CELEX: 62009CJ0048
Fellebbezés
40/94/EK rendelet
Közösségi védjegy
Egy termék formájának védjegyként való lajstromozhatósága
Lego kocka felső lapja és két oldala által alkotott térbeli megjelölés lajstromozása
Az említett védjegy törlése ugyanolyan formájú és méretű játékkockákat forgalmazó vállalkozás kérelmére
Az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja
Kizárólag olyan formából álló megjelölés, amely a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges

Fellebbezésével a Lego Juris A/S az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T‑270/06. sz., Lego Juris kontra OHIM – Mega Brands
(piros Lego kocka) ügyben 2008. november 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑3117. o.] (a továbbiakban: megtámadott ítélet)
hatályon kívül helyezését kéri, amellyel az Elsőfokú Bíróság elutasította a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és
formatervezési minták) (OHIM) fellebbezési nagytanácsa egy törlési kérelemre vonatkozó, 2006. július 10‑én hozott határozatának
(856/2004‑G. sz. ügy; a továbbiakban: megtámadott határozat) hatályon kívül helyezése iránti keresetét.

Jogi háttér
A közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK tanácsi rendelet (HL L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet,
1. kötet, 146. o.) „A közösségi védjegyoltalom tárgyát képező megjelölés” című 4. cikke így szól:
„Közösségi védjegyoltalom tárgya lehet minden grafikailag ábrázolható megjelölés, így különösen szó – beleértve a személyneveket –,
ábra, kép, alakzat, betű, szám, az áru vagy a csomagolás formája, ha e megjelölés alkalmas arra, hogy valamely vállalkozás
áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztesse más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól”.
Ugyanezen rendelet „Feltétlen kizáró okok” című 7. cikke így rendelkezik:
„(1)      A megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha
a)      nem felel meg a 4. cikkben meghatározott követelményeknek;
b)      nem alkalmas a megkülönböztetésre;
c)      kizárólag olyan jelekből vagy adatokból áll, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás fajtája, minősége, mennyisége,
rendeltetése, értéke, földrajzi származása, előállítási vagy teljesítési ideje, illetve egyéb jellemzője feltüntetésére használhatnak;
d)      kizárólag olyan jelekből vagy adatokból áll, amelyeket az általános nyelvhasználatban, illetve a tisztességes üzleti gyakorlatban
állandóan és szokásosan alkalmaznak;
e)      kizárólag olyan formából áll, amely
i.      az áru jellegéből következik; vagy
ii.   a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges; vagy
iii. az áru értékének a lényegét hordozza;
f)      a közrendbe vagy a közerkölcsbe ütközik;
[…]
(3)      Az (1) bekezdés b), c) és d) albekezdése alapján a megjelölés nincs kizárva a védjegyoltalomból, ha az árujegyzékben szereplő
áruk, illetve szolgáltatások tekintetében használata révén megszerezte a megkülönböztető képességet”.
A 40/94 rendelet „A közösségi védjegyoltalom tartalma” című 9. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A közösségi védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel
szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ
a)      a közösségi védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a közösségi
védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;
b)      olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a közösségi védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a közösségi védjegy azonossága
vagy hasonlósága, valamint a megjelölés és a közösségi védjegy árujegyzékében szereplő áruk, illetve szolgáltatások azonossága
vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati
képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez;
c)      a közösségi védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést a közösségi védjegy árujegyzékében szereplő árukhoz, illetve
szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve hogy a közösségi védjegy a Közösségben
jó hírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a közösségi
védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét”.
A 40/94 rendelet „Feltétlen törlési okok” című 51. cikke így szól:
„(1)      A közösségi védjegyet az [OHIM]‑hoz benyújtott kérelem vagy a védjegybitorlási perben előterjesztett viszontkereset alapján
törölni kell, ha:
a)      a védjegy lajstromozására a […] 7. cikkben foglalt rendelkezések megsértésével került sor;
b)      a megjelölést rosszhiszeműen jelentették be lajstromozásra.
(2)      Ha a közösségi védjegy lajstromozására a 7. cikk (1) bekezdésének b), c) vagy d) albekezdésében foglalt rendelkezések megsértésével
került sor, a védjegy nem törölhető, ha a megjelölés az árujegyzékben szereplő árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban
a védjegyként történő lajstromozást követően folytatott használata révén megszerezte a megkülönböztető képességet.
(3)      Ha a törlés oka csak a közösségi védjegy árujegyzékben szereplő áruk vagy szolgáltatások egy része tekintetében áll fenn,
a törlésnek csak a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában van helye”.
A 40/94/EK rendeletet hatályon kívül helyezte a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet
(HL L 78., 1. o.), amely 2009. április 13‑án lépett hatályba. Az alapeljárásra azonban – tekintettel a tényállás megvalósulásának
időpontjára – továbbra is a 40/94 rendeletet kell alkalmazni.

A jogvita előzményei és a vitatott határozat
1996. április 1‑jén a Kirkbi A/S (a továbbiakban: Kirkbi), amelynek a fellebbező a jogutódja, közösségi védjegybejelentést
tett az OHIM‑nál többek között a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált
és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás (a továbbiakban: Nizzai Megállapodás) szerinti 28. osztályba tartozó
„játékok, játékszerek” tekintetében. A lajstromoztatni kívánt védjegy az alábbi, piros színű térbeli megjelölés volt:
Az OHIM tájékoztatta a Kirkbit azon szándékáról, hogy az említett kérelmet elutasítja egyrészt azon okból, hogy a szóban forgó
megjelölés csupán egy egyszerű játékkockát jelenít meg, tehát nem rendelkezik megkülönböztető képességgel (a 40/94 rendelet
7. cikke (1) bekezdésének b) pontja), másrészt hogy az említett megjelölés kizárólag a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges
formából áll (ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja). Az OHIM mindazonáltal beleegyezett abba,
hogy meghallgassa a Kirkbit, és megvizsgálta az általa előterjesztett további észrevételeket és bizonyítékokat. E tényezők
alapján az OHIM arra a következtetésre jutott, hogy a megjelölés, amelynek lajstromozását kérték, az Európai Unióban megszerezte
a megkülönböztető képességet, és nem kizárólag a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges formából áll.
Ezen vizsgálati eljárást követően a szóban forgó védjegy 1999. október 19‑én lajstromozásra került.
1999. október 21‑én a Ritvik Holdings Inc. (a továbbiakban: Ritvik), amelynek a Mega Brands Inc. (a továbbiakban: Mega Brands)
a jogutódja, a 40/94 rendelet 51. cikke (1) bekezdésének a) ponta értelmében e védjegy törlését kérte a Nizzai Megállapodás
szerinti 28. osztályba tartozó „építőjátékok” vonatkozásában azzal az indokkal, hogy az említett védjegy kimeríti az ugyanezen
rendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontjában, e) pontjának ii. és iii. alpontjában, valamint f) pontjában foglalt feltétlen
kizáró okokat.
2000. december 8‑án az OHIM törlési osztálya a határozathozatalt felfüggesztette a Bíróság C‑299/99. sz. Philips‑ügyben 2002.
június 18‑án hozott ítéletének (EBHT 2002., I‑5475. o., a továbbiakban: a Philips‑ügyben hozott ítélet) meghozataláig, melynek
tárgya a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv
(HL L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) 3. cikke (1) bekezdése e) pontja második francia
bekezdésének értelmezése, amely rendelkezés szövege megfelel a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontja
szövegének. A törlési osztály előtti eljárás 2002. július 31‑én vette újból kezdetét.
