CELEX: 61982CJ0078
Tilpasning af statsmonopol for forarbejdet tobak
fastsættelse af fortjenstmarginer

1 Ved staevning , indleveret til Domstolens justitskontor den 24 . februar 1982 , har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om , at det statueres , at Den italienske Republik ved at opretholde en ordning med fastsaettelse af ensartede avancer for detailsalg af forarbejdet tobak , har tilsidesat forpligtelser , som paahviler den i henhold til EOEF-traktatens artikel 37 .
2 I Italien har staten monopol paa at fremstille og saelge forarbejdede tobaksvarer . Detailsalget er efter monopolet forbeholdt de tobakshandlere , som er godkendt af skatte- og afgiftsmyndighederne , hvilket i alt er ca . 80 000 . Tobakshandlerne er pligtige at saelge tobaksprodukterne til de forbrugerpriser , som fremgaar af en ved lov fastsat prisliste .
3 I prislisten er optaget en lang raekke detailsalgspriser , som hver bestaar af tre dele , nemlig vederlaget til producenten og grossisten , afgiften til staten samt en fortjenstmargen til detailhandleren . Denne avance udgoer 8 % af forbrugerprisen . I sin egenskab af producent vaelger monopolets administration og     importoererne selv frit , for hvert af deres produkter , en af de i prislisten fastsatte forbrugerpriser eller en anden pris , som derefter optages i listen .
4 Den 13 . november 1980 fremsatte Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 169 , stk . 1 , en begrundet udtalelse over for Den italienske Republik , hvori den gjorde gaeldende , at Den italienske Republik ved at opretholde visse dele af sin monopolordning , havde tilsidesat sin forpligtelse til at tilpasse sit salgsmonopol for forarbejdede tobaksvarer i overensstemmelse med traktatens artikel 37 . Bl.a . anfaegtede Kommissionen lovligheden af , at der fastsaettes ensartede avancer . Efter fremsendelsen af den begrundede udtalelse blev den italienske regering og Kommissionen enige om en raekke aendringer af monopolet . Ordningen med fastsaettelse af ensartede avancer for salg i detailleddet ville den italienske regering dog ikke afskaffe .
5 Herefter anlagde Kommissionen den foreliggende sag , der udelukkende vedroerer de ensartede avancer . Kommissionen har under sagen nedlagt paastand om , at det statueres , at ordningen er i strid med traktatens artikel 37 .
6 Ifoelge traktatens artikel 37 , stk . 1 , tilpasser »Medlemsstaterne . . . gradvis de statslige handelsmonopoler , saaledes at enhver forskelsbehandling af Medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings- og afsaetningsvilkaar er udelukket fra overgangsperiodens udloeb« .
7 Kommissionen har gjort gaeldende , at den omstaendighed , at staten , som ogsaa har monopol paa fremstilling af de omhandlede produkter , fastsaetter ensartede avancer ved salg i detailleddet , er en diskriminerende foranstaltning . For det foerste ligger det i sagens natur , at staten vil foretraekke de indenlandske produkter fremfor de konkurrerende udenlandske , og derfor vil fastsaette en avance , som fremmer afsaetningen af dens egne produkter . For det andet er det diskriminerende , at det italienske monopol kan eksportere til de andre medlemsstater og altsaa frit stillet med hensyn til sin markedspolitik , mens de udenlandske producenter , naar de saelger i Italien , er noedt til at overholde den ensartede avance , som er fastsat af staten .
8 Kommissionen har endvidere gjort gaeldende , at den ensartede avance er egnet til at fordreje konkurrencevilkaarene og begraense afsaetningsmulig    hederne for varer , der importeres fra de andre medlemsstater . Den har herved anfoert , at de ensartede avancer har en vaesentlig konkurrencedaempende virkning , idet de hindrer de udenlandske producenter i at tilbyde introduktionspraemier og tvinger dem til at anvende samme salgsmetoder som det italienske fremstillingsmonopol .
