CELEX: 62008CJ0308
Valsts pienākumu neizpilde
Direktīva 92/43/EEK
Dabisko dzīvotņu aizsardzība
Savvaļas fauna un flora
Aizsardzības sistēma pirms dzīvotnes ierakstīšanas Kopienā nozīmīgo teritoriju sarakstā
12. panta 4. punkts
Lauku ceļa pārbūves projekts

Savā prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka saistībā ar lauku ceļa no Viljamanrikes de la Kondesas
[
Villamanrique de la Condesa
] (Seviļa) uz Elrosio [
El Rocío
] (Uelva [
Huelva
]) pārbūves projektu (turpmāk tekstā – “lauku ceļa pārbūves projekts”) Spānijas Karaliste nav izpildījusi Padomes 1992. gada
21. maija Direktīvā 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.; turpmāk tekstā
– “Dabisko dzīvotņu direktīva”) – atbilstoši interpretācijai, kas sniegta 2005. gada 13. janvāra spriedumā lietā C‑117/03
Dragaggi
u.c. (Krājums, I‑167. lpp.) un 2006. gada 14. septembra spriedumā lietā C‑244/05
Bund Naturschutz in Bayern
u.c. (Krājums, I‑8445. lpp.) –, kā arī šīs direktīvas 12. panta 4. punktā paredzētos pienākumus.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesības
Saskaņā ar Dabisko dzīvotņu direktīvas preambulas sesto apsvērumu, “lai nodrošinātu Kopienā nozīmīgu dabisko dzīvotņu un sugu
atjaunošanos vai saglabāšanu labvēlīgā aizsardzības statusā, ir jānosaka īpaši aizsargājamas dabas teritorijas, lai pēc noteikta
grafika izveidotu saskaņotu Eiropas ekoloģisko tīklu”.
Atbilstoši Dabisko dzīvotņu direktīvas 3. panta 1. punktam “izveido saskaņotu Eiropas ekoloģisko tīklu, kurā apvienotas īpaši
aizsargājamas dabas teritorijas un kura nosaukums ir
Natura
2000. Šo tīklu, ko veido I pielikumā uzskaitīto dabisko dzīvotņu veidu un II pielikumā uzskaitīto sugu dzīvotņu teritorijas,
izmanto, lai minētos dabisko dzīvotņu veidus un sugu dzīvotnes saglabātu vai attiecīgā gadījumā atjaunotu to labvēlīgo aizsardzības
statusu dabiskās izplatības areālā”.
Dabisko dzīvotņu direktīvas 4. pants ir izteikts šādā redakcijā:
“1.      Pamatojoties uz III pielikumā (1. posms) izklāstītajiem kritērijiem un attiecīgo zinātnisko informāciju, katra dalībvalsts
piedāvā teritoriju sarakstu, tajā norādot, kuri I pielikuma dabisko dzīvotņu veidi un kuras II pielikuma sugas, kas ir vietējās
sugas tās teritorijā, sastopamas minētajās teritorijās. [..]
Trīs gados pēc šīs direktīvas izziņošanas sarakstu nosūta Komisijai, pievienojot informāciju par katru no teritorijām. [..]
2.      Pamatojoties uz III pielikumā (2. posms) izklāstītajiem kritērijiem un ņemot vērā gan dalījumu piecos bioģeogrāfiskajos rajonos,
kas minēti 1. panta c) punkta iii) apakšpunktā, gan visu 2. panta 1. punktā minēto teritoriju, Komisija pēc vienošanās ar
katru dalībvalsti sagatavo Kopienā nozīmīgo teritoriju [turpmāk tekstā – “KNT”] saraksta projektu, kura pamatā ir dalībvalstu
saraksti un kurā norāda teritorijas, kur sastopami viens vai vairāki prioritārie dabisko dzīvotņu veidi vai prioritārās sugas.
[..]
[KNT] sarakstu, kurā norādītas vietas, kur atrodams viens vai vairāki prioritārie dabisko dzīvotņu veidi vai prioritārās sugas,
pieņem Komisija saskaņā ar 21. pantā paredzēto procedūru.
[..]
5.      Tiklīdz teritoriju iekļauj 2. punkta trešajā daļā minētajā sarakstā, uz to attiecas 6. panta 2., 3. un 4. punkts.”
