CELEX: 61995TJ0218
Landbrug
Fiskeri
Akvakultur og indretning af beskyttede havområder
Finansiel fællesskabsstøtte
Meddelelse om, at visse udgifter ikke kunne afholdes
Annullationssøgsmål
Erstatningssøgsmål

Dommens præmisser
Sagens retlige baggrund
1 Artikel 1, stk. 1, litra b), i Raadets forordning (EOEF) nr. 4028/86 af 18. december 1986 om faellesskabsforanstaltninger til forbedring og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne (EFT L 376, s. 7, herefter »forordning nr. 4028/86«) bestemmer, at Kommissionen kan yde finansiel faellesskabsstoette til foranstaltninger inden for omraadet udvikling af akvakultur og indretning af beskyttede havomraader med henblik paa bedre forvaltning af fiskeriomraaderne ved kysterne.
2 I henhold til artikel 12, hvori der henvises til bilag III til forordning nr. 4028/86, udgoer faellesskabsstoetten til udvikling af akvakulturen for regionen Veneto 40% af udgifterne, mens Italiens bidrag udgoer mellem 10% og 30%.
3 Artikel 44 i forordning nr. 4028/86 har foelgende ordlyd:
»1. I tidsrummet for Faellesskabets intervention skal den myndighed eller det organ, der er udpeget hertil af den paagaeldende medlemsstat, paa Kommissionens anmodning tilsende denne alle bevisdokumenter og andre dokumenter, hvoraf det fremgaar, at de finansielle eller andre betingelser, som er fastsat for hvert enkelt projekt, er opfyldt. Kommissionen kan efter fremgangsmaaden i artikel 47 beslutte, at stoetten skal suspenderes, nedsaettes eller bortfalde:
- hvis projektet ikke gennemfoeres som planlagt, eller
...
Beslutning herom meddeles den paagaeldende medlemsstat samt stoettemodtageren.
Kommissionen tilbagesoeger de beloeb, hvis udbetaling ikke var eller ikke laengere er berettiget.
2. Kommissionen vedtager efter fremgangsmaaden i artikel 47 gennemfoerelsesbestemmelser til denne artikel.«
4 Artikel 47 bestemmer:
»1. Naar der henvises til fremgangsmaaden i denne artikel, indbringer formanden sagen for Den Staaende Fiskeristrukturkomité, enten paa eget initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstats repraesentant.
2. Kommissionens repraesentant forelaegger et udkast til foranstaltninger, der skal traeffes. Komitéen afgiver udtalelse inden for en frist, som formanden kan fastsaette under hensyn til, hvor meget de forlagte spoergsmaal haster. Udtalelsen vedtages med et flertal paa fireoghalvtreds stemmer, idet medlemsstaternes stemmer tildeles den vaegt, der er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2. Formanden deltager ikke i afstemningen.
3. Kommissionen vedtager foranstaltningerne, som straks finder anvendelse. Saafremt disse foranstaltninger ikke er i overensstemmelse med komitéens udtalelse, meddeles de omgaaende Raadet af Kommissionen; Kommissionen kan da i hoejst en maaned efter denne meddelelse udsaette anvendelsen af foranstaltningerne. Raadet kan med kvalificeret flertal inden for en frist paa en maaned traeffe andre foranstaltninger.«
5 Ved forordning (EOEF) nr. 1116/88 af 20. april 1988 (EFT L 112, s. 1, herefter »forordning nr. 1116/88«) fastsatte Kommissionen gennemfoerelsesbestemmelser til beslutninger om stoette til projekter vedroerende faellesskabsforanstaltninger til forbedring og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne samt til indretning af beskyttede havomraader.
6 I sjette betragtning til forordning nr. 1116/88 hedder det, at »der boer ikke indledes nogen procedure med henblik paa suspension, nedsaettelse eller bortfald af stoetten uden forudgaaende hoering af den paagaeldende medlemsstat, for at den kan tage stilling til sagen, og uden at der er givet modtagerne mulighed for at fremsaette bemaerkninger«.
7 Saaledes bestemmer artikel 7 i forordning nr. 1116/88:
»Inden den i artikel 44, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 4028/86 fastsatte procedure for suspension, nedsaettelse eller bortfald af stoetten indledes,
- underretter Kommissionen den medlemsstat, paa hvis omraade projektet skal gennemfoeres, saaledes at medlemsstaten kan tage stilling til sagen,
- hoerer Kommissionen den kompetente myndighed, der skal tilsende den bevisdokumenterne,
- opfordrer Kommissionen modtageren eller modtagerne til gennem naevnte myndighed eller organ at goere rede for aarsagerne til, at de fastsatte betingelser ikke er overholdt.«
Faktiske omstaendigheder
8 Ved beslutning K(90) 1923/99 af 30. oktober 1990 ydede Kommissionen sagsoegeren en oekonomisk stoette paa 1 103 646 181 LIT, svarende til 40% af de samlede udgifter paa 2 759 115 453 LIT, til udfoerelse af arbejder med henblik paa modernisering og indretning af dambrugsanlaeg (projekt I/16/90). I beslutningen var det fastsat, at den italienske stat skulle yde et bidrag paa 30% af udgifterne, dvs. 827 734 635 LIT.
