CELEX: 62001TJ0120
Prípustnosť
Pozastavenie

1. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Žaloba – Podmienky prípustnosti – Vyčerpanie fázy predchádzajúcej zmieru – Predchádzajúce podanie petície alebo sťažnosti – Vylúčenie – Fakultatívna povaha týchto konaní
(Služobný poriadok, článok 90 a 91)
2. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Organizácia služieb – Opatrenia na vykonanie rozsudku Súdu prvého stupňa – Voľná úvaha správnych orgánov – Dosah – Súdne preskúmanie – Hranice
3. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Všeobecné pracovné podmienky prijaté bankou – Etický kódex – Uplatniteľnosť mimo akéhokoľvek predchádzajúceho súhlasu dotknutých zamestnancov
4. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Právomoc prezidenta – Rozhodnutia majúce dôsledky na pracovnoprávne vzťahy – Delegovanie – Prípustnosť – Podmienky
(Štatúty Európskej investičnej banky, článok 13 ods. 7)
5. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Žaloba – Akt spôsobujúci ujmu – Pojem – Rozhodnutie nariaďujúce postavenie mimo výkonu funkcie zamestnanca
(Služobný poriadok, články 88, 90 a 91)
6. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Disciplinárne opatrenia – Rešpektovanie práva na obhajobu – Povinnosť vypočuť dotknutú osobu pred postavením mimo výkonu funkcie podľa článku 39 zamestnaneckého poriadku
7. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Žaloba – Žaloba proti aktu, ktorý má všeobecné účinky – Článok 39 zamestnaneckého poriadku – Neprípustnosť
(Článok 236 ES)
8. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Žaloba – Predmet – Príkaz správnemu orgánu – Neprípustnosť
9. Úradníci – Žaloba – Žaloba o náhradu škody – Zrušenie napadnutého nezákonného aktu – Dostatočná náhrada
10. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Disciplinárne opatrenia – Sankcia – Prepustenie – Voľná úvaha správnych orgánov – Súdne preskúmanie – Dosah – Hranice
11. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Disciplinárne opatrenia – Disciplinárne konanie – Dôkazné bremeno
12. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Disciplinárne opatrenia – Sankcia – Prezradenie dôverných informácií zamestnancom a šírenie tvrdení poškodzujúcich dobrú povesť banky a niektorých jeho kolegov – Poľahčujúce okolnosti – Nezohľadnenie – Zjavne nesprávne posúdenie
(Článok 280 ES)
13. Úradníci – Disciplinárne opatrenia – Sankcia – Nesprávne zistenie alebo posúdenie vytýkaných skutočností – Súdne preskúmanie – Dosah – Hranice
14. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Žaloba – Určenie súm splatných z dôvodu odmeny – Plná rozhodovacia právomoc
15. Konanie – Ústna časť konania – Správa z pojednávania sudcu spravodajcu – Pripomienky účastníkov konania – Predmet
16. Konanie – Dôkazné prostriedky – Znalecký posudok – Určenie súm splatných z dôvodu odmeny v rámci žaloby úradníka – Neprípustnosť – Právomoc Súdu prvého stupňa
17. Úradníci – Odmena – Zaviazanie na úhradu nedoplatkov na splatnej odmene – Úroky z omeškania – Výpočet – Východiskový bod
18. Úradníci – Žaloba – Plná rozhodovacia právomoc – Žiadosť o vyplatenie – Priznanie úrokov z omeškania – Predmet – Výpočet
19. Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Odstúpenie z funkcie – Náhrada súm splatných medzi účastníkmi konania v dôsledku rozsudku zrušujúceho zamietnutie prijatia späťvzatia – Dosah
20. Úradníci – Mimozmluvná zodpovednosť inštitúcií – Podmienky – Protiprávnosť – Ujma – Príčinná súvislosť – Kumulatívne podmienky
21. Úradníci – Mimozmluvná zodpovednosť inštitúcií – Protiprávne rozhodnutie o prepustení pre závažné dôvody – Posúdenie majetkovej a profesijnej ujmy – Zohľadnenie zamietnutia zamestnanca prijať návrhy na obmedzenie jeho ujmy
1. Prípustnosť žaloby podanej zamestnancom Európskej investičnej banky (EIB) nie je podriadená vyčerpaniu zmierovacieho konania pred zmierovacou komisiou stanovenou v článku 41 zamestnaneckého poriadku EIB ani predchádzajúcemu podaniu petície alebo sťažnosti. V tomto ohľade, hoci je pravdou, že zmierovacie konanie sleduje rovnaký cieľ ako povinné konanie pred podaním žaloby stanovené článkom 90 Služobného poriadku úradníkov Európskych spoločenstiev (ďalej len „služobný poriadok úradníkov“), a to dovoliť zmierlivé urovnanie sporov umožnením správnemu orgánu vrátiť sa k napadnutému aktu a úradníkovi alebo dotknutému zamestnancovi prijať odôvodnenie na základe napadnutého aktu a prípadne upustiť od podania žaloby, tieto samotné skutočnosti však nemôžu spochybniť zistenie, že EIB, ktorá má jediná právomoc určiť podmienky prípustnosti žalôb podaných jej zamestnancami, nestanovila pre takýchto zamestnancov povinnosť adresovať jej sťažnosť alebo použiť interné konania na riešenie sporov pred podaním návrhu na Súd prvého stupňa.