2004. július 30‑i határozatával a törlési osztály a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja alapján
törölte a védjegyet a Nizzai Megállapodás 28. osztályába tartozó „építőjátékok” vonatkozásában, mivel úgy vélte, hogy a szóban
forgó védjegy kizárólag olyan formából áll, amely a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges.
2004. szeptember 20‑án a fellebbező a 40/94 rendelet 57–62. cikke alapján fellebbezést nyújtott be a törlési osztály határozatával
szemben.
Vitatott határozatával az OHIM fellebbezési nagytanácsa e fellebbezést mint megalapozatlant elutasította, mivel úgy vélte,
hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában foglalt feltételek a jelen ügyben teljesülnek.
A fellebbezési nagytanács úgy vélte mindenekelőtt a vitatott határozat 33. pontjában, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése
e) pontja ii. alpontjának címén emelt kifogás nem utasítható el közvélemény-kutatások vagy piackutatások alapján, mivel, amint
az ugyanezen cikk (3) bekezdéséből következik, a használat révén megszerzett megkülönböztető képesség bizonyítéka nem szünteti
meg a megjelölés funkcionális jellegét. Az említett határozat 36. pontjában a fellebbezési nagytanács kifejtette továbbá,
hogy egy olyan forma, amelynek alapvető jellemzői műszaki funkciót töltenek be, nem esik kívül a lajstromozás tilalmán, ha
másodlagos, öncélú elemet, például színt tartalmaz.
A vitatott határozat 37. pontjában a fellebbezési nagytanács megállapította, hogy a Lego kocka „azzal jellemezhető, hogy felső
lapján kétszer négy szimmetrikusan elhelyezkedő lapos, henger alakú [kötőelem] található”.
Ezt követően ugyanezen határozat 39. és 40. pontjában az említett tanács úgy ítélte meg, hogy noha igaz, hogy az a körülmény,
hogy valamely megjelölés szabadalom tárgyát képezte vagy képezi, önmagában nem akadálya védjegyként való lajstromozásának,
főként akkor, ha olyan találmányról van szó, amelynek formája – díszítő vagy önkényes elemek jelenléte folytán – nem teljes
mértékben funkcionális jellegű, ettől még egy korábbi szabadalom gyakorlatilag megdönthetetlen bizonyítékát képezi annak,
hogy az általa nyilvánosságra hozott vagy igényelt jellemzők funkcionális jellegűek.
Következésképpen a fellebbezési nagytanács a vitatott határozat 41–55. pontjában megerősítette a törlési osztály azon értékelését,
mely szerint a Lego kocka minden egyes eleme, ennélfogva összességében az említett kocka a célzott műszaki hatás eléréséhez
szükséges. A fellebbezési nagytanács e megállapítását a fellebbező korábbi szabadalmainak a törlési osztály által végzett
vizsgálatára alapozta. Ezen elemzés meghatározó elemei a fellebbezési nagytanács szerint az alábbiak voltak:
„42      […] Az eredeti […] egymásba illeszthető játékkockát, a Lego kocka ősét Harry Fisher Page találta fel, és számos brit szabadalom
védte: az 1940. november 25‑én bejegyzett 529 580. sz. szabadalom, az 1947. április 17‑én bejegyzett 587 206. sz. szabadalom,
az 1949. december 12‑én bejegyzett 633 055. sz. szabadalom, az 1950. július 19‑én bejegyzett 673 857. sz. szabadalom és az
1961. április 26‑án bejegyzett 866 557. sz. szabadalom. [E] szabadalmak […] tárgya olyan kocka, amely a Lego kockával azonos
[…] méretekkel és köralapú [kötőelemekkel] rendelkezett.
43      A Lego kocka felső lapján elhelyezkedő [kötőelemekkel] kapcsolatban a [törlési osztály] megállapította:
»[…] a 866 557. sz. […] szabadalom […] nyilvánosságra hozta [hogy a kockák] felső lapjukon […] [kötőelemeket] tartalmaznak,
[…], amelyek két párhuzamos sorba és harántirányban párokba rendeződnek, [és] egyenlő távolságban helyezkednek el mind haránt-,
mind hosszanti irányban. Pontosan így helyezkednek el a [kötőelemek] [a Lego kocka] felső lapján: nyolc [kötőelem] két sorban,
harántirányú párokban, egymástól egyenlő távolságban […]. E [kötőelemek] rendeltetése az, hogy a játékkockák aljával összeilleszthetők
legyenek, több elem összeépítését és szétszedését lehetővé téve ezáltal.«
44      A [törlési osztály] megállapította továbbá, hogy ugyanezen, a Lego kocka felső lapján található [kötőelemekkel] ellátott találmány
a tárgya az 587 206. sz. nyilvánosságra hozott szabadalomnak […]
[…]
A fellebbezési nagytanács megállapítja, hogy e szabadalom 1. sz. ábrája két szimmetrikus sorba rendezett négy hengeres [kötőelemet]
jelenít meg, amelyek a szabadalmaztatott kocka felső lapján helyezkednek el, amely kocka a szóban forgó Lego kockával azonosnak
tűnik, ám a színe nem piros. […]
45      Maga a jogosult elismerte a fellebbezési nagytanács előtt, hogy a fent említett szabadalmak a Lego kocka funkcionális elemeit
írják le, és a [kötőelemek] jelenléte szükséges ahhoz, hogy az egymásba illeszthető játékkockák […] betölthessék funkciójukat.
[…]
47      A szabadalmaztatott kocka felső lapján elhelyezkedő, két szimmetrikus sorba rendezett négy hengeres [kötőelem] volt az 587 206. sz.
szabadalom 1. sz. ábráján bemutatott szabadalom által »előnyben részesített forma«. A [törlési osztály] megállapította továbbá,
hogy a […] 866 557. sz. szabadalom […] »megerősíti, hogy a kötőelemek hengeres formája a kötőelemek […] kialakításának legkedveltebb
módja […]«.
[…]
51      Ezen túlmenően a [törlési osztály] megállapította, hogy a [kötőelemek]‑nek a kocka oldalaihoz viszonyított magassága befolyásolja
az »összetartó erőt«. Ha a perem túl alacsony, a kockák könnyebben szétszedhetőek […]. És fordítva: ha a perem túl magas […],
a kockák szétszedéséhez […] elég nagy erő szükséges […], [és] egy olyan gyermek, aki egyedül játszik, nem tudja könnyen szétválasztani
a kockákat.
[…]
53      A fellebbezési nagytanács megállapítja, hogy a méretek műszaki funkciója és a [kötőelemek] relatív elhelyezkedése […] az alábbi
módon kerül leírásra 866 557. sz. […] szabadalomban:
»A [kötőelemek] relatív méretei és elhelyezkedése […] egy meghatározott aránynak felelnek meg, és a találmány alapvető jellemzőjének
megfelelően [a kocka felső lapján található kötőelemek] egymástól egyenlő távolságban helyezkednek el úgy hosszanti, mint
harántirányban […]«.