9 I beslutningen hed det naermere, at »det stoettebeloeb, Kommissionen faktisk udbetaler til et afsluttet projekt, afhaenger af, hvilke arbejder der er udfoert i forhold til, hvad der var fastsat i projektbeskrivelsen«. I beslutningen var det ogsaa praeciseret, at »i henhold til bemaerkningen i afsnit B i den af stoettemodtageren indgivne ansoegning om stoette maa de arbejder, der skal udfoeres, ikke aendres eller forandres uden forudgaaende godkendelse af de nationale myndigheder og eventuelt af Kommissionen. Saafremt der er foretaget vaesentlige aendringer uden Kommissionens godkendelse, kan det medfoere, at stoetten nedsaettes eller bortfalder, dersom de efter de nationale myndigheders eller Kommissionens opfattelse ikke er acceptable. De nationale myndigheder underretter i saa fald hver enkelt stoettemodtager om, hvilken fremgangsmaade der skal foelges«.
10 Den 23. juni 1993 udbetalte Kommissionen sagsoegeren en foerste rate paa 343 117 600 LIT.
11 Efter at de italienske bygge- og anlaegsmyndigheder have foretaget en kontrol paa stedet af projektet, saaledes som det var faerdiggjort, meddelte myndighederne ved skrivelse af 7. april 1994 sagsoegeren, at bortset fra, at der skulle foretages visse aendringer af projektet i forbindelse med murerarbejdet og lignende samt udgravningsarbejderne, var det udfoerte arbejde efter myndighedernes opfattelse i teknisk og oekonomisk henseende i overensstemmelse med det projekt, der var blevet godkendt.
12 Ved beslutning K(94) 1531/99 af 27. juli 1994 imoedekom Kommissionen endnu en ansoegning om stoette fra sagsoegeren. Ansoegningen vedroerte afslutningen af moderniseringsarbejder paa sagsoegerens anlaeg (projekt I/100/94).
13 I skrivelse af 12. december 1994 til det italienske Landbrugsministerium (herefter »ministeriet«) og til Kommissionen gjorde sagsoegeren opmaerksom paa, at omstaendigheder, som laa uden for sagsoegerens kontrol, og som var indtraadt, efter at projektet var fremsendt till ministeriet, havde gjort det noedvendigt at foretage visse aendringer i de arbejder, der var fastsat i forbindelse med projekt I/16/90. Det sagsoegende selskab praeciserede, at det var overbevist om, at det havde overholdt de opstillede maal og at have valgt de bedst mulige loesninger, men at denne omstaendighed og oensket om hurtigt at naa de oenskede resultater uheldigvis havde medfoert, at selskabet havde glemt, at det forinden skulle have underrettet ministeriet om de foretagne aendringer, hvilket var en vaesentlig aendring, for at sagen kunne afsluttes. Sagsoegeren fandt dog, at set under ét var projekt I/16/90 ikke blevet aendret vaesentligt bortset fra, at bassinerne til intensivt opdraet var blevet placeret og udformet anderledes.
14 Det sagsoegende selskab, som saaledes erklaerede, at det var klar over, men foerst efter at arbejderne var afsluttet, at det ikke havde overholdt kravet om, at det skule give meddelelse om aendringerne, inden de blev foretaget, anmodede ministeriet og, om fornoedent, Kommissionen, om at foretage en teknisk undersoegelse af de udfoerte aendringer med henblik paa at fastslaa, at de var rimelige, og at de valgte loesninger var noedvendige og hensigtsmaessige. Sagsoegeren anfoerte naermere, at alle de omhandlede aendringer fremgik og var omfattet af det tillaegsprojekt (I/100/94), som var godkendt som berettiget til faellesskabsstoette ved beslutning K(94) 1531/99.
15 Efter at have foretaget en kontrol af, hvorledes arbejderne var blevet afsluttet, tilstillede ministeriet den 3. juni 1995 sagsoegeren en attest om udfoert kontrol med arbejdernes endelige udformning (herefter »attesten«), der var udfaerdiget den 24. maj 1995. Efter ministeriets opfattelse havde sagsoegeren foretaget yderligere aendringer i forhold til dem, som bygge- og anlaegsmyndighederne havde fastslaaet:
a) Sagsoegeren havde ikke anlagt seksten bassiner, havde ikke opfoert et hydraulisk anlaeg og en varmecentral, men i stedet blot planlagt opdraetningsbassiner, der skulle anlaegges i forbindelse med det faerdiggoerelsesprojekt, som Kommissionen havde godkendt i beslutning K(94) 1531/99.
b) Sagsoegeren havde ikke anskaffet en raekke maskiner.
c) Sagsoegeren havde ikke opfoert en ny overbygning og opdraetningsbassiner uden for overbygningen.
