CELEX: 61993TJ0551
Finansiel fællesskabsstøtte
Påstande om erstatning i anledning af manglende udbetaling heraf
Annullationssøgsmål til prøvelse af beslutninger om bortfald af støtte

De relevante retsforskrifter
1 Naervaerende erstatnings- og annullationssoegsmaal har baggrund i den faellesskabsretlige ordning vedroerende stoette til bygning af nye fiskerfartoejer.
2 Den 18. december 1986 udstedte Raadet forordning (EOEF) nr. 4028/86 om faellesskabsforanstaltninger til forbedring og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne (EFT L 376, s. 7, herefter »forordning nr. 4028/86«), hvorved Raadet gav Kommissionen bemyndigelse til at yde finansiel faellesskabsstoette, bl.a. til projekter vedroerende bygning af nye fiskerfartoejer (artikel 6). Der er herved tale om den grundlaeggende retsakt vedroerende Faellesskabets politik med hensyn til fiskeristrukturerne. Den 24. juni 1988 udstedte Raadet forordning (EOEF) nr. 2052/88 om strukturfondenes opgaver og effektivitet samt om samordning af deres interventioner indbyrdes saavel som med interventionerne fra Den Europaeiske Investeringsbank og de oevrige eksisterende finansielle instrumenter (EFT L 185, s. 9, herefter »forordning nr. 2052/88«). Den 20. juli 1993 udstedte Raadet forordning (EOEF) nr. 2080/93 om gennemfoerelsesbestemmelser til Raadets forordning (EOEF) nr. 2052/88 for saa vidt angaar det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (EFT L 193, s. 1), hvorved der bl.a., med virkning fra den 1. januar 1994, skete en ophaevelse af forordning nr. 4028/86, bortset fra hvad angaar stoetteansoegninger indgivet inden dette tidspunkt (artikel 9).
3 Artikel 44 i forordning nr. 4028/86 regulerer spoergsmaalet om, hvornaar der kan ske en ivaerksaettelse af procedurerne med henblik paa suspension, nedsaettelse eller bortfald af stoette, idet bestemmelsen lyder saaledes:
»1. I tidsrummet for Faellesskabets intervention skal den myndighed eller det organ, der er udpeget hertil af den paagaeldende medlemsstat, paa Kommissionens anmodning tilsende denne alle bevisdokumenter og andre dokumenter, hvoraf det fremgaar, at de finansielle eller andre betingelser, som er fastsat for hvert enkelt projekt, er opfyldt. Kommissionen kan efter fremgangsmaaden i artikel 47 beslutte, at stoetten skal suspenderes, nedsaettes eller bortfalde:
- hvis projektet ikke gennemfoeres som planlagt, eller
- hvis visse af de fastsatte betingelser ikke er opfyldt, eller
- hvis modtageren i strid med de oplysninger, der er indeholdt i hans ansoegning, og som er gengivet i beslutningen om ydelse af stoette, ikke inden et aar fra meddelelsen af denne beslutning paabegynder arbejdet, eller hvis han ikke inden udloebet af denne frist har stillet tilstraekkelige garantier for projektets gennemfoerelse, eller
- hvis modtageren ikke fuldfoerer arbejdet senest to aar efter dets paabegyndelse, bortset fra tilfaelde af force majeure.
Beslutning herom meddeles den paagaeldende medlemsstat samt stoettemodtageren.
Kommissionen tilbagesoeger de beloeb, hvis udbetaling ikke var eller ikke laengere er berettiget.
2. Kommissionen vedtager efter fremgangsmaaden i artikel 47 gennemfoerelsesbestemmelser til denne artikel.«
4 Artikel 46 i forordning nr. 4028/86 fastlaegger regler om Kommissionens kontrolbefoejelser, idet stk. 2 lyder saaledes:
»2. Med forbehold af de kontrolforanstaltninger, som medlemsstaterne gennemfoerer i overensstemmelse med nationale love og administrative bestemmelser, og med forbehold af traktatens artikel 206 og kontrol i henhold til traktatens artikel 209, litra c), har de af Kommissionens repraesentanter, som er bemyndiget til at foretage efterproevning paa stedet, adgang til boeger og al anden dokumentation, som vedroerer de af Faellesskabet finansierede udgifter. De kan i saerdeleshed efterproeve:
a) om den administrative praksis er i overensstemmelse med Faellesskabets regler
b) om de noedvendige bilag er til stede og i overensstemmelse med de over Faellesskabets budget finansierede foranstaltninger
c) hvorledes de over Faellesskabets budget finansierede foranstaltninger gennemfoeres og kontrolleres.
Kommissionen underretter i god tid foer efterproevningen den medlemsstat, der beroeres heraf, eller paa hvis omraade den finder sted. Repraesentanter for den paagaeldende medlemsstat kan deltage i denne efterproevning.
Paa anmodning af Kommissionen og med den paagaeldende medlemsstats samtykke gennemfoerer denne medlemsstats kompetente myndigheder efterproevninger eller undersoegelser i forbindelse med foranstaltninger, der er omfattet af denne forordning. Repraesentanter for Kommissionen kan deltage heri.
For at forbedre undersoegelsesmulighederne kan Kommissionen med de paagaeldende medlemsstaters samtykke lade disse medlemsstaters administration deltage i bestemte efterproevninger eller undersoegelser.«
5 I henhold til artikel 47 i forordning nr. 4028/86 skal der som led i en procedure med henblik paa suspension, nedsaettelse eller bortfald af stoette ske en hoering af Den Staaende Fiskeristrukturkomité.
6 Den 13. februar 1987 udstedte den spanske regering kongelig anordning nr. 219/87 om gennemfoerelse af forordning nr. 4028/86 (BOE nr. 44 af 20.2.1987, herefter »kongelig anordning nr. 219/87«), der blev sat i kraft ved bekendtgoerelse af 3. marts 1987 (BOE nr. 56 af 6.3.1987).
7 Den 26. marts 1987 udstedte Kommissionen forordning (EOEF) nr. 970/87 om overgangsforanstaltninger og gennemfoerelsesbestemmelser til Raadets forordning (EOEF) nr. 4028/86 for saa vidt angaar omstrukturering og fornyelse af fiskerflaaden, udvikling af akvakulturen og indretning af kystomraaderne (EFT L 96, s. 1, herefter »forordning nr. 970/87«), i hvis bilag der er en angivelse af de blanketter, som skal benyttes med henblik paa de oplysninger og dokumenter, der skal foreligge i forbindelse med indgivelsen af en ansoegning om finansiel faellesskabsstoette til projekter vedroerende bygning af nye fiskerfartoejer.
8 Den 20. april 1988 udstedte Kommissionen forordning (EOEF) nr. 1116/88 om gennemfoerelsesbestemmelser til beslutninger om stoette til projekter vedroerende faellesskabsforanstaltninger til forbedring og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne samt til indretning af beskyttede havomraader (EFT L 112, s. 1, herefter »forordning nr. 1116/88«), i hvis bilag der er en angivelse af de »modeller«, som skal benyttes med henblik paa de oplysninger og dokumenter, der skal vaere indeholdt i en anmodning om udbetaling af finansiel faellesskabsstoette til projekter vedroerende bygning af nye fiskerfartoejer.
9 Artikel 7 i forordning nr. 1116/88 fastlaegger naermere regler for, hvornaar der kan ske en ivaerksaettelse af proceduren med henblik paa suspension, nedsaettelse eller bortfald af stoette, idet bestemmelsen lyder saaledes:
»Inden den i artikel 44, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 4028/86 fastsatte procedure for suspension, nedsaettelse eller bortfald af stoetten indledes,
- underretter Kommissionen den medlemsstat, paa hvis omraade projektet skal gennemfoeres, saaledes at medlemsstaten kan tage stilling til sagen
- hoerer Kommissionen den kompetente myndighed, der skal tilsende den bevisdokumenterne
- opfordrer Kommissionen modtageren eller modtagerne til gennem naevnte myndighed eller organ at goere rede for aarsagerne til, at de fastsatte betingelser ikke er overholdt.«
Faktiske omstaendigheder og sagernes baggrund
10 Sagsoegerne er selskaber, som efter deres vedtaegter har til formaal at udoeve virksomhed paa fiskeriomraadet. Den samme person er indehaver af aktiemajoriteten i selskaberne og er ogsaa administrerende direktoer for disse. Transacciones Maritimas SA (herefter »Tramasa«) blev stiftet i april 1984, Industrias Pesqueras Campos SA (herefter »IPC«) blev stiftet i september 1986, og Makuspesca SA og Recursos Marinos SA blev stiftet i november 1986.
11 Den 7. april 1987 indgav Tramasa i medfoer af artikel 34 i forordning nr. 4028/86 ansoegning til de spanske myndigheder om tilladelse til bygning af langlinefartoejet »Tiburon III« og om finansiel faellesskabsstoette og national stoette som omhandlet i forordning nr. 4028/86 og kongelig anordning nr. 219/87. Det af Tramasa forelagte projekt vedroerte bygning af et fiskerfartoej til en samlet udgift paa 126 500 000 PTA, idet skibet skulle bygges paa skibsvaerftet »Construcciones Navales Santo Domingo SA«. Den 9. juli 1987 meddelte det spanske »Generaldirektorat for Handelsflaaden« tilladelse til bygningen af fiskerfartoejet »Tiburon III«.
12 Ved beslutning C(87) 2200/137 af 21. december 1987 tilkendte Kommissionen Tramasa en finansiel stoette paa 39 283 091 PTA med henblik paa bygningen af skibet. Denne stoette repraesenterede 35% af det beloeb paa 112 237 403 PTA, som Kommissionen lagde til grund ville kunne vaere stoetteberettiget. I forbindelse med bygningen af skibet »Tiburon III« blev der endvidere opnaaet en stoette fra de spanske myndigheder, der androg 16 240 000 PTA. Derudover opnaaede skibsvaerftet en skibsbygningspraemie paa 21 532 436 PTA fra »Gerencia del sector naval«.
13 Den 6. april 1988 anmodede Tramasa Kommissionen om en delvis udbetaling af faellesskabsstoetten, paa grundlag af en faktura af 15. marts 1988 fra det skibsvaerft, der varetog bygningen, hvorefter der var sket betaling af et beloeb svarende til 51% af den samlede investering, naermere bestemt 64 660 000 PTA. Kommissionen gennemfoerte den delvise udbetaling den 12. juli 1988.
14 Den 25. oktober 1988 anmodede Tramasa Kommissionen om at udbetale den resterende stoette, paa grundlag af en faktura af 27. juni 1988 fra skibsvaerftet, hvorefter der ved check var sket betaling af den fulde pris paa 126 500 000 PTA (bilag 3 til svarskriftet i sag T-231/94), hvilket svarede til den samlede investering, der var angivet i ansoegningen om finansiel faellesskabsstoette og i beslutningen af 21. december 1987 om tilkendelse af stoette (bilag 5 til staevningen i sag T-231/94). Tramasa fremsendte endvidere til Kommissionen det certifikat om soedygtighed, som det spanske »Generaldirektorat for Handelsflaaden« havde udstedt den 27. juni 1988. Den 4. april 1989 udbetalte Kommissionen resten af stoettebeloebet. Den 9. oktober 1989 solgte sagsoegeren skibet »Tiburon III« til Puntapesca SA, et spansk selskab, for 112 837 453 PTA.
15 Den 21. september 1987 indgav Makuspesca i medfoer af artikel 34 i forordning nr. 4028/86 ansoegning til de spanske myndigheder om tilladelse til bygning af fiskerfartoejet »Makus« og om finansiel faellesskabsstoette og national stoette som omhandlet i forordning nr. 4028/86 og kongelig anordning nr. 219/87. Det af Makuspesca forelagte projekt vedroerte bygning af et fiskerfartoej til en samlet udgift paa 217 250 000 PTA, idet skibet skulle bygges paa skibsvaerftet »Construcciones Navales Santo Domingo SA«. Det spanske »Generaldirektorat for Handelsflaaden« meddelte tilladelse til bygningen af fiskerfartoejet »Makus«.
16 Ved beslutning C(89) 632/47 af 26. april 1989 tilkendte Kommissionen Makuspesca en finansiel stoette paa 74 924 630 PTA med henblik paa bygningen af skibet. Denne stoette repraesenterede 35% af det beloeb paa 214 070 374 PTA, som Kommissionen lagde til grund ville kunne vaere stoetteberettiget. I forbindelse med bygningen af skibet »Makus« blev der endvidere opnaaet en stoette fra de spanske myndigheder, der androg 21 407 038 PTA. Derudover opnaaede skibsvaerftet en skibsbygningspraemie paa 23 000 000 PTA fra »Gerencia del sector naval«.
17 Den 5. juni 1989 anmodede Makuspesca Kommissionen om at udbetale hele faellesskabsstoetten, paa grundlag af en faktura af 8. februar 1989 fra skibsvaerftet, hvorefter der var sket kontant betaling af den fulde pris paa 217 250 000 PTA (bilag 4 til svarskriftet i sag T-234/94), hvilket svarede til den samlede investering, der var angivet i ansoegningen om finansiel faellesskabsstoette (bilag 3 til svarskriftet i sag T-234/94) og i beslutningen af 26. april 1989 om tilkendelse af stoette (bilag 5 til staevningen i sag T-234/94). Makuspesca fremsendte endvidere til Kommissionen det certifikat om soedygtighed, som det spanske »Generaldirektorat for Handelsflaaden« havde udstedt den 9. marts 1989. I juli 1989 udbetalte Kommissionen faellesskabsstoetten. I juli 1992 solgte Makuspesca skibet »Makus« for 63 000 000 PTA (ifoelge svaret paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten).
18 Den 28. september 1987 indgav Recursos Marinos i medfoer af artikel 34 i forordning nr. 4028/86 ansoegning til de spanske myndigheder om tilladelse til bygning af fiskerfartoejet »Acechador« og om finansiel faellesskabsstoette og national stoette som omhandlet i forordning nr. 4028/86 og kongelig anordning nr. 219/87. Det af Recursos Marinos forelagte projekt vedroerte bygning af et fiskerfartoej til en samlet udgift paa 324 500 000 PTA, idet skibet skulle bygges paa skibsvaerftet »Astilleros del Atlantico SA«. Recursos Marinos aendrede senere det oprindelige projekt og forelagde i stedet et projekt repraesenterende 322 300 000 PTA. Den 21. oktober 1987 meddelte det spanske »Generaldirektorat for Handelsflaaden« tilladelse til bygningen af fiskerfartoejet »Acechador«.
19 Ved beslutning C(89) 632/73 af 26. april 1989 tilkendte Kommissionen Recursos Marinos en finansiel stoette paa 107 570 697 PTA med henblik paa bygningen af skibet. Denne stoette repraesenterede 35% af det beloeb paa 307 344 850 PTA, som Kommissionen lagde til grund ville kunne vaere stoetteberettiget. I forbindelse med bygningen af skibet »Acechador« blev der endvidere opnaaet en stoette fra de spanske myndigheder, der androg 30 734 486 PTA. Derudover opnaaede skibsvaerftet en skibsbygningspraemie paa 25 430 000 PTA fra »Gerencia del sector naval«.
20 Den 10. maj 1989 anmodede Recursos Marinos Kommissionen om en delvis udbetaling af faellesskabsstoetten, paa grundlag af en faktura af 2. maj 1989 fra skibsvaerftet, hvorefter der var sket betaling af et beloeb svarende til 94% af den samlede investering, naermere bestemt 304 800 000 PTA. Kommissionen gennemfoerte den delvise udbetaling den 28. juli 1989.