54      A [törlési osztály megállapította], hogy a Lego kocka minden egyes jellemzője sajátos műszaki funkciót tölt be, nevezetesen:
–      a
[kocka felső lapján elhelyezkedő kötőelemek]:
magasság és átmérő az összetartó erő céljából; szám az összeillesztés többféle variációja céljából; elrendezés az összeillesztések
konfigurációja céljából;
–
kötőelemek [a kocka belsejében]:
összetartó erő, szám a nagyobb összetartó erő céljából, minden elhelyezkedésben; […]
–
az oldalak:
a többi kocka oldalához illeszkedve falat alkotnak;
–
homorú oldal:
[a kocka felső lapján elhelyezkedő kötőelemekkel] való összeillesztés és az összeépítés lehetővé tétele céljából […];
–
az egész forma:
építőkocka formája; olyan méret, amelyet egy gyermek a kezében tud tartani.
55      A fellebbezési nagytanács megerősíti a [törlési osztály] megállapításait, mivel azokat a fentebb vizsgált bizonyítékok szilárdan
alátámasztják. A fellebbezési nagytanács megállapítja továbbá, hogy a törlési osztály semmilyen módon nem ferdítette el vagy
értelmezte tévesen a bizonyítékokat.
[…]
62      […] [N]incs semmi kétség a tekintetben, hogy a [Lego kocka] domináns jellemzőjének – a felső lapon két sorban elhelyezkedő
[kötőelemek] – célja az, hogy egy egyszerű építőkockát, amely az igazi, építkezéshez használt tégláéval arányos szélességgel,
hosszúsággal és mélységgel rendelkezik, olyan, többféle módon egymásba illeszthető és szilárd mechanizmussal ruházza fel […],
hogy azt egy gyermek kezelni tudja. A Lego kocka jellemzőit nyilvánvalóan oly módon alakították ki, hogy megfeleljenek a Lego
kocka fentebb tárgyalt használati funkciójának, nem pedig azért, hogy e kocka jól azonosítható legyen. […]
63      Következésképpen […], a fellebbezési nagytanács [helyben hagyja] a [törlési osztály] határozatát, miszerint a Lego kocka teljességgel
funkcionális jellegű, tekintettel arra, hogy nem tartalmaz egyetlen önkényes vagy díszítő elemet sem. […] Következésképpen
a fellebbezési nagytanács a Lego kocka vonatkozásában alkalmazhatja […] a [fent hivatkozott] Philips‑ügyben megfogalmazott
azon fordulatot, mely szerint „a forma alapvető, funkcionális jellemzői […] kizárólag a műszaki hatásnak tulajdoníthatók«.”

Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás és a megtámadott ítélet
Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. szeptember 25‑én benyújtott keresetlevelével a fellebbező a vitatott határozat hatályon
kívül helyezése iránt keresetet nyújtott be.
A fellebbező keresete alátámasztásául egyetlen, a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának megsértésére
alapított jogalapra hivatkozott. E jogalap két részre volt bontható, melyek közül az első a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése
e) pontja ii. alpontjának téves értelmezéséből, a második pedig a szóban forgó védjegyoltalom tárgyának téves értékeléséből
ered.
A jogalap első részének keretében a fellebbező azt állította, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának
célja nem önmagában a funkcióval rendelkező formákból álló védjegyek oltalomból való kizárása. Szerinte a döntő kérdés arra
vonatkozott, hogy vajon a védjegyoltalom monopóliumot nyújtana‑e a szóban forgó forma műszaki megoldásaira vagy használati
jellemzőire.
Az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, hogy ezen érvelés nem vezethet a vitatott határozat hatályon kívül helyezéséhez. E határozat
alapvető indokai a következők:
.„37      […] a [fellebbező] lényegében azt rója fel a fellebbezési nagytanácsnak, hogy tévesen értelmezte a 40/94 rendelet 7. cikke
(1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja, különösen pedig az ebben szereplő »kizárólag« és »szükséges« szavak tartalmát, amikor
úgy vélte, hogy a funkcionálisan egyenértékű, azonos műszaki megoldást alkalmazó alternatív formák létezése e rendelkezés
alkalmazásában nem bír jelentőséggel.
38       Ezzel kapcsolatban meg kell állapítani először is, hogy mind a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában,
mind pedig a [89/104] irányelv 3. cikke (1) bekezdése e) pontjának második francia bekezdésében szereplő »kizárólag« kifejezést
a [fent hivatkozott] Philips‑ügyben hozott ítélet 79., 80. és 83. pontjában használt »műszaki funkciót betöltő alapvető jellemzők«
kifejezés fényében kell értelmezni. E kifejezésből az következik ugyanis, hogy attól, hogy valamely forma műszaki funkciót
be nem töltő, nem alapvető jellemzőkkel is rendelkezik, még vonatkozhat rá ezen feltétlen kizáró ok, amennyiben az említett
forma valamennyi alapvető jellemzője e funkciót tölti be. A fellebbezési nagytanács helyesen vizsgálta tehát a szóban forgó
forma funkcionalitását az általa alapvetőknek vélt jellemzőkkel kapcsolatban. Tehát meg kell állapítani, hogy a fellebbezési
nagytanács helyesen értelmezte a »kizárólag« kifejezést.
39      Másodsorban a [fent hivatkozott] Philips‑ügyben hozott ítélet 81. és 83. pontjából következik, hogy a »célzott műszaki hatás
eléréséhez szükséges« kifejezés, amely mind a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában, mind az
irányelv 3. cikke (1) bekezdése e) pontjának második francia bekezdésében szerepel, nem jelenti azt, hogy e feltétlen kizáró
ok csak akkor alkalmazandó, ha kizárólag a szóban forgó forma alkalmas az adott hatás elérésére. A Bíróság kimondta ugyanis
[ezen ítélet] 81. pont[já]ban, hogy »ugyanazon műszaki hatás elérésére alkalmas más formák létezésének bizonyítása [nem teszi]
lehetővé a lajstromozást kizáró okok figyelmen kívül hagyását«, a [az említett ítélet] 83. pont[já]ban pedig, hogy »[valamely
áru] formá[já]ból álló megjelölés lajstromozása [kizárt], még akkor is, ha a szóban forgó műszaki hatás más formák révén is
elérhető«. Vagyis ezen feltétlen kizáró ok alkalmazásához az szükséges, hogy a forma alapvető jellemzői egyesítsék magukban
az adott műszaki hatás elérését műszakilag előidéző és ahhoz elégséges jellemzőket, ezáltal e jellemzők a műszaki hatásnak
legyenek tulajdoníthatók. Következésképpen a fellebbezési nagytanács nem tévedett, amikor úgy vélte, hogy a »szükséges« szó
azt jelenti, hogy az adott forma elengedhetetlen valamely műszaki hatás eléréséhez, még akkor is, ha ugyanezen hatás más formák
révén is elérhető.
40      Harmadsorban meg kell állapítani, hogy, a [fellebbező] állításával ellentétben, a Bíróság a [fent hivatkozott] Philips‑ügyben
hozott ítélet 81–83. pontjában elvetette »az ugyanazon műszaki hatás elérésére alkalmas más formák« létezésének jelentőségét,
anélkül, hogy különbséget tett volna a más »műszaki megoldást«, illetve az azonos »műszaki megoldást« alkalmazó formák között.
[…]
43      A fentiek összességéből következik, hogy a 40/94 irányelv 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjával ellentétes bármely
olyan forma lajstromozása, amely alapvető jellemzőit tekintve kizárólag a terméknek az adott műszaki hatás elérését műszakilag
előidéző és ahhoz elégséges formájából áll, még akkor is, ha ugyanezen hatás egyéb, azonos vagy eltérő műszaki elvet alkalmazó
formák révén is elérhető.