Ifoelge ministeriet skulle sagsoegeren derfor i medfoer af de gaeldende faellesskabsretlige bestemmelser have ansoegt om tilladelse til at foretage de naevnte aendringer.
16 Ministeriet nedsatte de udgifter, der i projektets endelige udformning var stoetteberettigede til 1 049 556 101 LIT. Da de udgifter, der allerede var anerkendt som stoetteberettigede, da de foerste arbejder blev indledt, udgjorde 857 794 000 LIT, androg de samlede udgifter, der var anerkendt som stoetteberettigede, herefter ifoelge ministeriet 1 907 350 101 LIT, dvs. ca. 69,13% af de stoetteberettigede udgifter til det projekt, som Kommissionen oprindelig havde godkendt.
17 I henhold til en endelig betalingsordre, som blev udstedt den 5. juli 1995, udbetalte Kommissionen sagsoegeren et saldobeloeb paa 419 822 440 LIT. Den samlede faellesskabsstoette til de arbejder, som Kommissionen paa grundlag af attesten ansaa for at vaere i overensstemmelse med det oprindelig godkendte projekt, blev saaledes nedsat fra 1 103 646 181 LIT til 762 940 040 LIT.
18 Ministeriet og Kommissionen modtog henholdsvis den 28. juli 1995 og den 3. august 1995 en raekke skriftlige bemaerkninger fra sagsoegeren, som haevdede, at attesten ikke var korrekt, og anmodede om, at den blev taget op til fornyet vurdering.
19 Som svar paa anmodningen til de nationale myndigheder tilstillede Kommissionen dem sine bemaerkninger ved telex nr. 12 497 af 27. oktober 1995. Kommissionen anfoerte heri, at den paa grundlag af de til raadighed vaerende oplysninger ikke fandt det fornoedent at tage den fremgangsmaade, ministeriet have fulgt med henblik paa at afslutte projekt nr. I/16/90, op til fornyet vurdering, idet
1) der var foretaget betydelige aendringer af projektet, uden at de paa forhaand var meddelt de nationale myndigheder.
Ydelsen af stoetten vedroerende det andet projekt, I/100/94, kunne ikke indebaere, at Kommissionen accepterede tidligere foretagne aendringer.
2) De arbejder, der var omfattet af det foelgende projekt, I/100/94, var blevet udfoert som led i projekt I/16/90 og kunne derfor ikke tages i betragtning i forbindelse med den stoette, der var ydet til projekt I/16/90.
3) Artikel 7 i forordning nr. 1116/88, som sagsoegerens advokat havde henvist til, kunne ikke finde anvendelse i den sammenhaeng, der var fremfoert af advokaten.
4) Det af oplysningerne fra ministeriet fremgik, at de bemaerkninger, sagsoegerens advokat var fremkommet med paa side 18 i sit indlaeg, og som vedroerte de nedsaettelser af udgifterne, der var indtraadt som foelge af, at de var opfoert paa udgiftskonti, som ikke tidligere havde vaeret angivet, var forkerte.
20 Ved skrivelse af 14. november 1995 afslog ministeriet sagsoegerens anmodning om, at sagen blev taget op til fornyet vurdering, af de samme grunde som de, der var anfoert i Kommissionens telex nr. 12 497 af 27. oktober 1995.
Retssagen
21 Herefter har sagsoegeren ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 1. december 1995 anlagt sag med paastand dels om annullation af Kommissionens telex nr. 12 497 af 27. oktober 1995, dels om erstatning for det tab, sagsoegeren haevder at have lidt som foelge af den naevnte retsakt.
22 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og anmodet parterne om at besvare visse skriftlige spoergsmaal inden retsmoedet. Parterne har efterkommet Rettens anmodning.
23 I retsmoedet den 5. juni 1997 har parterne afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten.
Parternes paastande
24 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
- Kommissionens beslutning, som meddelt ved telex nr. 12 497 af 27. oktober 1995, erklaeres ugyldig.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagsoegeren erstatning som anfoert i staevningen.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
25 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Sagen afvises, jf. EF-traktatens artikel 173, subsidiaert frifindes Kommissionen.
- Kommissionen frifindes, jf. traktatens artikel 178 og 215.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Annullationspaastandene
1. Formaliteten
Parternes argumenter
26 Kommissionen har anfoert, at den retsakt, der er udstedt den 27. oktober 1995, kan antages at have bindende retsvirkninger over for sagsoegeren, og at den under alle omstaendigheder ikke beroerer sagsoegeren umiddelbart. I den naevnte retsakt har Kommissionen blot foretaget en vurdering af, hvilken adfaerd de nationale myndigheder har udvist som led i den procedure om medfinansiering af projektet, der er fastsat i forordning nr. 4028/86.