Saskaņā ar Dabisko dzīvotņu direktīvas II pielikumu viena no Kopienā nozīmīgām dzīvnieku un augu sugām ir
Lynx pardina
(turpmāk tekstā – “Ibērijas lūsis”), kas ir prioritāra suga. Šīs direktīvas 1. panta h) punktā kā “prioritārās sugas” ir
definētas “sugas, kuras minētas g) punkta i) apakšpunktā un par kuru saglabāšanu Kopiena ir īpaši atbildīga, ņemot vērā šo
sugu dabiskās izplatības areāla proporciju, kas ietilpst 2. pantā minētajā teritorijā”.
Dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta, kurā paredzēts KNT aizsardzības režīms, 2. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis veic attiecīgus pasākumus, lai īpaši aizsargājamās dabas teritorijās novērstu dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu
noplicināšanos, kā arī lai novērstu traucējumu, kas skar sugas, kuru dēļ noteikta attiecīgā teritorija, ja šāds traucējums
varētu būt nozīmīgs attiecībā uz šīs direktīvas mērķiem.”
Dabisko dzīvotņu direktīvas 12. panta 4. punkta redakcija ir šāda:
“Dalībvalstis izveido sistēmu, lai kontrolētu IV pielikuma a) daļā uzskaitīto dzīvnieku sugu īpatņu nejaušas sagūstīšanas
un nonāvēšanas gadījumus. Ņemot vērā savākto informāciju, dalībvalstis veic turpmāku izpēti vai piemēro aizsardzības pasākumus,
kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka nejaušas sagūstīšanas un nonāvēšanas gadījumiem nav būtiska negatīva ietekme uz attiecīgajām
sugām.”
Ibērijas lūsis ir viena no Dabisko dzīvotņu direktīvas IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām sugām.

Tiesvedības rašanās fakti un pirmstiesas procedūra
1997. gada decembrī Spānijas Karaliste piedāvāja iekļaut KNT sarakstā Donjanas [
Doñana
] nacionālo parku, tostarp ņemot vērā Ibērijas lūšu klātbūtni tajā.
1999. gada novembrī, t.i., laika posmā no šī iepriekš minētā piedāvājuma iekļaut šo teritoriju KNT sarakstā līdz Komisijas
veiktajai tās faktiskajai iekļaušanai šajā sarakstā, tika apstiprināts lauku ceļa pārbūves projekts. Šis ceļš robežojas ar
Donjanas nacionālā parka teritoriju un daļēji šķērso to.
Uzskatot, ka šī ceļa pārbūve tika īstenota, neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu negatīvu ietekmi uz vidi un
it īpaši uz Ibērijas lūšiem, Komisija 2004. gada 1. aprīlī nosūtīja Spānijas Karalistei brīdinājuma vēstuli, kurā tostarp
pauda pārmetumus par Dabisko dzīvotņu direktīvas 6. un 12. pantā paredzēto pienākumu neizpildi.
Lai nodrošinātu atbilstību iepriekš minētajam spriedumam lietā
Dragaggi
u.c., Komisija 2006. gada 4. jūlijā nosūtīja Spānijas Karalistei papildu brīdinājuma vēstuli. Tajā tā norādīja, ka Spānijas
Karaliste nav izpildījusi Dabisko dzīvotņu direktīvā – atbilstoši šajā iepriekš minētajā spriedumā sniegtajai interpretācijai
–, kā arī tās 12. panta 4. punktā paredzētos pienākumus. Šajā ziņā tā atgādināja par Ibērijas lūšu klātbūtnes apgabalā, kurā
tika īstenots lauku ceļa pārbūves projekts, nozīmīgumu un norādīja, ka šī lauku ceļa pārveide par reģionālo autoceļu ir sadalījusi
šīs sugas dabiskās dzīvotnes un radījusi nejaušas nonāvēšanas riskus, jo veiktos aizsardzības pasākumus nevar uzskatīt par
atbilstošiem.
2006. gada 19. jūlijā Komisija ar Lēmumu 2006/613/EK, ar ko atbilstīgi Direktīvai 92/43 pieņem Kopienas nozīmes teritoriju
sarakstu Vidusjūras bioģeogrāfiskajam reģionam (OV L 259, 1. lpp.), iekļāva šajā sarakstā arī Donjanas nacionālo parku.
Ar 2006. gada 25. septembra vēstuli Spānijas Karaliste atbildēja, ka pēc koriģējošo pasākumu veikšanas vairs nav notikušas
sadursmes starp attiecīgajiem dzīvniekiem un transportlīdzekļiem un ir konstatēts, ka, kaut arī neizslēdzot to pilnībā, veiktie
aizsardzības pasākumi būtiski samazina šo sadursmes risku.