44      Következésképpen meg kell állapítani, hogy a fellebbezési nagytanács nem értelmezte tévesen a 40/94 irányelv 7. cikke (1) bekezdése
e) pontjának ii. alpontját.”
A fellebbező az Elsőfokú Bíróság előtt keresete alátámasztásául előterjesztett jogalap második részének keretében felrótta
a fellebbezési nagytanácsnak, hogy nem megfelelő módon határozta meg a szóban forgó forma alapvető jellemzőit, és ezen alapvető
forma funkcionalitását tévesen értékelte.
A fellebbező azt állította egyrészt, hogy a fellebbezési nagytanács vizsgálatának tárgyát képezték olyan, a Lego kocka alsó
felszínéhez hasonlóan nem releváns elemek is, amelyek a szóban forgó térbeli megjelölésnek nem képezik részét, például a Lego
kocka üreges alsó része. Másrészt az említett fellebbezési nagytanács kritikai vizsgálat nélkül elfogadta a Mega Brands által
felajánlott és fizetett szakvéleményt, ugyanakkor az érintett forma alapvető jellemzőinek meghatározása során elmulasztotta
tekintetbe venni a fellebbező által előterjesztett olyan releváns adatokat, mint az említett forma fogyasztók szempontjából
történő észlelésére vonatkozó tényezők.
A jogalap e második részét az Elsőfokú Bíróság ugyancsak elutasította. E bíróság az alábbi megállapításokat tette:
„70      Először is, amennyiben a [fellebbező] arra hivatkozik, hogy a szóban forgó forma alapvető jellemzőit a fogyasztó szempontjából
kell meghatározni, és a vizsgálatnak tekintetbe kell vennie a fogyasztók körében végzett felméréseket, meg kell állapítani,
hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja értelmében e jellemzők meghatározására pontosan a szóban
forgó forma funkcionalitására vonatkozó vizsgálat biztosításának céljából kerül sor. Márpedig az érintett fogyasztó által
történő észlelés nem releváns egy forma alapvető jellemzői funkcionalitásának vizsgálata során. Előfordulhat ugyanis, hogy
az érintett fogyasztó nem rendelkezik valamely forma alapvető jellemzőinek értékeléséhez szükséges műszaki ismeretekkel, ezáltal
az ő nézőpontjából egyes jellemzők alapvetőek lehetnek, ugyanakkor nem azok a funkcionalitás vizsgálatakor, és fordítva. Következésképpen
meg kell állapítani, hogy valamely forma alapvető jellemzőit a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának
alkalmazása céljából objektív módon kell meghatározni, grafikai ábrázolásából és a védjegybejelentéssel együtt benyújtott
esetleges leírásokból kiindulva.
[…]
72      Másodsorban a fellebbező [ugyancsak] felrója a fellebbezési nagytanácsnak, hogy elmulasztotta a szóban forgó forma alapvető
jellemzőinek meghatározását, és nem a szóban forgó formát, hanem öszességében a Lego kockát vizsgálta, bevonva vizsgálatába
az olyan láthatatlan elemeket, mint amilyen az üreges alsó rész […]
[…]
75      Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy a [fellebbezési nagytanács által végzett] vizsgálat valamennyi, […] a [szóban forgó
megjelölésen] látható elemet is magában foglalja, amelyek mindegyike [a megtámadott határozat 54. pontja értelmében] meghatározott
műszaki funkciót tölt be […]. Ugyancsak meg kell állapítani, hogy az ügy egyetlen irata sem kérdőjelezi meg e jellemzők mint
a szóban forgó forma alapvető jellemzőinek a meghatározását.
76      Márpedig, mivel a fellebbezési nagytanács helyesen határozta meg a szóban forgó forma valamennyi alapvető jellemzőjét, a [vitatott]
határozat jogszerűsége tekintetében nem bír jelentőséggel az a tény, hogy a fellebbezési nagytanács egyéb jellemzőket is figyelembe
vett.
[…]
78      [Továbbá] ki kell emelni, hogy nincs semmi akadálya annak, hogy az ily módon meghatározott alapvető jellemzők funkcionalitására
vonatkozó vizsgálat keretében a fellebbezési nagytanács tekintetbe vegye a Lego kocka láthatatlan elemeit, így az alsó részt
és az oldalsó vetületeket, vagy bármilyen más bizonyítékot. Jelen ügyben a fellebbezési nagytanács e tekintetben a [fellebbező]
korábbi szabadalmaira hivatkozott, arra, hogy a [fellebbező] elismerte, hogy e szabadalmak a Lego kocka funkcionális elemeit
írják le, valamint szakértői vélemény[ek]re […]
79      […] Ami [a Mega Brands által] […] [benyújtott és fizetett] szakértői vélemény[…]t illeti, […] a korábbi védjegyek megerősítik
[e szakértői vélemény készítőjének] a Lego kocka jellemzőinek funkcionális jellegével kapcsolatban tett megállapításait […]”.

A felek kérelmei
Fellebbezésében a fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:
– helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
– utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bírósághoz; és
– az OHIM‑ot kötelezze az összes költség viselésére.
Az OHIM és a Mega Brands azt kérik, hogy a Bíróság:
– utasítsa el a fellebbezést, és
– a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére.

A fellebbezésről
A fellebbező egyetlen, a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának megsértésére alapított jogalapra
hivatkozik. E jogalap három részre osztható.

A jogalap 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában megjelölt kizáró ok céljának és tartalmának téves
értelmezésére vonatkozó első részéről
A felek érvei
A fellebbező előadja, hogy noha igaz, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja tiltja az olyan
formák lajstromozását, amelyek védjegyként való oltalma jogellenes korlátozást hozna létre a vernyenytársakkal szemben, ugyanakkor
e rendelkezésnek nem célja, hogy minden, műszaki funkciót betöltő forma lajstromozását megtiltsa. Valamely forma lajstromozását
csak akkor kell kizárni, ha annak eredményeként monopólium jönne létre műszaki megoldások vagy használati jellemzők felett.
E vonatkozásban a „műszaki megoldás” kifejezést meg kell különböztetni a „műszaki hatás” kifejezéstől, mivel egy adott műszaki
hatás különböző megoldások által is elérhető. A fellebbező azt állítja, hogy ha funkcionális szempontból számos egyenértékű
forma létezik, az egyik meghatározott forma valamely vállalkozás javára védjegyként történő lajstromozása nem akadályozza,
hogy a versenytársak ugyanazon műszaki megoldást alkalmazzák.
Vagyis az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 43. pontjában, az ugyanezen ítélet 37–42. pontjában
bemutatott indokok folytán megállapította, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjával ellentétes
egy forma lajstromozása, még akkor is, ha a műszaki hatás egyéb, azonos műszaki megoldást alkalmazó formák révén is elérhető.
Az Elsőfokú Bíróság nem vette tekintetbe, hogy az alternatív formák létezése nagy jelentőséggel bír, mivel azt bizonyítja,
hogy nem áll fenn monopólium létrehozásának a veszélye. Ugyanakkor az Elsőfokú Bíróság elhanyagolta azt a tényt, hogy gyakran
egyetlen és ugyanazon szabadalmaztatott találmány több forma által is megvalósítható. Egyébiránt a jelen ügy alátámasztja
ezt az elméletet, lévén, hogy a fellebbező versenytársainak teljességgel módjukban áll ugyanezen műszaki megoldás alkalmazása,
anélkül hogy a Lego kocka formáját másolnák.