21 Den 21. november 1989 anmodede Recursos Marinos Kommissionen om af udbetale den resterende stoette, paa grundlag af en faktura af 4. oktober 1989 fra skibsvaerftet, hvorefter der var sket kontant betaling af den fulde pris paa 322 000 000 PTA (bilag 3 til svarskriftet i sag T-232/94), hvilket svarede til den samlede investering, der var angivet i ansoegningen om finansiel faellesskabsstoette (bilag 3 til svarskriftet i sag T-232/94) og i beslutningen af 26. april 1989 om tilkendelse af stoette (bilag 5 til staevningen i sag T-232/94). Recursos Marinos fremsendte endvidere et certifikat om soedygtighed, som det spanske »Generaldirektorat for Handelsflaaden« havde udstedt den 16. maj 1989. Den 28. november 1989 udbetalte Kommissionen resten af stoettebeloebet. Den 17. maj 1990 solgte Recursos Marinos skibet »Acechador« til Pesquerias Lumar SA for 175 000 000 PTA.
22 Den 21. december 1987 indgav IPC i medfoer af artikel 34 i forordning nr. 4028/86 ansoegning til de spanske myndigheder om tilladelse til bygning af fiskerfartoejet »Escualo« og om finansiel faellesskabsstoette og national stoette som omhandlet i forordning nr. 4028/86 og kongelig anordning nr. 219/87. Det af IPC forelagte projekt vedroerte bygning af et fiskerfartoej til en samlet udgift paa 148 500 000 PTA, idet skibet skulle bygges paa skibsvaerftet »Construcciones Navales Santo Domingo SA«. IPC aendrede senere det oprindelige projekt og forelagde i stedet et projekt repraesenterende 217 250 000 PTA. Den 30. september 1988 meddelte det spanske »Generaldirektorat for Handelsflaaden« tilladelse til bygningen af fiskerfartoejet »Escualo«.
23 Ved beslutning C(89) 632/73 af 26. april 1989 tilkendte Kommissionen IPC en finansiel stoette paa 48 550 322 PTA med henblik paa bygningen af skibet. Denne stoette repraesenterede 35% af det beloeb paa 138 715 208 PTA, som Kommissionen lagde til grund ville kunne vaere stoetteberettiget. I oevrigt afslog Kommissionen at tage hensyn til de hoejere samlede udgifter i forbindelse med projektet, saaledes som disse fremgik af den af IPC forelagte aendring. I forbindelse med bygningen af skibet »Escualo« blev der endvidere opnaaet en stoette fra de spanske myndigheder, der androg 21 407 038 PTA. Derudover opnaaede skibsvaerftet en skibsbygningspraemie paa 15 292 360 PTA fra »Gerencia del sector naval«.
24 Den 22. februar 1990 anmodede IPC Kommissionen om at udbetale hele stoettebeloebet, paa grundlag af en faktura af 4. oktober 1989 fra skibsvaerftet, hvorefter der var sket kontant betaling af den fulde pris paa 217 250 000 PTA (bilag 4 til svarskriftet i sag T-233/94), hvilket svarede til den samlede investering, der var angivet i ansoegningen om finansiel faellesskabsstoette (bilag 3 til svarskriftet i sag T-233/94) og i beslutningen af 26. april 1989 om tilkendelse af stoette (bilag 5 til staevningen i sag T-233/94). IPC fremsendte endvidere til Kommissionen et certifikat om soedygtighed, som det spanske »Generaldirektorat for Handelsflaaden« havde udstedt den 23. oktober 1989. Kommissionen har fortsat ikke udbetalt den finansielle faellesskabsstoette, som IPC stiller krav om. Skibet »Escualo« blev den 18. april 1991 solgt til Tusapesca SA for 80 000 PTA (ifoelge svaret paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten).
25 I perioden 25.-31. marts 1990 gennemfoerte Kommissionen paa grundlag af sine befoejelser i henhold til artikel 46 i forordning nr. 4028/86 kontrolundersoegelser hos sagsoegerne med det formaal at undersoege anvendelsen af den stoette, der var blevet tilkendt, uanset om denne var blevet udbetalt eller ej. Kontrolundersoegelserne angik navnlig den regnskabsmaessige dokumentation, som selskaberne havde forelagt til stoette for anmodningerne om udbetaling af faellesskabsstoetten.
26 De paagaeldende embedsmaend fra Kommissionen og den spanske embedsmand, der ledsagede dem, var dog ikke i stand til at gennemfoere kontrolundersoegelserne som paataenkt, idet sagsoegerne ikke da havde nogen formel regnskabsfoering.
27 Kommissionen anmodede herefter de spanske myndigheder, naermere bestemt »Intervencíon General de la Administración del Estado« (herefter »IGAE«), om at gennemfoere en regnskabsmaessig undersoegelse vedroerende sagsoegernes virksomhed og de skibsvaerfter, der havde bygget de paagaeldende skibe, jf. herved de i artikel 5 i forordning nr. 1116/88 angivne hensyn, hvilket skete i maj 1991. Resultaterne af den regnskabsmaessige undersoegelse blev fremsendt til sagsoegerne den 17. juni 1991 i form af en kopi og til Kommissionen den 10. juli 1991 under betegnelsen »Revisionsrapport vedroerende de rederivirksomheder, der er omhandlet i sagerne om stoette til nybygninger ES/099/87/01, ES/392/89/01, ES/397/89/01 og ES/545/89/01« (herefter »revisionsrapporten«). En raekke omstaendigheder fremgaar af revisionsrapporten.
28 Det fremgaar saaledes af revisionsrapporten, at de paagaeldende selskaber, der havde opnaaet stoette, udviser en raekke lighedspunkter. Indehavere af aktiemajoriteten og administrerende direktoer for samtlige selskaber er Albino Campos Quinteiro (s. 20), selskaberne er stiftet med en aktiekapital andragende 100 000 PTA eller mindre (s. 20). De samlede investeringer, der er angivet paa stoetteansoegningsblanketter og paa de attester, der blev udfyldt med henblik paa udbetalingen af den fulde faellesskabsstoette, stemmer i intet tilfaelde overens med de grundvaerdier for skibene, som det paagaeldende skibsvaerft gav meddelelse om til »Gerencia del sector naval« med henblik paa skibsbygningspraemien (s. 18). Oplysningerne paa fakturaerne fra skibsvaerfterne om udfoerelsen af det arbejde, der skulle dokumentere, at de paagaeldende investeringer var gennemfoert fuldt ud paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling, svarer ikke til de virkelige omkostninger i forbindelse med investeringerne og godtgoer ikke, at disse rent faktisk er blevet gennemfoert (s. 16). De beloeb, der i virkeligheden blev betalt for skibene, er vaesentligt lavere end dem, som fremgaar af fakturaerne (s. 22). Revisionsrapporten fra IGAE indeholder endvidere en raekke saerlige bemaerkninger vedroerende forholdene hos de enkelte sagsoegere.
29 Den 27. december 1991 besluttede de spanske myndigheder at nedsaette deres finansielle stoette, for saa vidt angaar Tramasa's projekt med 4 101 217 PTA, for saa vidt angaar IPC's projekt med 7 439 459 PTA og for saa vidt angaar Makuspesca's projekt med 5 238 167 PTA. Det anfoertes herved i de tre afgoerelser om nedsaettelse af stoetten, at »den paagaeldende tilbagebetaling er uden sammenhaeng med en tilbagebetaling, som Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber maatte traeffe bestemmelse om for saa vidt angaar den udbetalte finansielle faellesskabsstoette til bygningen af vedkommende skib«, og at »bestemmelsen om tilbagebetalingen endvidere ikke foregriber spoergsmaalet om de administrative sanktioner, som den kompetente myndighed maatte traeffe bestemmelse om i anledning af forholdene i selskabet«. Kommissionen har anfoert, at de spanske myndigheder traf de naevnte afgoerelser efter redegoerelsen i revisionsrapporten for visse forhold (s. 14 i svarskrifterne, bilag 8 til svarskrifterne). Sagsoegerne har heroverfor gjort gaeldende, at da der efter forordning nr. 4028/86 ikke kan ydes en national stoette, som overstiger 30% af de udgifter, der kan komme i betragtning, maatte der i overensstemmelse hermed ske en nedsaettelse, hvis stoerrelse fremgik af det beloeb, som den nationale stoette tillagt skibsbygningspraemien androg.
30 De tre sagsoegere, som var omfattet af afgoerelserne om nedsaettelse af den nationale stoette, paaklagede afgoerelserne, hvorefter den spanske minister for landbrug, fiskeri og ernaering opretholdt disse. Kommissionen har gjort gaeldende, at sagsoegerne undlod inden soegsmaalsfristens udloeb at anlaegge sag til proevelse af sidstnaevnte afgoerelser, hvilket fremgaar af en skrivelse fra »Generalsekretariatet for Havfiskeri«, der er indeholdt i bilag 7 til duplikkerne. Sagsoegerne har heroverfor gjort gaeldende, at der rettidigt blev indbragt saadanne soegsmaal, hvilket fremgaar af de kendelser, som Tribunal Superior de Justicia de Madrid afsagde den 5. november og 16. december 1992 (bilag 4 til replikkerne i de fire sager), og hvorefter sagerne, som behandlet administrativt, skal fremsendes til denne retsinstans, saaledes at sagsoegerne kan understoette deres soegsmaal.
31 I november 1992 kontaktede Kommissionen »Generalsekretariatet for Havfiskeri« i det spanske Ministerium for Landbrug, Fiskeri og Ernaering for at meddele, at den paataenkte at traeffe bestemmelse om bortfald af den faellesskabsstoette, den havde tilkendt sagsoegerne, idet Kommissionen anmodede om en udtalelse vedroerende dette spoergsmaal. Den 16. december 1992 gav »generaldirektoeren for fiskeristruktur« ved den naevnte spanske myndighed Kommissionen meddelelse om sine bemaerkninger, idet han konkluderede, at der burde ske en justering af den oprindeligt tilkendte stoette, uden at denne bortfaldt helt, idet sagsoegernes endelige samlede udgifter oversteg de stoetteberettigede beloeb, som Kommissionen havde lagt til grund (bilag 8 til svarskriftet i sag T-231/94, bilag 9 til svarskriftet i sag T-234/94, bilag 7 til svarskriftet i sag T-232/94 og bilag 9 til svarskriftet i sag T-233/94). Den 9. marts 1993 gav »generaldirektoeren for fiskeristruktur« Kommissionen meddelelse om nogle nye bemaerkninger, der var udtryk for en bekraeftelse af de foerst fremsatte (bilag 9 til svarskriftet i sag T-231/94, bilag 10 til svarskriftet i sag T-234/94, bilag 8 til svarskriftet i sag T-232/94 og bilag 10 til svarskriftet i sag T-233/94).
32 Den 8. juni 1993 fremsendte Kommissionen en rekommanderet skrivelse med modtagelsesbevis til hver af sagsoegerne, hvorved den meddelte sagsoegerne, at den agtede at ivaerksaette en procedure med henblik paa bortfald af den tidligere tilkendte finansielle faellesskabsstoette i anledning af, at der var blevet konstateret en raekke regnskabsmaessige uregelmaessigheder i forbindelse med den dokumentation, der var blevet fremlagt til stoette for anmodningerne om udbetaling. Skrivelserne kom dog ikke frem til sagsoegerne foer den 15. juli 1993, saaledes at sagsoegerne ikke var i stand til at give Kommissionen meddelelse om deres bemaerkninger, inden Kommissionen den 28. juli 1993 traf fire beslutninger, hvorved der blev truffet bestemmelse om bortfald af den stoette, som var blevet tilkendt sagsoegerne, og om, at der endvidere skulle ske tilbagebetaling.
33 Efter at Kommissionen havde truffet disse fire beslutninger, fik den dog meddelelse om sagsoegernes bemaerkninger inden for den frist, der var blevet fastsat, og som begyndte at loebe paa tidspunktet for modtagelsen af skrivelserne af 8. juni 1993. Den 1. oktober 1993 traf Kommissionen fire beslutninger om ophaevelse af beslutningerne af 28. juli 1993 om faellesskabsstoettens bortfald.
34 Efter sagsoegernes bemaerkninger i deres skrivelser af 22. juli 1993 afholdt Kommissionen nogle moeder med sagsoegernes advokater, hvorunder disse fik adgang til akterne i de fire sager.
35 Den 12. oktober 1993 opfordrede Kommissionen paa ny sagsoegerne til at fremsaette deres bemaerkninger vedroerende resultaterne af revisionsrapporten om selskaberne, med henblik paa en endelig beslutning vedroerende den finansielle faellesskabsstoette til bygningen af fiskerfartoejerne »Tiburon III«, »Makus«, »Acechador« og »Escualo«. Sagsoegerne fremsatte deres bemaerkninger over for Kommissionen i skrivelser af 15. november 1993 tillige med nogle supplerende bemaerkninger, der fremkom i december 1993.
36 Den 24. marts 1994 traf Kommissionen fire beslutninger, C(94) 670/1, C(94) 670/2, C(94) 670/3 og C(94) 670/4, hvorved den traf bestemmelse om bortfald af den finansielle faellesskabsstoette, sagsoegerne var blevet tilkendt, idet tre af sagsoegerne endvidere skulle tilbagebetale de paagaeldende beloeb inden for tre maaneder. Kommissionen begrundede beslutningerne med, at sagsoegerne havde afvist at give den adgang til deres regnskabsboeger, og med, at der var blevet konstateret uregelmaessigheder for saa vidt angaar spoergsmaalet om de samlede omkostninger i forbindelse med projekterne og de beloeb, der rent faktisk var betalt paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningerne om udbetaling af stoette. De naevnte beslutninger blev meddelt sagsoegerne den 5. april 1994.
Retsforhandlinger og parternes paastande
37 Den 27. oktober 1993 har IPC indbragt et erstatningssoegsmaal mod Kommissionen i anledning af den manglende udbetaling af den faellesskabsstoette, som sagsoegeren var blevet tilkendt ved Kommissionens beslutning af 26. april 1989 (sag T-551/93).
38 Den 15. juni 1994 har sagsoegerne til Rettens Justitskontor indleveret fire staevninger med paastand om annullation af Kommissionens beslutninger af 24. marts 1994 om bortfald samt henholdsvis tilbagebetaling af den finansielle faellesskabsstoette (herefter »de omtvistede beslutninger«) (sagerne T-231/94, T-232/94, T-233/94 og T-234/94).
39 Den 6. juli 1994 indgav hver af sagsoegerne Tramasa, Makuspesca og Recursos Marinos en begaering til Rettens praesident om udsaettelse af gennemfoerelsen af artikel 2 i beslutningerne C(94) 670/1, C(94) 670/2 og C(94) 670/3 af 24. marts 1994, hvorved der blev truffet bestemmelse om tilbagebetaling af den finansielle faellesskabsstoette, som de tre sagsoegere havde faaet tilkendt med henblik paa bygningen af fiskerfartoejer.
40 Den 26. oktober 1994 afsagde Rettens praesident en kendelse om foreloebige forholdsregler (forenede sager T-231/94 R, T-232/94 R og T-234/94 R, Transacciones Maritimas m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 885), hvorefter behandlingen af de paagaeldende tre sager var blevet forenet med henblik paa spoergsmaalet om foreloebige forholdsregler, og der blev truffet bestemmelse om en udsaettelse af gennemfoerelsen af artikel 2 i de tre beslutninger indtil Rettens dom i hovedsagerne, hvilket dog blev gjort betinget af, at sagsoegerne stillede en bankgaranti til fordel for Kommissionen svarende til summen af stoettebeloebene, og idet afgoerelsen om sagsomkostningerne blev udsat. De tre begaerende parter i sagen om foreloebige forholdsregler ivaerksatte den 17. januar 1990 appel til Domstolen, som Domstolen forkastede (kendelse afsagt af Domstolens praesident den 7.3.1995, sag C-12/95 P, Transacciones Maritimas m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 467).
41 Ved kendelse afsagt af formanden for Rettens Fjerde Afdeling den 20. november 1995 er der blevet truffet bestemmelse om en forening af sagerne T-551/93, T-231/94, T-232/94, T-233/94 og T-234/94.
42 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Fjerde Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Parterne er dog i form af foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse blevet anmodet om foer retsmoedet at besvare en raekke spoergsmaal skriftligt.