Uzskatot, ka Savienības tiesību pārkāpums tiek turpināts, Komisija 2006. gada 18. oktobrī nosūtīja argumentētu atzinumu, kurā
tā atkārtoti norādīja savus iebildumus un lūdza Spānijas Karalistei divu mēnešu laikā no tā saņemšanas izpildīt šajā atzinumā
paredzētās prasības.
Spānijas Karaliste uz to atbildēja, 2006. gada 18. decembrī nosūtot
Junta de Andalucía
[Andalūzijas reģiona izpildu institūcijas] ziņojumu, kurā vēlreiz bija uzsvērts, ka pēc koriģējošo pasākumu īstenošanas vairs
nav novērotas transportlīdzekļu sadursmes ar Ibērijas lūšiem.
Tā kā Komisija šo situāciju joprojām uzskatīja par neapmierinošu, tā 2008. gada 10. jūlijā cēla šo prasību.

Par prasību

Par pirmo iebildumu, kas attiecas uz pienākuma neatļaut tādu iejaukšanos, kura var būtiski apdraudēt attiecīgās teritorijas
ekoloģiskās īpatnības, neizpildi, kurš atbildētājai dalībvalstij ir saskaņā ar Dabisko dzīvotņu direktīvu
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka attiecīgā lauku ceļa pārbūves ietvaros neveicot atbilstošus aizsardzības pasākumus, Spānijas Karaliste
ir veikusi tādu iejaukšanos, kas ir būtiski izmainījusi iekļaušanai KNT sarakstā piedāvātās teritorijas, kura ir nepieciešama
Ibērijas lūšu eksistencei, ekoloģiskās īpatnības.
Komisija uzskata, ka, lai gan Spānijas iestādes ir veikušas koriģējošus pasākumus, šīs iejaukšanās – kas ir notikusi apgabalā,
kurš ir īpaši svarīgs Ibērijas lūšu izdzīvošanai, – dēļ ir sadalītas šīs sugas dzīvotnes, apgrūtināta jauno lūšu izplatība,
kā arī dažādu “teritoriālo grupu” savienojamība un it īpaši jaunie šīs sugas īpatņi ir pakļauti bojāejas riskam sadursmē ar
transportlīdzekli. Tas rada šīs prioritārās sugas izzušanas risku, kas ir pretrunā Dabisko dzīvotņu direktīvā paredzētajiem
pienākumiem atbilstoši Tiesas judikatūrā sniegtajai interpretācijai.
Spānijas Karaliste norāda, ka Viljamanrikes de la Kondesas un Elrosio reģionālais savienojums ir bijis un joprojām ir asfaltēts
ceļš un Andalūzijas iestādes ir vienīgi nodrošinājušas tā pienācīgu uzturēšanu. Līdz ar to nevar uzskatīt, ka ir notikusi
tāda iejaukšanās, kas būtiski apdraud attiecīgās teritorijas ekoloģiskās īpatnības. Pat ja tas tā būtu, Spānijas Karaliste
katrā ziņā esot veikusi pasākumus, lai novērstu kaitējumu videi.
Tiesas vērtējums
Saskaņā ar Dabisko dzīvotņu direktīvu dalībvalstīm attiecībā uz teritorijām, kurās mīt dabiskās dzīvotnes un/vai prioritārās
sugas un kuras noteiktas, lai tās ierakstītu Kopienas sarakstā, ir jāveic attiecīgi aizsardzības pasākumi, lai saglabātu šo
teritoriju īpatnības. Tātad dalībvalstis nevar atļaut tādu iejaukšanos, kas var būtiski apdraudēt attiecīgo teritoriju ekoloģiskās
īpatnības. Tāds it īpaši ir gadījums, ja iejaukšanās dēļ var izzust teritorijā esošas prioritārās sugas (šajā ziņā skat. iepriekš
minēto spriedumu lietā
Bund Naturschutz in Bayern
u.c., 44. un 46. punkts).