27 Heroverfor har sagsoegeren anfoert, at den beroerte medlemsstat blot er et »organ« for Faellesskabet, idet den handler »paa vegne« af Kommissionen, som har hele beslutningsbefoejelsen, ligesom den omstaendighed, at der findes en national retsakt, der er udstedt til gennemfoerelse af den faellesskabsretlige foranstaltning, ikke i sig selv er tilstraekkelig til, at den faellesskabsretlige retsakt ikke beroerer sagsoegeren umiddelbart.
Rettens bemaerkninger
28 Det bemaerkes blot, at telex nr. 12 497 af 27. oktober 1995, sammenholdt med den ordre om betaling af resten af faellesskabsstoetten, som Kommissionen udstedte den 5. juli 1995, har medfoert en nedsaettelse af den faellesskabsstoette, der oprindelig var ydet i henhold til Kommissionens beslutning K(90) 1923/99.
29 For saa vidt som sagsoegeren i henhold til det omtvistede telex ikke ydes hele den stoette, der oprindelig var ydet, og den beroerte medlemsstat ikke her har nogen selvstaendig skoensbefoejelse, udgoer telexet i relation til sagsoegeren en individuel beslutning, der har retligt bindende virkninger, som kan beroere sagsoegerens interesser gennem en vaesentlig aendring af dennes retsstilling (jf. Domstolens dom af 11.11.1981, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639, praemis 9, af 7.5.1991, sag C-291/89, Interhotel mod Kommissionen, Sml. I, s. 2257, praemis 12 og 13, af 7.5.1991, sag C-304/89, Oliveira mod Kommissionen, Sml. I, s. 2283, praemis 12 og 13 og af 4.6.1992, sag C-189/90, Cipeke mod Kommissionen, Sml. I, s. 3573, praemis 11 og 12).
30 Kommissionens paastand om, at sagen afvises, kan saaledes ikke tages til foelge.
2. Realiteten
31 Til stoette for annullationssoegsmaalet har sagsoegeren fremfoert fem anbringender. Sagsoegeren har saaledes gjort gaeldende, at den anfaegtede beslutning ikke er blevet behoerigt meddelt, at der er sket tilsidesaettelse af kollegialitetsprincippet, af procedureforskrifter og af begrundelsespligten, ligesom der er tale om magtfordrejning.
Det foerste anbringende om, at den anfaegtede beslutning ikke er blevet behoerigt meddelt
32 Det sagsoegende selskab har anfoert, at den anfaegtede retsakt ikke er blevet meddelt selskabet, og at det kun ved en tilfaeldighed har faaet kendskab till den, nemlig i form af en kopi, som det fik tilsendt efter at have anmodet derom.
33 Kommissionen er ikke fremkommet med bemaerkninger vedroerende dette anbringende.
34 Det maa fastslaas, at sagsoegeren faktisk har kunnet komme til kundskab om indholdet af den anfaegtede retsakt og rettidigt anlaegge naervaerende sag inden for soegsmaalsfristen. Det er herefter ufornoedent at tage stilling til, om retsakten formelt er blevet meddelt sagsoegeren.
Det andet anbringende om tilsidesaettelse af kollegialitetsprincippet
35 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke har overholdt kollegialitetsprincippet. Det fremgaar ikke af den anfaegtede retsakt, som tilsyneladende er truffet af en »fungerende kontorchef«, om og hvornaar Kommissionens medlemmer, som er ansvarlige for retsakten som et kollegium, har truffet afgoerelse i faellesskab.
36 Heroverfor har Kommissionen gjort gaeldende, at bemyndigelser til at underskrive er den normale maade, hvorpaa Kommissionen udoever sin kompetence, samt at den anfaegtede retsakt er truffet som led i forvaltningen af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Udviklingssektionen, som henhoerer under Generaldirektoratet for Fiskeri (GD XIV).
37 Hertil bemaerkes, at som det fremgaar af Kommissionens forretningsorden, kan Kommissionens tjenestemaend bemyndiges til i Kommissionens navn og under dens kontrol at traeffe klart angivne foranstaltninger af forvaltningsmaessig eller administrativ art, som f.eks. den omtvistede foranstaltning, og bemyndigelser til at underskrive er den normale maade, hvorpaa Kommissionen udoever sin kompetence (jf. Domstolens dom af 11.10.1990, sag C-200/89, FUNOC mod Kommissionen, Sml. I, s. 3669, praemis 13 og 14).
38 I den foreliggende sag findes sagsoegeren ikke at vaere fremkommet med oplysninger, hvorefter det kan antages, at faellesskabsadministrationen ikke skulle have iagttaget gaeldende regler inden for omraadet. Det maa tvaertimod fremhaeves, at den fungerende kontorchef, som har underskrevet den anfaegtede beslutning, er ansat i GD XIV, der er ansvarlig for fiskeri, dvs. den oekonomiske sektor, som faar udbetalt faellesskabsstoette i henhold til forordning nr. 4028/86.