43 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret mundtlige spoergsmaal fra Retten i det offentlige retsmoede, der blev afholdt den 29. november 1995.
44 I sag T-551/93 har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
- Kommissionen tilpligtes at betale sagsoegeren 48 550 322 PTA repraesenterende selve det stoettebeloeb, som Kommissionen tilkendte ved sin beslutning C(89) 632/73 af 26. april 1989.
- Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab tilpligtes at yde sagsoegeren fuld erstatning for den skade, som sagsoegeren har lidt som foelge af forsinkelsen med hensyn til Kommissionens udbetaling af den stoette, som sagsoegeren blev tilkendt ved beslutningen af 26. april 1989, naermere bestemt et beloeb, der skoensmaessigt kan opgoeres til 329 442 ECU, og som bestaar af foelgende enkeltposter:
- 133 580 ECU repraesenterende renter efter den i Spanien lovbestemte sats for aarene 1990, 1991, 1992 og 1993 (10%), forhoejet med to procentpoint for forsinkelse (12%) og beregnet af et maksimalt beloeb paa 48 550 322 PTA fra den 13. november 1990 til tidspunktet for sagens anlaeg
- 84 633 ECU repraesenterende kreditomkostninger, 8% af et beloeb paa op til 48 550 322 PTA
- 73 151 ECU repraesenterende den »risikopraemie«, som leverandoererne har opkraevet som modydelse for en betalingsordning, naermere bestemt beregnet paa grundlag af et beloeb paa op til 48 550 322 PTA
- 13 078 ECU repraesenterende de udgifter til juridisk bistand, som sagsoegeren har afholdt forud for sagens anlaeg med henblik paa at varetage sine interesser
- 25 000 ECU som godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade
idet de naevnte beloeb, bortset fra beloebet repraesenterende udgifter til juridisk bistand, opskrives indtil tidspunktet for dommens afsigelse eller for Kommissionens betaling af dem.
- Subsidiaert tilpligtes Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab at betale saadanne andre beloeb, som Retten maatte finde rimelige under hensyn til de klarlagte omstaendigheder.
- Der traeffes bestemmelse om saadanne andre forholdsregler, som Retten maatte finde noedvendige eller hensigtsmaessige.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Afvisning for saa vidt angaar paastanden om betaling af stoetten.
- Subsidiaert frifindes Kommissionen for paastanden om betaling af stoetten, idet Kommissionen, principalt, frifindes for de oevrige paastande.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
45 I sagerne T-231/94, T-232/94, T-233/94 og T-234/94 har sagsoegerne nedlagt foelgende paastande:
- Annullation i det hele af Kommissionens beslutninger C(94) 670/1, C(94) 670/2, C(94) 670/3 og C(94) 670/4 af 24. marts 1994, hvorved der blev truffet bestemmelse om bortfald samt henholdsvis tilbagebetaling af den finansielle faellesskabsstoette, som sagsoegerne var blevet tilkendt.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
46 Som led i erstatningssoegsmaalet og annullationssoegsmaalene har sagsoegerne endvidere under henvisning til artikel 44, stk. 1, i Rettens procesreglement forelagt en angivelse af beviser, som sagsoegerne oensker at paaberaabe sig, idet sagsoegerne herved for det foerste har fremsat begaering om fremlaeggelse af en raekke dokumenter, hvoraf nogle allerede er omfattet af bilagene til staevningerne. For det andet har sagsoegerne fremsat begaering om, at de spanske embedsmaend og EF-embedsmaend, der deltog i kontrolundersoegelserne paa stedet og i udarbejdelsen af IGAE's revisionsrapport, afhoeres som vidner, idet sagsoegerne for det tredje har fremsat begaering om, at »Generaldirektoratet for Fiskeristruktur« under »Generalsekretariatet for Havfiskeri« i det spanske Ministerium for Landbrug, Fiskeri og Ernaering paalaegges at meddele oplysninger om forloebet af kontrolundersoegelserne. Kommissionen har - for det tilfaelde, at Retten maatte finde dette noedvendigt - gjort gaeldende, at de embedsmaend i Kommissionen og den embedsmand i IGAE, der var til stede under kontrolundersoegelserne paa stedet i marts 1990, vil kunne indkaldes og afhoeres som vidner.
47 Retten finder, at de oplysninger, som fremgaar af parternes processkrifter, er tilstraekkelige, og at de egentlige beviser, som sagsoegerne oensker at paaberaabe sig - naermere bestemt i form af en afhoering af de paagaeldende EF-embedsmaend og spanske embedsmaend samt en fremlaeggelse af en raekke dokumenter - derfor ikke er en forudsaetning for at kunne traeffe afgoerelse om sagerne.
48 Retten finder endvidere under hensyn til de saerlige forhold i disse forenede sager, at der boer ske en undersoegelse af annullationspaastandene i sagerne T-231/94, T-232/94, T-233/94 og T-234/94 inden undersoegelsen af erstatningspaastandene i sag T-551/93.
Annullationspaastandene
Formaliteten
Parternes argumenter
49 Kommissionen har i sag T-232/94 gjort gaeldende, at der er en uoverensstemmelse mellem henholdsvis indholdet af udskriften af handelsregistret i Pontevedra, hvorefter Recursos Marinos er oploest, og indholdet af den af likvidatoren udstedte bekraeftede fuldmagt, hvorefter Recursos Marinos er under likvidation.
50 Kommissionen anfoerer endvidere, at likvidatoren for Recursos Marinos har givet fuldmagt til de advokater, der har underskrevet staevningen i sagen, til at repraesentere IPC. Disse kan herefter ikke laengere repraesentere Recursos Marinos, hvorfor staevningen er en nullitet.
51 Efter Rettens paalaeg til Recursos Marinos i medfoer af artikel 44, stk. 6, i Rettens procesreglement har selskabet anfoert, at et selskab under likvidation ifoelge fast registreringspraksis og retspraksis i Spanien endnu har en vis retlig handleevne, hvorefter det kan optraede som part i retssager med henblik paa at forsvare rettigheder, der er opstaaet, foer det traadte i likvidation. Denne registreringspraksis praksis og retspraksis er i oevrigt for nylig blevet lovfaestet ved artikel 123 i den spanske lov nr. 2/1995 af 23. marts 1995. Recursos Marinos har endvidere anfoert, at fejlen i rettergangsfuldmagten var ubetydelig, og at selskabet foretog en berigtigelse i form af en udfaerdigelse af en ny bekraeftet fuldmagt af 12. august 1994, der blev meddelt Retten den 26. august 1994.
Rettens bemaerkninger
52 Retten finder, at de supplerende oplysninger, som Recursos Marinos har fremlagt til understoettelse af dokumenter, der maa anses for retsgyldige, og som Kommissionen ikke har anfaegtet, fjerner den tvivl, der har kunnet bestaa med hensyn til, hvorvidt det af Recursos Marinos indbragte annullationssoegsmaal kan antages til realitetsbehandling.
Realiteten
53 Sagsoegerne har fremsat fem anbringender til stoette for deres paastande. Ved det foerste anbringende goeres det gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet beslutningerne om bortfald af den finansielle faellesskabsstoette blev truffet urimeligt sent. Ved det andet anbringende, der er fremsat subsidiaert, goeres det gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter, idet Kommissionen undlod, inden den traf beslutningerne om stoettens bortfald, at anmode Den Staaende Fiskeristrukturkomité om en udtalelse og ikke underrettede den beroerte medlemsstat i overensstemmelse med artikel 7 i forordning nr. 1116/88, og idet Kommissionen ikke har angivet nogen tilstraekkelig begrundelse for de anfaegtede beslutninger. Ved det tredje anbringende, der er fremsat subsidiaert og er af supplerende karakter, goeres det gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af forordning nr. 4028/86, idet Kommissionen ikke som begrundelse for beslutningerne har henvist til nogen af de former for tilfaelde, der er naevnt i artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 4028/86. Ved det fjerde anbringende, der ligeledes er fremsat subsidiaert og er af supplerende karakter, goeres det gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, idet Kommissionen traf bestemmelse om den strengeste sanktion efter artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 4028/86, selv om de af den finansielle faellesskabsstoette omfattede skibe rent faktisk blev bygget i overensstemmelse med de tekniske specifikationer for de paagaeldende projekter, og selv om Kommissionen alene har lagt uregelmaessigheder af formel karakter til grund. Ved det femte anbringende, der ligeledes er fremsat subsidiaert og er af supplerende karakter, goeres det gaeldende, at der er begaaet magtfordrejning, idet Kommissionen ved de omtvistede beslutninger har villet traeffe bestemmelse om sanktioner i anledning af salg af fiskerfartoejer, der er fuldt ud retmaessige efter de gaeldende faellesskabsretlige bestemmelser.
Det foerste anbringende: tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
- Parternes argumenter
54 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at der er forloebet for lang tid mellem beslutningerne om tilkendelse af finansiel stoette og beslutningerne om stoettens bortfald og mellem tidspunktet for modtagelsen af revisionsrapporten og tidspunktet for beslutningerne om bortfald af den finansielle stoette. Sagsoegerne anfoerer herved, at Kommissionen ved sin handlemaade har tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning eller i hvert fald retssikkerhedsprincippet.
55 Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er udtryk for en delvis udmoentning af retssikkerhedsprincippet, saaledes at der ved en handlemaade kan vaere sket en tilsidesaettelse af saavel det ene som det andet princip. Naar der ikke gaelder nogen faellesskabsretlige bestemmelse, hvorefter Kommissionen skal traeffe afgoerelse inden for en bestemt frist, spiller retssikkerhedsprincippet en mere afgoerende rolle, idet det da skal udfylde et normativt tomrum.
56 Kommissionen har ved den maade, den har forholdt sig paa i sagen, i foerste raekke tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning derved, at sagsoegerne aldrig i perioden fra tidspunktet for stoettens tilkendelse til tidspunktet for beslutningerne om dens bortfald havde nogen grund til at formode, at Kommissionen var af den opfattelse, at sagsoegerne havde handlet retsstridigt.
57 Den omstaendighed, at Kommissionen forholdt sig passiv, ogsaa efter at de spanske myndigheder i december 1991 havde forlangt en tilbagebetaling af en del af den stoette, de havde tilkendt, bestyrkede sagsoegernes forventning, hvilket begrunder en annullation af de omtvistede beslutninger (Domstolens dom af 3.3.1982, sag 14/81, Alpha Steel mod Kommissionen, Sml. s. 749, praemis 11).
58 Det gaelder endvidere, at ogsaa selv om de paagaeldende maatte vaere klar over, at de har handlet retsstridigt, kan Kommissionen efter et bestemt tidsrum ikke stoette sig herpaa, idet dette ville stride mod princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (Domstolens domme af 12.11.1987, sag 344/85, Ferriere San Carlos mod Kommissionen, Sml. s. 4435, og af 24.11.1987, sag 223/85, RSV mod Kommissionen, Sml. s. 4617).
59 Sagsoegerne goer herefter gaeldende, at de retsstridige forhold, som Kommissionen haevder foreligger, hovedsagelig er et spoergsmaal om forskellige fortolkninger hvad angaar metoden til beregning af udgifterne i forbindelse med skibene, idet der ikke kan vaere tale om nogen aabenbare tilsidesaettelser af de gaeldende bestemmelser, som kan udelukke, at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning finder anvendelse (Domstolens dom af 12.12.1985, sag 67/84, Sideradria mod Kommissionen, Sml. s. 3983, praemis 21).
60 Sagsoegernes berettigede forventning kan heller ikke vaere blevet paavirket af de kontrolundersoegelser paa stedet, som embedsmaend i Kommissionen gennemfoerte i slutningen af marts 1990. En gennemfoerelse af saadanne kontrolundersoegelser er ikke andet og mere end en befoejelse i henhold til artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 4028/86, hvorved der ikke forudsaettes nogen mistanke af nogen art over for de paagaeldende virksomheder. De konkrete kontrolundersoegelser paa stedet gav da heller ikke anledning til, at der blev fremsendt noget dokument indeholdende klagepunkter over for sagsoegerne, hvoraf sagsoegerne havde kunnet udlede, at de havde gjort sig skyldig i noget retsstridigt.
61 Sagsoegerne goer dernaest gaeldende, at selv om det antages, at Kommissionens handlemaade ikke kan vaere udtryk for en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, maa Kommissionen i hvert fald have tilsidesat retssikkerhedsprincippet. For det foerste forloeb der mellem fire og seks aar fra tidspunktet for ansoegningerne om stoette fra Kommissionen til det tidspunkt, da Kommissionen traf bestemmelse om stoettens bortfald. Under den mundtlige forhandling har sagsoegerne fremlagt nogle oversigter over de tidsrum, der forloeb i de enkelte tilfaelde. For det andet forloeb der omkring tre aar fra det tidspunkt, hvor Kommissionen modtog revisionsrapporten, til det tidspunkt, hvor den traf de omtvistede beslutninger. Et tidsrum af denne laengde kan ikke anses for rimeligt og er udtryk for en tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om god forvaltningsskik (Domstolens domme af 12.7.1957, forenede sager 7/56, 3/57, 4/57, 5/57, 6/57 og 7/57, Algera m.fl. mod Den Faelles Forsamling for EKSF, Sml. 1954-1964, s. 45, org. ref.: Rec. s. 81, og af 3.5.1978, sag 112/77, Toepfer mod Kommissionen, Sml. s. 1019, og dommen i sagen RSV mod Kommissionen, a.st.).
62 Sagsoegerne goer endvidere gaeldende, at det af Kommissionen anfoerte, hvorefter denne alene forholdt sig passiv fra tidspunktet for modtagelsen af revisionsrapporten (19.6.1991) til tidspunktet for meddelelsen om ivaerksaettelsen af proceduren med henblik paa stoettens bortfald (15.7.1993), ikke indebaerer, at de naevnte principper ikke er relevante. Kommissionens ubegrundede passivitet er herved blevet fremhaevet af de spanske myndigheder, da disse den 27. december 1991 traf bestemmelse om delvis bortfald af den nationale finansielle stoette.
63 Under alle omstaendigheder har sagsoegerne ikke gjort sig skyldig i nogen vaesentlig eller forsaetlig tilsidesaettelse af de faellesskabsretlige bestemmelser. For det foerste er indholdet af revisionsrapporten paa flere punkter behaeftet med fejl, og for det andet maa der bestaa en formodning for, at de var i god tro, saaledes at Kommissionen i givet fald maa foere bevis for, at dette ikke var tilfaeldet. Til stoette for, at de var i god tro, henviser sagsoegerne til, at der ikke i revisionsrapporten eller ved de spanske myndigheders bemaerkninger er blevet taget stilling til, hvorvidt de tilsidesaettelser, der maatte vaere tale om, var forsaetlige. Saafremt sagsoegerne forsaetligt havde gjort sig skyldig i tilsidesaettelser af gaeldende bestemmelser, burde den spanske anklagemyndighed i henhold til artikel 262 i den spanske strafferetsplejelov og artikel 350 i den spanske straffelov have vaeret underrettet, hvilket ikke skete. Det maa fastslaas, at de omtvistede beslutninger ikke indeholder noget bevis i denne forbindelse.
64 Kommissionen har heroverfor i foerste raekke gjort gaeldende, at det ved det af sagsoegerne principalt anfoerte, hvorefter der er sket en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet de omtvistede beslutninger er blevet truffet for sent, forudsaetningsvis anerkendes, at beslutningerne er begrundede.
