CELEX: 62009CJ0003
Sjette momsdirektiv
artikel 12, stk. 3, litra a)
bilag H
reduceret momssats
begrebet »entré til en biograf«
kabiner til individuel fremvisning af on-demand film

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af begrebet »biograf« i bilag H, syvende kategori, til Rådets
sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles
merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), som ændret ved Rådets direktiv 2001/4/EF af 19. januar
2001 (EFT L 22, s. 17, herefter »sjette direktiv«)
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Erotic Center BVBA (herefter »E. Center«) og Belgische staat
vedrørende anvendelsen af en reduceret merværdiafgiftssats (herefter »moms«) på de beløb, som E. Center har opkrævet for brugen
af kabiner til individuel fremvisning af film, der befinder sig i dette selskabs lokaler.

Retsforskrifter

EU-retlige forskrifter
Sjette momsdirektivs artikel 12, stk. 3, litra a), bestemmer:
»Momsens normalsats fastsættes af hver enkelt medlemsstat som en procentsats af beskatningsgrundlaget og skal være ens for
levering af goder og for levering af tjenesteydelser. […]
[…]
Medlemsstaterne kan ligeledes anvende en eller to reducerede satser. Disse satser fastsættes som en procentsats af beskatningsgrundlaget,
som ikke må være mindre end 5%, og de må kun anvendes på levering af de kategorier af goder og tjenesteydelser, som er anført
i bilag H.«
Bilag H til sjette direktiv, der har overskriften »Liste over leveringer af goder og tjenesteydelser, som kan belægges med
reducerede momssatser«, opregner en række kategorier. Det nævnte bilags syvende kategori har følgende ordlyd:
»Entré til forestillinger, teatre, cirkus, messer, forlystelsesparker, koncerter, museer, zoologiske haver, biografer, udstillinger
og lignende kulturelle begivenheder og etablissementer.
Radio- og tv-modtagelse«.

Nationale retsforskrifter
Artikel 1, stk. 1, i kongelig anordning nr. 20 af 20. juli 1970 om fastsættelse af afgiftssatsen for merværdiafgift og klassificering
af goder og tjenesteydelser i medfør af denne afgiftssats (herefter »kongelig anordning nr. 20«) bestemmer, at momsen opkræves
med en reduceret sats på 6% for de goder og tjenesteydelser, der er angivet i tabel A i bilaget til den nævnte anordning.
Afsnit XXVIII i den nævnte tabel A opregner følgende tjenesteydelser:
»Adgang til centre til afholdelse af kulturelle sports- eller underholdningsbegivenheder, samt retten til at anvende disse,
undtagen ved:
a)      anvendelsen af underholdningsapparater
b)      tilrådighedsstillelse af løsøre«.

Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Den 15. september 2004 foretog skattemyndighederne en kontrol i E. Centers lokaler vedrørende anvendelsen af momsbestemmelserne
for perioden fra den 1. januar 2004 til og med den 30. juni 2004. Efter denne kontrol udarbejdede de nævnte myndigheder den
9. november 2004 en opgørelse indeholdende et krav om efterbetaling til E. Center med den begrundelse, at sidstnævnte med
urette havde anvendt den reducerede momssats på 6% i stedet for den almindelige sats på 21% på de indtægter, som E. Center
har opnået ved at stille kabiner til fremvisning til rådighed. E. Center blev således pålagt at betale 48 454,36 EUR for den
moms, som E. Center angiveligt havde unddraget sig, og 4 840 EUR i bøde.
Efter at E. Center den 24. december 2004 var blevet meddelt et pålæg om at betale disse beløb, anlagde E. Center den 22. marts
2005 sag ved rechtbank van eerste te Brugge med påstand om annullation af det nævnte betalingspålæg. Ved dom af 10. september
2007 blev denne påstand forkastet, hvorefter E. Center iværksatte appel til hof van beroep te Gent.
E. Center har for hof van beroep te Gent gjort gældende, at de omhandlede kabiner til fremvisning er omfattet af kategorien
»centre til afholdelse af kulturelle sports- eller underholdningsbegivenheder« som omhandlet i afsnit XXVIII i tabel A i bilaget
til kongelig anordning nr. 20, navnlig eftersom sådanne kabiner skal kvalificeres som »biografer« som omhandlet i den syvende
kategori i bilag H til sjette direktiv, således som det i øvrigt allerede er fastslået i nederlandsk retspraksis. Ifølge E.
Center er navnlig antallet af siddepladser, typen af film, der fremvises, og den teknik, der anvendes ved fremvisningen, uden
relevans for denne kvalificering.
Den belgiske regering er af den opfattelse, at de tjenesteydelser, der leveres i de nævnte kabiner, er omfattet af begrebet
»underholdningsapparater« som omhandlet i afsnit XXVIII, eftersom filmfremvisningen i disse kabiner starter ved indkast af
en mønt i en automat med mulighed for at skifte fra en film til en anden. Desuden kan sådanne kabiner ifølge den belgiske
regering ikke kvalificeres som »biografer«, idet der ikke er tale om et rum, hvor en gruppe af personer kollektivt kan se
en og samme film, hvor fremvisningen starter, uden at tilskuerne, der desuden har købt entré til fremvisningen på forhånd,
skal foretage sig yderligere.
Den forelæggende ret har anført, at den belgiske lovgiver ved at vedtage afsnit XXVIII i tabel A i bilaget til kongelig anordning
nr. 20 har gjort brug af den mulighed, der åbnes ved artikel 12, stk. 3, litra a), i sjette direktiv, sammenholdt med bilag
H, syvende kategori, til direktivet, således at dette afsnit XXVIII navnlig skal fortolkes som omfattende biografer som omhandlet
i den syvende kategori. Den forelæggende ret finder, at kravet om, at den nationale bestemmelse fortolkes på en måde, der
er i overensstemmelse med sjette direktiv og med de ensartede begreber, der er specifikke for direktivet, indebærer, at såfremt
de omhandlede kabiner skal anses for biografer som omhandlet i det nævnte direktiv, vil de ikke kunne kvalificeres som underholdningsapparater
som omhandlet i det nævnte afsnit XXVIII, og den reducerede momssats på 6% vil finde anvendelse.
På denne baggrund har hof van beroep te Gent besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Kan en kabine, der består af et aflåseligt rum, hvor der udelukkende er plads til en person, som mod betaling kan se film
på en fjernsynsskærm, og som afspilles ved indkastning af en mønt i en automat, efter at der er udvalgt en blandt flere film,
og den omhandlede person i det betalte tidsrum kan ændre valget af film, anses for en biograf i den forstand, hvori udtrykket
er anvendt i bilag H, [syvende] kategori, til [sjette direktiv]«?