39 Det andet anbringende maa saaledes forkastes.
Det tredje anbringende om tilsidesaettelse af procedureforskrifter
Parternes argumenter
40 Sagsoegeren har for det foerste anfoert, at Kommissionen har nedsat den oprindeligt ydede faellesskabsstoette uden foerst at ivaerksaette den procedure, der er fastsat i artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 4028/86, og navnlig ikke overholdt de forpligtelser, der paahviler Kommissionen i henhold til artikel 7 i forordning nr. 1116/88, herunder forpligtelsen til at opfordre stoettemodtageren til gennem den beroerte medlemsstats myndighed eller organ at goere rede for aarsagerne til, at de fastsatte betingelser ikke er overholdt.
41 Sagsoegeren har for det andet gjort gaeldende, at saafremt der traeffes bestemmelse om nedsaettelse, skal fremgangsmaaden i artikel 47 i forordning nr. 4028/86 anvendes, jf. forordningens artikel 44, stk. 1, foerste led.
42 Heroverfor har Kommissionen anfoert, at den anfaegtede beslutning ikke kan antages at medfoere, at der skal anvendes den i artikel 44 i forordning nr. 4028/86 fastsatte fremgangsmaade. Den naevnte bestemmelse omhandler de situationer, hvor faellesskabsstoetten nedsaettes efter en fornyet kontrol af projektet, fordi projektet paa grund af aendringer ikke laengere svarer til det oprindelige projekt.
43 Dette er imidlertid ikke tilfaeldet i den foreliggende sag, hvor faellesskabsstoetten er uaendret, men hvor kun de udgifter, der kan godkendes, nedsaettes, fordi projektet ikke gennemfoeres som planlagt. Der er saaledes ikke tale om en nedsaettelse af stoetten som omhandlet i artikel 44 i forordning nr. 4028/86, men kun om, at visse udgifter ikke anerkendes som stoetteberettigede, hvilket medfoerer, at der foretages en tilpasning af det samlede beloeb, der ydes af Faellesskabet. I en saadan fastsaettelse af stoetteberettigede udgifter ligger ikke en ny retlig og oekonomisk vurdering, men kun tekniske overvejelser.
44 Kommissionen har tilfoejet, at i den foreliggende sag har sagsoegeren ikke anmodet om en aendring af det indgivne projekt, der var godkendt ved beslutning K(90) 1923/99. Da sagsoegeren ikke havde givet meddelelse om aendring af projektet, havde ministeriet i erklaeringen fastslaaet, at visse af udgifterne ikke svarede til det projekt, der var godkendt, og derfor ikke kunne anerkendes som stoetteberettigede, mens dette var tilfaeldet for de oevrige udgifter. Kommissionen havde saaledes betalt de udgifter, der maatte antages at vaere stoetteberettigede, uden at der herved havde maattet foretages en efterfoelgende vurdering af projektet.
45 I en saadan situation ville det ikke tjene noget formaal at indkalde Den Staaende Fiskeristrukturkomité, jf. den i artikel 47 i forordning nr. 4028/86 fastsatte fremgangsmaade, idet udvalgets arbejde herved ville blive aendret, idet det i saa fald ikke skulle tage stilling til projekter, men til spoergsmaalet om manglende anerkendelse af de forskellige udgiftsforpligtelser.
46 Kommissionen har endelig anfoert, at sagsoegeren har haft mulighed for at fremkomme med sine bemaerkninger i brevvekslingen med de nationale myndigheder, som ville have videresendt dem til Kommissionen. Kommissionen har givet udtryk for sit synspunkt i den anfaegtede retsakt, hvori der udtrykkeligt omtales den skrivelse fra sagsoegerens advokat, der indgik til GD XIV den 3. august 1995. Ifoelge Kommissionen fremgaar det af de udvekslede dokumenter, at den anfaegtede retsakt er truffet paa grundlag af naermere angivne bemaerkninger fra sagsoegerens side.
Rettens bemaerkninger
47 Det fremgaar af sagsoegerens argumenter, at dette tredje anbringende reelt bestaar af to led, idet det for det foerste goeres gaeldende, at kontradiktionsprincippet er blevet tilsidesat, og for det andet, at komitéen ikke er blevet hoert. Da artikel 47 i forordning nr. 4028/86 indeholder de naermere bestemmelser om, hvornaar en sag skal indbringes for den naevnte komité, finder Retten, at naar det sagsoegende selskab goer gaeldende, at fremgangsmaaden efter artikel 47 i forordning nr. 4028/86 skal anvendes, jf. artikel 44, stk. 1, foerste led, goer selskabet ikke alene gaeldende, at der er sket tilsidesaettelse af kontradiktionsprincippet, men ogsaa, at komitéen ikke er blevet hoert.