Tomēr Komisija pārmet Spānijas Karalistei tieši šādas iejaukšanās atļaušanu, kuras dēļ ir būtiski izmainītas iekļaušanai KNT
sarakstā piedāvātās teritorijas ekoloģiskās īpatnības un kura rada Ibērijas lūšu izzušanas risku, kuru klātbūtne attiecīgajā
teritorijā ir viens no iemesliem, kādēļ attiecīgā dalībvalsts bija piedāvājusi iekļaut Donjanas nacionālo parku Kopienas nozīmes
teritoriju sarakstā.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka tiesvedībā sakarā ar valsts pienākumu neizpildi Komisijai
ir jāpierāda apgalvotā pienākumu neizpilde. Tieši Komisijai ir jāiesniedz Tiesai pierādījumi, kas nepieciešami, lai Tiesa
varētu pārbaudīt, vai pastāv šī pienākumu neizpilde, un Komisija nevar pamatoties ne uz kādiem pieņēmumiem (skat. 2007. gada
4. oktobra spriedumu lietā C‑179/06 Komisija/Itālija, Krājums, I‑8131. lpp., 37. punkts, un 2009. gada 10. septembra spriedumu
lietā C‑416/07 Komisija/Grieķija, Krājums, I‑0000. lpp., 32. punkts).
Strīds nav par to, ka lauku ceļš, kas savieno Viljamanriki de la Kondesu un Elrosio, pirmo reizi ar asfalta segumu tika pārklāts
1989. gadā. Runājot par attiecīgo pārbūves projektu, ir jānorāda, ka tā īstenošana tika atļauta 2000. gada februārī un tā
īstenošanas priekšnosacījums bija tādu pasākumu veikšana kā savvaļas dzīvnieku pārejas ceļu izbūve, attiecīgu ceļa norāžu
uzstādīšana un nožogojuma ierīkošana visa tā ceļa posma garumā, kas šķērso meža apgabalu, kurš ir Ibērijas lūša saglabāšanai
vislabvēlīgākais apgabals. Lauku ceļa pārbūve tika pabeigta 2001. gada jūlijā. Tomēr pakāpeniski tika veikti arī papildu koriģējoši
pasākumi, kuru īstenošana tika pabeigta 2004. gada novembrī. No lietas materiāliem izriet, ka, lai arī asfaltēšanas darbu
dēļ netika izmainīta nedz attiecīgā satiksmes ceļa trase, nedz tā platums, tika izmainīts tā lietošanas mērķis, pārveidojot
šo lauku ceļu par reģionālu autoceļu. Šīs ceļa pārbūves dēļ ir palielinājusies transportlīdzekļu, it īpaši privāto transportlīdzekļu,
plūsma un pa šo ceļu braucošo transportlīdzekļu ātrums.
Nav ticis apstrīdēts arī tas, ka lineārā transporta infrastruktūra kopumā var radīt faktisku barjeru atsevišķām Dabisko dzīvotņu
direktīvā paredzētajām sugām un, šādā veidā sadalot to dabiskās izplatības areālu, veicināt endogāmiju un ģenētiskās novirzes
šo sugu ietvaros. Tomēr nešķiet, ka attiecīgā ceļa pārbūve faktiski būtu ietekmējusi Ibērijas lūšu sugu sadalījumu.
Šajā ziņā ir jānorāda tālāk minētais.
No pētījuma par Ibērijas lūšu populāciju Spānijā un Portugālē uzskaitījumu (
El Lince ibérico (Lynx pardinas) en España y Portugal – Censo – diagnóstico de sus poblaciones, Guzmán, J. N. e.a., Ministerio
de Medio Ambiente,
2004) izriet, ka aptuveni puse no Ibērijas lūšu populācijas, kas dzīvo Donjanas nacionālajā parkā, aizņem 20 % no tā teritorijas
– tieši tur, kur dzīvo lielākās trušu, kas ir to galvenais iztikas avots, populācijas.
Turklāt, ņemot vērā trušu populācijas neesamību 75 % no Ibērijas lūšu klātbūtnes vietas, reprodukcijai paredzēto teritoriju
skaits ir samazinājies no aptuveni 12 uz lielākais 8 teritorijām.
Tāpat no Spānijas iestāžu sagatavotā galīgā darbības ziņojuma kopsavilkuma par laika posmu no 2002. gada 1. jūlija līdz 2006. gada
30. jūnijam (
Recuperación de poblaciones de Lince ibérico en Andalucía, Proyecto Life n° 02NAT/E/8609, Consejería de Medio Ambiente, Septiembre
2006) izriet, ka ir svarīgi veicināt savienojamību starp dažādām teritorijām, kurās Donjanas apgabalā apmetusies Ibērijas
lūšu populācija, jo šī populācija sastāv no mazām “teritoriālām grupām”, starp kurām šīs sugas īpatņi pārvietojas un izplatās.