9 Den italienske regering mener ikke , at ordningen med ensartede avancer er diskriminerende . Den gaelder uden forskel for alle inden- og udenlandske varer og har til formaal at undgaa , at tobakshandlerne forskelsbehandler forbrugere eller producenter . Avancen paa 8 % er et rimeligt og tilstraekkeligt vederlag til tobakshandlerne og fastsaettes ikke som led i en salgspolitik til fremme af de indenlandske produkter . Saa laenge der ikke findes en faelles markedsordning paa omraadet , kan hver enkelt meldemsstat vedtage sine egne saerlige bestemmelser , ogsaa selv om disse adskiller sig fra bestemmelserne i de oevrige medlemsstater .
10 Den italienske regering har videre anfoert , at de paastaaede konkurrencefordrejninger ikke kan vurderes i forhold til traktatens artikel 37 . Den bestrider , at der foreligger en konkurrencefordrejning , og fremhaever , at den anfaegtede foranstaltning i det vaesentlige er et indgreb i prisdannelsen i detailleddet , hvilket er lovligt ifoelge Domstolens praksis . Subsidiaert har den italienske regering gjort gaeldende , at traktatens artikel 90 , stk . 2 , indeholder hjemmel til at fravige traktatens bestemmelser og maa finde anvendelse paa det italienske monopol for detailsalg af forarbejdet tobak , som er et fiskalt monopol , hvis saerlige opgaver ikke kan opfyldes , saafremt de ensartede avancer ophaeves . Den ensartede avance sikrer gennemsigtighed i priserne og forhindrer , at der foeres kamp om avancerne og bidrager desuden til bekaempelse af smugleri .
11 Foerst bemaerkes , som Domstolen navnlig har statueret i de tidligere domme af 3 . februar 1976 ( sag 59/75 , Manghera , Sml ., s . 91 ) og af 13 . marts 1979 ( sag 91/78 , Hansen , Sml ., s . 935 ), at traktatens artikel 37 ikke kraever , at de statslige handelsmonopoler afskaffes , men alene at de tilpasses , saaledes at enhver form for forskelsbehandling af medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings- og afsaetningsvilkaar er udelukket . Det fremgaar saavel af artikel 37 ' s ordlyd som af dens placering i traktatens system , at den har til     formaal at sikre , at det grundlaeggende princip om de frie varebevaegelser overholdes over alt inden for det faelles marked , isaer gennem afskaffelse af kvantitative restriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning i samhandelen mellem medlemsstaterne , hvorved opretholdelsen af normale konkurrencevilkaar mellem medlemsstaterne sikres i de tilfaelde , hvor et bestemt produkt er underkastet et statsligt handelsmonopol i en eller flere af medlemsstaterne .
12 Selv om sagen vedroerer bestemmelser , som gaelder uden forskel for indenlandske og udenlandske og importerede varer , maa det derfor undersoeges , om den omtvistede ordning ikke desto mindre , ved at begraense importen af tobaksvarer , kan virke diskriminerende og konkurrencefordrejende , og dermed hindre samhandelen inden for Faellesskabet .
13 Kommissionen mener , at den omstaendighed , at den italienske lovgivning indeholder et generelt forbud mod annoncering , er medvirkende til at haemme afsaetningen af de importerede varer , idet de udenlandske producenter ikke kan tilbyde forhandlerne af deres produkter en stoerre avance for at tilskynde dem til at fremme salget heraf .
14 Dette anbringende maa afvises . Det er nemlig saavel det italienske tobaksmonopol som de udenlandske producenter , der er afskaaret fra at yde introduktionspraemier . Endvidere har Kommissionen ikke godtgjort , at ydelsen af introduktionspraemier er den eneste salgsmetode , der kan give udenlandske varer indpas paa markedet , saa meget desto mere som der stadig bestaar en mulighed for at konkurrere paa detailsalgsprisen . De statistikker over udviklingen i indfoerslerne af tobak til Italien og de importerede produkters markedsandel i forhold til andre medlemsstater , som Kommissionen har fremlagt , og de statistikker , den italienske regering har fremlagt , og som Kommissionen ikke har bestridt , om end den ikke er enig i fortolkningen af disse statistikker , stoetter desuden heller ikke den opfattelse , at de importerede produkter , til forskel fra de indenlandske produkter , kun han konkurrere effektivt paa markedet , saafremt der ydes introduktionspraemier til forhandlerne .