- Foerste led af det tredje anbringende
48 Det bemaerkes, at under enhver procedure, der ivaerksaettes over for en person, og som kan munde ud i en retsakt, der indeholder et klagepunkt mod den paagaeldende, er retten til kontradiktion et grundlaeggende faellesskabsretligt princip, som skal overholdes, selv om der ikke er fastsat nogen bestemmelser vedroerende den paagaeldende procedure. Princippet indebaerer, at de adressater for en beslutning, hvis interesser som i den foreliggende sag i vaesentlig grad beroeres deraf, skal have mulighed for at goere deres synspunkter gaeldende (jf. Domstolens dom af 24.10.1996, sag C-32/95 P, Kommissionen mod Lisrestal m.fl., Sml. I, s. 5373, praemis 21).
49 Det fremgaar imidlertid af punkt 5 i staevningen, at sagsoegeren i de skriftlige bemaerkninger, der indgik til ministeriet den 28. juli 1995 og til Kommissionen den 3. august 1995, dvs. inden Kommissionen definitivt traf sin beslutning som omhandlet i telex nr. 12 497 af 27. oktober 1995, havde rejst indsigelse mod attesten og anmodet om, at den blev taget op til fornyet overvejelse.
50 Det maa fremhaeves, at sagsoegeren i samme punkt i staevningen har praeciseret, at Kommissionen som meddelt ved telegram af 7. august 1995 traf beslutning om at ivaerksaette proceduren til betaling af faellesskabsstoetten paa grundlag af de i attesten anfoerte overslag.
51 Heraf foelger, at sagsoegeren inden vedtagelsen af den omtvistede beslutning har kunnet goere rede for aarsagerne til, at de fastsatte betingelser ikke er overholdt, ligesom Kommissionen i det vaesentlige findes at have overholdt de betingelser, der i den forbindelse er fastsat i artikel 7 i forordning nr. 1116/88.
52 Foerste led af det tredje anbringende kan ikke tiltraedes.
- Andet led af det tredje anbringende
53 Som det sagsoegende selskab selv har anerkendt, er det i sagen ikke omtvistet, at selskabet har foretaget aendringer af projektet uden at overholde det formelle krav om forinden at underrette faellesskabsmyndighederne og de nationale myndigheder herom, hvilket som indroemmet af sagsoegeren udgjorde en vaesentlig hindring for at afslutte sagen (jf. ovenfor i praemis 13).
54 I beslutningen om ydelse af stoetten hed det i den forbindelse udtrykkeligt, at »de arbejder, der skal udfoeres, ikke maa aendres eller forandres uden forudgaaende godkendelse af de nationale myndigheder og eventuelt af Kommissionen«.
55 Kommissionen har saaledes efter en gennemgang af sagen og paa grundlag af den af den nationale myndighed udfaerdigede attest blot kunnet fastslaa, at de udgifter, der ikke var anerkendt som stoetteberettigede, ikke kunne tages i betragtning, idet de ikke indgik i det projekt, der var godkendt.
56 Retten finder herefter, at den anfaegtede beslutning ikke er en beslutning om nedsaettelse af den stoette, der oprindelig var ydet sagsoegeren, jf. artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 4028/86, men er en beslutning, hvori det reelt blot fastslaas, at en del af de udgifter, som sagsoegeren har anmodet om at faa betalt, ikke vedroerer projektet, saaledes som det oprindelig var godkendt.
57 Andet led af det tredje anbringende kan saaledes ikke tiltraedes.
58 Det tredje anbringende maa saaledes forkastes i det hele.
Det fjerde anbringende om tilsidesaettelse af begrundelsespligten
Parternes argumenter
59 Det af sagsoegeren anfoerte anbringende bestaar af to led. Sagsoegeren har for det foerste gjort gaeldende, at bortset fra en helt generel henvisning til forordning nr. 4028/86 indeholder den anfaegtede retsakt ingen naermere oplysninger om, med hvilken hjemmel den er udstedt.
60 Heroverfor har Kommissionen anfoert, at der i genstanden for den anfaegtede retsakt udtrykkeligt henvises til forordning nr. 4028/86, og at der i selve retsakten omtales saavel denne forordning som forordning nr. 1116/88.
61 Det sagsoegende selskab har for det andet gjort gaeldende, at det ikke paa grundlag af begrundelsen for den anfaegtede retsakt har kunnet faa kendskab til, hvorfor Kommissionen naegtede at udbetale en del af den oprindeligt ydede stoette, ligesom Retten ikke kan udoeve sin proevelsesret. Navnlig har Kommissionen ikke forklaret, hvori den fejl bestod, sagsoegeren skulle have begaaet derved, at sagsoegeren i sine bemaerkninger skulle have henfoert faktisk opstaaede udgifter under ikke-angivne rubrikker, ligesom Kommissionen heller ikke har omtalt, hvorledes disse tekniske og bogholderimaessige oplysninger skal udlaegges.
