CELEX: 62005FJ0106
Offentlig tjänst
Tjänstemän

1.
Tjänstemän – Talan – Skadeståndstalan – Administrativt förfarande – Begäran om ersättning för skada som lidits till följd
av en rättsakt som återkallats
(Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 90 och 91)
2.
Tjänstemän – Talan – Föregående administrativt klagomål – Frist för att väcka klagomål – Beräkning
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 90.2; rådets förordning nr 1182/71, artikel 3.4)
3.
Tjänstemän – Sjukledighet – Styrkande av sjukdom – Uppvisande av läkarintyg – Presumtion att frånvaron är giltig
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 59.1 och 59.3)
1.
Inom det system av rättsmedel som inrättats genom artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna gäller att när en berörd part
avser att begära ersättning för den skada som den lidit till följd av en rättsakt som gått denne emot och som institutionen
sedan återkallat, inleds inte det administrativa förfarandet genom att ett klagomål lämnas in, eftersom den rättsakt som gått
den berörda parten emot inte ska anses ha existerat. Det ankommer således på den berörda parten att till administrationen
lämna in en begäran i den mening som avses i artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna, och sedan, för det fall begäran avslås,
lämna in ett klagomål med avseende på avslaget.
För det fall den rättsakt som gått den berörda parten emot återkallas efter det att klagomålet lämnats in, förutsatt att det
skett inom de föreskrivna fristerna, står det däremot i strid med förfarandets systematik att kräva att den berörda parten
ska inleda ett nytt administrativt förfarande och lämna in en begäran i den mening som avses i artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna
till administrationen. Det ankommer endast på den berörda parten att efter det att administrationen har avgjort klagomålet,
antingen genom ett tyst eller uttryckligt beslut, att inom de föreskrivna fristerna väcka talan om ersättning för den skada
som den berörda parten påstås ha lidit till följd av den återkallade rättsakten.
(se punkterna 94 och 95)
2.
Då tjänsteföreskrifterna är en rättsakt från rådet och det saknas särskilda regler avseende de frister som avses i artikel 90,
är det således de regler som fastställs i artikel 3.4 i förordning nr 1182/71 om regler för bestämning av perioder, datum
och frister som ska tillämpas på de frister som föreskrivs i artikel 90.2, enligt vilken klagomål ska anföras inom tre månader.
(se punkterna 98 och 99)
Hänvisning till
Domstolen 2 maj 1985, 38/84, K mot parlamentet, REG 1985, s. 1267, punkt 20; 15 januari 1987, 152/85, Misset mot rådet, REG 1987,
s. 223, punkterna 8 och 9
Förstainstansrätten 26 september 1996, T‑192/94, Maurissen mot revisionsrätten, REGP 1996, s. I‑A‑425 och II‑1229, punkt 28;
30 maj 2002, T‑197/00, Onidi mot kommissionen, REGP 2002, s. I‑A‑69 och II‑325, punkt 50
3.
När en tjänsteman, som är frånvarande till följd av sjukdom, har uppvisat ett läkarintyg, kan administrationen, såsom framgår
av bestämmelserna i artikel 59.1 i tjänsteföreskrifterna, endast behandla denna frånvaro som ogiltig antingen under förutsättning
att läkarundersökningen som tjänstemannen genomgått visar att tjänstemannen kan utöva sina tjänsteuppgifter, eller, för det
fall den berörda parten bestrider att slutsatserna vid läkarundersökningen är välgrundade, under förutsättning att den läkare
som självständigt utsetts inom ramen för förlikningsförfarandet har bekräftat slutsatserna. Det är endast då detta villkor
är uppfyllt som administration med tillämpning av artikel 59.3 i tjänsteföreskrifterna kan dra av den ogiltiga frånvaron från
tjänstemannens årliga ledighet och, för det fall denna ledighet konsumerats, göra löneavdrag för denna period.
(se punkt 112)