CELEX: 62006CJ0056
Assotsiatsioon Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning Poola Vabariigi vahel
Päritolustaatusega toodete mõiste
Kasutatud rõivad

Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada ühelt poolt Euroopa Ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Poola Vabariigi vahel assotsiatsiooni loomiseks sõlmitud Euroopa lepingut, mis on heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 13. detsembri 1993. aasta otsusega 93/743/Euratom, ESTÜ, EÜ (
EÜT L 348, lk 1
; edaspidi „assotsiatsioonileping”), täpsemalt selle lepingu protokolli nr 4 – mida on muudetud ühelt poolt Euroopa Ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Poola Vabariigi vahelise assotsiatsiooninõukogu 30. juuni 1997. aasta otsusega nr 1/97 (
EÜT L 221, lk 1
; edaspidi „protokoll nr 4”) – artikli 7 lõike 1 punkti b.
Eelotsusetaotlus esitati äriühingu Euro Tex Textilverwertung GmbH (edaspidi „Euro Tex”) ja Hauptzollamt Duisburgi (Duisburgi tolliasutus; edaspidi „Hauptzollamt”) vahelises vaidluses, mille esemeks oli Poola eksporditavate kasutatud tekstiilitoodete kohta esitatava päritolutõendi täpsus.
Ühenduse õigusnormid
Protokoll nr 4 määratleb päritolustaatusega toodete mõiste ja sisaldab halduskoostöö valdkonda puudutavaid sätteid.
Protokolli nr 4 artikli 2 lõige 1 sätestab:
„Käesoleva lepingu rakendamisel loetakse ühendusest pärinevateks järgmisi tooteid:
a)
täielikult ühenduses saadud või toodetud tooted artikli 5 tähenduses;
b)
ühenduses saadud või toodetud tooted, milleks on kasutatud täielikult ühenduses saadud või toodetud materjalide asemel muid materjale, tingimusel et need on läbinud ühenduses piisava töö või töötluse artikli 6 tähenduses;
[…]”. [Siin ja edaspidi on osundatud protokolli tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
Selle protokolli artikkel 6 näeb ette:
„1.   Artikli 2 kohaldamisel loetakse tooteid, mis ei ole täielikult saadud või toodetud tooted, piisava töö või töötluse läbinuks, kui II lisa loendis esitatud tingimused on täidetud.
[…]
3.   Kohaldatakse lõikeid 1 ja 2, kui artiklis 7 ei sätestata teisiti.”
Protokolli nr 4 artikli 7 kohaselt:
„1.   Ilma et see piiraks lõike 2 kohaldamist, käsitatakse järgmisi töid või töötlemisi päritolustaatuse omandamiseks ebapiisavatena sõltumata sellest, kas artikli 6 tingimused on täidetud või mitte:
[…]
b)
lihtsad toimingud nagu tolmu eemaldamine, tuulamine või uhtmine, sortimine, liigitamine, kokkupanemine (kaasa arvatud kaupade komplekteerimine), pesemine, värvimine, tükeldamine;
[…]”
Tuleb märkida, et protokolli nr 4 artiklit 7 muudeti (muudatus jõustus 1. jaanuaril 2001) EL-Poola Vabariigi assotsiatsiooninõukogu 29. detsembri 2000. aasta otsusega, millega muudeti Poolaga sõlmitud Euroopa lepingu protokolli nr 4, mis käsitleb mõiste „päritolustaatusega tooted” määratlust ja halduskoostöö meetodeid (
EÜT 2001, L 19, lk 29
; edaspidi „muudetud protokoll nr 4”).
Muudetud protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkt j, mis osaliselt asendab protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkti b, ei viita enam „lihtsatele toimingutele” ning selle asemel on märgitud vaid „tolmu eemaldamine, tuulamine või uhtmine, sortimine, liigitamine, kokkupanemine (kaasa arvatud kaupade komplekteerimine)”.
Menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimus
Eelotsusetaotlusest nähtub, et asjaolude toimumise ajal juhtis Euro Tex litsentseeritud ettevõtet, mis tegeles rõivaste ja muude tekstiilitoodete kogumise, transportimise ja töötlemisega.