A fellebbező úgy véli továbbá, hogy e határozatával az Elsőfokú Bíróság nem vette tekintetbe a fent hivatkozott Philips‑ügyben
hozott ítélet tanulságát. A fellebbező arra hivatkozik e tekintetben, hogy az említett ítéletben a Bíróság egyáltalában nem
vélte úgy, hogy az alternatív formák létezése ne bírna jelentőséggel. A Bíróság csupán arra mutatott rá az említett ítélet
83. és 84. pontjában, hogy ha a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában foglalt feltételek teljesülnek,
lényegtelenné válik az a kérdés, hogy léteznek‑e alternatív formák, vagy sem.
A Mega Brands a maga részéről azt állítja, hogy a szóban forgó megjelölés védjegyként való lajstromozása lehetővé tenné a
fellebbezőnek, hogy megtiltsa minden versenytársa számára a legjobb és legfunkcionálisabb forma használatát a játékkockák
piacán. A fellebbező ezáltal újból azon monopóliumhoz jutna, amelyet szabadalmai révén korábban élvezett.
A Mega Brands, noha elismeri, hogy egy forma egyszerű nyilvánosságra hozatala egy szabadalomban önmagában nem akadálya annak,
hogy e forma védjegyként lajstromozásra kerüljön, azt állítja, hogy e nyilvánosságra hozatal mindazonáltal erősen azt mutatja,
hogy az említett formát kizárólag a funkció szabja meg.
Az OHIM álláspontja szerint a fellebbező érvelése ellentétes a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának
szövegével és szellemével. A „kizárólag” és „szükséges” szavak jelenléte az említett rendelkezésben az OHIM szerint nem jelenti
azt, hogy kizárólag a kívánt funkció eléréséhez benne rejlő módon szükséges formák lajstromozása tilos. A szóban forgó kizáró
ok minden, a célzott műszaki hatásnak tulajdonítható, alapvetően funkcionális formára vonatkozik.
Az OHIM megjegyzi továbbá, hogy még ha helyt is kellene adni a fellebbező érvelésének, a versenytársak alternatív formákhoz
való hozzáférésének szabadsága nem lenne biztosított. Valamely meghatározott forma védjegyként való lajstromozása ugyanis
lehetővé tenné a továbbiakban a fellebbező számára, hogy betiltasson nem csupán minden azonos formát, de a hasonló formákat
is. Ez érintené például az olyan kockákat, amelyek kötőeleme kissé magasabb vagy szélesebb, mint a Lego kockáé.
A szellemi tulajdonjogok különböző típusai közötti különbségtételre vonatkozóan az OHIM megjegyzi, hogy a szabadalmi jogokon
túl a verseny valamely forma tekintetében történő megakadályozásának joga a formatervezési minták jogosultjai vonatkozásában
elismerésre kerül többek között a közösségi formatervezési mintáról szóló, 2001. december 12‑i 6/2002/EK tanácsi rendelet
(HL L 3., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 142. o.) alapján. Az OHIM emlékeztet arra, hogy e rendelet
8. cikkének (1) bekezdése értelmében „nem részesülhet közösségi formatervezésiminta-oltalomban a külső jellegzetesség, amely
kizárólag a termék műszaki rendeltetésének következménye”.
A Bíróság álláspontja
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a védjegyjog alapvető elemét képezi a torzulásmentes verseny uniós rendszerének. E
rendszerben a vállalkozásoknak vásárlóikat áruik és szolgáltatásaik minősége révén kell megtartaniuk, és lehetőségük kell
legyen olyan megjelölések lajstromoztatására, amelyek lehetővé teszik a fogyasztó számukra, hogy az összetévesztés lehetősége
nélkül megkülönböztethessék ezen árukat vagy szolgáltatásokat más eredetű áruktól vagy szolgáltatásoktól (ebben az értelemben
lásd a C‑517/99. sz. Merz & Krell ügyben 2001. október 4‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑6959. o.] 21. és 22. pontját; a C‑206/01. sz.
Arsenal Football Club ügyben 2002. november 12‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑10273. o.] 47. és 48. pontját, valamint a C‑412/05. P. sz.,
Alcon kontra OHIM ügyben 2007. április 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑3569. o.] 53. és 54. pontját).
Egy áru formája egyike az olyan megjelöléseknek, amelyek védjegyoltalom tárgyai lehetnek. Közösségi védjegy tekintetében ez
következik a 40/94 rendelet 4. cikkéből, amelynek értelmében közösségi védjegyoltalom tárgya lehet minden grafikailag ábrázolható
megjelölés, így különösen szó, ábra, az áru formája vagy csomagolása, ha e megjelölés alkalmas arra, hogy valamely vállalkozás
áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztesse más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól (ebben az értelemben lásd a C‑456/01. P.
és C‑457/01. P. sz., Henkel kontra OHIM egyesített ügyekben 2004. április 29‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑5089. o.] 30.
és 31. pontját).
A jelen ügyben a felek nem vitatták, hogy a Lego kocka formája használata révén megszerezte a megkülönböztető képességet,
ezáltal tehát olyan megjelölésnek tekinthető, amely alkalmas a fellebbező áruinak más vállalkozások áruitól való megkülönböztetésére.
A Ritvik azon állítása, amelyet jogutódja, a Mega Brands is megismételt, és amelyet a törlési osztály és a fellebbezési nagytanács,
valamint az Elsőfokú Bíróság is megerősített, nevezetesen hogy a Lego kocka formája mindazonáltal nem alkalmas védjegyként
való lajstromozásra, a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontján nyugszik, amelynek értelmében nem
részesülhet védjegyoltalomban az olyan megjelölés, amely kizárólag a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges formából áll.
A fellebbező szerint ezt a rendelkezést túlságosan tágan, tehát tévesen értelmezte a fellebbezési nagytanács majd ezt követően
az Elsőfokú Bíróság.
E kifogás vizsgálata céljából emlékeztetni kell arra, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában
felsorolt lajstromozást kizáró okokat a mindegyikük mögött meghúzódó közérdek tükrében kell értelmezni (a fent hivatkozott
Henkel kontra OHIM ügyben hozott ítélet 45. pontja, valamint a C‑173/04. P. sz., Deutsche SiSi-Werke kontra OHIM ügyben 2006.
január 12‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑551. o.] 59. pontja). A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja
mögött meghúzódó közérdek annak elkerülése, hogy a a védjegyoltalom a jogosult számára monopóliumot nyújtson műszaki megoldásokra
vagy az áru használati jellemzőire (analógia útján a 89/104 irányelv 3. cikke (1) bekezdése e) pontja második francia bekezdésének
vonatkozásában lásd a fent hivatkozott Philips‑ügyben hozott ítélet 78. pontját és a C‑53/01–C‑55/01. sz., Linde és társai
egyesített ügyekben hozott ítélet [EBHT 2003., I‑3161. o.] 72. pontját).
A jogalkotó által előírt szabályok e vonatkozásban azon két megfontolás egyensúlyba hozatalát tükrözik, amelyek mindegyike
alkalmas arra, hogy hozzájáruljon az egészséges és jóhiszemű verseny rendszerének megvalósításához.