62 Heroverfor har Kommissionen anfoert, at det fremgaar af den anfaegtede retsakt, at begrundelsen for den skal soeges i de dokumenter, der henvises til i retsakten, og som de nationale myndigheder har tilstillet Kommissionen, herunder attesten.
Rettens bemaerkninger
- Foerste led af det fjerde anbringende
63 Det maa fastslaas, at forordning nr. 4028/86 og nr. 1116/88, der finder anvendelse i den foreliggende sag, udtrykkeligt er omtalt i den anfaegtede beslutning. Henset til den sammenhaeng, sagen indgaar i, og navnlig til de argumenter, sagsoegeren har fremfoert til stoette for det tredje anbringende, findes sagsoegeren ikke at have kunnet misforstaa raekkevidden af de naevnte to henvisninger, og sagsoegeren kan derfor ikke antages at vaere holdt i uvidenhed med hensyn til hjemmelen for den anfaegtede beslutning (jf. Domstolens dom af 26.3.1987, sag 45/86, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 1493, praemis 9).
64 Anbringendets foerste led kan saaledes ikke tiltraedes.
- Andet led af det fjerde anbringende
65 Det fremgaar af fast retspraksis, at den begrundelse, der kraeves efter traktatens artikel 190, skal tilpasses den paagaeldende retsakts karakter. Det skal klart og utvetydigt fremgaa af begrundelsen, hvilke betragtninger den institution, som har udstedt retsakten, har lagt til grund, saaledes at de beroerte kan goere sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning og Retten kan udoeve sin kontrol. Det kan imidlertid ikke kraeves, at begrundelsen til en retsakt angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spoergsmaalet, om begrundelsen er tilstraekkelig, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade (jf. Domstolens dom af 9.11.1995, sag C-466/93, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft m.fl., Sml. I, s. 3799, praemis 16).
66 For saa vidt angaar den foreliggende sag fremgaar det af sagens faktiske omstaendigheder, af brevvekslingen mellem sagsoegeren og de nationale myndigheder og Kommissionen samt af den anfaegtede beslutning, at de betragtninger, Kommissionen har lagt til grund for beslutningen, fremgaar tilstraekkeligt klart til, at sagsoegeren kan goere sine rettigheder gaeldende ved Faellesskabets retsinstanser og til, at disse kan udoeve deres kontrol med hensyn til beslutningens lovlighed.
67 For det foerste fremgaar det af skrivelsen af 12. december 1994 fra sagsoegeren til ministeriet og til Kommissionen, at sagsoegeren indroemmede, at visse vilkaar var blevet aendret vaesentligt efter indgivelsen af projektet, hvilket havde noedvendiggjort visse tilpasninger, ligesom det sagsoegende selskab erklaerede, at det var vidende om, at det ikke havde overholdt det formelle krav om at give forudgaaende meddelelse om aendringer, hvilket, som selskabet ogsaa indroemmede, udgjorde en vaesentlig aendring for, at sagen kunne afsluttes (jf. ovenfor i praemis 13).
68 For det andet fremgaar det med tilstraekkelig klarhed af de detaljerede forklaringer, der i attesten er givet til stoette for, at udgifter henhoerende under de forskellige beroerte poster ikke har kunnet anerkendes som stoetteberettigede, hvilke begrundelser der har berettiget den anfaegtede beslutning, saaledes som det kraeves i henhold til retspraksis inden for omraadet (jf. dommen i sagen Cipeke mod Kommissionen, a.st., praemis 18-22).
69 For det tredje fremgaar Kommissionens begrundelse kort, men klart af den anfaegtede beslutning, nemlig dels i form af et svar paa visse af de argumenter, sagsoegeren fremfoerte i de skrivelser, der indgik til Kommissionen den 3. august 1995, dels i form af henvisninger til de forklaringer, ministeriet gav i attesten. Henset til det snaevre samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne, som ydelse af stoette er baseret paa (jf. Rettens dom af 12.1.1995, sag T-85/94, Branco mod Kommissionen, Sml. II, s. 45, praemis 36), er det med foeje, at der i den anfaegtede beslutning ogsaa er henvist til de naevnte forklaringer.
70 Under disse omstaendigheder findes begrundelsen for den anfaegtede beslutning at have givet sagsoegeren tilstraekkelige oplysninger vedroerende de vigtigste faktiske og retlige omstaendigheder, der er lagt til grund for argumentationen, uden hensyntagen til, om begrundelsen er sagligt korrekt og til, om stoerrelsen af de udgifter, der ikke er anerkendt som stoetteberettigede, er korrekte, hvilket sagsoegeren ikke har gjort gaeldende for Retten, og som vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt beslutningen er berettiget (jf. Domstolens dom af 20.3.1957, sag 2/56, Geitling mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 41, org. ref.: Rec. s. 9, paa s. 37, af 8.2.1966, sag 8/65, Acciaierie e Ferriere Pugliesi mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1965-1968, s. 167, org. ref.: Rec. s. 1, paa s. 10, og Rettens dom af 2.10.1996, sag T-356/94, Vecchi mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1251, praemis 82).