It īpaši no lietas materiāliem izriet, ka nozīmīgākā jauno Ibērijas lūšu izcelšanās vieta atrodas Koto del Rejas [
Coto del Rey
] un Matasgordas [
Matasgordas
], kas abas ietilpst Donjanas nacionālā parka teritorijā, meža apgabalos. No šīs vietas jaunajiem Ibērijas lūšiem ir divas
galvenās izplatīšanās līnijas: viena uz ziemeļiem, kas šķērso ar asfalta segumu noklāto lauku ceļu, kurš savieno Viljamanriki
de la Kondesu un Elrosio, un otra – uz rietumiem.
2006. gada novembrī tika izbūvētas astoņas savvaļas dzīvnieku pārejas, kā arī divi tilti, lai nodrošinātu attiecīgā ceļa šķērsošanas
iespējas un līdz ar to izvairītos no barjeras efekta, ko radījusi šī ceļa pārbūve par reģionālas nozīmes ceļu.
Jānorāda, ka no
WWF
/
Adena
2007. gada septembra ziņojuma (
Informe sobre el camino agricola asfaltado Villamanrique de la Condesa [Sevilla] – El Rocío [Huelva]
) izriet, ka koncepcijas izstrādē pieļauto nepilnību un uzturēšanas pasākumu neveikšanas vai papildu koriģējošo pasākumu neīstenošanas
dēļ izbūvētās savvaļas dzīvnieku pārejas ir izrādījušās neizmantojamas un nelietderīgas.
Tomēr konsultantu biroja
Inerco
2006. gada novembrī pēc Viljamanrikes de la Kondesas pašvaldības pasūtījuma izstrādātajā tehniskajā ziņojumā (
Informe Técnico sobre las medidas correctoras adoptadas en las obras de adecuación del firme de la via Villamanrique – El Rocío
[Sevilla – Huelva]
) bija norādīts, ka savvaļas dzīvnieku pāreju pār attiecīgo ceļu skaits, kā arī to koncepcija ir atzīti par atbilstošiem tā
satiksmes ceļa īpatnībām, kura šķērsošanu ir paredzēts nodrošināt ar šo pasākumu palīdzību. To funkcionalitāte esot ierobežota
tikai stipra lietus gadījumā.
Kā, atsaukdamās uz kopsavilkuma ziņojumu par koriģējošo pasākumu, kas veikti uz asfaltētā lauku ceļa, kurš savieno Viljamanriki
de la Kondesu un Elrosio, īstenošanas efektivitāti (
Informe de seguimiento de la eficacia de las medidas correctoras establecidas en el camino agrícola asfaltado Villamanrique
de la Condesa – El Rocío, Junta de Andalucía Consejería de Medio Ambiente, 16 marzo de 2008
), norādījusi Komisija – kaut arī laika posmā no 2006. gada marta līdz 2007. gada februārim ir konstatēts, ka Ibērijas lūši
ir izmantojuši šīs pārejas tikai četras reizes gadā, tomēr ir arī jānorāda, ka šajā laika posmā Ibērijas lūšu kopējā populācija
Donjanas parkā nesastāvēja pat no 50 šīs sugas īpatņiem. Turklāt šī sprieduma 29. punktā minētajā galīgajā darbības ziņojumā
ir norādīts, ka ir ticis konstatēts, ka starp dažādām Donjanas apgabala teritorijām notiek Ibērijas lūšu sugas īpatņu apmaiņa.
Šajā ziņā no iepriekš minētā kopsavilkuma ziņojuma izriet, ka uz savvaļas dzīvnieku pārejām ir pietiekama veģetācija, lai
pamudinātu dzīvniekus tās izmantot, un piekļūšanai šīm pārejām izveidotās nogāzes lūšiem ir viegli šķērsojamas.
Turklāt, kā norādīts iepriekš minētajā galīgajā darbības ziņojumā, izmantojot 13 sugas īpatņu sagūstīšanas un audzēšanas nebrīvē
programmu, ir piedzimuši divi mazuļi no vecākiem, kas cēlušies attiecīgi no Anduharas Kardenjas [
Andujar‑Cardeña
] un Donjanas apgabalā mītošajām populācijām. Tas esot uzskatāms par soli uz priekšu pašreizējās ģenētiskās daudzveidības
saglabāšanā.
