CELEX: 62003CJ0358
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Darbuotojų apsauga
Darbuotojų sauga ir sveikata
Krovinių krovimas rankomis, kai gresia pavojus darbuotojams

Europos Bendrijų Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad nepriimdama 1990 m. gegužės 29 d. Tarybos direktyvą 90/269/EEB
dėl būtiniausių sveikatos ir saugos reikalavimų, taikomų krovinių krovimui rankomis, pirmiausia, kai gresia pavojus, jog darbuotojai
gali susižeisti nugarą (ketvirtoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (OL L 156,
p. 9), įgyvendinančių įstatymų ir kitų teisės aktų arba bet kuriuo atveju nepranešdama apie juos Komisijai, Austrijos Respublika
neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

Teisinis pagrindas ir ikiteisminė procedūra
Remiantis Direktyvos 90/269 1 straipsnio 1 dalimi, direktyvoje nustatomi būtiniausi sveikatos apsaugos ir saugos reikalavimai,
taikomi krovinių krovimui rankomis, pirmiausia, kai darbuotojams gresia pavojus susižeisti nugarą.
Pagal minėtos direktyvos 9 straipsnio 1 dalį valstybės narės iki 1992 m. gruodžio 31 d. priima įstatymus ir kitus teisės aktus,
būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos, ir apie tai nedelsdamos praneša Komisijai. Austrijos Respublikai, kuri 1995 m.
sausio 1 d. tapo Bendrijos nare, šios direktyvos perkėlimo terminas pasibaigė jos stojimo į Bendriją dieną.
Atsižvelgdama į tai, kad Austrijos Respublika nepranešė, jog ji priėmė Direktyvą 90/269 įgyvendinančius įstatymus ir kitus
teisės aktus, bei neturėdama kitos informacijos, leidžiančios padaryti išvadą, kad ši valstybė narė priėmė visas šiuo atveju
būtinas priemones, Komisija pradėjo procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
Manydama, kad minėta direktyva Karintijos žemės ir komunų tarnautojų bei Burgenlando ir Karintijos žemės ūkio ir miškų ūkio
darbuotojų apsaugos atžvilgiu nebuvo perkelta į nacionalinę teisę, 2002 m. gruodžio 19 d. Komisija išsiuntė argumentuotą nuomonę,
nurodydama Austrijos Respublikai per du mėnesius nuo gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
Kadangi Austrijos valdžios institucijų pateikti atsakymai Komisijos netenkino, ji pareiškė šį ieškinį.

Dėl ieškinio
Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, įsipareigojimų neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į valstybės
narės padėtį argumentuotoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (žr.,
inter alia
, 2001 m. kovo 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑147/00, Rink. p. I‑2387, 26 punktą ir 2002 m. liepos 4 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C‑173/01, Rink. p. I‑6129, 7 punktą).
Austrijos vyriausybė tvirtina, kad reikalavimas dėl Direktyvos 90/269 neperkėlimo į nacionalinę teisę nepagrįstas Burgenlando
atžvilgiu, nes 2000 m. buvo priimtos taisyklės, apie kurias Komisijai pranešta 2000 m. spalio 24 dieną.
Komisija duplike sutiko su šiomis faktinėmis aplinkybėmis.
Kadangi argumentuota nuomonė buvo priimta 2002 m. gruodžio 19 d., ieškinio dalis, susijusi su Burgenlando žeme, turi būti
atmesta.
Austrijos vyriausybė neginčija įsipareigojimų neįvykdymo, kuriuo ji kaltinama Karintijos žemėje, tačiau tvirtina, kad Direktyvą
90/269 visiškai perkeliančios taisyklės dėl žemės ir miškų ūkio darbuotojų turėtų būti paskelbtos 2003 m. pabaigoje. Dėl būtinybės
imtis perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių, skirtų užtikrinti žemės, komunų ir komunų asociacijų tarnautojų apsaugą, federacinė
valstybė reguliariai informuodavo Karintijos žemės atsakingas institucijas apie jų įsipareigojimus šioje srityje.
Šiomis aplinkybėmis, Austrijos vyriausybė pabrėžia, kad šios šalies konstitucinė teisė draudžia federacinei valstybei vietoj
federalinės žemės priimti į nacionalinę teisę perkeliančias priemones, ir kad ji savo kompetenciją vykdyti perkėlimą gali
pagrįsti tik Teisingumo Teismo sprendimu.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką valstybė narė negali remtis vidaus teisės sistemos
nuostatomis, praktika ar aplinkybėmis, įskaitant tas, kurios kyla iš federacinės sistemos, kad pateisintų iš direktyvos kylančių
įsipareigojimų nevykdymą bei terminų nesilaikymą (žr. šiuo klausimu 2001 m. spalio 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Austriją
, C‑111/00, Rink. p. I‑7555, 12 punktą). Nors kiekviena valstybė narė savo nuožiūra viduje gali laisvai paskirstyti teisės
aktų leidimo kompetenciją, pagal EB 226 straipsnį ji vienintelė atsako Bendrijai už įsipareigojimų, kylančių iš Bendrijos
teisės, įvykdymą (2004 m. birželio 10 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑87/02, Rink. p. I‑0000, 38 punktas).
Todėl pripažintina, kad Komisijos pareikštas ieškinys Karintijos žemės atžvilgiu yra pagrįstas.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, visų pirma, reikia konstatuoti, kad nepriimdama Direktyvą 90/269 įgyvendinančių įstatymų
ir kitų teisės aktų Karintijos žemėje Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą; antra, kitą ieškinio
dalį reikia atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama,
arba jeigu susiklosto ypatingos aplinkybės, Teisingumo Teismas gali paskirstyti bylinėjimosi išlaidas šalims arba nurodyti
kiekvienai padengti savo išlaidas. Kadangi Komisija iš dalies pralaimėjo bylą, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi
išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Nepriimdama 1990 m. gegužės 29 d. Tarybos Direktyvą 90/269/EEB dėl būtiniausių sveikatos ir saugos reikalavimų, taikomų krovinių
krovimui rankomis, pirmiausia, kai gresia pavojus, jog darbuotojai gali susižeisti nugarą (ketvirtoji atskira direktyva, kaip
numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje), įgyvendinančių įstatymų ir kitų teisės aktų Karintijos žemėje, Austrijos
Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą
2.
Atmesti kitą ieškinio dalį.
3.
Europos Bendrijų Komisija ir Austrijos Respublika pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.