Inimeste poolt tänavakonteineritesse jäetud esemed sorditi ja komplekteeriti seejärel mitmes etapis. Kasutamiskõlblikuks peetud esemete hulgast tehti järgnevalt etapiviisil valik teatud kriteeriumide alusel. Sortimise ja komplekteerimisega tegelevate Euro Texi töötajate ülesandeks oli muuhulgas valida esmajärjekorras välja eelkõige klientide nõudmistele vastavad „moodsad” esemed.
Aastatel 1998–1999 toimetas Euro Tex sorditud ja komplekteeritud tekstiilitooted Poola jaemüüjatele. Et tõendada nende „päritolustaatust” assotsiatsioonilepinguga kehtestatud soodustollikorra tähenduses, lisas Euro Tex faktuurarvetele kohaletoimetatud kaupade päritoludeklaratsioonid või esitas liikumissertifikaadid EUR.1.
Hauptzollamt asus Poola ametiasutuste nõudmisel Euro Texi asukohas läbiviidud auditi tulemustest lähtudes 19. juuli 2001. aasta otsusega seisukohale, et Euro Tex ei ole võimeline toodete päritolu tõendama. Lisaks võtsid Saksamaa ametiasutused tagasi liikumissertifikaadid EUR.1 ning teatasid, et nad informeerivad Poola ametiasutusi kohapealse auditi tulemustest.
Selle otsuse peale esitas Euro Tex kaebuse Hauptzollamtile, kes selle siiski 30. juuni 2002. aasta otsusega põhjendamatuse tõttu tagasi lükkas. Hauptzollamt leidis selles otsuses eelkõige, et protokollis nr 4 ettenähtud tingimused ei olnud täidetud, selleks et taaskasutuseks mõeldud kasutatud tekstiilesemeid võiks pidada täielikult ühenduses saadud või toodetud esemeteks. Otsuses täpsustatakse veel, et käesoleval juhul kujutavad sortimine ja komplekteerimine endast minimaalset töötlust, mis ei mõjuta nende toodete päritolu.
Euro Tex esitas seepeale hagi Finanzgericht Düsseldorfile nõudega, et viimane tunnistaks seadusevastaseks Hauptzollamti poolt Poola tolliasutustele saadetud arvamuse, millega neid informeeriti kõnealuste päritolusertifikaatide ebatäpsusest.
Kuna Finanzgericht Düsseldorfil tekkis küsimus protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkti b tõlgendamise osas, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruses täpsemalt kirjeldatud sortimistoimingud on ulatuslikumad kui tegevused, mis on hõlmatud mõistega „lihtne sortimine” protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses?”
Finanzgericht Düsseldorfi küsimused tekkisid just protokolli nr 4 mitmete keeleversioonide vahelisest erinevusest. Nimelt tuleneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates teatavatest keeleversioonidest, et lihtsa ja keerulise sortimistoimingu vahel on erinevus, samas kui teised versioonid tunduvad viitavat sellele, et kõiki nimetatud protokolli artikli 7 lõike 1 punktis b ettenähtud toiminguid määratletakse „lihtsatena”.
Kui näiteks protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkti b saksakeelne versioon ütleb „einfaches Entstauben, Sieben, Aussondern, Einordnen, Sortieren (einschließlich des Zusammenstellens von Sortimenten) […]” ja prantsuskeelne versioon „opérations simples de dépoussiérage, de criblage, de triage, de classement, d’assortiment (y compris la composition de jeux de marchandises)[…]”, siis selle sätte ingliskeelne versioon sätestab omakorda „simple operations consisting of removal of dust, sifting or screening, sorting, classifying, matching (including the making-up of sets of articles)[…]”.