Ņemot vērā iepriekš minēto, nevar uzskatīt, ka ir ticis pierādīts, ka lauku ceļa pārbūves projekta īstenošana pati par sevi
ir faktiski ietekmējusi Donjanas apgabalā mītošo Ibērijas lūšu sugu fragmentāciju.
Attiecībā uz paaugstināto sadursmes ar transportlīdzekli risku, kuram pēc lauku ceļa pārbūves projekta īstenošanas šajā reģionā
esot pakļauti Ibērijas lūši, ir jānorāda tālāk minētais.
Komisija ir norādījusi uz sākotnējo dokumenta ar nosaukumu “Ilglaicīga mobilitāte, ceļu satiksmes drošība un savvaļas dzīvnieku
Donjanas apgabalā saglabāšana” (
Borrador, Movilidad sostenible, seguridad vial y conservación de la faune silvestre en la comarca de Doñana
) projektu, kuru 2006. gada 18. decembrī iesniegušas Spānijas iestādes un kurā norādīts, ka Ibērijas lūšu sadursme ar transportlīdzekļiem
attiecībā uz Donjanas apgabalā mītošajiem Ibērijas lūšiem ir viens no galvenajiem to mirstības iemesliem un līdz ar to noteicošs
faktors to populācijas izdzīvošanai nākotnē. Saskaņā ar šo sākotnējo projektu šo situāciju ir pasliktinājuši divi galvenie
apstākļi, proti, ar asfalta segumu klāto ceļu skaita pieaugums, it īpaši XX gadsimta pēdējā desmitgadē, un ceļu satiksmes
pieaugums visā apgabalā, palielinoties galveno satiksmes ceļu izmantošanai tūrisma un komerciāliem mērķiem un ar asfalta segumu
klāto lauku ceļu izmantošanai.
Saskaņā ar šī sprieduma 27. punktā minēto pētījumu Donjanas apgabalā laika posmā no 2000. līdz 2003. gadam sadursmē ar transportlīdzekli
ir gājuši bojā desmit Ibērijas lūši. Tomēr ir vispārzināms, ka šajā laika posmā uz lauku ceļa, kas savieno Viljamanriki de
la Kondesu un Elrosio, ir gājis bojā tikai viens Ibērijas lūsis.
2004. gadā uz šī ceļa gāja bojā vēl viens Ibērijas lūsis.
Tomēr nav ticis apstrīdēts, ka pēc papildu koriģējošo pasākumu īstenošanas 2004. gada novembrī uz šī ceļa nav gājis bojā neviens
Ibērijas lūsis, katrā ziņā ne līdz rakstveida procesa Tiesā beigām 2009. gada 23. februārī.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka minētie koriģējošie pasākumi ietver braukšanas ātruma samazināšanas pasākumu veikšanu, ceļa zīmju
uzstādīšanu, nožogojuma ierīkošanu mugurkaulnieku nokļūšanas uz ceļa novēršanai, savvaļas dzīvnieku pāreju, kā arī tiltu un
drenāžu ierīkošanu.
Tādējādi attiecībā uz braukšanas ātruma samazināšanas pasākumiem un ceļa zīmju uzstādīšanu no šī sprieduma 33. punktā minētā
Inerco
ziņojuma izriet, ka pēc Spānijas iestāžu veiktajiem braukšanas ātruma samazināšanas pasākumiem uz attiecīgā lauku ceļa ir
novērots būtisks braukšanas ātruma samazinājums salīdzinājumā ar dažus gadus iepriekš reģistrēto braukšanas ātrumu.
Tomēr no 2006. gadā veiktā pētījuma par Donjanas nacionālo parku (
Estudio de 2006 del Parque Natural de Doñana
) izriet, ka vidējais uz šī ceļa konstatētais braukšanas ātrums pārsniedz atļauto ātruma ierobežojumu.
Šajā ziņā šī sprieduma 34. punktā minētajā ziņojumā ir secināts, ka, lai gan veiktie pasākumi šobrīd šķietami dod labus rezultātus,
visus veiktos pasākumus ir iespējams uzlabot ar ātruma kontroles palīdzību, intensīvāku infrastruktūras uzturēšanu un pat
ar jaunu pasākumu veikšanu.
Attiecībā uz nožogojumu, kas paredzēts dzīvnieku nokļūšanas uz ceļa novēršanai, šī sprieduma 32. punktā minētajā
WWF
/
Adena
ziņojumā ir norādīts, ka tas nav ticis ierīkots visa lauku ceļa, kas savieno Viljamanriki de la Kondesu un Elrosio, garumā
un viena tā daļa aptuveni 3 kilometru garumā nav nožogota. Līdz ar to šajā posmā Ibērijas lūšu piekļuve ceļam nav ierobežota.