Egyrészt a kizárólag a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges formából álló megjelölés védjegyként való lajstromozása
tilalmának a 40/94 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésbe való iktatása biztosítja, hogy a vállalkozások ne használhassák a védjegyoltalmat
műszaki megoldásokon fennálló kizárólagos jogok – időkorlátozás nélküli – fenntartására.
Ugyanis, ha egy áru formájában pusztán az ezen áru gyártója által kialakított és kérelmére szabadalmazott műszaki megoldás
ölt testet, az e formán fennálló védjegyoltalom a szabadalom lejárta után jelentős mértékben és örökre csökkentené más társaságok
azon lehetőségét, hogy az említett műszaki megoldást használhassák. Márpedig a szellemi tualjdonjogok Unión belül kialakított
rendszerében a műszaki megoldások csak korlátozott ideig élvezhetnek oltalmat, hogy ezt követően azokat valamennyi gazdasági
szereplő szabadon használhassa. Amint azt az OHIM a jelen ítélet 37. pontjában összefoglalt érvelése keretében megjegyezte,
e megfontolás nem csupán a 89/104 irányelv és a 40/94 rendelet mögött húzódik meg a védjegyen fennálló jogok tekintetében,
hanem a 6/2002 rendelet mögött is, a formatervezési minták vonatkozásában.
A jogalkotó egyébiránt különösen szigorú módon kötötte ki, hogy a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges formák védjegyként
nem lajstromozhatók, mivel az ugyenezen cikk (3) bekezdésében foglalt kivétel hatálya alól kizárta a 40/94 rendelet 7. cikke
(1) bekezdésének e) pontjában foglalt kizárási okokat. Az említett rendelet 7. cikkének (3) bekezdéséből az következik, hogy
valamely, célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges forma lajstromozása akkor is tilos, ha az használatánál fogva megszerezte
a megkülönböztető képességet (lásd analógia útján a 89/104 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének vonatkozásában, amely rendelkezés
lényegében azonos a 40/94 rendelet 7. cikkének (3) bekezdésével, a fent hivatkozott Philips‑ügyben hozott ítélet 57. pontját
és a C‑371/06. sz. Benetton Group ügyben 2007. szeptember 20‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑7709. o.] 25–27. pontját).
Másrészt a jogalkotó azzal, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. pontjában foglalt kizáró okot az
olyan megjelölésekre korlátozza, amelyek „kizárólag” a célzott műszaki hatás eléréséhez „szükséges” formából állnak, helytállóan
vélte úgy, hogy egy bizonyos mértékben minden áru formája funkcionális, következésképpen nem lenne helyes valamely áru formája
védjegyként történő lajstromozásának megtagadása pusztán azon okból kifolyólag, hogy használati jellemzőkkel rendelkezik.
A „kizárólag” és „szükséges” kifejezések által e rendelkezés biztosítja, hogy az olyan formák, amelyekben kizárólag egy műszaki
megoldás ölt testet, és amelynek védjegyként való lajstromozása ténylegesen akadályozná e műszaki megoldás más vállalkozások
által történő használatát, ki legyenek zárva a védjegyoltalomból.
Miután a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának célja és hatálya ily módon felidézésre és pontosításra
került, azt kell megvizsgálni, hogy az Elsőfokú Bíróság, amint azt a fellebbező állítja, tévesen értelmezte‑e e rendelkezést.
Az Elsőfokú Bíróság az említett rendelkezés általa nyújtott értelmezését a megtámadott ítélet 43. pontjában foglalta össze,
és úgy ítélte meg, hogy azzal „ellentétes bármely olyan forma lajstromozása, amely alapvető jellemzőit tekintve kizárólag
a terméknek az adott műszaki hatás elérését műszakilag előidéző és ahhoz elégséges formájából áll, még akkor is, ha ugyanezen
hatás egyéb, azonos vagy eltérő műszaki megoldást alkalmazó formák révén is elérhető”.
Az azon tényre vonatkozó feltétellel kapcsolatban, hogy az említett kizáró ok hatálya alá tartozik minden olyan megjelölés,
amely „kizárólag” a műszaki hatás eléréséhez szükséges formából áll, az Elsőfokú Bíróság rámutatott a megtámadott ítélet 38. pontjában,
hogy ez a feltétel teljesül, amennyiben az említett forma valamennyi alapvető jellemzője műszaki funkciót tölt be, és a műszaki
funkciót be nem töltő, nem alapvető jellemzők e tekintetben irrelevánsak.
Ez az értelmezés megfelel a fent hivatkozott Philips‑ügyben hozott ítélet 79. pontjának. Egyébként tükrözi az ezen ítélet
mögött húzódó elvet, amint azt Ruiz‑Jarabo Colomer az ügyre vonatkozó indítványának 28. pontjában megfogalmazta és a C‑363/99. sz.
Koninklijke KPN Nederland ügyre vonatkozó indítványának (2004. február 12‑én hozott ítélet, EBHT 2004., I‑1619. o.) 72. pontjában
megismételte, nevezetesen hogy egy vagy több kisebb önkényes elem jelenléte egy olyan térbeli védjegyben, amelynek valamennyi
alapvető elemét azon műszaki megoldás szabja meg, amelynek e megjelölés a kifejeződése, nem befolyásolja azt a megállapítást,
mely szerint az említett megjelölés kizárólag a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges formából áll. Továbbá az említett
értelmezés, amennyiben feltételezi, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja csak akkor alkalmazandó,
ha valamely megjelölés alapvető jellemzőinek mindegyike funkcióval bír, az említett értelmezés biztosítja, hogy az ilyen megjelölés
védjegyként történő lajstromozása nem tagadható meg e rendelkezés alapján, ha a szóban forgó forma jelentős, funkcióval nem
bíró elemet is magában foglal, mint amilyen egy, az említett formában jelentős szerepet játszó díszítő vagy fantázia szülte
elem.
Azon feltétellel kapcsolatban, mely szerint valamely forma védjegyként történő lajstromozása kizárólag akkor tagadható meg
a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja alapján, ha e forma a célzott műszaki hatás eléréséhez „szükséges”,
az Elsőfokú Bíróság helyesen vélte úgy a megtámadott ítélet 39. pontjában, hogy e feltétel nem jelenti azt, hogy a szóban
forgó formának kell lennie az egyetlen olyan formának, amely e hatás elérését lehetővé teszi.
Igaz, amint azt a fellebbező kiemeli, hogy bizonyos esetekben ugyanazon műszaki hatás eltérő megoldások révén is elérhető.
Így létezhetnek ugyanazon műszaki hatás elérését lehetővé tévő olyan alternatív formák, amelyeknek más a mérete vagy dizájnja.
Mindazonáltal, ellentétben a fellebbező állításával, e körülmény önmagában nem jár azzal a következménnyel, hogy a szóban
forgó forma védjegyként való lajstromozása nem lenne hatással az általa megtestesített műszaki megoldás hozzáférhetőségére
a többi gazdasági szereplő számára.
E tekintetben meg kell állapítani, amint azt az OHIM megjegyzi, hogy a 40/94 rendelet 9. cikkének (1) bekezdése értelmében
egy kizárólag funkcionális forma védjegyként történő lajstromozása lehetővé teheti e védjegy jogosultja számára, hogy megtiltsa
a többi vállalkozás számára nem csupán minden azonos forma, de a hasonló formák használatát is. Jelentős számú alternatív
forma válhatna így használhatatlanná az említett jogosult versenytársai számára.