Om det præjudicielle spørgsmål
Syvende kategori, stk. 1, i bilag H til sjette direktiv vedrører, som det fremgår af ordlyden, »entré« til forskellige kulturelle
begivenheder og etablissementer og underholdningsbegivenheder, som er opregnet i bilaget (jf. dom af 23.10.2003, sag C-109/02,
Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 12691, præmis 25), herunder bl.a. »biografer«.
Da der ikke i sjette direktiv gives nogen definition af begrebet entré til en biograf, der er nævnt som syvende kategori i
bilag H, skal dette begreb fortolkes ud fra den sammenhæng, hvori det indgår i sjette direktiv (jf. i denne retning dom af
18.1.2001, sag C-83/99, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 445, præmis 17).
I den forbindelse bemærkes, som tidligere anført af Domstolen, at det fremgår af sjette direktivs artikel 12, stk. 3, litra
a), at medlemsstaterne som en undtagelse fra princippet om, at det er den almindelige momssats, der finder anvendelse, kan
anvende en eller to reducerede satser. Endvidere kan efter denne bestemmelse de reducerede momssatser udelukkende anvendes
på levering af de kategorier af goder og tjenesteydelser, som er anført i bilag H til direktivet. Det fremgår imidlertid af
fast retspraksis, at bestemmelser, der har karakter af en undtagelse fra et princip, skal fortolkes strengt efter ordlyden
(jf. bl.a. dommen i sagen Kommissionen mod Spanien, præmis 18 og 19 og den deri nævnte retspraksis).
Heraf følger navnlig, at begrebet entré til en biograf skal fortolkes i overensstemmelse med den sædvanlige betydning af disse
ord (jf. i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Spanien, præmis 20, og i sagen Kommissionen mod Tyskland, præmis
23).
Som den belgiske regering og Europa-Kommissionen i øvrigt har fremhævet, skal det bemærkes, at de forskellige begivenheder
og etablissementer, som er opregnet i syvende kategori, stk. 1, i bilag H til sjette direktiv, bl.a. har det til fælles, at
de står til rådighed for offentligheden mod forudgående betaling af en entré, som giver alle de personer, der gives adgang,
mulighed for kollektivt at benytte sig af de kulturelle ydelser og underholdning, der er karakteristiske for disse begivenheder
eller etablissementer.
Det følger af det ovenstående, at begrebet entré til en biograf som omhandlet i syvende kategori, stk. 1, i bilag H til sjette
direktiv under hensyntagen til den sædvanlige betydning af disse ord og til den sammenhæng, de indgår i, ikke skal fortolkes
således, at det omfatter en forbrugers betaling med henblik på at få adgang til en individuel fremvisning af en eller flere
film eller endog uddrag af film i et privat rum, som de i hovedsagen omhandlede kabiner.
Det præjudicielle spørgsmål skal derfor besvares med, at begrebet entré til en biograf, der er anført i syvende kategori,
stk. 1, i bilag H til sjette direktiv, skal fortolkes således, at det ikke omfatter en forbrugers betaling med henblik på
at få adgang til en individuel fremvisning af en eller flere film eller endog uddrag af film i et privat rum, som de i hovedsagen
omhandlede kabiner.

Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:
Begrebet entré til en biograf, der er anført i syvende kategori, stk. 1, i bilag H til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af
17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet
beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2001/4/EF af 19. januar 2001, skal fortolkes således, at det ikke omfatter
en forbrugers betaling med henblik på at få adgang til en individuel fremvisning af en eller flere film eller endog uddrag
af film i et privat rum, som de i hovedsagen omhandlede kabiner.
Underskrifter
*
Processprog: nederlandsk.