Eelotsuse küsimus
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas protokolli nr 4 sätete kohaselt tuleb teha vahet lihtsatel ja keerulisematel toimingutel. Esimesed neist on protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkti b kohaldamisel sellised tööd või töötlemised, mis on ebapiisavad, et anda kaubale „päritolustaatus”, samas kui teised võivad hõlmata selliseid töid või töötlemisi, mis on piisavad selle staatuse andmiseks protokolli artikli 6 alusel. Juhul kui toiminguid saab selliselt eristada, soovib Finanzgericht Düsseldorf teada, kas niisugused sortimistoimingud nagu Euro Texis läbiviidavad kuuluvad teise kategooriasse, st keerulisemate toimingute alla.
Euroopa Kohtule esitatud märkused
Euro Tex väidab, et kasutatud tekstiilitoodete ringlussevõtu raames tehtud sortimistoimingud on olemuselt täiesti erinevad sellest, mida tuleb mõista „lihtsate sortimistoimingutena” protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses. See säte näeb tõepoolest ette vaid väga lihtsad toimingud, mis ei vaja mingeid eriteadmisi ega suurenda oluliselt nende toodete väärtust. Kasutatud tekstiilitoodete sortimine muudab need esemed aga tunduvalt väärtuslikumaks. Iseenesest teostatakse rida eraldustoiminguid, milleks ringlussevõtvate ettevõtete töötajad peavad omama erioskusi (näiteks oskus eristada kanga kvaliteeti, moesuundi jne). Lisaks saavad need töötajad sel otstarbel ettevõttesisest erikoolitust.
Kuna põhikohtuasjas arutlusel olevad sortimistoimingud on sellised, mis võivad anda töödeldavatele kaupadele päritolustaatuse, teeb Euro Tex ettepaneku vastata Finanzgericht Düsseldorfi küsimusele jaatavalt.
Vastupidisel seisukohal olev Euroopa Ühenduste Komisjon väidab, et ei saa teha mingit vahet lihtsate ja keerulisemate sortimistoimingute vahel protokolli nr 4 tähenduses. See tuleneb just protokolli nr 4 lõike 1 punkti b erinevate keeleversioonide ja eelkõige inglis- ja hollandikeelse versiooni võrdlevast hindamisest.
Kõnealuse sätte niisuguse tõlgenduse asjakohasust kinnitab muuhulgas rahvusvaheline tolliprotseduuride lihtsustamise ja kooskõlastamise konventsioon (edaspidi „Kyoto konventsioon”), mille mitmed lisad kiideti ühenduse nimel heaks nõukogu 3. juuni 1977. aasta otsusega 77/415/EMÜ (
EÜT L 166, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/01, lk 119).
Euroopa Kohtu vastus
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus puudutab põhikohtuasjas käsitletavate toimingute liigitamist lihtsateks ja keerulisteks. Selles osas on põhikohtuasja pooled protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkti b omapoolse tõlgenduse toetuseks viidanud peamiselt selle sätte erinevate keeleversioonide lahknevustele.
Tuleb tunnistada, et vastab tõele, et nimetatud sätte teatavaid keeleversioone võib tõlgendada nii põhikohtuasja hageja pakutud viisil kui ka komisjoni ettepaneku kohaselt. Nii on see just saksa- („einfaches”), prantsuse- („les opérations simples de”), hispaania- („las operaciones simples de”), itaalia- („le semplici operazioni di”) ja portugalikeelse („simples operações de”) versiooni puhul.
Sellegipoolest tuleneb teistest keeleversioonidest, et selles samas sättes ettenähtud toimingud on määratluselt „lihtsad”. Seda võib järeldada inglisekeelses versioonis esinevast väljendist „simple operations consisting of”, taanikeelses versioonis esinevast väljendist „enkle foranstaltninger som”, hollandikeelses versioonis esinevast väljendist „eenvoudige verrichtingen zoals” ja rootsikeelses versioonis esinevast väljendist „enkel behandling bestående i”.
Sellest tulenevalt – nagu märgib komisjon – ei lähe selle protokolli ühegi keeleversiooniga vastuollu niisugune tõlgendus, mille kohaselt käsitletakse kõiki protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punktis b mainitud toiminguid ühesugustena, samas kui Euro Texi pakutud tõlgendus, kus tehakse vahet lihtsatel ja keerulistel sortimistoimingutel, ei ole kooskõlas eelmises punktis mainitud keeleversioonidega.