V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že vylúčením uplatnenia článku 283 ES, ktorý oprávňuje Radu vydať služobný poriadok úradníkov Európskych spoločenstiev a podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov týchto spoločenstiev, štatúty EIB udeľujú EIB pri určovaní podmienok zamestnávania jej zamestnancov funkčnú autonómiu, ktorú uplatňuje tým, že si skôr zvolí zmluvný režim ako režim podľa služobného poriadku, a to takým spôsobom, že je vylúčené, aby ustanovenia služobného poriadku mohli byť uplatnené ako také na pracovné vzťahy medzi EIB a jej zamestnancami.
(pozri body 54 až 57 a 60)
Odkaz: Súdny dvor, 15. júna 1976, Mills/EIB, 110/75, Zb. s. 955, bod 22; Súdny dvor, 14. marca 1989, Del Amo Martinez/Parlament, 133/88, Zb. s. 689, bod 9; Súd prvého stupňa, 23. februára 2001, De Nicola/EIB, T‑7/98, T‑208/98 a T‑109/99, Zb. VS s. I‑A‑49 a II‑185, body 90, 91, 95 a 96; Súd prvého stupňa, 17. júna 2003, Seiller/EIB, T‑385/00, Zb. VS s. I‑A‑161 a II‑801, body 50, 51, 65 a 73
2. EIB disponuje, tak ako iné inštitúcie a úrady a agentúry Spoločenstiev, širokou mierou voľnej úvahy pri organizovaní jej služieb a pri prideľovaní svojich zamestnancov na účely vykonania úloh vo verejnom záujme, ktoré sú jej zverené. Rozsah tejto voľnej úvahy znamená, že uplatnenie dočasných opatrení prijatých EIB voči zamestnancovi s cieľom dosiahnutia súladu s výrokom Súdu prvého stupňa nemôže byť podmienené súhlasom dotknutej osoby. Takáto požiadavka by mala za následok neprípustné obmedzenie dispozičnej slobody EIB pri organizovaní jej služieb a pri prispôsobovaní tejto organizácie vývoju potrieb.
Berúc do úvahy rozsah tejto voľnej úvahy sa musí preskúmanie zákonnosti takýchto opatrení súdom Spoločenstva obmedziť na otázku, či EIB konala v primeraných hraniciach toho, čo vyžaduje záujem služby, a či nepoužila svoju právomoc voľnej úvahy zjavne nesprávnym spôsobom.