Különösen ez a helyzet eltérő, kizárólag funkcionális formák lajstromozásának halmozódása esetén, amely halmozódás teljes
egészében megakadályozná, hogy más vállalkozások egyes, bizonyos műszaki funkcióval rendelkező árukat előállíthassanak és
forgalmazhassanak.
E megfontolásokat egyébként tükrözi a fent hivatkozott Philips‑ügyben hozott ítélet 81. és 83. pontja, amelyek szerint más,
ugyanazon műszaki hatás elérését lehető tevő formák megléte önmagában nem zárja ki a 89/104 irányelv 3. cikke (1) bekezdése
e) pontjának második francia bekezdésében foglalt kizáró ok alkalmazását, amely rendelkezés szövege megfelel a 40/94 rendelet
7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontja szövegének.
Mivel a fellebbező továbbá azon, az OHIM által nem vitatott tényre hivatkozik, miszerint versenytársainak ugyanazon műszaki
megoldás használata érdekében nem kell olyan olyan játékkockákat forgalomba hozniuk, amelyek formája és méretei minden tekintetben
azonosak a Lego kockáéval, elegendő annyit megállapítani, hogy e körülmény nem akadályozza az uniós jogalkotó által előírt
és fentebb értelmezett szabályok alkalmazását, melyek értelmében valamely áru formájából álló megjelölés, amely jelentős,
funkcionális elemek nélkül csupán egy műszaki funkció kifejeződése, nem lajstromozható védjegyként, mivel a lajstromozás túlságosan
jelentős mértékben csökkentené a versenytársak azon lehetőségét, hogy az ugyanezen műszaki megoldást megtestesítő formákat
forgalomba hozhassanak.
Ez még inkább igaz egy, a jelen ügyhöz hasonló esetben, amikor az illetékes hatóság megállapította, hogy az áru vizsgált formája
által megtestesített megoldás az, amely az érintett árukategória tekintetében műszakilag a legkívánatosabb megoldás. Ha az
e formából álló térbeli megjelölés védjegyként lajstromozásra kerülne, ez e védjegy jogosultja versenytársai számára megnehezítené
az olyan formák forgalomba hozatalát, amelyek valódi alternatívát jelentenek, vagyis azon formáknak, amelyek nem hasonlóak,
ugyanakkor funkcionális szempontból érdekesek a fogyasztó számára.
Ilyen körülmények között az olyan vállalkozás helyzete, amely valamely műszaki megoldást kifejlesztett, nem védhető a pontosan
ugyanazon műszaki megoldást megtestesítő szolgai másolatokat forgalomba hozó versenytársakal szemben azzal, hogy monopóliumot
nyújt az említett vállalkozásnak az említett formából álló térbeli megjelölés védjegyként való lajstromozása által, de adott
esetben vizsgálható a tisztességtelen versenyre vonatkozó szabályok fényében. E vizsgálat mindazonáltal nem képezi a jelen
ügy tárgyát.
Mivel a fellebbező által jogalapja első részének keretében előterjesztett érveknek a fent kifejtett okoknál fogva nem adható
hely, a jogalap e részét el kell utasítani.

A jogalapnak az áru formája alapvető jellemzői meghatározására vonatkozó nem megfelelő szempontok alkalmazásával kapcsolatos
második részéről
A felek érvei
A fellebbező azt állítja, hogy az „alapvető jellemzők” fogalma „a domináns és megkülönböztető elemek” szinonimája, és ezen
jellemzők meghatározását az érintett vásárlóközönség, azaz a szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos
fogyasztók nézőpontjából kell meghatározni.
A fellebbező azt állítja, hogy a fent hivatkozott Philips‑ügyben hozott ítéletre tekintettel minden, a 40/94 rendelet 7. cikke
(1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában foglalt kizáró ok vizsgálatának két lépcsősnek kell lennie, vagyis először meg
kell határozni a megjelölés alapvető jellemzőit az átlagos fogyasztó nézőpontjából, majd ezt követően szakértők segítségével
kell vizsgálni azt a kérdést, hogy az említett jellemzők valamely műszaki hatás eléréséhez szükségesek‑e.
Következésképpen az Elsőfokú Bíróság azzal, hogy a megtámadott ítélet 70. pontjában megerősítette a fellebbezési nagytanács
azon álláspontját, miszerint valamely térbeli megjelölés alapvető jellemzőinek meghatározásához nem kell figyelembe venni
a fogyasztó észlelését, valamint az ezen észlelelés értékelése céljából végzett felméréseket, tévesen alkalmazta a jogot.
A Mega Brands megjegyzi, hogy az „alapvető jellemzők” említett fogalmát a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának
ii. alpontjában szereplő „kizárólag” és „szükséges” szavak fényében kell értelmezni. E keretek között a fellebbező által hivatkozott
szempontok, mint amilyen a megkülönböztető képesség és a közönség észlelése, nem relevánsak.
Az OHIM szerint, még ha feltételezzük is, hogy a forma ezen alapvető elemei meghatározásának meg kell előznie funkcionalitásuk
értékelését, e két lépcső ugyanazon feladat részét képezi, amely annak meghatározására irányul, hogy az említett elemek alapvetőek‑e
a forma funkcionalitása szempontjából.
A Bíróság álláspontja
A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának helyes alkalmazása megköveteli, hogy a szóban forgó térbeli
megjelölés alapvető jellemzőit az a hatóság, amely az e megjelölés védjegyként való lajstromozása iránti kérelem tárgyában
dönt, megfelelő módon határozza meg.
Amint azt a főtanácsnok indítványának 63. pontjában megállapítja, az „alapvető jellemzők” kifejezést úgy kell érteni, hogy
az a megjelölés legfontosabb elemeire vonatkozik.
Az említett alapvető jellemzők meghatározását esetről esetre el kell végezni. Az egyes elemek típusai között, amelyek megjelölést
alkothatnak, egyáltalában nem létezik ugyanis szisztematikus rangsor (ebben az értelemben lásd a C‑488/06. P. sz., L & D kontra
OHIM ügyben 2008. július 17‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑5725. o.] 55. pontját). Az adott ügyben az illetékes hatóság,
amelynek egy megjelölés alapvető jellemzőit kell vizsgálnia, kiindulhat közvetlenül a megjelölés által keltett összbenyomásból,
de vizsgálhatja először sorjában az e megjelölést alkotó egyes elemeket is (analógia útján lásd a C‑468/01–C‑472/01. P. sz.,
Procter & Gamble kontra OHIM egyesített ügyekben 2004. április 29‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑5141. o.] 45. pontját, valamint
a C‑286/04. P. sz., Eurocermex kontra OHIM ügyben 2005. június 30‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I 5797. o.] 23. pontját).
Következésképpen valamely térbeli megjelölés alapvető jellemzőinek a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában
foglalt kizáró ok esetleges alkalmazása szempontjából történő meghatározása végezhető, esettől függően és különösen az adott
eset nehézségi fokára tekintettel, az említett megjelölés egyszerű vizuális elemzése által, vagy épp ellenkezőleg: alapulhat
részletekbe menő vizsgálaton, amelynek keretében tekintetbe veszik az értékelés szempontjából hasznos elemeket, például a
közvélemény-kutatásokat és a szakértői véleményeket vagy az ugyanazon áruval kapcsolatban korábban biztosított szellemi tulajdonjogokra
vonatkozó adatokat.