65 Kommissionen goer herefter gaeldende, at det ikke ved omstaendighederne i sagen kan anses for godtgjort, at sagsoegerne som haevdet har haft en berettiget forventning. Selskaberne blev stiftet med en selskabskapital paa 100 000 PTA eller mindre, fordelt mellem tre selskabsdeltagere tilhoerende den samme familie, hvorved indehaveren af aktiemajoriteten i alle tilfaelde var Albino Campos Quinteiro, idet selskaberne blev stiftet med det, oejensynligt eneste, formaal at opnaa betydelig faellesskabsstoette og national stoette til bygning af fiskerfartoejer, der senere skulle videresaelges. Tre af de fire sagsoegere har indstillet deres virksomhed efter salget af de med stoette byggede skibe (Tramasa, IPC og Recursos Marinos), saaledes at Kommissionen har at goere med selskaber, der bevidst har placeret sig i en saadan oekonomisk situation, at det er umuligt at opnaa en tilbagebetaling af den med urette ydede stoette. Under den mundtlige forhandling har Kommissionen endvidere gjort gaeldende, at den trods sine bestraebelser, efter at Domstolens praesident havde forkastet den appel, som sagsoegerne havde ivaerksat til proevelse af Rettens praesidents kendelse af 26. oktober 1994 om foreloebige forholdsregler, ikke har vaeret i stand til at opnaa en tilbagebetaling af den finansielle faellesskabsstoette, der blev udbetalt til Tramasa, Makuspesca og Recursos Marinos, hvilket skyldes disse selskabers insolvens.
66 Kommissionen goer herefter gaeldende, at de tidsrum, der forloeb, inden de omtvistede beslutninger blev truffet, i hvert fald delvis maa tilskrives sagsoegerne, som ved deres negative holdning i forbindelse med Kommissionens kontrolbesoeg i slutningen af marts 1990 var aarsag til, at de spanske myndigheder maatte gennemfoere en regnskabsmaessig undersoegelse.
67 Endvidere er den retspraksis, som sagsoegerne henviser til, uden relevans i sagen, idet den skete tilbagekaldelse af retsakter fra en faellesskabsinstitution ikke skyldes en fejl fra Kommissionens side eller en aendring af en praksis eller af en holdning fra Kommissionens side med hensyn til, hvor fleksibel denne vil vaere, men retsstridige forhold hos de paagaeldende.
68 Sagsoegerne kan herefter ikke med foeje goere gaeldende, at de har haft en berettiget forventning om stoette, idet den paagaeldende stoette var blevet tilkendt paa grundlag af urigtige oplysninger fra sagsoegerne i aabenbar strid med de gaeldende bestemmelser. De af skibsvaerfterne udfaerdigede fakturaer stemmer ikke alene ikke overens med, hvad sagsoegerne rent faktisk betalte, fakturaerne afspejler heller ikke de virkelige omkostninger i forbindelse med de paagaeldende investeringer, der var vaesentligt lavere end de i fakturaerne angivne beloeb. Endvidere svarer de samlede investeringer, der blev angivet i de skemaer, paa grundlag af hvilke der blev ansoegt om faellesskabsstoette, samt de oplysninger med hensyn til de betalte beloeb, der var angivet i attesterne i forbindelse med anmodningerne om udbetaling af den samlede tilkendte stoette, ikke til de grundvaerdier for skibene, som skibsvaerfterne gav de nationale myndigheder meddelelse om. De naevnte angivelser kan kun have vaeret forsaetlige, saaledes som de spanske myndigheder da ogsaa har bemaerket.
69 Det maa foelgelig fastslaas, at da sagsoegerne forsaetligt har tilsidesat de faellesskabsretlige bestemmelser, har de ikke med foeje kunnet opfatte den omstaendighed, at der forloeb et vist tidsrum, uanset hvor langt dette maatte vaere, samt Kommissionens passivitet saaledes, at det maatte forventes, at Kommissionen ikke ville traeffe bestemmelse om, at stoetten skulle bortfalde.
70 Fra det tidspunkt, hvor sagsoegerne fik kendskab til revisionsrapporten, og saa meget mere fra det tidspunkt, hvor de spanske myndigheder meddelte, at de nedsatte deres stoette, kunne sagsoegerne i hvert fald ikke laengere have nogen berettiget forventning.
71 Endelig goer Kommissionen gaeldende, at den maade, hvorpaa indehaveren af aktiemajoriteten i selskaberne, Alpino Campos Quinteiro, drev de tre selskaber, som modtog faellesskabsstoette, efter at han havde faaet kendskab til resultaterne af den regnskabsmaessige undersoegelse, skaber en hoej grad af formodning for, at der ikke forelaa nogen berettiget forventning. Recursos Marinos er herved blevet oploest, ligesom der nu er langt faerre aktiver i Makuspesca og Tramasa, saaledes at det vil vaere umuligt at tilbagebetale stoetten, hvilket Kommissionen har maattet tage til efterretning i forbindelse med sine bestraebelser paa at tilbagesoege den med urette udbetalte stoette. Endvidere undlod Albino Campos Quinteiro at forlange den finansielle stoette udbetalt, som IPC var blevet tilkendt, indtil Kommissionen meddelte, at den agtede at traeffe bestemmelse om bortfald af stoetten til dette selskab.
- Rettens bemaerkninger
72 Det bemaerkes, at sagsoegernes argumentation til stoette for det foerste anbringende i det hele er baseret paa den opfattelse, at Kommissionen traf de omtvistede beslutninger for sent. Ved vurderingen af, om dette er tilfaeldet, maa det undersoeges, hvilke tidsrum der i saa henseende maa tages udgangspunkt i.
73 Det bemaerkes herom, at de omtvistede beslutninger navnlig begrunder bortfaldet af faellesskabsstoetten med henvisning til revisionsrapporten. Begyndelsestidspunktet for det paagaeldende tidsrum var derfor det tidspunkt, hvor sagsoegerne fik kendskab til resultaterne af de kontrolforanstaltninger, som Kommissionen havde ivaerksat paa grundlag af sine befoejelser i henhold til de gaeldende bestemmelser paa omraadet. Det fremgaar herved, at revisionsrapporten blev fremsendt til Kommissionen den 10. juli 1991, og at de omtvistede beslutninger blev truffet den 24. marts 1994. Det tidsrum, der i sagen skal tages udgangspunkt i, var derfor paa ca. 32 maaneder.
74 Det maa dog fastslaas, at Kommissionen ikke i hele denne periode paa 32 maaneder forholdt sig passiv. Den opretholdt kontakter med de spanske myndigheder (skrivelser af 16.12.1992 og af 8.3.1993 fra den spanske »generaldirektoer for fiskeristruktur« efter Kommissionens anmodning fra november 1992) og med sagsoegerne (skrivelser af 8.6.1993, der kom frem den 15.7.1993, beslutninger af 28.7.1993 og af 1.10.1993, samtaler og kontakter i oktober og november 1993). Kommissionen forholdt sig saaledes i realiteten passiv over for sagsoegerne fra den 10. juli 1991 til den 8. juni 1993, dvs. i 23 maaneder, mens Kommissionen i forhold til de spanske myndigheder kun forholdt sig passiv fra den 10. juli 1991 til november 1992, dvs. i 16 maaneder.
75 Det maa undersoeges, hvorvidt disse tidsrum har kunnet have nogen betydning i henseende til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet, som sagsoegerne har henvist til. Det maa herved naermere undersoeges, om sagsoegerne med rette kunne tro, at den stoette, som var blevet udbetalt, eller som skulle udbetales, maatte anses for endelig som foelge af en berettiget forventning eller i givet fald som foelge af, at et bestemt tidsrum var forloebet. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 693A0551.1
76 Det bemaerkes herom, at det fremgaar af Domstolens praksis, at en virksomhed, der har gjort sig skyldig i en aabenbar overtraedelse af gaeldende regler, ikke kan paaberaabe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (dommen i sagen Sideradria mod Kommissionen, a. st., praemis 21). Domstolen har endvidere fastslaaet, at der skal ske en iagttagelse af tvingende retssikkerhedshensyn, der har til formaal at beskytte borgerne, men at der samtidig skal ske en afvejning mellem henholdsvis disse hensyn og tvingende hensyn til legalitetsprincippet, der har til formaal at beskytte og fremme offentlige interesser, naar opretholdelse af retsstridige forhold vil kunne vaere udtryk for en tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet (jf. navnlig Domstolens domme af 22.3.1961, forenede sager 42/59 og 49/59, Snupat mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 247, org. ref.: Rec, s. 103, naermere bestemt paa s. 159-161, og af 12.7.1962, sag 14/61, Hoogovens mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 327, org. ref.: Rec. s. 485, naermere bestemt paa s. 516-523).
77 De i sagen omtvistede beslutninger begrunder bortfaldet af den finansielle faellesskabsstoette med henvisning til, at IGAE havde fastslaaet, at der var sket uregelmaessigheder »i form af, at de beloeb, der var blevet angivet som betalt af stoettemodtageren paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling af stoetten, var vaesentligt hoejere end de beloeb, der rent faktisk var blevet betalt paa dette tidspunkt«, og »i form af, at de beloeb, der repraesenterede de samlede udgifter i forbindelse med den stoetteberettigede investering, og som var angivet i saavel ansoegningen om stoette som anmodningen om udbetaling - idet disse beloebs stoerrelse var begrundet i de paagaeldende budgetter og fakturaer og laa til grund for beslutningen om finansiel faellesskabsstoette og dennes stoerrelse - var vaesentligt hoejere end de beloeb, der rent faktisk var blevet betalt«. De omtvistede beslutninger begrunder endvidere bortfaldet af den finansielle faellesskabsstoette med henvisning til, at »stoettemodtageren under det kontrolbesoeg, som Kommissionens embedsmaend gennemfoerte den 30. marts 1990, naegtede Kommissionen adgang til selskabets regnskaber, saaledes at det var umuligt at undersoege, hvorvidt der var sket en opfyldelse af de betingelser, hvorunder stoetten var blevet tilkendt, ... hvorfor Kommissionen anmodede de spanske myndigheder om at gennemfoere en kontrol paa stedet«.
78 Hvad for det foerste angaar spoergsmaalet om manglende overensstemmelse mellem henholdsvis det angivne beloeb og det beloeb, der rent faktisk var blevet betalt i forbindelse med den paagaeldende investering paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling af stoetten, bemaerkes, at det i revisionsrapporten blev fastslaaet, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren angav i deres anmodninger om udbetaling af stoette i henseende til fakturaerne fra skibsvaerfterne (jf. ovenfor praemis 14, 17, 21 og 24), godtgjorde de undersoegte dokumenter (revisionsrapporten, s. 26, 32, 38 og 47) ikke, at samtlige de angivne betalinger var blevet gennemfoert paa dette tidspunkt .
79 For det andet bemaerkes, at fakturaerne fra skibsvaerfterne ikke som angivet af sagsoegerne i forbindelse med den fortegnelse over regnskabsbilag, der blev fremsendt sammen med anmodningerne om udbetaling af stoette, blev betalt kontant (bilag 3 til svarskrifterne i sagerne T-234/94, T-232/94 og T-233/94) eller med checks (bilag 3 til svarskriftet i sag T-231/94), men navnlig med veksler, hvorved henvises til, hvad sagsoegerne har anfoert siden gennemfoerelsen af den regnskabsmaessige undersoegelse.
80 Under den mundtlige forhandling har sagsoegeren som svar paa et spoergsmaal fra Retten erkendt, at de paa de naevnte fakturaer angivne beloeb, og dermed de paa anmodningerne om udbetaling af stoette angivne beloeb, ikke svarede til de udgifter, der rent faktisk var blevet afholdt paa det paagaeldende tidspunkt. Sagsoegerne har dog ikke givet nogen naermere redegoerelse, der, helt eller delvis, kan forklare deres angivelsers manglende noejagtighed.
81 Det maa endvidere fastslaas, at den naermere opdeling i forskellige kategorier af arbejderne i forbindelse med bygningen af skibene, som er angivet i anmodningerne om udbetaling af stoette, er den samme som den, der er angivet i ansoegningerne om tilkendelse af stoette, for saa vidt angaar saavel bestemmelsen af arbejderne som udgifterne i forbindelse med dem, saaledes som det fremgaar af den fortegnelse over regnskabsbilag, der blev fremsendt sammen med anmodningerne om udbetaling (jf. bilag 3 til de fire svarskrifter).
82 Sagsoegerne anfoerer uanset disse forkerte angivelser, at der ingen bestemmelse gaelder, hvorefter de skulle godtgoere, at de rent faktisk havde afholdt samtlige de udgifter til den paagaeldende investering, der var angivet i ansoegningen og i beslutningen om tilkendelse af stoette, paa det tidspunkt, hvor de anmodede om endelig udbetaling af faellesskabsstoetten. Sagsoegerne goer gaeldende, at de faellesskabsretlige bestemmelser skal fortolkes saaledes, at der alene paahvilede dem en forpligtelse til at have afholdt de stoetteberettigede udgifter (eller udgifter, der kunne komme i betragtning), som Kommissionen lagde til grund ved beregningen af stoerrelsen af faellesskabsstoetten, paa det tidspunkt, hvor sagsoegerne anmodede om udbetaling af stoetten.
83 Det bemaerkes herom, at artikel 3, andet afsnit, i forordning nr. 1116/88, som de omtvistede beslutninger henviser til, indeholder bestemmelse om, at »anmodningerne om udbetaling skal indeholde en attest og en fortegnelse over bevisdokumenterne, ... [som] skal forelaegges i to eksemplarer og udformes som angivet i de i bilaget anfoerte formularer«. De i bilaget anfoerte dokumenter med tilknytning til den endelige udbetaling af faellesskabsstoetten har herved form af saakaldte modeller. Bilaget indeholder bl.a. en angivelse af en modelattest, i forbindelse med hvilken den kompetente nationale myndighed bl.a. skal attestere, at de »samlede udgifter, der faktisk er betalt«, paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling skal repraesentere et bestemt beloeb, som »fordeler sig paa de forskellige kategorier af planlagte arbejder som angivet i fortegnelsen over bevisdokumenter i den foreliggende anmodning om udbetaling (model 8)« (punkt 2 og 4 i model 6 ). Det fremgaar saaledes af de modelattester med angivelse af bevisdokumenter, som altid skal fremsendes paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling, at den berettigede i forhold til en finansiel faellesskabsstoette for den kompetente nationale myndighed skal forelaegge dokumentation for, at samtlige de paagaeldende udgifter er blevet afholdt.
84 Det savner grundlag for sagsoegerne at goere gaeldende, at den omstaendighed, at modelattesterne er indeholdt i et bilag til en forordning, medfoerer, at angivelserne heri ikke har den samme retligt bindende virkning som en retsforskrift. Som anfoert ovenfor i praemis 83, indeholder artikel 3, andet afsnit, i forordning nr. 1116/88 bestemmelse om, at de bevisdokumenter, der er angivet i bilaget til forordningen, skal vaere naevnt i den attest og i den fortegnelse over bevisdokumenter, der skal ledsage anmodningen om udbetaling. Det maa derfor antages, at angivelserne i modelattesterne har den samme retligt bindende virkning som bestemmelserne i den forordning, i hvis bilag de er indeholdt.
85 Det bemaerkes endvidere, at modelattesterne i bilaget til forordning nr. 1116/88 intet indeholder til stoette for, at der ved de »samlede udgifter«, som rent faktisk skal vaere afholdt paa tidspunktet for anmodningen om udbetaling af stoetten, alene sigtes til stoetteberettigede udgifter. Tvaertimod henvises der i punkt 6 i model 6 i bilaget til forordning nr. 1116/88 udtrykkeligt til de arbejder, der er beskrevet i Kommissionens beslutning om tilkendelse af stoette. De i denne beslutning beskrevne arbejder omfatter herved ikke alene dem, som Kommissionen lagde til grund som stoetteberettigede, men samtlige de arbejder, som den paagaeldende stoetteansoeger paataenker at lade gennemfoere med henblik paa investeringen (jf. bilag 5 til staevningerne i de fire sager).