(pozri body 83 až 86)
Odkaz: Súdny dvor, 24. februára 1981, Carbognani a i./Komisia, 161/80 a 162/80, Zb. s. 543, bod 28; Súd prvého stupňa, 16. decembra 1993, Turner/Komisia, T‑80/92, Zb. s. II‑1465, bod 53; Súd prvého stupňa, 17. júla 1998, Hubert/Komisia, T‑28/97, Zb. VS s. I‑A‑435 a II‑1255, bod 76; Súd prvého stupňa, 16. decembra 1999, Cendrowicz/Komisia, T‑143/98, Zb. VS s. I‑A‑273 a II‑1341, bod 23; Súd prvého stupňa, 9. augusta 2001, De Nicola/EIB, T‑120/01 R, Zb. VS s. I‑A‑171 a II‑783, bod 28; Súd prvého stupňa, 22. októbra 2002, Pflugradt/BCE, T‑178/00 a T‑341/00, Zb. s. II‑4035, bod 54
3. Podľa toho, ako to platí pre ostatné všeobecné pracovné podmienky prijaté EIB v zmysle jej normatívnej právomoci, uplatniteľnosť etického kódexu schváleného riadiacim výborom EIB, ktorý upresňuje pravidlá v oblasti profesijnej etiky, nezávisí od akéhokoľvek predchádzajúceho súhlasu dotknutého zamestnanca.
(pozri bod 92)
4. Z článku 13 ods. 7 štatútu EIB, ktorý udeľuje jej prezidentovi právomoc prijímať a prepúšťať zamestnancov EIB, nevyplýva, že všetky rozhodnutia, ktoré majú vplyv na pracovné vzťahy v rámci EIB, musia byť nevyhnutne prijaté osobne jej prezidentom. Efektívnosť organizácie EIB si práve naopak vyžaduje, aby ako v každej inej inštitúcii alebo v každom inom úrade a agentúre Spoločenstva a všeobecnejšie v každom podniku mohlo byť prijatie takýchto rozhodnutí delegované na určité orgány alebo určité osoby v rámci týchto inštitúcií alebo úradov a agentúr. Konkrétne, pokiaľ ide o praktické riadenie pracovných vzťahov v rámci určitého úradu alebo agentúry, akým je EIB, môže sa zdať užitočným, aby prijímanie rozhodnutí potrebných v tomto kontexte bolo, v zmysle formálneho delegačného aktu špecifikujúceho rozsah takto delegovaných právomocí delegované na osobu disponujúcu kvalifikáciou potrebnou na tento účel.
(pozri body 97 a 98)
5. Judikatúra, podľa ktorej rozhodnutia nariaďujúce postavenie úradníka mimo výkonu funkcie v zmysle článku 88 služobného poriadku úradníkov predstavujú akty spôsobujúce ujmu, ktoré sú spôsobilé byť predmetom žaloby o neplatnosť za podmienok uvedených v článkoch 90 a 91 služobného poriadku, je použiteľná na rozhodnutia o postavení mimo výkonu funkcie, ktoré môže prijať prezident EIB na základe článku 39 zamestnaneckého poriadku EIB. Platí to o to viac, že štvrtý odsek tohto ustanovenia stanovuje, že prípadné prepustenie je účinné ku dňu postavenia mimo výkonu funkcie.
(pozri body 113 až 115)
Odkaz: Súdny dvor, 5. mája 1966, Gutmann/Komisia ESAE, 18/65 a 35/65, Zb. s. 149, 168; Súd prvého stupňa, 19. mája 1999, Connolly/Komisia, T‑203/95, Zb. VS s. I‑A‑83 a II‑443, bod 33
6. Rešpektovanie práva na obhajobu v každom konaní začatom proti určitej osobe, ktoré môže vyústiť do aktu spôsobujúceho ujmu, predstavuje základnú zásadu práva Spoločenstva, ktorá musí byť dodržiavaná aj v prípade neexistencie výslovného ustanovenia stanoveného na tento účel.
Rozhodnutie o postavení zamestnanca EIB mimo výkonu funkcie prijaté podľa článku 39 zamestnaneckého poriadku EIB predstavuje akt spôsobujúci mu ujmu, a ak aj existuje obvykle potreba prijať takéto rozhodnutie v prípade tvrdenia závažného porušenia, musí byť prijaté za rešpektovania práva na obhajobu. Následne, s výnimkou riadne preukázaných mimoriadnych okolností, rozhodnutie o postavení mimo výkonu funkcie môže byť prijaté iba po tom, čo sa zamestnancovi umožní oznámiť efektívne svoje stanovisko k skutočnostiam uvádzaným proti nemu, na ktorých kompetentný orgán zamýšľa založiť toto rozhodnutie. Iba za mimoriadnych okolností by sa v praxi mohlo zdať nemožné, alebo nezlučiteľné so záujmom služby pristúpiť k výsluchu pred prijatím rozhodnutia o dočasnom postavení mimo výkonu funkcie. Za týchto okolností požiadavky vyplývajúce zo zásady práva na obhajobu môžu byť uspokojené výsluchom dotknutého zamestnanca v čo najkratšej lehote po rozhodnutí o postavení mimo výkonu funkcie.