Miután az alapvető jellemzők meghatározásra kerültek, az illetékes hatóság feladata még annak vizsgálata, hogy e jellemzők
mindegyike a szóban forgó műszaki funkciót szolgálja‑e. Ugyanis, amint az a jelen ítélet 52. pontjában bemutatást nyert, a
40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja nem alkalmazható olyan forma védjegyként való lajstromozása
esetén, amelyben egy funkcióval nem bíró – például díszítő vagy fantázia szülte – elem jelentős szerepet játszik. Ilyen esetben
a versenytárs vállalkozások könnyen hozzáférhetnek azonos értékű funkcionális jelleggel rendelkező alternatív formákhoz, miáltal
nem áll fenn a kockázata annak, hogy sérül a műszaki megoldás elérhetősége. E műszaki megoldást a védjegyjogosult versenytársai
könnyedén foglalhatják olyan formákba, amelyek nem ugyanazon, funkcióval nem rendelkező elemmel rendelkeznek, mint az említett
védjegyjogosult formája, és amelyek e formával tehát nem azonosak, és nem is hasonlóak ahhoz.
A jelen ügyben a fellebbezési nagytanács megállapította a vitatott határozat 62. pontjában, hogy a Lego kockából álló megjelölés
legfontosabb elemét az e kocka felső lapján két sorban elhelyezkedő kötőelemek alkotják. A fellebbezési nagytanács, a törlési
osztály által végzett elemzésre vonatkozó vizsgálatában, különös figyelmet szentel ezen elemnek a Kirkbi korábbi szabadalmaiban
való megjelenésére. E vizsgálat arra a következtetésre vezetett, hogy az említett elem szükséges a szóban forgó áru által
célzott műszaki hatás, nevezetesen a játékkockák összeillesztése, eléréséhez. Továbbá, amint az következik többek között a
vitatott határozat 54. és 55. pontjából, a fellebbezési nagytanács úgy vélte, hogy az említett kockából álló megjelölés minden
egyéb eleme, színe kivételével, ugyancsak funkcionális.
Mivel az Elsőfokú Bíróság azon megállapítását, mely szerint a Lego kockából álló megjelölés minden egyéb eleme, színe kivételével,
funkcióval rendelkezik, ugyanazon tényelemekre alapozta, értékelése elferdítés hiányában nem képezheti tárgyát a Bíróság ellenőrzésének
a fellebbezés szakaszában.
A fellebbező azon érvével kapcsolatban, mely szerint az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg,
hogy a szóban forgó forma észlelésére vonatkozó felmérések nem relevánsak, meg kell állapítani, hogy, ellentétben a 40/94
rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja által és a 89/104 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja által érintett
esettel, ahol az érintett közönség észlelését kötelező jelleggel tekintetbe kell venni, mivel alapvető fontosságú annak meghatározásához,
hogy a védjegyként történő lajstromozás céljából benyújtott megjelölés lehetővé teszi‑e az érintett áruk vagy szolgáltatások
egy meghatározott vállalkozástól származóként történő megkülönböztetését (ebben az értelemben lásd a C‑104/01. sz. Libertel‑ügyben
2003. május 6‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑3793. o.] 62. pontját és a fent hivatkozott Koninklijke KPN Nederland ügyben
hozott ítélet 34. pontját), ilyen kötelezettség az említett rendelkezések (1) bekezdése e) pontjának keretében nem írható
elő.
A megjelölésnek az átlagos fogyasztó általi, feltételezett észlelése ugyanis nem döntő tényező a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése
e) pontjának ii. alpontjában foglalt kizáró ok alkalmazása keretében, az legfeljebb az értékelés egy hasznos eleméül szolgálhat
az illetékes hatóság számára a megjelölés alapvető jellemzőinek meghatározása során.
Következésképpen a fellebbező azon álláspontjának, mely szerint valamely megjelölés alapvető jellemzőinek a 40/94 rendelet
7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja keretében történő értékelését kötelezően az érintett vásárlóközönség szempontjából
kell végezni, nem adható hely.
Következésképpen a fellebbezés jogalapjának második részét ugyancsak el kell utasítani.

A jogalap harmadik, a funkcionalitásra vonatkozó nem megfelelő szempontok alkalmazásával kapcsolatos harmadik részéről
A felek érvei
A fellebbező arra hivatkozik, hogy a funkcionalitás értékelése műszaki ismereteket feltételez, azt általában tehát tudományos
szakértők végzik. Márpedig egy forma funkcionálitására vonatkozó szakértői véleménynek mindenképpen tartalmaznia kell e jellemzők
alternatívákkal való összehasonlítását.
Az Elsőfokú Bíróság tehát tévesen alkalmazta a jogot, amikor azt állapította meg, hogy az alternatív formák létezése nem bír
jelentőséggel, és megtagadta az előtte a fellebbező által benyújtott szakértői vélemények vizsgálatát.
A Mega Brands szerint a fellebbező érvelése azon téves előfeltevésen nyugszik, mely szerint az alternatív formák létezése
releváns a funkcionalitás értékelése szempontjából. Megjegyzi továbbá, hogy előfordulhat, hogy az alternatív formák kevésbé
alkalmasak a kívánt funkciónak való megfelelésre vagy költségesebb az előállításuk.
Az OHIM azt állítja, hogy az Elsőfokú Bíróság helytálló módon állapította meg, hogy a funkcionalitás értékelése során a fellebbezési
nagytanácsnak jogában állt, hogy a korábbi szabadalmakból, nem pedig az alternatív formák meglétéből induljon ki.
A Bíróság álláspontja
A jelen ítélet 55–60. pontjában kifejtett okoknál fogva az ugyanazon műszaki hatás elérését lehetővé tévő más formák jelenléte
a a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának alkalmazása szempontjából nem tekinthető olyan körülménynek,
amelynek folytán a lajstromozást kizáró okot el kellene vetni, amint azt egyébiránt a Bíróság már kifejtette a 89/104 irányelv
3. cikke (1) bekezdésének e) pontjának második francia bekezdésével kapcsolatban a fent hivatkozott Philips‑ügyben hozott
ítélet 81. és 83. pontjában.
Az áru formájából álló megjelölés funkcionalitásának vizsgálata keretében mindössze azt szükséges vizsgálni, az említett megjelölés
alapvető jellemzőinek meghatározását követően, hogy e jellemzők az érintett áru műszaki funkciójának felelnek‑e meg. E vizsgálatnak,
egészen nyilvánvaló módon, a védjegyként bejelentett megjelölés, nem pedig a más formákból álló megjelölések elemzésére kell
irányulnia.
Egy forma jellemzőinek műszaki funkcionalitása többek között a korábbi szabadalmakra vonatkozó, az érintett forma funkcionális
elemeit leíró dokumentációra tekintettel értékelhető. Márpedig a jelen ügyben az OHIM fellebbezési nagytanácsa és az Elsőfokú
Bíróság a Lego kocka vonatkozásában e dokumentációt tekintetbe vette.
A fentiek fényében a jogalap harmadik részét ugyancsak el kell utasítani.
Mivel az egyetlen jogalap egyik részének sem adható hely, a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §–a alapján, amelyet e szabályzat 118. cikke értelmében a fellebbezési eljárásban is
alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a fellebbező
pervesztes lett, őt az OHIM és a Mega Brands kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2)
A Bíróság a Lego Juris A/S‑t kötelezi a költségek viselésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.