CELEX: 62006FJ0009
Повишаване
Липса на окончателна оценка
Сравнително съпоставяне на заслуги

1.
Длъжностни лица — Атестиране — Атестационен доклад — Изготвяне
(член 2, първа алинея и член 43 от Правилника за длъжностните лица)
2.
Длъжностни лица — Повишаване — Критерии
(член 45 от Правилника за длъжностните лица)
1.
Когато атестационният доклад на длъжностно лице не е бил изготвен при нормалните процесуални условия поради наличието на изключителни
обстоятелства като напускането на институцията от оценяващото лице и от апелативния оценяващ и разформирането на генералната
дирекция, в което то работи, изготвянето на доклада от генералния директор — който съгласно одобреното от институцията решение
относно упражняването на правомощията, предоставени от Правилника на органа по назначаване, притежава правомощия, които не
са посочени специално в това решение — съответства на изискването за приемственост в действията на администрацията.
(вж. точка 56)
2.
Преценката на заслугите на длъжностните лица, които могат да бъдат повишени, представлява определящият критерий за всяко повишаване,
като в същото време органът по назначаване може да вземе предвид възрастта на кандидатите и техния стаж в съответната степен
или в службата само като спомагателни критерии. Въпреки това при равни заслуги на длъжностните лица, които могат да бъдат
повишени, тези допълнителни критерии с пълно право могат да представляват решаващ фактор за избора на посочения орган.
Разликата от две точки в аналитичните оценки на две длъжностни лица, които могат да бъдат повишени и освен това принадлежат
към две различни генерални дирекции, не може да се приеме за достатъчно съществена — като се имат предвид по-точно различията
между генералните дирекции при атестирането — за да попречи на отчитането като спомагателни критерии на други обективни критерии,
свързани с административното и личното положение на заинтересованите лица, като стажа и включването в списъка на най-заслужилите
длъжностни лица при предишното повишение.
(вж. точки 63, 67 и 68)
Позоваване на:
Съд — 9 ноември 2000 г., Комисия/Hamptaux, C‑207/99 P, Recueil, стр. I‑9485, точка 19;
Първоинстанционен съд — 29 февруари 1996 г., Lopes/Съд, T‑280/94, Recueil FP стр. I‑A‑77 и II‑239, точка 138, 5 март 1998 г.,
Manzo-Tafaro/Комисия, T‑221/96, Recueil FP стр. I‑A‑115 и II‑307, точка 17, 13 март 2001 г., Hørbye-Möller/Комисия, T‑116/00,
непубликувано в Recueil, точка 39, 11 юли 2002 г., Perez Escanilla/Комисия, T‑163/01, Recueil FP стр. I‑A‑131 и II‑717, точка 29,
9 април 2003 г., Tejada Fernández/Комисия, T‑134/02, Recueil FP стр. I‑A‑125 и II‑609, точка 42, 15 септември 2005 г., Casini/Комисия,
T‑132/03, Recueil FP стр. I‑A‑253 и II‑1169, точка 57, 23 януари 2007 г., Tsarnavas/Комисия, T‑472/04, все още непубликувано
в Сборника, точка 67