(pozri body 121 až 124)
Odkaz: Gutmann/Komisia ESAE, už citovaný, bod 168; Súdny dvor, 24. októbra 1996, Komisia/Lisrestal a i., C‑32/95 P, Zb. s. I‑5373, bod 24; Connolly/Komisia, už citovaný, bod 33; Súd prvého stupňa, 15. júna 2000, F/Komisia, T‑211/98, Zb. VS s. I‑A‑107 a II‑471, body 26 a nasl.; Súd prvého stupňa, 18. októbra 2001, X/BCE, T‑333/99, Zb. s. II‑3021, bod 183
7. Ako ustanovenie zamestnaneckého poriadku EIB prijaté EIB v zmysle jej normatívnej právomoci, ktorá je jej udelená v zmysle jej štatútu, článok 39 tohto poriadku predstavuje akt, ktorý má všeobecné účinky, a preto nemôže byť predmetom priamej žaloby pred Súdom prvého stupňa.
(pozri body 131 a 132)
Odkaz: Súd prvého stupňa, 6. marca 2001, Dunnett a i./EIB, T‑192/99, Zb. s. II‑813, bod 62
8. Súdom Spoločenstva neprislúcha, aby vyhlasovali zásadné konštatovania alebo adresovali príkazy správnym orgánom, z čoho vyplýva, že návrh zamestnanca EIB smerujúci k tomu, aby etický kódex schválený riadiacim výborom EIB bol vyhlásený za voči nemu neuplatniteľný, musí byť vyhlásený za neprípustný.
(pozri body 136 a 137)
Odkaz: X/BCE, už citovaný, bod 48
9. Mimozmluvná zodpovednosť Európskeho spoločenstva predpokladá, že žalobca preukáže nezákonnosť konania vytýkaného orgánu Spoločenstva, existenciu škody a existenciu príčinnej súvislosti medzi týmto konaním a uvádzanou ujmou.
Podmienka týkajúca sa existencie nezákonného konania je splnená, ak Súd prvého stupňa zruší z dôvodu porušenia práv na obhajobu rozhodnutie o postavení zamestnanca mimo výkonu funkcie prijaté bez toho, aby bol tento zamestnanec predtým vypočutý. Zrušenie rozhodnutia o postavení mimo výkonu funkcie však predstavuje adekvátnu a postačujúcu náhradu škody utrpenej v tejto súvislosti dotknutou osobou.
(pozri body 140 až 142)
Odkaz: Súd prvého stupňa, 26. mája 1998, Costacurta/Komisia, T‑177/96, Zb. VS s. I‑A‑225 a II‑705; 23. februára 2001, De Nicola/EIB, už citovaný, bod 33 2
10. Rozhodnutie, ktoré ukladá zamestnancovi EIB sankciu prepustenia z vážneho dôvodu, bez predchádzajúceho upozornenia a bez poskytnutia odchodného, nevyhnutne predpokladá, že EIB sa zaoberá podrobnými úvahami vrátane vážnych a nezvratných dôsledkov, ktoré z toho pre dotknutú osobu vyplývajú. V tejto súvislosti EIB disponuje širokou mierou voľnej úvahy a súdne preskúmanie sa obmedzuje na overenie vecnej správnosti skutkových zistení a neexistencie zjavného nesprávneho posúdenia skutkového stavu.
(pozri body 167 a 168)
Odkaz: Súd prvého stupňa, 28. septembra 1999, Hautem/EIB, T‑140/97, Zb. VS s. I‑A‑171 a II‑897, bod 66
11. V disciplinárnom konaní začatom proti zamestnancovi EIB má dôkazné bremeno v prípade výhrad, ktoré sú mu vytýkané, príslušný orgán.