Saskaņā ar šī sprieduma 33. un 43. punktā minēto
Inerco
ziņojumu šis ceļa posms ir ticis pilnībā nožogots un šajā sakarā veiktie pasākumi ir uzskatāmi par atbilstošiem attiecībā
pret sasniedzamajiem mērķiem, kaut arī ir jāveic nožogojuma pārbaude, lai nodrošinātu tā drošību. Nejauši atstātās piekļuves
vietas atsevišķās nožogojuma daļās izņēmuma kārtā ir ļāvušas savvaļas dzīvniekiem šķērsot šo ceļu.
Šī sprieduma 34. un 45. punktā minētajā kopsavilkuma ziņojumā ir norādīts, ka 11 000 metrus garā šī lauku ceļa posmu, kas
šķērso Donjanas nacionālo parku, pirmos 9300 metrus, kas šķērso meža apgabalu, kurš ir uzskatāms par Ibērijas lūšiem labvēlīgu
dzīvesvietu, abās autoceļa pusēs pilnībā nožogo dzīvnieku nokļūšanas uz ceļa novēršanai paredzētais nožogojums. Atlikušie
1700 metri nav nožogoti, jo attiecīgais ceļa posms šķērso applūstošu apgabalu un kalpo kā aizsargdambis lielu plūdu gadījumā.
Turklāt tajā nav arī nekādas koku vai krūmu veģetācijas, jo zeme ir paredzēta ganībām.
Turklāt no dokumenta, kurš sagatavots pēc Spānijas Karalistes Valsts dabas aizsardzības komisijas iniciatīvas un kura nosaukums
ir “Tehniskie norādījumi savvaļas dzīvnieku pāreju un perimetrālo nožogojumu izveidošanai” (
Prescripciones técnicas para el diseño de pasos de fauna y vallados perimetrales
), uz kuru ir atsaukusies Komisija, izriet, ka attiecībā uz Ibērijas lūšiem ir ieteicams ierīkot vītu tīklveida nožogojumu
vai metinātu elektrisko nožogojumu, kam jābūt 2 metru augstumā virs zemes. Ir vispārzināms, ka šajā lietā attiecīgais nožogojums
atbilst norādītajām specifikācijām, kuru piemērošana – pretēji Komisijas replikā apgalvotajam – nav aizliegta attiecībā uz
ceļiem, kam ir tādas īpatnības kā attiecīgajam ceļam.
Turklāt šajā kopsavilkuma ziņojumā ir norādīts, ka saistībā ar nožogojumu, kas paredzēts dzīvnieku nokļūšanas uz ceļa novēršanai,
kā koriģējošs pasākums, lai veicinātu nokļūšanu atpakaļ gadījumā, ja Ibērijas lūsis ir nonācis uz attiecīgā ceļa, visa nožogojuma
garumā ir ierīkots pietiekams izkļūšanas vietu skaits, kuras koncentrētas iespējamo piekļuves vietu, kā, piemēram, krustceļu
vai nožogojuma sākuma un beigu vietas, tuvumā. Tomēr šo izkļūšanas vietu efektivitāti vēl nav bijis iespējams pārbaudīt, jo
nožogojums ir izpildījis savu uzdevumu un neviens Ibērijas lūša sugas īpatnis nav varējis to šķērsot.
Attiecībā uz savvaļas dzīvniekiem paredzētajām pārejām, tiltiem un drenāžām ir jānorāda uz šī sprieduma 32.–34. punktā minēto.
Ņemot vērā šos iepriekš minētos apstākļus – izvērtējot tos visus kopā –, ir jākonstatē, ka Komisija nav pierādījusi, ka lauku
ceļa pārbūves projekta īstenošana ir palielinājusi Ibērijas lūšu sadursmes ar transportlīdzekļiem risku.
Līdz ar to, lai arī atsevišķi lietas materiālos ietvertie dokumenti varētu liecināt par to, ka saistībā ar Ibērijas lūšu aizsardzībai
izvirzītajām prasībām situācija visā Donjanas teritorijā varētu nebūt apmierinoša – it īpaši relatīvi augstā šīs prioritārās
sugas īpatņu bojāejas gadījumu, saduroties ar transportlīdzekli, skaita dēļ –, Tiesas rīcībā esošie pierādījumi neļauj tai
konstatēt, ka lauku ceļa pārbūves projekts apvienojumā ar koriģējošiem pasākumiem pats par sevi ir uzskatāms par tādu iejaukšanos,
kas rada Ibērijas lūšu izzušanas risku attiecīgajā teritorijā un līdz ar to nopietni apdraud šīs teritorijas ekoloģiskās īpatnības.