86 Det maa herefter antages, at der ved de »samlede udgifter«, der rent faktisk skal vaere afholdt paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodning om udbetaling af stoetten, sigtes til den fulde investering, som stoettemodtageren har angivet i sin ansoegning om faellesskabsstoette, og som er gentaget i beslutningen om tilkendelse af stoette. Sagsoegerne har herved gjort gaeldende, at de havde afholdt samtlige udgifter i forbindelse med den paagaeldende investering paa det tidspunkt, hvor de stillede krav om at faa udbetalt faellesskabsstoetten, idet de i hvert tilfaelde fremlagde en faktura fra skibsvaerftet paa et beloeb svarende til de samlede omkostninger i forbindelse med det paagaeldende projekt (jf. ovenfor praemis 14, 17, 21 og 24). Der er derfor god grund til at antage, at sagsoegerne var af den opfattelse, at de i henhold til den gaeldende ordning var forpligtet til at dokumentere, at de samlede faktiske omkostninger i forbindelse med det paagaeldende projekt var blevet betalt, foer de kunne oppebaere faellesskabsstoetten.
87 Det bemaerkes endvidere, at Kommissionen ved forordning nr. 1116/88 har fastsat regler for det tilfaelde, at der maatte bestaa en forskel mellem henholdsvis de oprindeligt planlagte arbejder og dem, der rent faktisk er blevet gennemfoert og erlagt betaling for, idet en saadan forskel skal angives og begrundes ved de bevisdokumenter, der skal ledsage anmodningen om udbetaling (model 9 i bilaget til forordning nr. 1116/88). Sagsoegerne har herved hverken paa de tidspunkter, hvor de fremsatte deres anmodninger om udbetaling af stoette, eller senere, oplyst, at der var en forskel mellem de planlagte arbejder og dem, der var blevet gennemfoert (jf. paa dette punkt bilag til svarskrifterne i sagerne T-233/94 og T-234/94).
88 Sagsoegerne har dernaest gjort gaeldende, at foelgende beloeb boer anses for udgifter, der rent faktisk var blevet afholdt paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling af faellesskabsstoetten: Den skibsbygningspraemie, der blev udbetalt direkte af »Gerencia del sector naval« til det skibsvaerft, der skulle bygge det paagaeldende skib, de veksler, der blev udstedt foer anmodningen om udbetaling af stoetten, men som forfaldt efter dette tidspunkt, samt prisnedsaettelserne i anledning af forsinkelse med hensyn til bygningen af det paagaeldende skib.
89 Det bemaerkes herom for det foerste, at der ikke i revisionsrapporten blev taget stilling til, hvilken betydning skibsbygningspraemien skulle tillaegges i forbindelse med opgoerelsen af de udgifter, som den paagaeldende modtager af faellesskabsstoette rent faktisk havde afholdt. Kommissionen har heller ikke, hverken under den skriftlige eller den mundtlige forhandling, endeligt ville modsaette sig, at der tages hensyn til denne praemie i forbindelse med de udgifter, der skulle anses for afholdt paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling af stoetten. Retten finder herefter, at det uden nogen naermere undersoegelse vedroerende dette spoergsmaal boer laegges til grund, at et beloeb svarende til skibsbygningspraemien skal anses for en udgift, der rent faktisk var blevet afholdt, for saa vidt praemien var blevet ydet af »Gerencia del sector naval«.
90 Det bemaerkes dernaest, at det i fodnote 4 i model 8 i bilaget til forordning nr. 1116/88, som forordningens artikel 3, andet afsnit, henviser til, hedder, at den betalingsdato, der skal angives i fortegnelsen over de bevisdokumenter, der skal ledsage anmodningen om udbetaling, »er datoen for den faktiske betaling og ikke forfaldsdatoen for en gaeld, f.eks. i forbindelse med betaling af veksler«. Det maa herefter fastslaas, at da tidspunktet for den faktiske betaling i forbindelse med en veksel ikke kan vaere forfaldstidspunktet, kan tidspunktet for den faktiske betaling i forbindelse med en veksel saa meget mindre vaere udstedelsestidspunktet. De omkostninger, der blev betalt ved ikke-forfaldne veksler eller med veksler, der var forfaldne, men ubetalte, paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling af stoette, kan saaledes ikke anses for rent faktisk at vaere betalt paa det paagaeldende tidspunkt. Under disse omstaendigheder findes det ufornoedent at inddrage spansk ret ved vurderingen af spoergsmaalet om opfyldelse i forbindelse med betaling med veksler for saa vidt angaar finansiel faellesskabsstoette til bygning af nye fiskerfartoejer.
91 Endelig fremgaar det af sagerne, at tre af sagsoegerne - nemlig Tramasa, IPC og Makuspesca - ved udarbejdelsen af fortegnelsen over de omkostninger, der rent faktisk var betalt paa tidspunktet for anmodningen om udbetaling af stoette, har inddraget prisnedsaettelserne i anledning af forsinkelser med hensyn til bygningen. Kommissionen har herom, med rette, gjort gaeldende, at de kontrakter vedroerende bygning af de paagaeldende skibe, der blev fremlagt til stoette for ansoegningerne om tilkendelse af stoette, intet indeholder om prisnedsaettelser i tilfaelde af forsinket opfyldelse af kontrakterne. Det bemaerkes endvidere, at alene IPC har fremlagt dokumentation, som ifoelge selskabet godtgoer, at der virkelig skete en prisnedsaettelse, naermere bestemt en nedsaettelse paa 40 100 000 PTA, hvilket repraesenterer 18% af de samlede omkostninger i forbindelse med det paagaeldende projekt. Hvad angaar Tramasa og Makuspesca har disse sagsoegere alene haevdet, at der skete saadanne prisnedsaettelser i anledning af forsinkelse, uden at sagsoegerne har fremlagt nogen dokumentation herfor.
92 Det bemaerkes herved, at visse af de dokumenter, som IPC har fremlagt til stoette for det naevnte argument (bilag 3 til replikken i sag T-233/94), er udfaerdiget af en regnskabskyndig, der blev konsulteret i oktober 1993, dvs. mere end to aar efter gennemfoerelsen af den regnskabsmaessige undersoegelse, og kun nogle maaneder efter, at Kommissionen ved skrivelse af 8. juni 1993 havde meddelt IPC, at den agtede at traeffe bestemmelse om bortfald af den faellesskabsstoette, som den tidligere havde tilkendt sagsoegeren. Den regnskabskyndige, der udfaerdigede de paagaeldende dokumenter, har endvidere anfoert: »Herefter - og idet bemaerkes, at denne ikke kan anses for en revisionserklaering med henblik paa senere undersoegelser - afgives naervaerende erklaering i Vigo den 15. oktober 1993.« Det findes herefter ikke alene ved de paagaeldende dokumenter godtgjort, at der virkelig skete prisnedsaettelser i anledning af forsinket opfyldelse af den paagaeldende kontrakt.
93 De prisnedsaettelser i anledning af forsinkelser med hensyn til bygningen af skibene, som de tre sagsoegere har henvist til, kan foelgelig ikke anses for omkostninger, som stoettemodtageren rent faktisk havde betalt paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling af stoetten, eller senere.
94 Der maa herefter, jf. herved bemaerkningerne ovenfor i praemis 89-93, ved bestemmelsen af de investeringer, der rent faktisk var blevet gennemfoert paa tidspunkterne for fremsaettelsen af anmodningerne om udbetaling af stoette, i forhold til de beloeb, som sagsoegerne angiver at have betalt paa disse tidspunkter, ske en nedsaettelse, i hvert fald med de beloeb, der repraesenteres af ikke-forfaldne veksler og ubetalte veksler eller veksler, der var forfaldne, men ikke betalt, samt i givet fald prisnedsaettelserne i anledning af forsinket opfyldelse af den paagaeldende kontrakt [(beloeb oplyst under sagens behandling) minus (beloeb repraesenteret af veksler) minus (prisnedsaettelser)].
95 Paa dette grundlag fremkommer foelgende beloeb:
- Tramasa havde kun rent faktisk betalt 56 055 200 PTA [123 085 272 PTA (replikken, s. 20) -- 61 991 072 PTA (replikken i sag T-231/94, s. 18, og revisionsrapporten, s. 26) -- 5 039 000 PTA (revisionsrapporten, s. 28 og 54, og replikken i sag T-231/94, s. 19)], dvs. 44,31% af det beloeb, som sagsoegeren angav (126 500 000 PTA).
- Makuspesca havde kun rent faktisk betalt 26 359 511 PTA [213 731 225 PTA (replikken i sag T-234/94, s. 20 og 21) -- 151 950 417 PTA (replikken i sag T-234/94, s. 18 og 20, og revisionsrapporten, s. 34) -- 35 421 297 PTA (revisionsrapporten, s. 34, og replikken i sag T-234/94, s. 21)], dvs. 12,13% af det beloeb, som sagsoegeren angav (217 250 000 PTA).
- Recursos Marinos havde kun rent faktisk betalt 295 480 510 PTA [303 781 000 PTA (replikken i sag T-232/94, s. 20) -- 8 300 490 PTA (replikken i sag T- 232/94, s. 18, 19 og 20) -- 0 PTA], dvs. 91,67% af det beloeb, som sagsoegeren angav (322 300 000 PTA).
- IPC havde kun rent faktisk betalt 131 089 196 PTA [210 429 468 PTA (replikken i sag T-233/94, s. 20 og 21) -- 39 240 272 PTA (replikken i sag T-233/94, s. 19, og revisionsrapporten, s. 41) -- 40 100 000 PTA (replikken i sag T-233/94, s. 20, og revisionsrapporten, s. 41)], dvs, 60,34% af det beloeb, som sagsoegeren angav (217 250 000 PTA).
96 Det bemaerkes herefter, at det ikke ved de dokumenter, der blev gennemgaaet som led i den regnskabsmaessige undersoegelse, kunne godtgoeres, at der var sket betaling af en raekke andre omkostninger, som sagsoegerne haevder at have betalt paa tidspunkterne for fremsaettelsen af anmodningerne om udbetaling af stoette, hvorfor de ovenfor i praemis 95 angivne procentsatser maa nedsaettes yderligere (jf. revisionsrapporten, s. 25, 26, 33, 34, 35, 38-41 og 46-49).
97 Hvad dernaest angaar spoergsmaalet om den manglende overensstemmelse mellem det angivne beloeb og det beloeb, der rent faktisk blev betalt i forbindelse med investeringen, saaledes som denne uoverensstemmelse fremgaar af revisionsrapporten, bemaerkes, at det i modsaetning til, hvad sagsoegerne har anfoert, ved udfaerdigelsen af revisionsrapporten blev fastslaaet, at det ikke - selv paa det paagaeldende tidspunkt, dvs. flere maaneder efter tidspunkterne for fremsaettelsen af anmodningerne om udbetaling af stoette - kunne godtgoeres, at de omkostninger, som sagsoegerne rent faktisk havde betalt, svarede til angivelserne om investeringerne i ansoegningerne om stoette og i beslutningerne om tilkendelse af stoette samt i de fakturaer fra skibsvaerfterne, der blev fremlagt til stoette for anmodningerne om udbetaling af stoetten [revisionsrapporten, afsnit k), s. 16, punkt 2.1, s. 21 og 22].
98 Sagsoegerne har bestridt rigtigheden heraf, idet de navnlig har gjort gaeldende, at der burde vaere sket inddragelse af prisnedsaettelserne i anledning af forsinket opfyldelse af kontrakterne og af omkostninger i forbindelse med levering af forskellige varer og tjenesteydelser fra sagsoegerne eller for deres regning, saaledes som sagsoegerne naermere har redegjort for i replikkerne.
99 Det bemaerkes herom for det foerste, jf. herved bemaerkningerne ovenfor i praemis 93, at prisnedsaettelserne i anledning af forsinket opfyldelse af kontrakten ikke i de paagaeldende tre tilfaelde kan anses for faktisk betaling paa noget tidspunkt. For det andet er det i revisionsrapporten blevet fastslaaet, at sagsoegerne ikke paa tidspunktet for udfaerdigelsen af rapporten kunne fremlaegge regnskabsbilag for betalinger for levering af forskellige varer og tjenesteydelser og ikke kunne dokumentere, at saadanne leverancer skulle have haft tilknytning til sagerne (revisionsrapporten s. 34, 41, 49, 54, 55, 57 og 59). Endelig bemaerkes, at sagsoegerne heller ikke senere har kunnet pege paa nye forhold, som kan afsvaekke indholdet af revisionsrapporten paa dette punkt. De paagaeldende udgifter til levering af forskellige varer og tjenesteydelser kan foelgelig heller ikke tages i betragtning som omkostninger, der rent faktisk er blevet betalt.
100 Det foelger allerede af de i foregaaende praemis undersoegte omstaendigheder, at der i forhold til de beloeb, som sagsoegerne angiver endeligt at have betalt, maa ske en nedsaettelse, i hvert fald med prisnedsaettelserne i anledning af forsinket opfyldelse af kontrakterne og med udgifterne til levering af forskellige varer og tjenesteydelser [(beloeb oplyst under sagens behandling) minus (prisnedsaettelser) minus (udgifter i forbindelse med leverancer)].
101 Paa dette grundlag fremkommer foelgende:
- Tramasa har endeligt betalt hoejst 93,3% af, hvad sagsoegeren angav [126 433 787 PTA (replikken i sag T-231/94, s. 20) -- 5 039 000 PTA (revisionsrapporten, s. 28 og 54, og replikken i sag T-231/94, s. 19) --3 348 515 PTA (replikken i sag T-231/94, s. 20)].
- Makuspesca har hoejst betalt 82,07% [217 250 000 PTA (replikken i sag T-234/94, s. 21) -- 35 421 297 PTA (revisionsrapporten, s. 34, hvorefter der er tale om nedsaettelser for leverancer i forbindelse med bygningen af sagsoegerens skib, og replikken i sag T-234/94, s. 20) -- 3 518 775 PTA (replikken i sag T-234/94, s. 20)].
- Recursos Marinos har hoejst betalt 92,81% [310 719 066 PTA (replikken i sag T-232/94, s. 16) -- 0 PTA -- 11 590 934 PTA (revisionsrapporten, s. 49, og replikken i sag T-232/94, s. 21)].
- IPC har hoejst betalt 61,15% [217 773 539 PTA (replikken i sag T-233/94, s. 21) -- 40 100 000 PTA (replikken i sag T-233/94, s. 20, og revisionsrapporten, s. 41) -- (7 343 971 PTA + 37 475 210 PTA) (replikken i sag T-233/94, s. 21, og revisionsrapporten, s. 41)].
102 Det bemaerkes herudover, at det i revisionsrapporten endvidere anfoeres, at der savnes faktuelt grundlag for andre betalinger, som sagsoegerne har henvist til, som f.eks. et gaeldsbrev, der til slut ikke blev indfriet (s. 34 og 35), og en check, der senere blev annulleret (s. 59).
103 Under alle omstaendigheder maa det i modsaetning til, hvad sagsoegerne angav og har gjort gaeldende, fastslaas, at sagsoegerne aldrig har kunnet dokumentere gennemfoerelsen af investeringerne i fuldt omfang, paa trods af, at der forloeb mellem 14 og 31 maaneder, fra de forskellige anmodninger om udbetaling af stoette blev fremsat, til den regnskabsmaessige undersoegelse blev gennemfoert.
104 Der er grund til at naevne to yderligere forhold i forbindelse med spoergsmaalet om de omkostninger, som sagsoegerne endeligt betalte. For det foerste foretog Kommissionen i beslutningerne om tilkendelse af finansiel faellesskabsstoette (bilag 5 til de fire staevninger) en fordeling af investeringsbeloebene mellem stoettemodtageren, Faellesskabet og den paagaeldende medlemsstat. Kommissionen tog imidlertid ikke hensyn til skibsbygningspraemierne fra »Gerencia del sector naval« ved sin beregning af den del, der skulle baeres af medlemsstaten, saaledes at praemiebeloebene i beslutningerne om tilkendelse af stoette blev anset for omfattet af den del, der henhoerte under stoettemodtagerne.