(pozri bod 180)
12. V rámci posudzovania závažnosti prezradenia skutočností, informácií a vnútorných a dôverných dokumentov zamestnancom EIB bez povolenia a bez predchádzajúceho informovania svojich nadriadených, čo sa prejavilo šírením tvrdení vážne poškodzujúcich občiansku česť určitých jeho kolegov a dobrú povesť EIB, predstavuje poľahčujúce okolnosti najmä skutočnosť, že tieto informácie boli odovzdané členom Európskeho parlamentu, ktorí sú podľa článku 280 ES príslušní prijímať opatrenia smerujúce k zamedzeniu podvodov a akýchkoľvek iných poškodení finančných záujmov Spoločenstva vrátane finančných záujmov EIB, následne skutočnosť, že uvedené informácie boli odovzdané na striktne dôverné účely Výboru Európskeho parlamentu pre rozpočtovú kontrolu na výslovnú žiadosť viceprezidenta EIB a že následne zamestnanec viackrát vypovedal pred týmto výborom a zúčastňoval sa viacerých schôdzí s členmi Európskeho úradu pre boj proti podvodom.
Hoci je pravdou že tieto okolnosti, ako také neodôvodňujú záver, že vytýkané skutočnosti nepredstavujú nesplnenia povinností správania stanovených EIB, skutočnosťou zostáva, že EIB musí povinne tieto skutočnosti zohľadniť ako poľahčujúce okolnosti s cieľom stanoviť primerané disciplinárne opatrenie pod hrozbou dopustenia sa zjavného nesprávneho posúdenia, pokiaľ ide o závažnosť vytýkaných skutočností.
(pozri body 208 až 214)
Odkaz: Súdny dvor, 10. júla 2003, Komisia/EIB, C‑15/00, Zb. s. I‑7281, bod 125
13. Ak Súd prvého stupňa prijme žalobný dôvod spočívajúci v nesprávnom zistení alebo posúdení skutočností zohľadnených pri sankcionovaní úradníka, je potrebné zrušiť rozhodnutie ukladajúce sankciu v celom jeho rozsahu, s ohľadom na jednotnú a nedeliteľnú povahu disciplinárnej sankcie obsiahnutej v predmetnom rozhodnutí a s ohľadom na skutočnosť, že táto sankcia spočíva na vytýkaných výhradách uvedených v tomto rozhodnutí, posudzovaných v ich celom rozsahu. Za týchto okolností neprislúcha Súdu prvého stupňa nahrádzať disciplinárny orgán pri rozhodovaní o disciplinárnej sankcii, ktorá prípadne môže zodpovedať výhradám, ktoré sa na konci preskúmania vyššie uvedeného žalobného dôvodu zdajú preukázané.
(pozri bod 219)
Odkaz: Súd prvého stupňa, 9. júla 2002, Zavvos/Komisia, T‑21/01, Zb. VS s. I‑A‑101 a II‑483, bod 316; Súd prvého stupňa, 11. septembra 2002, Willeme/Komisia, T‑89/01, Zb. VS s. I‑A‑153 a II‑803, bod 83
14. Spory medzi EIB a jej zamestnancami, ktoré sa týkajú určenia súm splatných v zmysle pravidiel uplatniteľných na odmeňovanie a na výhody poskytované zamestnancom, majú peňažnú povahu, z čoho vyplýva, že Súd prvého stupňa disponuje v tejto súvislosti plnou rozhodovacou právomocou.
(pozri bod 257)
Odkaz: Súdny dvor, 2. októbra 2001, EIB/Hautem, C‑449/99 P, Zb. s. I‑6733, body 94 a 95
15. V súlade so základnými zásadami upravujúcimi konanie pred Súdom prvého stupňa je predmetom pripomienok účastníkov konania k správe z pojednávania výlučne iba oprava prípadných vecných chýb alebo nepresností uvádzaných v správe, ktorá bola účastníkom konania oznámená pred pojednávaním, a nie umožnenie účastníkom konania odpovedať na tvrdenia protistrany a už vôbec nie uvádzať nové tvrdenia.