Līdz ar to pirmais iebildums ir jānoraida.

Par otro iebildumu, kas attiecas uz pienākumu, kuri atbildētājai dalībvalstij paredzēti Dabisko dzīvotņu direktīvas 12. panta
4. punktā, neizpildi
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija norāda, ka, lai arī Spānijas iestādes ir atzinušas trīs Ibērijas lūšu nejaušas nonāvēšanas gadījumus uz lauku ceļa,
kas savieno Viljamanriki de la Kondesu un Elrosio, attiecīgi 1996., 2002. un 2004. gadā, tās nav ieviesušas stingru kontroli
attiecībā uz Ibērijas lūšu nejaušas nonāvēšanas gadījumiem uz attiecīgā ar asfalta segumu klātā ceļa un nav veikušas aizsardzības
pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka šiem nejaušas nonāvēšanas gadījumiem nav būtiskas negatīvas ietekmes uz šo aizsargāto
sugu.
Spānijas Karaliste uz to atbild, ka tā ir veikusi pasākumus, kas ir izrādījušies atbilstoši un ir ievērojami samazinājuši
nejaušas nonāvēšanas gadījumu risku. Turklāt Spānijas iestādes nodrošinot pietiekamu veikto pasākumu īstenošanas uzraudzību
un veic pētījumu par jauniem, iespējams, vēl piemērotākiem pasākumiem šīs sugas saglabāšanai un uzlabošanai.
Tiesas vērtējums
Saskaņā ar Dabisko dzīvotņu direktīvas 12. panta 4. punktu, skatot to kopā ar tās IV pielikuma a) daļu, dalībvalstis izveido
sistēmu, lai kontrolētu tostarp Ibērijas lūšu nejaušas nonāvēšanas gadījumus. Ņemot vērā savākto informāciju, dalībvalstis
veic jaunu izpēti vai piemēro aizsardzības pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka nejaušas nonāvēšanas gadījumiem
nav būtiskas negatīvas ietekmes uz attiecīgajām sugām.
Attiecībā uz Ibērijas lūšu nejaušas nonāvēšanas gadījumu kontroles sistēmas izveidi ir jānorāda, ka saskaņā ar šī sprieduma
29. punktā minēto galīgā darbības ziņojuma kopsavilkumu, ņemot vērā ģeogrāfiskus kritērijus, ir tikusi izveidota attiecīga
datu bāze par Ibērijas lūšu bojāejas gadījumiem nedabisku iemeslu dēļ, tostarp sadursmes ar transportlīdzekli dēļ. Tādējādi
bija iespējams noteikt apgabalus, kuros ir vislielākais Ibērijas lūšu apdraudējuma risks to izplatības areālā.
Attiecībā uz aizsardzības pasākumiem, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka nejaušas nonāvēšanas gadījumiem nav būtiskas negatīvas
ietekmes uz Ibērijas lūšiem, var norādīt uz saistībā ar pirmo iebildumu minētajiem apsvērumiem, kas bija tā noraidīšanas pamatā.
Šajā lietā – kā norādījusi Spānijas Karaliste – tas, ka Spānijas iestādes veic pētījumu par tādu jaunu pasākumu īstenošanu,
kas var vēl vairāk pastiprināt attiecīgās sugas aizsardzības un uzlabošanās pasākumus, pats par sevi nevar būt pamats secinājumam,
ka veiktie pasākumi neatbilst Dabisko dzīvotņu direktīvas 12. panta 4. punktā paredzētajam mērķim, kas precizēts iepriekšējā
punktā.
Līdz ar to otrais iebildums ir jānoraida.
No visa iepriekš minētā izriet, ka Komisijas prasība ir noraidāma, neizskatot Spānijas Karalistes atbildē uz repliku izvirzīto
iebildi par nepieņemamību, kas attiecas uz pirmā iebilduma plašo un neprecīzo raksturu.

Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Spānijas Karaliste ir prasījusi piespriest
Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā Komisijai šis spriedums ir nelabvēlīgs, jāpiespriež Komisijai atlīdzināt
tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
prasību noraidīt;
2)
Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – spāņu.