105 Det fremgaar herved allerede af de udgifter, der er blevet undersoegt ovenfor i praemis 99, 100 og 101, at de omkostninger, som sagsoegerne rent faktisk betalte, ikke stemmer overens med de beloeb, der blev angivet for investeringerne. For saa vidt den tilkendte faellesskabsstoette og den tilkendte nationale stoette blev udbetalt, bar sagsoegerne saaledes i realiteten ikke den del af omkostningerne, som de var forpligtet til at baere i henhold til beslutningerne om tilkendelse af stoette, hvilket gaelder, ogsaa selv om der tages hensyn til de skibsbygningspraemier, der blev udbetalt til skibsvaerfterne.
106 Nedsaetter man herefter de omkostninger, som sagsoegerne rent faktisk betalte, jf. herved ovenfor praemis 101, med faellesskabsstoetten og den nationale stoette [(faktisk betalte omkostninger, herunder medregnet skibsbygningspraemien) minus (faellesskabsstoette) minus (national stoette)], fremkommer foelgende beloeb:
- Tramasa har rent faktisk hoejst betalt 66 113 181 PTA [118 046 272 PTA (jf. ovenfor praemis 101) -- 39 283 091 PTA (faellesskabsstoette som angivet i bilag 5 til staevningen i sag T-231/94) -- 12 650 000 PTA (national stoette som angivet i bilag 5 til staevningen i sag T-231/94)], eller 88,66% af det efter beslutningen om tilkendelse af stoette gaeldende beloeb [74 566 909 PTA (ifoelge angivelserne i bilag 5 til staevningen i sag T-231/94)].
- Makuspesca har hoejst betalt 81 660 298 PTA [178 309 928 PTA (jf. ovenfor praemis 101) -- 74 924 630 PTA (faellesskabsstoette som angivet i bilag 5 til staevningen i sag T-234/94) -- 21 725 000 PTA (national stoette som angivet i bilag 5 til staevningen i sag T-234/94)], eller 67,71% af det efter beslutningen om tilkendelse af stoette gaeldende beloeb [120 600 370 PTA (ifoelge bilag 5 til staevningen i sag T-234/94)].
- Recursos Marinos har hoejst betalt 159 327 435 PTA [299 128 132 PTA (jf. ovenfor praemis 101) -- 107 570 697 PTA (faellesskabsstoette som angivet i bilag 5 til staevningen i sag T-232/94) -- 32 230 000 PTA (national stoette som angivet i bilag 5 til staevningen i sag T-232/94)], eller 87,30% af det efter beslutningen om tilkendelse af stoette gaeldende beloeb [182 499 303 PTA (ifoelge bilag 5 til staevningen i sag T-232/94)].
Saafremt IPC havde faaet udbetalt den finansielle faellesskabsstoette, ville selskabet rent faktisk hoejst have betalt 62 579 036 PTA [132 854 358 PTA (jf. ovenfor praemis 101) -- 48 550 322 PTA (faellesskabsstoette som angivet i bilag 5 til staevningen i sag T-233/94) -- 21 725 000 PTA (national stoette som angivet i bilag 5 til staevningen i sag T-233/94)], eller 42,57% af det efter beslutningen om tilkendelse af stoette gaeldende beloeb [146 974 678 PTA (ifoelge bilag 5 til staevningen i sag T-233/94)].
107 Der maa dog tages hensyn til de beloeb, som de spanske myndigheder tilbagesoegte hos sagsoegerne Tramasa, Makuspesca, og IPC efter deres afgoerelser af 27. december 1991, hvorefter fremkommer foelgende beloeb:
- Tramasa har rent faktisk hoejst betalt 70 214 398 PTA [66 113 181 PTA (jf. ovenfor praemis 106) + 4 101 217 PTA (nedsaettelse af den nationale stoette, bilag 8 til svarskriftet i sag T-231/94)], eller 94,16% af det gaeldende beloeb [74 566 909 PTA (jf. ovenfor praemis 106)].
- Makuspesca har hoejst betalt 86 898 465 PTA [81 660 298 PTA (jf. ovenfor praemis 106) + 5 238 167 PTA (nedsaettelse af den nationale stoette, bilag 9 til svarskriftet i sag T-234/94)], eller 72,05% af det gaeldende beloeb [120 600 370 PTA (jf. ovenfor praemis 106)].
- IPC har hoejst betalt 70 018 495 PTA [62 579 036 PTA (jf. ovenfor praemis 106) + 7 439 459 PTA (nedsaettelse af den nationale stoette, bilag 9 til svarskriftet i sag T-233/94)], eller 47,63% af det gaeldende beloeb [146 974 678 PTA (jf. ovenfor praemis 106)].
108 Det bemaerkes herefter, at der i tre af de paagaeldende fire tilfaelde foreligger oplysninger, paa grundlag af hvilke det kan fastslaas, at det investeringsbeloeb, der var angivet i ansoegningen om tilkendelse af stoette og derefter anfoert i beslutningen om tilkendelse af stoette, i anmodningen om udbetaling af stoetten og i fakturaen fra skibsvaerftet, er hoejere end den pris i forbindelse med kontrakten om bygning af skibet, der blev angivet af skibsvaerftet over for »Gerencia del sector naval« med henblik paa opnaaelse af skibsbygningspraemien. Den over for »Gerencia del sector naval« angivne pris var saaledes 163 300 000 PTA for saa vidt angaar Makuspesca (i stedet for 217 250 000 PTA), 311 000 000 PTA for saa vidt angaar Recursos Marinos (i stedet for 322 300 000 PTA) og 157 200 000 PTA for saa vidt angaar IPC (i stedet for 217 250 000 PTA) (revisionsrapporten, s. 18, og bilag 3a i svarskriftet i sag T-232/94). Hvad angaar Tramasa bemaerkes, at selskabet som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten har oplyst, at det ikke var bekendt med, hvilken pris skibsvaerftet angav over for »Gerencia del sector naval«.
109 Under henvisning til revisionsrapporten (s. 18) har Kommissionen gjort gaeldende, at de over for »Gerencia del sector naval« angivne priser var baseret paa de reelle omkostninger ved bygningen af de paagaeldende skibe. Som svar paa et skriftligt spoergsmaal har sagsoegerne dog gjort gaeldende, at »de omkostninger, der bliver angivet med henblik paa opnaaelse af en skibsbygningspraemie, ... ikke noedvendigvis skal stemme overens med de omkostninger, som rederen angiver over for Kommissionen og over for vedkommende nationale myndighed med henblik paa at opnaa stoette fra disse«. Sagsoegerne anfoerer naermere, at der ved skibsbygningspraemien udelukkende tages hensyn til omkostningerne i forbindelse med selve bygningen af det paagaeldende skib, uden inddragelse af maskiner, fiskeredskaber og koeleanlaeg. Skibsvaerfterne ser saaledes bort fra disse poster ved angivelsen over for »Gerencia del sector naval« af prisen i forbindelse med den paagaeldende kontrakt om bygning af et skib.
110 Sagsoegerne har dog ikke ment at burde fremlaegge naermere oplysninger om udgifterne til de forskellige maskiner og det forskellige udstyr, der ikke blev inddraget ved fastlaeggelsen af omkostningerne ved selve bygningen af skibene, med henblik paa at godtgoere, at forklaringen paa forskellene er den af sagsoegerne anfoerte. Naar i oevrigt henses til de for Retten foreliggende oplysninger, kan det af sagsoegerne anfoerte ikke tillaegges nogen betydning. Forskellen mellem de omkostninger, der er blevet angivet over for paa den ene side Kommissionen og de nationale myndigheder og paa den anden side »Gerencia del sector naval«, andrager saaledes 11 300 000 PTA for saa vidt angaar Recursos Marinos og er hoejere, nemlig 53 950 000 PTA, for saa vidt angaar Makuspesca, og endnu hoejere, nemlig 60 050 000 PTA, for saa vidt angaar IPC. I de to sidstnaevnte tilfaelde er det samlede investeringsbeloeb (217 250 000 PTA) dog lavere end i det foerstnaevnte tilfaelde (322 300 000 PTA). Sagsoegerne har herved ikke dokumenteret, og heller ikke gjort gaeldende, at udgifterne til maskiner og udstyr i forhold til de samlede omkostninger i forbindelse med projekterne skulle falde - fra 60 050 000 PTA til 11 300 000 PTA (eller fra 27,6%, af 217 250 000 PTA, til 3,5%, af 322 300 000 PTA) - i takt med de stigende samlede projektomkostninger.
111 Retten finder, at sagsoegernes forklaringer som svar paa et af de skriftlige spoergsmaal fra Retten ikke fjerner tvivlen med hensyn til sammenfald for saa vidt angaar henholdsvis de omkostninger, der blev angivet over for »Gerencia del sector naval« (jf. ovenfor praemis 108, og de beloeb, som sagsoegerne rent faktisk betalte (jf. ovenfor praemis 106), saaledes som denne tvivl fremgaar af revisionsrapporten.
112 Naar henses til, at det maa anses for godtgjort, jf. herved bemaerkningerne ovenfor i praemis 78-111, at de omkostninger, der blev angivet paa tidspunkterne for fremsaettelsen af anmodningerne om udbetaling af stoette, var de samme som de investeringsbeloeb, som blev angivet i beslutningerne om tilkendelse af stoette, men hverken svarede til de omkostninger, der rent faktisk var betalt paa tidspunkterne for fremsaettelsen af anmodningerne om udbetaling af stoette, eller til de omkostninger, der rent faktisk var betalt paa tidspunktet for gennemfoerelsen af den regnskabsmaessige undersoegelse, maa det herefter laegges til grund, at sagsoegerne har meddelt urigtige oplysninger med det formaal at opnaa en tilkendelse og udbetaling af en hoejere finansiel faellesskabsstoette og national stoette end den, sagsoegerne kunne have regnet med, saafremt de fra starten havde givet oplysning om de reelle omkostninger i forbindelse med bygningen af skibene »Tiburon III«, »Makus«, »Acechador« og »Escualo«.
113 Hvad for det tredje angaar sagsoegernes optraeden i forbindelse med kontrolundersoegelserne paa stedet i marts 1990 fremgaar det af sagsakterne, at Kommissionen var noedsaget til at anmode de spanske myndigheder om at gennemfoere en regnskabsmaessig undersoegelse med henblik paa at kunne foretage en kontrol vedroerende de bevisdokumenter, sagsoegerne havde forelagt til stoette for deres anmodninger om udbetaling af stoette. Det er herved blevet godtgjort, ligesom det er ubestridt, at sagsoegerne ikke havde nogen formel regnskabsfoering paa tidspunktet for Kommissionens gennemfoerelse af kontrolundersoegelserne paa stedet. Parterne er dog uenige om, hvorvidt det var udtryk for noget forsaetligt, at sagsoegerne ikke havde nogen formel regnskabsfoering, eller om dette skyldtes en fejltagelse, og om forholdet var lovligt eller retsstridigt. Det hedder ligeledes i revisionsrapporten, at situationen paa tidspunktet for rapportens udfaerdigelse var den, at »det blev afslaaet at godkende selskabernes formelle regnskaber for regnskabsaaret 1987, som var det aar, i hvilket selskaberne tog skridt til bygningen af skibene og ansoegte om national stoette og faellesskabsstoette, saaledes som det fremgaar af attestationerne af 3. maj 1988 fra Tribunal de distrito nr. 2 de Vigo. Regnskabet for regnskabsaaret 1988 blev godkendt rettidigt, mens regnskabet for regnskabsaaret 1989 ikke blev godkendt rettidigt« (s. 21).
114 Det maa dog fastslaas, at sagsoegerne i rimelig tid fik meddelelse om de af Kommissionen paataenkte kontrolundersoegelser paa stedet. Den 12. oktober 1989 fremsendte Kommissionen saaledes en skrivelse til hver af sagsoegerne, hvori det blev meddelt, at der ville blive foretaget en kontrolundersoegelse den 8. november 1989 (bilag 3 til de fire duplikker). Som foelge af sagsoegernes reaktion herpaa var det ikke muligt at gennemfoere kontrolundersoegelserne foer i marts 1990, idet skibene paa dette tidspunkt befandt sig i havnen i Vigo, sagsoegernes hjemsted. Endvidere bemaerkes, at Kommissionen i sine skrivelser af 12. oktober 1989 havde angivet de dokumenter, som sagsoegerne burde stille til raadighed ved kontrolundersoegelserne, hvorfor sagsoegerne havde kunnet foretage det fornoedne med henblik paa at berigtige deres formelle regnskabsfoering som led i kontrolundersoegelserne.
115 Det savner herefter grundlag for sagsoegerne at henvise til en fortolkning af en national lovgivning til stoette for en handlemaade, hvorved der ikke er sket en iagttagelse af de minimumskrav med hensyn til paapasselighed, som Kommissionen maa kunne forlange opfyldt af en modtager af en faellesskabsstoette. Foelgelig maa det fastslaas, at sagsoegerne ved deres optraeden har forhindret Kommissionen i at udoeve sine befoejelser til at gennemfoere en kontrol paa stedet, jf. artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 4028/86.
116 Det fremgaar af bemaerkningerne ovenfor i praemis 78-115, at sagsoegerne fuldt vidende har gjort sig skyldig i aabenbare tilsidesaettelser af de gaeldende bestemmelser, herunder navnlig i form af, at de i flere tilfaelde meddelte urigtige oplysninger, saaledes som det med rette er blevet anfoert i de omtvistede beslutninger.
117 Det bemaerkes i anden raekke, at der ved de faellesskabsretlige bestemmelser er indfoert en ordning vedroerende behandling af ansoegninger om finansiel stoette, hvorved der er to stadier i sagsbehandlingen. Det foerste stadium er undersoegelsen af ansoegningen om tilkendelse af stoette, mens det andet stadium forloeber, naar der fremsaettes anmodning om udbetaling af den tilkendte stoette. Med henblik paa forvaltningen af stoetteordningen har Kommissionen indrettet sin kontrol i forhold til disse to stadier, uden at Kommissionen dog udoever en systematisk kontrol, hvilket skyldes antallet af projekter. Ordningen forudsaetter herefter, at de oplysninger, som stoettemodtageren fremlaegger, er rigtige og kan goeres til genstand for kontrol under de to stadier. Som Kommissionen med rette har anfoert (jf. navnlig svarskriftet i sag T-231/94, s. 9 og 10), kan denne saaledes ikke vaere forpligtet til at foretage undersoegelser for saa vidt angaar angivne betalinger, der ikke er foretaget, og som ikke kan kontrolleres paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om betaling af stoette, som f.eks. de betalinger, som sagsoegerne haevder at have foretaget med veksler. Det tilfoejes, at Retten heller ikke kan udoeve en kontrol for saa vidt angaar angivne betalinger, som det haevdes er blevet foretaget efter tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling af stoetten.
118 Det bemaerkes endvidere, at de oplysninger, som sagsoegerne har fremlagt vedroerende udgifter, der er afholdt efter tidspunkterne for fremsaettelsen af anmodningerne om udbetaling af stoette, ikke laengere kan vaere genstand for en kontrol efter den faellesskabsretlige ordning, hvilket saa meget mere gaelder, naar de paagaeldende modtagere af faellesskabsstoette ikke har udvist den mindste form for paapasselighed i forbindelse med Kommissionens kontrolundersoegelser paa stedet (jf. ovenfor praemis 113, 114 og 115).
119 Naar henses til den retspraksis, der er henvist til i praemis 76, finder Retten herefter, at sagsoegerne ikke med foeje kan goere gaeldende, at der i forhold til dem er sket en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Retten finder endvidere, at selv om det maa antages, at det kan vaere udtryk for en tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet, at Kommissionen i lang tid forholder sig passiv over for en virksomhed og foerst efter, at dette tidsrum er forloebet, traeffer bestemmelse om en forholdsregel, der beroerer virksomheden, kan der i det foreliggende tilfaelde kun tillaegges dette kriterium baseret paa det paagaeldende tidsrums laengde relativ vaegt. Det fremgaar saaledes, at sagsoegerne forsaetligt har handlet i strid med de gaeldende bestemmelser, hvorfor et tidsrum paa 16, eller 23, maaneder, i hvilket Kommissionen forholdt sig passiv over for sagsoegerne, ikke kan anses for urimeligt langt.
