005 ensimmäisen neljänneksen perusteella. Ilmeiset aihetodisteet
vuonna 2004 aiheutuneesta merkittävästä vahingosta, joihin komissio viittaa täydentävän lopullisen ilmoituksen uudessa H osassa
olevassa 277 kohdassa, eivät kantajien mukaan merkitse sitä, että merkittävää vahinkoa olisi tosiasiallisesti aiheutunut vuonna
2004. Sitä, että vuonna 2004 ei ole aiheutunut merkittävää vahinkoa, tukevat kantajien mukaan se, että tuonti lisääntyi kyseisenä
vuonna vain vähän vuoteen 2003 verrattuna, ja lopullisen ilmoituksen 285 kohta.
Kantajien mukaan vuoden 2005 kolme ensimmäistä kuukautta muodostavat sellaisten markkinoiden avautumisen alkuvaiheen, joihin
oli yli kahdentoista vuoden ajan sovellettu tiukkaa määrällisten rajoitusten järjestelmää. Kuten komissio totesi lopullisessa
ilmoituksessa, tätä määrällisten rajoitusten järjestelmän voimassaolon päättymisen jälkeistä ajanjaksoa vääristivät keinotekoisesti
tähän tapahtumaan liittyvät odotukset. Riidanalainen asetus perustui näin ollen tietoihin, jotka liittyvät lyhyeen ajanjaksoon,
jonka perusteella ei ole mahdollista saada luotettavia tietoja määrällisten rajoitusten poistamisesta. Tästä seuraa kantajien
mukaan, että neuvosto rikkoi perusasetuksen 3 artiklan 2 kohtaa. Kantajien mukaan mikään ei myöskään osoita, että komissio
tutki vahinkotekijöitä koko tarkastelujakson osalta.
Lopuksi kantajat huomauttavat, että määrällisten rajoitusten järjestelmällä ei ollut tarkoitus korjata polkumyynnillä toteutetun
tuonnin vaikutuksia.
Neuvosto, jota komissio, CEC ja italialaiset tuottajat tukevat, kiistää kantajien väitteiden paikkansapitävyyden.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensiksi on todettava, että polkumyyntitullien määrääminen ei ole aiempaan toimintaan liittyvä sanktio vaan puolustautumis-
ja suojatoimenpide polkumyynnistä syntyvää vilpillistä kilpailua vastaan. Tutkimus on siis tarpeen suorittaa mahdollisimman
ajankohtaisten tietojen perusteella, jotta voidaan määrätä polkumyyntitulleja, joilla kyetään suojaamaan yhteisön tuotannonalaa
polkumyynniltä (edellä 108 kohdassa mainittu asia Industrie des poudres sphériques v. neuvosto, tuomion 91 ja 92 kohta ja
asia T-138/02, Nanjing Metalink v. neuvosto, tuomio 14.11.2006, Kok., s. II‑4347, 60 kohta).
Kun toimielimet toteavat, että tuotteen, johon on aiemmin sovellettu määrällisiä rajoituksia, tuonti lisääntyy näiden rajoitusten
voimassaolon päättymisen jälkeen, ne voivat ottaa huomioon tämän tuonnin lisääntymisen, kun ne arvioivat yhteisön teollisuudenalan
kärsimää vahinkoa.
Toiseksi lopullisen ilmoituksen 283 kohdassa esitetty komission arvio, jonka mukaan tuotujen tuotteiden määrä lisääntyi määrällisten
rajoitusten järjestelmän voimassaolon päättymisen jälkeen, ei osoita, että toimielimet olisivat vahingon toteamiseksi tukeutuneet
yksinomaan tähän määrälliseen tekijään.
Kuten riidanalaisen asetuksen 162, 168–170, 187–206 ja 216–240 perustelukappaleesta ilmenee, toimielimet ottivat huomioon
useita vahinkoa ja syy–seuraus-suhdetta koskevia tekijöitä, jotka eivät liity pelkästään tutkimusajanjakson viimeiseen vuosineljännekseen
vaan myös tarkastelujaksoon.
Tämän vuoksi seitsemäs kanneperuste on hylättävä.
Tässä tilanteessa kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantajat ovat hävinneet asian, ne on velvoitettava korvaamaan
oikeudenkäyntikulut neuvoston vaatimuksen mukaisesti.
Komissio, CEC ja italialaiset tuottajat vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan työjärjestyksen 87 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto)
on ratkaissut asiat seuraavasti:
1)
Kanteet hylätään.
2)
Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd ja Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan
korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.
3)
Euroopan komissio, Confédération européenne de l’industrie de la chaussure (CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas ja
kuusitoista muuta väliintulijaa, joiden nimet mainitaan liitteessä, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Martins Ribeiro
Papasavvas
Dittrich
Julistettiin Luxemburgissa 4 päivänä maaliskuuta 2010.
Allekirjoitukset
Sisällys
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asian tausta ja riidanalainen asetus
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Oikeudellinen arviointi
Kolme ensimmäistä kanneperustetta sekä viides kanneperuste, joiden mukaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohtaa
ja 9 artiklan 5 kohtaa on rikottu, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja luottamuksensuojan periaatetta on loukattu ja kantajien
polkumyyntimarginaali on laskettu virheellisesti
Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Neljäs kanneperuste, jonka mukaan puolustautumisoikeuksia on loukattu, perusteluvelvollisuutta on laiminlyöty ja oikeutta
tehokkaaseen oikeussuojaan on loukattu
Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuudes kanneperuste, jonka mukaan perusasetuksen 20 artiklaa on rikottu, puolustautumisoikeuksia on loukattu ja perustelut
ovat puutteelliset
Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Seitsemäs kanneperuste, jonka mukaan yhteisön teollisuudenalan kärsimän vahingon osalta on tehty oikeudellinen virhe ja ilmeinen
arviointivirhe
Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Oikeudenkäyntikulut
Liite
Calzaturificio Elisabet Srl
, kotipaikka Monte Urano (Italia),
Calzaturificio Iacovelli di Iacovelli Giuseppe & C. Snc
, kotipaikka Monte Urano,
Calzaturificio Leopamy Srl
, kotipaikka Monte Urano,
Calzaturificio Lunella Srl
, kotipaikka Monte Urano,
Calzaturificio Mia Shoe Snc di Gattafoni Carlo & C.
, kotipaikka Monte Urano,
Calzaturificio Primitempi di Monaldi Geri
, kotipaikka Monte Urano,
Calzaturificio R.G. di Rossi & Galiè Srl
, kotipaikka Monte Urano,
Calz. S.G. di Seghetta Giampiero e Sergio Snc
, kotipaikka Monte Urano,
Carim Srl
, kotipaikka Monte Urano,
Florens Shoes SpA
, kotipaikka Monte Urano,
Gattafoni Shoe Snc di Gattafoni Giampaolo & C.
, kotipaikka Monte Urano,
Grif Srl
, kotipaikka Monte Urano,
Missouri Srl
, kotipaikka Monte Urano,
New Swing Srl
, kotipaikka Monte Urano,
Podosan Medical Shoes di Cirilli Michela
, kotipaikka Monte Urano,
Viviane Sas
, kotipaikka Monte Urano.
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.