Igal juhul tuleb meeles pidada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb ühenduse teksti erinevaid keeleversioone tõlgendada ühetaoliselt, ning seega peab juhul, kui keeleversioonid üksteisest erinevad, kõnealust normi tõlgendama vastavalt seda normi sisaldava õigusakti üldisele ülesehitusele ja eesmärgile (vt 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas
C-236/97: Codan, EKL 1998, lk I-8679
, punkt 28; 13. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-420/98: W. N., EKL 2000, lk I-2847
, punkt 21, ja 16. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-332/04: komisjon
vs
. Hispaania, EKL 2006, lk I-40
, punkt 52).
Protokolli nr 4 neljanda ja kuuenda põhjenduse kohaselt on selle eesmärk „kaubanduse edendamine ja haldustoimingute lihtsustamine”, samuti „tarbijate ja tolliasutuste töö hõlbustamine”. Nagu komisjon on väitnud, kahjustaks see hõlbustamise ja õiguskindluse eesmärki, kui siseriiklikelt ametiasutustelt nõutaks, et nad eristaksid lihtsad sortimise, tolmu eemaldamise, tuulamise jne toimingud keerulistest, kui protokollis ei ole märgitud mingisuguseid kriteeriumeid või parameetreid, mille alusel niisugust eristamist teostada.
Lisaks tuleb märkida, et otsusega nr 4/2000 protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkti b sisseviidud muudatus tundub samuti seda tõlgendust toetavat, kuna viide „lihtsatele toimingutele” on selle sätte tekstist kõrvaldatud.
Seega ei saa protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkti b sõnastusest ega selle eesmärgist tuletada lihtsate ja keeruliste sortimistoimingute eristamist.
Lõpuks tuleb lisada, et Kyoto konventsiooni tekst, millele viidatakse poolte esitatud märkustes, ei toeta samuti seda eristamist.
Tõepoolest, niisugusel juhul nagu põhikohtuasjas sõltub kauba päritolu Kyoto konventsiooni lisa D.1 normi 3 kohaselt sellest, kus riigis toimus kauba „viimane oluline töötlemine või käitlus”. Selle lisa normis 6 sätestatakse, et oluliseks töötlemiseks või käitluseks ei saa pidada „toiminguid, mis ei mõjuta või mõjutavad vähe kaupade olemust või sisulisi omadusi”. Selles osas mainitakse normis muu hulgas „tegevusi, millega parandatakse kauba välimust või kvaliteeti või valmistatakse neid ette transportimiseks, nagu kaubapakkide eraldamine või ühendamine, kaupade sortimine ja liigitamine, pakendi vahetus” ja „erineva päritoluga kaupade segamine, kui saadud toote omadused ei ole sisuliselt erinevad segatud toodete omadustest”. Järelikult ei ole seal mainitud mingit erinevust lihtsate ja keeruliste toimingute vahel.
Seega tuleb Finanzgericht Düsseldorfi esitatud küsimusele vastata, et kuna protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkt b ei võimalda teha vahet lihtsatel ja keerulisematel sortimistoimingutel, siis kuuluvad eelotsusetaotluses kirjeldatud sortimistoimingud lihtsate sortimistoimingute mõiste alla nimetatud sätte tähenduses.
Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

Kuna ühelt poolt Euroopa Ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Poola Vabariigi vahel assotsiatsiooni loomiseks sõlmitud Euroopa lepingu (muudetud ühelt poolt Euroopa Ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Poola Vabariigi vahelise assotsiatsiooninõukogu 30. juuni 1997. aasta otsusega nr 1/97) protokolli nr 4 artikli 7 lõike 1 punkt b ei võimalda teha vahet lihtsatel ja keerulisematel sortimistoimingutel, siis kuuluvad eelotsusetaotluses kirjeldatud sortimistoimingud lihtsate sortimistoimingute mõiste alla nimetatud sätte tähenduses.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.