(pozri bod 261)
16. Hoci je pravdou, že za určitých okolností môže Súd prvého stupňa nariadiť vymenovanie znalca, skutočnosťou zostáva, že takémuto znalcovi môže byť zverené iba skúmanie vecných alebo technických otázok. Súdu prvého stupňa v žiadnom prípade neprislúcha, aby v rámci žaloby úradníkov delegoval na takéhoto znalca právomoc overovať, čo je skutočne dlžné úradníkovi z dôvodu odmeny s ohľadom na dokumenty predložené súdu, a priamo prijímať rozhodnutia, pokiaľ ide o úhradu týchto súm, pretože takéto delegovanie by viedlo k preneseniu rozhodovacej právomoci o časti sporu na tohto znalca. Toto konštatovanie platí o to viac, ak si nepresnosť určitých relevantných ustanovení vyžaduje výkon určitej právomoci voľnej úvahy Súdom prvého stupňa.
(pozri bod 265)
17. Ak bola inštitúcia zaviazaná na úhradu úradníkovi nevyplatených nedoplatkov na splatnej odmene, zvýšených o úrok z omeškania, východiskovým bodom na výpočet predmetných úrokov je moment, keď mali byť predmetné sumy úradníkovi vyplatené podľa uplatniteľných ustanovení. V prípade neexistencie upresnení v tomto smere v ustanoveniach prislúcha Súdu prvého stupňa určiť moment, keď mu mali byť rozumne vyplatené.
(pozri bod 272)
18. Úroky z omeškania, ktorých predmetom je náhrada škody utrpenej účastníkom konania z dôvodu nezaplatenia súm druhým účastníkom konania, naďalej narastajú až do momentu, keď sú tieto sumy skutočne vyplatené.
(pozri bod 273)
19. Ak Súd prvého stupňa zrušil ex tunc účinky odmietnutia EIB prijať späťvzatie odstúpenia z funkcie jedného zo svojich zamestnancov, EIB je oprávnená nahradiť sumy dlžné ako nevyplatené nedoplatky na splatnej mzde a úroky z omeškania súhrnom súm, ktoré zaplatila zamestnancovi po jeho odchode, a to čistou čiastkou odchodného, príspevkom na presídlenie, pokiaľ úhrada týchto súm stratila svoj dôvod, a preto je ich vrátenie dôvodné.
Naopak, v prípade neexistencie žiadostí o vrátenie odchodného a príspevku na presídlenie EIB nemôže požadovať, aby tieto sumy boli zvýšené o úroky z omeškania.
(pozri body 282 a 283)
20. V rámci návrhu na náhradu škody podaného úradníkom vznik zodpovednosti Spoločenstva predpokladá splnenie súboru podmienok týkajúcich sa nezákonnosti konania vytýkaného inštitúciám, existencie uvádzanej škody a existencie príčinnej súvislosti medzi konaním a uvádzanou ujmou. Uvedené tri podmienky vzniku zodpovednosti Spoločenstva sú kumulatívne, z čoho vyplýva, že pokiaľ čo i len jedna z nich nie je splnená, zodpovednosť Spoločenstva nemôže vzniknúť.
(pozri body 303 a 304)
Odkaz: Súdny dvor, 9. septembra 1999, Lucaccioni/Komisia, C‑257/98 P, Zb. s. I‑5251, bod 14; Súd prvého stupňa, 14. mája 1998, Lucaccioni/Komisia, T‑165/95, Zb. VS s. I‑A‑203 a II‑627, bod 57; Súd prvého stupňa, 26. mája 1998, Bieber/Parlament, T‑205/96, Zb. VS s. I‑A‑231 a II‑723, bod 48; Súd prvého stupňa, 12. decembra 2002, Morello/Komisia, T‑338/00 a T‑376/00, Zb. VS s. I‑A‑301 a II‑1457, bod 150
21. Rozhodnutie o prepustení z vážneho dôvodu predstavuje tak závažné opatrenie, že môže vážne sťažiť možnosti dotknutého zamestnanca nájsť si adekvátne zamestnanie na trhu práce, a môže mu preto spôsobiť finančnú a profesijnú ujmu. Pri posudzovaní tejto ujmy je však potrebné brať do úvahy zamietnutie zamestnanca posúdiť ponuku svojho zamestnávateľa smerujúcu k uľahčeniu jeho návratu na trh práce, a teda znížiť jeho ujmu. V takomto prípade zrušenie rozhodnutia o prepustení predstavuje, ako také, adekvátnu náhradu tejto ujmy.
(pozri bod 306)