120 Endelig bemaerkes, at en opretholdelse af den stoette, som sagsoegerne var blevet tilkendt eller allerede havde faaet udbetalt, for saa vidt tilkendelsen og udbetalingen af den er behaeftet med aabenbare mangler, vil kunne stride mod princippet om ligebehandling af alle ansoegninger, der forelaegges Kommissionen som led i Faellesskabets ordninger vedroerende stoette til bygning af nye fiskerfartoejer.
121 Det foerste anbringende maa herefter forkastes.
Det andet, subsidiaere, anbringende: tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter
122 Det bemaerkes indledningsvis, at sagsoegerne under den mundtlige forhandling har frafaldet det led af anbringendet, hvorved de gjorde gaeldende, at der var sket en tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter for saa vidt angaar spoergsmaalet om en hoering af Den staaende Fiskeristrukturkomité, jf. artikel 47 i forordning nr. 4028/86, idet sagsoegerne havde fremsat dette led af anbringendet under den skriftlige forhandling.
- Parternes argumenter
123 Det andet anbringende bestaar af to led. For det foerste goer sagsoegerne gaeldende, at Kommissionen undlod at underrette den paagaeldende medlemsstat om ivaerksaettelsen af en procedure med henblik paa stoettens bortfald, saaledes at denne kunne fremsaette sine bemaerkninger, jf. kravet i artikel 7, foerste led, i forordning nr. 1116/88. Den paagaeldende formforskrift maa tillaegges saa meget mere vaegt, naar henses til, at artikel 45, stk. 2, i forordning nr. 4028/86 indeholder bestemmelse om, at medlemsstaten skal baere de finansielle foelger af uregelmaessigheder eller forsoemmelser, saafremt dens myndigheder eller organer kan goeres ansvarlige herfor, og til, at de spanske myndigheder havde en anden opfattelse end Kommissionen med hensyn til, om stoetten burde bortfalde. Sagsoegerne har endvidere i replikkerne gjort gaeldende, at det ikke af noget dokument, som Kommissionen har fremlagt, fremgaar, at kravet om en »udtalelse« fra den paagaeldende medlemsstat er blevet opfyldt.
124 For det andet goer sagsoegerne gaeldende, at de omtvistede beslutninger strider mod traktatens artikel 190, idet de er blevet utilstraekkeligt begrundet, naar henses til det lange tidsrum, der forloeb, foer de blev truffet, hvorved dette tidsrum er af samme laengde for de fire beslutningers vedkommende - i hvilken forbindelse sagsoegerne anfoerer, at det eneste, sagerne havde til faelles, var, at der var tale om den samme aktionaer - at Kommissionen til stoette for beslutningen om stoettens bortfald har henvist til forskellige omstaendigheder i de forskellige sager, og at den kompetente spanske myndighed naaede frem til forskellige opfattelser i de forskellige sager.
125 Begrundelsen er endvidere vag og upraecis. For det foerste er der ikke blevet angivet nogen konkrete tal for saa vidt angaar klagepunkterne mod sagsoegerne vedroerende forskelle mellem det angivne beloeb for investeringen i forbindelse med de forskellige projekter og det beloeb, som rent faktisk blev betalt. For det andet er det ikke blevet naermere angivet, hvilke uregelmaessigheder sagsoegerne skulle have gjort sig skyldig i, saaledes at det ikke kan afgoeres, hvorvidt skibsbygningspraemien boer anses for en del af den betalte pris, og hvorvidt Kommissionen har taget hensyn til betalinger foretaget med veksler. Sagsoegerne anfoerer herved, at selv om Kommissionen ikke er forpligtet til at redegoere for samtlige de faktiske og retlige omstaendigheder, der ligger til grund for dens beslutning, skal begrundelsen dog indeholde helt grundlaeggende oplysninger. Sagsoegerne goer endvidere gaeldende, at Kommissionen i de omtvistede beslutninger i foerste raekke har henvist til »uregelmaessigheder«, og derefter til »forsaetlige og vaesentlige usandheder«, uden at forklare naermere, hvad denne aendring beror paa.
126 Herudover indeholder begrundelsen en faktuel fejl, og hvad angaar andre omstaendigheder er der anlagt en fejlvurdering. For det foerste haevdes det i de omtvistede beslutninger, at sagsoegerne udviste en negativ holdning under kontrolundersoegelserne paa stedet i marts 1990, selv om forholdet var det, at sagsoegerne ikke havde nogen regnskabsfoering, og at der ikke forelaa nogen forpligtelse til at have en saadan efter spansk lovgivnings regler herom, og idet de paagaeldende embedsmaend ikke naevnte dette spoergsmaal i deres rapport, og for det andet indeholder beslutningerne anklager om forsaetlige og vaesentlige usandheder, uden at der er angivet nogen beviser herfor.
127 Endelig er de omtvistede beslutninger behaeftet med en begrundelsesmangel derved, at de ikke indeholder nogen angivelse af hjemmelen for at traeffe beslutningerne, idet de dog henviser til en »alvorlig tilsidesaettelse af reglerne om vilkaarene for tilkendelse af stoette«.
128 Kommissionen har heroverfor i foerste raekke gjort gaeldende, at de spanske myndigheder blev underrettet om proceduren med henblik paa stoettens bortfald samt henholdsvis om, at Kommissionen agtede at traeffe bestemmelse om tilbagebetaling af stoetten, og at de spanske myndigheder efter at vaere blevet kontaktet fremsatte deres bemaerkninger over for Kommissionen, i december 1992 og marts 1993. Kommissionen anfoerer paa dette grundlag, at den har opfyldt sin forpligtelse til at underrette den paagaeldende medlemsstat, og at denne tog stilling til spoergsmaalet. Den omstaendighed, at udtalelsen fra den paagaeldende medlemsstat ikke stemmer overens med Kommissionens opfattelse, er uden betydning og kan ikke vaere til hinder for, at Kommissionen haandhaever de faellesskabsretlige bestemmelser og goer sin egen opfattelse gaeldende med hensyn til vurderingen af de faktiske omstaendigheder, ogsaa selv om den er af en anden opfattelse end medlemsstaten. Kommissionen har i duplikkerne anfoert, at naar den kompetente nationale myndighed for saa vidt angaar fiskerispoergsmaal samtidig er den myndighed, der skal fremsende bevisdokumenterne, saaledes som det er tilfaeldet med det spanske »Generalsekretariat for Fiskeri«, kan underretningen og hoeringen som omhandlet i artikel 7 i forordning nr. 1116/88 ske ved én og samme henvendelse.
129 Kommissionen goer herefter gaeldende, at der er blevet angivet en tilstraekkelig begrundelse for de omtvistede beslutninger. For det foerste sammenblander sagsoegerne argumenter vedroerende retsforskrifter med tilknytning til spoergsmaalet om begrundelse med argumenter vedroerende substansen med tilknytning til angivelige urigtigheder med hensyn til en raekke faktiske omstaendigheder. For et andet fremgaar det af Domstolens praksis (domme af 25.10.1984, sag 185/83, Rijksuniversiteit te Groningen, Sml. s. 3623, af 15.5.1985, sag 3/84, Patrinos mod OESU, Sml. s. 1421, af 19.9.1985, forenede sager 172/83 og 226/83, Hoogovens Groep mod Kommissionen, Sml. s. 2831, og af 26.6.1986, sag 203/85, Nicolet Instrument, Sml. s. 2049), at raekkevidden af begrundelsespligten afhaenger af den sammenhaeng, hvori den paagaeldende beslutning indgaar, saaledes at de forhold, som sagsoegerne allerede har gjort rede for, ikke paa ny skal inddrages i forbindelse med beslutningen. Hvad for det tredje angaar forskellene mellem henholdsvis de oplyste beloeb og de faktisk betalte beloeb er der netop blevet angivet noejagtige tal herfor i revisionsrapporten, som de omtvistede beslutninger udtrykkeligt henviser til. Den omstaendighed, at beslutningerne gentager talangivelser for saa vidt angaar de paagaeldende uregelmaessigheder eller henviser til revisionsrapporten, som blev meddelt sagsoegerne, er herved kun udtryk for et valg af teknisk karakter, der er uden sammenhaeng med spoergsmaalet om en iagttagelse af de to krav, som en begrundelse skal opfylde, idet en begrundelse skal vaere udformet saaledes, at de beroerte kan faa kendskab til baggrunden for den paagaeldende retsakt, og saaledes, at Retten kan udoeve sin kontrol.
130 For det fjerde goer Kommissionen gaeldende, at argumentet om, at der ikke er blevet henvist til artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 4028/86, har sammenhaeng med det tredje anbringende. Kommissionen henviser derfor for saa vidt til sine bemaerkninger vedroerende dette anbringende.
- Rettens bemaerkninger
131 Hvad angaar det foerste led af det andet anbringende maa det undersoeges, hvorvidt Kommissionens henvendelser til de spanske myndigheder i november 1992 og disses bemaerkninger i december 1992 og marts 1993 (jf. ovenfor praemis 31) er udtryk for, at der er sket en opfyldelse af kravene i henhold til artikel 7 i forordning nr. 1116/88.
132 I henhold til artikel 7, foerste led, i forordning nr. 1116/88 skulle Kommissionen underrette Spanien om, at den agtede at ivaerksaette en procedure med henblik paa stoettens bortfald, og give Spanien mulighed for at fremsaette sine bemaerkninger vedroerende dette spoergsmaal. Ifoelge andet led skulle Kommissionen hoere den spanske myndighed, der havde til opgave at tilsende Kommissionen bevisdokumenter.
133 Hverken artikel 7, foerste led, i forordning nr. 1116/88 eller nogen anden bestemmelse i denne forordning angiver, hvilken myndighed i den paagaeldende medlemsstat der skal underrettes. Det fremgaar dog af ordlyden af artikel 7, at henholdsvis foerste og andet led er udtryk for to selvstaendige stadier i behandlingen af den paagaeldende sag. Ifoelge fjerde og femte betragtning til forordning nr. 1116/88 er formaalet med de to procedurer ligeledes forskellige. Formaalet med at give den paagaeldende medlemsstat underretning er, at Kommissionen faar kendskab til medlemsstatens opfattelse, og at sikre gennemslagskraften af eventuelle kontrolforanstaltninger fra Kommissionens side eller paa dennes initiativ over for de paagaeldende stoettemodtagere, mens formaalet med at hoere den kompetente nationale myndighed er, at det herved kan undersoeges, om der er sket en iagttagelse af formregler, idet myndigheden i givet fald herudover kan anmodes om at fremsende supplerende bevisdokumenter.
134 Det bemaerkes endvidere, at der ikke foreligger nogen bestemmelser, som kan begrunde den antagelse, at de statslige organer, som artikel 7, foerste og andet led, i forordning nr. 1116/88 omtaler, noedvendigvis skal vaere to forskellige myndigheder, og at den nationale myndighed, der er befoejet til at fremsende bevisdokumenterne, ikke samtidig kan vaere den nationale myndighed, der har kompetence til at give Kommissionen meddelelse om den paagaeldende medlemsstats udtalelse. Der er saaledes ikke ved artikel 7 i forordning nr. 1116/88 indfoert nogen ordning, hvorefter der gaelder en eksklusiv kompetencefordeling mellem forskellige myndigheder i den samme medlemsstat.
135 Det maa herved for det foerste fastslaas, at Kommissionen i de fire tilfaelde i november 1992 rettede en forespoergsel til »Generalsekretariatet for Havfiskeri« i det spanske Ministerium for Landbrug, Fiskeri og Ernaering vedroerende et eventuelt bortfald af faellesskabsstoetten. Den 16. december 1992 fremsendte »generaldirektoeren for fiskeristruktur« i »Generalsekretariatet for Havfiskeri« en skrivelse til Kommissionen herom. Den 9. marts 1993 fremsendte generaldirektoeren en raekke nye bemaerkninger til Kommissionen. Endvidere fremsendte Kommissionen en kopi af skrivelserne af 8. juni 1993 til sagsoegerne til denne spanske myndighed.
136 For det andet fremgaar det af sagerne, at det altid var gennem »generaldirektoeren for fiskeristruktur«, at Kommissionen opretholdt sine kontakter med Spanien. Det maa derfor anses for naturligt, at Kommissionen underrettede Spanien gennem netop denne person og hoerte denne i hans egenskab af myndighed med befoejelse til at fremsende de paagaeldende bevisdokumenter, idet der herved var tale om den eneste nationale myndighed, der havde en interesse i sagerne.
137 Under alle omstaendigheder har sagsoegerne ikke naermere anfoert, hvilke myndigheder i den paagaeldende medlemsstat Kommissionen efter deres opfattelse skulle have underrettet i henhold til artikel 7 i forordning nr. 1116/88. Sagsoegerne har heller ikke gjort gaeldende, at »generaldirektoeren for fiskeristruktur« ikke havde befoejelse til at handle paa Spaniens vegne i de fire sager.
138 Det maa herefter fastslaas, at for saa vidt den paagaeldende medlemsstat er blevet underrettet og har givet sin opfattelse til kende, og den nationale myndighed, der er befoejet til at fremsende bevisdokumenter, er blevet hoert, er der sket en opfyldelse af kravene i henhold til artikel 7, foerste og andet led, i forordning nr. 1116/88, ogsaa selv om den nationale myndighed, der er tale om, er den samme i begge tilfaelde. Foelgelig maa det foerste led af det andet anbringende forkastes.
139 Hvad angaar det andet led af det andet anbringende, hvorved det goeres gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 190, bemaerkes indledningsvis, at undersoegelsen af det anfoerte om, at de omtvistede beslutninger er utilstraekkeligt begrundet i forordning nr. 4028/86, foerst boer ske i forbindelse med vurderingen af det tredje anbringende, der netop omhandler dette spoergsmaal.
140 Hvad angaar sagsoegernes oevrige argumenter bemaerkes, at det fremgaar af fast retspraksis, at den begrundelse, som kraeves i henhold til traktatens artikel 190, klart og utvetydig skal angive de betragtninger, som den faellesskabsmyndighed, der har udstedt den anfaegtede retsakt, har lagt til grund, dels saaledes at de beroerte personer kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, for at de kan forsvare deres rettigheder, dels saaledes at den paagaeldende EF-retsinstans kan udoeve sin proevelsesret, og at raekkevidden af begrundelsespligten afhaenger af sammenhaengen (jf. Domstolens domme af 14.2.1990, sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 395, praemis 15, og af 23.2.1978, sag 92/77, An Bord Bainne, Sml. s. 497, praemis 36 og 37.
141 Det maa herefter undersoeges, hvorvidt det ved sagsoegernes klagepunkter vedroerende begrundelserne til de omtvistede beslutninger er blevet godtgjort, at begrundelserne ikke klart og utvetydigt angiver de betragtninger, som Kommissionen har lagt til grund.
142 De omtvistede beslutninger angiver herved tre hovedgrunde til, at Kommissionen fandt at burde traeffe bestemmelse om bortfald af den finansielle faellesskabsstoette samt henholdsvis om dennes tilbagebetaling, jf. ovenfor praemis 77. Endvidere henvises der i de omtvistede beslutninger udtrykkeligt til revisionsrapporten, idet det anfoeres, at rapporten blev fremsendt til sagsoegerne og til det spanske »Generalsekretariat for Havfiskeri«.
143 Det maa herefter antages, at det klart og utvetydigt fremgaar af begrundelserne til de omtvistede beslutninger, hvilke betragtninger Kommissionen lagde til grund, da den traf bestemmelse om, at den finansielle faellesskabsstoette i de fire tilfaelde skulle bortfalde.