71 Anbringendets andet led kan saaledes ikke tiltraedes.
72 Det fjerde anbringende maa saaledes forkastes i det hele.
Det femte anbringende om magtfordrejning
73 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen, der er enekompetent med hensyn til ydelse og nedsaettelse af stoetten, har udstedt en retsakt, der formelt optraeder som en udtalelse, og derved har omgaaet den fremgangsmaade i forbindelse med nedsaettelser, der er fastsat i artikel 44 i forordning nr. 4028/86 og artikel 7 i forordning nr. 1116/88. Naar Kommissionen haevder, at en nedsaettelse af stoetten gennem en beslutning, der er truffet efter forudgaaende hoering af Den Staaende Fiskeristrukturkomité, ville sinke det naevnte organs arbejde unoedigt, har Kommissionen herved medgivet, at det egentlige formaal med den anfaegtede retsakt har vaeret, at stoetten i praksis blev nedsat, men uden anvendelse af den i den forbindelse fastsatte fremgangsmaade.
74 Heroverfor har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren med urette tillaegger den anfaegtede retsakt bindende virkninger over for de nationale myndigheder.
75 Retten finder, at sagsoegeren ikke har fremfoert objektive, relevante og samstemmende oplysninger, hvorved det maa anses for godtgjort, at den anfaegtede beslutning er truffet udelukkende eller dog i det mindste overvejende for at forfoelge andre maal end dem, der er angivet, eller for at omgaa en fremgangsmaade, der saerligt er fastsat ved traktaten, eller i den afledte faellesskabsret for at imoedegaa konkret foreliggende vanskeligheder (jf. Domstolens dom af 13.7.1995, sag C-156/93, Parlamentet mod Kommissionen, Sml. I, s. 2019, praemis 31).
76 Det fremgaar tvaertimod af ovennaevnte betragtninger, at baggrunden for Kommissionens tiltag var de aendringer, sagsoegeren havde foretaget af projekt I/16/90.
77 Det femte anbringende maa saaledes forkastes.
78 For saa vidt angaar annullationssoegsmaalet maa Kommissionen saaledes frifindes i det hele.
Erstatningspaastandene
Realiteten
79 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen maa erstatte de tab, sagsoegeren haevder at have lidt som foelge af, at den stoette, der var ydet saavel af Faellesskabet som af de nationale myndigheder, blev vaesentligt nedsat.
80 Sagsoegeren har overladt det til Retten at foretage en rimelig vurdering af tabet, men anfoert, at beloebet dog ikke maa vaere lavere end opfyldelsesinteressen, eller i det mindste morarenter af det omtvistede beloeb fra den 3. august 1995, hvor Kommissionen modtog sagsoegerens skrivelse.
81 Heroverfor har Kommissionen anfoert, at der ikke er en direkte aarsagsforbindelse mellem den anfaegtede retsakt og det tab, sagsoegeren haevder at have lidt, ligesom de to oevrige betingelser for, at Faellesskabet ifalder ansvar uden for kontraktforhold, ikke er opfyldt, nemlig at den anfaegtede adfaerd er retsstridig og at der er indtraadt et tab.
82 Hertil bemaerkes, at Faellesskabet kun ifalder ansvar uden for kontraktforhold, hvis en raekke betingelser er opfyldt, nemlig at den adfaerd, der laegges faellesskabsinstitutionen til last, er retsstridig, at der er indtraadt et tab, og at der er aarsagsforbindelse mellem den retsstridige adfaerd og det paaberaabte tab (jf. Domstolens dom af 17.12.1981, forenede sager 197/80, 198/80, 199/80, 200/80, 243/80, 245/80 og 247/80, Ludwigshafener Walzmuehle m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 3211, praemis 18, og Rettens dom af 9.1.1996, sag T-575/93, Koelman mod Kommissionen, Sml. II, s. 1, praemis 89, samt af 16.1.1996, sag T-108/94, Candiotte mod Raadet, Sml. II, s. 87, praemis 54).
83 Som det fremgaar af Rettens proevelse af annullationsanbringenderne, har sagsoegeren ikke paavist, at den anfaegtede beslutning er behaeftet med en mangel, der kan paavirke dens lovlighed. Sagsoegeren har derfor for saa vidt ikke godtgjort, at den adfaerd, der laegges Kommissionen til last, er retsstridig, og Kommissionen maa saaledes frifindes for sagsoegerens paastand om erstatning for det tab, denne haevder at have lidt.
84 For saa vidt angaar erstatningssoegsmaalet kan der derfor ikke gives sagsoegeren medhold.
85 Kommissionen vil herefter vaere at frifinde i det hele.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
86 Ifoelge procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegeren har tabt sagen, og Kommissionen har nedlagt paastand om, at sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, boer sagsoegeren betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Tredje Afdeling)
1) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.