15 Det maa endvidere fremhaeves , at den ved lov fastsatte avance i flere aar har udgjort samme andel af detailprisen , nemlig 8 % . Der er ikke herved tillagt forvaltningen nogen besluttende myndighed eller skoensbefoejelse , og denne medvirker heller ikke ved fastsaettelsen af avancen . Der er saaledes ikke grundlag for at antage , at der ved fastsaettelsen af avancen tages hensyn til eventuelle saerinteresser , som det italienske statsmonopol maatte have under hensyn til de gaeldende markedsforhold . Kommissionen har foelgelig ikke godtgjort , hvorledes fastsaettelsen af avancen under disse omstaendigheder udelukkende skulle fremme afsaetningen af de indenlandske varer .
16 Hvad angaar spoergsmaalet om , hvorvidt den anfaegtede ordning begraenser importen af udenlandske varer , bemaerkes , saaledes som Domstolen gentagne gange har fastslaaet ( jfr . dommene af 26 . 11 . 1976 i sag 65/75 , Tasca , Sml ., s . 291 , af 24 . 1 . 1978 i sag 82/77 , van Tiggele , Sml ., s . 25 , og af 6 . 11 . 1979 i sagerne 16-20/79 , Danis , Sml ., s . 3327 ), at nationale foranstaltninger vedroerende prisfastsaettelse , som gaelder uden forskel for indenlandske og importerede varer , ikke i sig selv udgoer foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner , men kan have en saadan virkning , naar de paa grund af det fastsatte prisniveau stiller de importerede produkter ringere , navnlig fordi den konkurrencefordel , som beror paa disses lavere kostpriser , udlignes , eller fordi der er fastsat en saa lav maksimalpris , at de erhvervsdrivende , der oensker at importere de paagaeldende produkter til vedkommende medlemsstat , kun _ naar henses til den almindelige situation for importerede produkter sammenlignet med situationen paa indenlandske produkter _ kan goere dette med tab .
17 I den foreliggende sag griber den omtvistede ordning ikke ind i producenternes frihed til selv at fastsaette varernes salgspris i detailleddet , og der er ikke gjort indskraenkninger i muligheden for frit at konkurrere paa prisen i det vigtige detailled . Det staar de udenlandske producenter af tobaksvarer frit for enten at udnytte deres konkurrencedygtigere kostpris eller at overvaelte en hoejere kostpris paa de senere omsaetningsled . Det er ikke bestridt , at den ensartede avance for tobakshandlernes vedkommende er et tilstraekkeligt vederlag for detailsalg af tobaksprodukter , baade ved de importerede og de indenlandske produkter .
18 Den omtvistede ordning tvinger ganske vist de udenlandske producenter til at holde samme avance paa det italienske marked , uden at de produkter , som er omfattet af det italienske statsmonopol , er undergivet en tilsvarende begraensning , naar de bringes i omsaetning paa et udenlandsk marked . Denne omstaendighed medfoerer imidlertid ikke nogen forskelsbehandling i traktatens artikel 37 ' s forstand . Den beror alene paa , at der i én medlemsstat findes et statsligt handelsmonopol og bestemmelser om fastsaettelse af handelsavancer , mens der ikke findes et tilsvarende monopol med tilsvarende bestemmelser i de oevrige medlemsstater . Hvis saadanne forskelle i medlemsstaternes lovgivninger vedroerende avancer ved detailsalg af tobaksvarer skulle medfoere visse ulemper for konkurrencen paa det faelles marked , tilkommer det i saa fald de kompetente faellesskabsinstitutioner at afskaffe saadanne ulemper ved at tilnaerme de af medlemsstaterne ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser .
19 Det foelger af det anfoerte , at Kommissionen ikke har godtgjort , at den anfaegtede ordning diskriminerer importerede varer og udgoer en hindring for de frie varebevaegelser under normale konkurrencevilkaar . Sagsoegte vil herefter vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Vedroerende sagens omkostninger
20 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , som taber sagen , til at afholde sagens omkostninger , saafremt der er nedlagt paastand herom . Da Kommissionen har tabt sagen , tilpligtes den at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Kommissionen betaler sagens omkostninger .