144 Begrundelserne kan heller ikke anses for utilstraekkelige derved, at de ikke indeholder nogen talangivelser, der dokumenterer, at sagsoegerne havde gjort sig skyldig i de paagaeldende uregelmaessigheder. Den udtrykkelige henvisning til revisionsrapporten, som sagsoegerne havde kendskab til, maa herved anses for tilstraekkeligt. Det bemaerkes endvidere, at den manglende omtale af spoergsmaalet om de nationale skibsbygningspraemier og om betaling med veksler ikke er udtryk for en uklarhed ved de af Kommissionen angivne betragtninger.
145 Det bemaerkes dernaest, at den omstaendighed, at begrundelsen i de fire tilfaelde er den samme, ikke kan medfoere, at begrundelserne maa anses for utilstraekkelige, idet disse henviser til praecise og saerlige oplysninger for hver af sagsoegernes vedkommende, og idet sagsoegernes handlemaade i sagerne kan betegnes som lignende eller ligefrem identisk.
146 Hvad herefter angaar argumentet om, at de omtvistede beslutninger ikke henviser til noget retsgrundlag, bemaerkes, at beslutningerne indeholder udtrykkelige henvisninger til de gaeldende forordninger paa omraadet (forordning nr. 4028/86 og 1116/88), hvorefter der naermere omtales en tilsidesaettelse af artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 4028/86 og af de for tilkendelse af stoetten gaeldende vilkaar. Det maa foelgelig antages, at selv om der ikke i de omtvistede beslutninger henvises til artikel 44 i forordning nr. 4028/86 som saadan, er henvisningen til de relevante faellesskabsretlige bestemmelser, herunder navnlig i forordning nr. 4028/86, efter omstaendighederne herved tilstraekkelige.
147 Den manglende henvisning til den naevnte bestemmelse kan herefter ikke medfoere, at de af Kommissionen angivne betragtninger maa anses for uklare, eller indebaere, at de er vildledende og tvetydige. Det bemaerkes endvidere, at det anfoerte om, at sagsoegerne udviste en negativ holdning i forbindelse kontrolundersoegelserne paa stedet, heller ikke er udtryk for nogen fejlvurdering, jf. herved bemaerkningerne ovenfor i praemis 113, 114 og 115. Det andet led af det andet anbringende maa herefter forkastes.
148 Det bemaerkes i anden raekke, at revisionsrapporten i modsaetning til, hvad sagsoegerne haevder, indeholder tilstraekkelige oplysninger til, at det maa anses for godtgjort, at de af sagsoegerne i forbindelse med tilkendelsen og udbetalingen af faellesskabsstoette fremsendte dokumenter er udtryk for uregelmaessigheder, der maa anses for forsaetlige og vaesentlige usandheder (jf. ovenfor praemis 77-114). Endvidere har sagsoegerne ikke kunnet fremlaegge bevisdokumenter, der forklarer de i revisionsrapporten anfoerte forskelle mellem henholdsvis de angivne beloeb og de beloeb, der rent faktisk var betalt.
Det tredje og fjerde, subsidiaere og supplerende, anbringende: tilsidesaettelse af forordning nr. 4028/86 og tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet
- Parternes argumenter
149 Det tredje anbringende er delvis identisk med argumenterne til stoette for det andet led af det andet anbringende, hvorved sagsoegerne har gjort gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af begrundelsespligten for saa vidt angaar de omtvistede beslutninger, og, ligeledes delvis, identisk med det fjerde anbringende. Det tredje og det fjerde anbringende til stoette for annullationspaastandene boer herefter undersoeges under ét.
150 Sagsoegerne har herved gjort gaeldende, at Kommissionen ikke ved sine beslutninger har henvist til et af de i artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 4028/86 naevnte tilfaelde, der er de eneste, som kan begrunde, at der traeffes bestemmelse om bortfald af en finansiel faellesskabsstoette. Den form for tilsidesaettelse af artikel 46 i forordning nr. 4028/86, som de omtvistede beslutninger henviser til, kan ikke sanktioneres med en beslutning om stoettens bortfald, og et manglende grundlag for beslutningerne om tilkendelse af stoette og om udbetaling heraf kan kun medfoere en ophaevelse af disse beslutninger. I replikkerne har sagsoegerne herudover gjort gaeldende, at beslutningerne om stoettens bortfald er udtryk for en indirekte administrativ sanktion, som savner hjemmel i de faellesskabsretlige bestemmelser, idet Kommissionen herved er gaaet ud over de befoejelser, den er tillagt ved forordning nr. 4028/86.
151 Sagsoegerne anfoerer herefter, at selv om det antages, at artikel 44 i forordning nr. 4028/86 er retsgrundlag for de omtvistede beslutninger, indeholder denne bestemmelse ikke hjemmel til paa grundlag af uregelmaessigheder som omhandlet at traeffe bestemmelse om et fuldstaendigt bortfald af den tilkendte stoette, idet noget saadant strider mod proportionalitetsprincippet. Et bortfald af stoetten er den strengeste sanktion efter artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 4028/86, og der kan kun traeffes bestemmelse om denne sanktion i det sidstnaevnte af de tilfaelde, der er naevnt i bestemmelsen, dvs. det tilfaelde, hvor det paagaeldende skib ikke bygges. De fire skibe blev herved bygget under iagttagelse af specifikationerne i forbindelse med de forskellige projekter, og de fire skibe benyttes fortsat. De af Kommissionen trufne forholdsregler er derfor uforholdsmaessige og vil endog kunne anses for stridende mod princippet om forbud mod forskelsbehandling, saafremt det godtgoeres, at Kommissionen ikke har truffet de samme forholdsregler i forbindelse med andre projekter, som omtales i beretning nr. 3/93 fra Revisionsretten for De Europaeiske Faellesskaber, der angaar anvendelsen af forordning nr. 4028/86, og som omtaler tilsidesaettelser og uregelmaessigheder, der er langt mere aabenbare end dem, som det haevdes sagsoegerne har gjort sig skyldig i.
152 Sagsoegerne goer endvidere gaeldende, at der i Domstolens praksis (domme af 24.9.1985, sag 181/84, Man (Sugar), Sml. s. 2889, og af 27.11.1986, sag 21/85, Maas, Sml. s. 3537) sondres mellem de sanktioner, der kan bringes i anvendelse, paa grundlag af, om der er tale om en manglende opfyldelse af en hovedforpligtelse eller om en manglende opfyldelse af en sekundaer forpligtelse. Hovedforpligtelsen her var at bygge et skib, og det er kun en manglende opfyldelse af denne forpligtelse, der kan begrunde en anvendelse af den strengeste sanktion, nemlig et bortfald af den tilkendte stoette. Saafremt der i anledning af angivelige uregelmaessigheder af formel karakter, som er udtryk for en tilsidesaettelse af en sekundaer forpligtelse, traeffes bestemmelse om en anvendelse af denne sanktion, strider dette mod proportionalitetsprincippet.
153 Kommissionen har heroverfor i foerste raekke gjort gaeldende, at retsgrundlaget for de omtvistede beslutninger aabenbart er artikel 44, stk. 1, andet led, i forordning nr. 4028/86. Kommissionen henviser endvidere til det generelle princip om tilbagesoegning af beloeb, der er udbetalt med urette, som finder anvendelse, naar det beloeb, der er blevet angivet i forbindelse med det oprindelige projekt og i anmodningen om udbetaling af stoette, er hoejere end det beloeb, der rent faktisk er blevet betalt, hvilket er tilfaeldet her. For saa vidt tilfaeldet ikke maatte vaere udtrykkeligt omfattet af artikel 44 i forordning nr. 4028/86, indebaerer det af sagsoegerne anfoerte, at Kommissionen ikke ville kunne tilbagesoege en stoette, der er opnaaet svigagtigt paa grundlag af urigtige oplysninger.
154 Kommissionen har for det andet gjort gaeldende, at sagsoegerne forsaetligt har afgivet urigtige oplysninger om beloebene i forbindelse med de investeringer, for hvilke der blev ansoegt om stoette, ved at fremlaegge dokumenter med forkerte angivelser med det formaal at opnaa en hoejere stoette, end der var grundlag for, paa et tidligere tidspunkt end det, der var grundlag for. Saafremt der i saadanne tilfaelde blot traeffes bestemmelse om en forholdsmaessig nedsaettelse af stoetten paa grundlag af de konstaterede uregelmaessigheder, vil dette vaere udtryk for en opfordring til svig. Da det er umuligt at gennemfoere en naermere kontrol vedroerende samtlige ansoegninger, der indgives, er det i forbindelse med ordningen vedroerende finansiel faellesskabsstoette af afgoerende betydning, at der afgives noejagtige oplysninger. Et fuldstaendigt bortfald af stoetten er derfor den eneste hensigtsmaessige, og noedvendige, loesning, naar henses til den tilsigtede maalsaetning, som er, at kun stoette, som er berettiget, skal tilkendes og udbetales. Det gaelder endvidere, at Kommissionen er forpligtet til at sikre en ligebehandling af de stoetteansoegninger, der indgives til den, idet ansoegningerne samlet repraesenterer et beloeb, som langt overstiger de midler, der er afsat til formaalet.
- Rettens bemaerkninger
155 Det maa i foerste raekke ske en undersoegelse af raekkevidden af artikel 44, stk.1, i forordning nr. 4028/86. Det bemaerkes herom, at Kommissionen i henhold til denne bestemmelse bl.a. kan beslutte, at den paagaeldende faellesskabsstoette skal bortfalde, »hvis visse af de fastsatte betingelser ikke er opfyldt«. Bestemmelsen opstiller ikke nogen begraensninger med hensyn til, hvilke betingelser der herved kan vaere tale om, idet den ingen naermere angivelser indeholder hvad angaar arten af de paagaeldende betingelser. Herudover henviser bestemmelsen udtrykkeligt til de »finansielle eller andre betingelser, som er fastsat for hvert enkelt projekt«, jf. foerste afsnit. Enhver betingelse, hvad enten der er tale om tekniske eller finansielle betingelser eller betingelser i form af frister, er derfor omfattet af det naevnte begreb.
156 Det bemaerkes herved, at grunden til, at Kommissionen traf de omtvistede beslutninger, navnlig var, at sagsoegerne ikke havde overholdt de fastlagte betingelser i forbindelse med stoettens tilkendelse og udbetaling, dvs. de finansielle betingelser. Foelgelig fremgaar det af de omtvistede beslutninger, at Kommissionen, med rette, har truffet disse paa grundlag af artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 4028/86.
157 Det bemaerkes endvidere, at der ikke kan gives sagsoegerne medhold i, at der alene kunne ske en ophaevelse af beslutningerne om tilkendelse og udbetaling af stoetten, for saa vidt Kommissionen var af den opfattelse, at sagsoegerne ikke havde overholdt betingelserne i forbindelse med stoettens tilkendelse og udbetaling. Det maa saaledes fastslaas, at forordning nr. 4028/86 ikke indeholder nogen saerlig bestemmelse vedroerende ophaevelse af beslutninger om tilkendelse og udbetaling af faellesskabsstoette, naar det fremgaar, at disse er blevet truffet paa grundlag af urigtige oplysninger.
158 Foelgelig er den form for ophaevelse, som sagsoegerne goer gaeldende burde ske, ikke udtryk for en imoedekommelse af sagsoegernes klagepunkt, hvorefter de omtvistede beslutninger savner retligt grundlag og derfor ikke lovligt kunne traeffes. Det bemaerkes endvidere, at saafremt Kommissionen ikke kunne traeffe bestemmelse om bortfald af en stoette, der er blevet tilkendt paa grundlag af urigtige oplysninger, fordi der ikke findes nogen saerlig procedure med henblik paa ophaevelse af den paagaeldende beslutning i saadanne tilfaelde, ville der aldrig kunne gribes ind over for modtagere af faellesskabsstoette, der goer sig skyldig i uregelmaessigheder. Det gaelder i oevrigt under alle omstaendigheder, at bortfaldet af en finansiel faellesskabsstoette for stoettemodtageren faar den samme foelge som en ophaevelse af beslutningen om tilkendelse af stoetten.
159 Endelig bemaerkes, at det ligeledes savner grundlag, at der i henhold til artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 4028/86 kun kan traeffes bestemmelse om stoettens bortfald i tilfaelde, hvor det paagaeldende projekt ikke er blevet gennemfoert. Efter bestemmelsen kan der ikke alene i de naermere angivne tilfaelde, som bestemmelsen opregner, traeffes bestemmelse om, at en faellesskabsstoette skal suspenderes, nedsaettes eller bortfalde. Der er derfor intet grundlag for at sondre med hensyn til strengheden af den sanktion, der finder anvendelse i de tilfaelde, som bestemmelsen omhandler, idet bestemmelsen intet indeholder herom.
160 For det andet maa det undersoeges, hvorvidt der som haevdet af sagsoegerne er sket en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet. Det bemaerkes indledningsvis, at i modsaetning til, hvad sagsoegerne goer gaeldende, maa det antages, at forpligtelsen til at overholde de finansielle betingelser i forbindelse med den paagaeldende investering, saaledes som disse er angivet i beslutningen om tilkendelse af stoette, naar henses til selve beskaffenheden af finansiel stoette fra Faellesskabet, i lighed med forpligtelsen til at gennemfoere selve investeringen er udtryk for et af de afgoerende tilsagn fra stoettemodtagerens side, saaledes at en saadan overholdelse er en forudsaetning for faellesskabsstoetten.
161 Det bemaerkes herefter, at stoetteordningen i henhold til de faellesskabsretlige bestemmelser navnlig er baseret paa, at stoettemodtageren opfylder en raekke forpligtelser, der skaber en ret for stoettemodtageren til at oppebaere den paagaeldende stoette. Opfylder stoettemodtageren ikke samtlige disse forpligtelser, kan Kommissionen i henhold til artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 4028/86 tage sine forpligtelser efter beslutningen om tilkendelse af stoette op til fornyet overvejelse. Kommissionen har herved i de omtvistede beslutninger anfoert, at »de vaesentlige og forsaetlige falske oplysninger i stoettemodtagerens angivelser, paa grundlag af hvilke den finansielle stoette er blevet tilkendt og udbetalt, maa medfoere, at grundlaget for beslutningen for tilkendelse og for udbetalingen bortfalder, [og] at de beskrevne uregelmaessigheder [jf. ovenfor praemis 77], hvorved der er blevet fremlagt forkerte angivelser og regnskabsbilag, ligeledes er udtryk for en alvorlig tilsidesaettelse af de betingelser for tilkendelse af den finansielle stoette og for udbetalingen heraf, som gaelder i henhold til de faellesskabsretlige bestemmelser, herunder navnlig forordning nr. 4028/86, forordning nr. 970/87 om overgangsforanstaltninger og gennemfoerelsesbestemmelser til Raadets forordning nr. 4028/86 for saa vidt angaar omstrukturering og fornyelse af fiskerflaaden, udvikling af akvakulturen og indretning af kystomraaderne, saerlig artikel 1 og bilagene, for saa vidt angaar spoergsmaalet om omkostningerne i forbindelse med investeringerne, og forordning nr. 1116/88 om gennemfoerelsesbestemmelser til beslutninger om stoette til projekter vedroerende faellesskabsforanstaltninger til forbedring og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne samt til indretning af beskyttede havomraader, saerlig artikel 3, 4 og 5 og bilagene vedroerende anmodningen om og dokumentationen til stoette for udbetalingen, samt betingelserne i henhold til beslutningen om tilkendelse af stoetten«. Kommissionen fastslog herefter, at »et fuldstaendigt bortfald af den finansielle stoette under disse omstaendigheder er en foranstaltning, der staar i et rimeligt forhold til overtraedelsernes grovhed«.
162 Det bemaerkes, at det fremgaar af undersoegelsen af det foerste anbringende til stoette for annullationspaastandene, at det beloeb for den paagaeldende investering, der blev angivet paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling af stoetten, ikke svarede til det beloeb, der rent faktisk var blevet betalt paa dette tidspunkt (jf. ovenfor praemis 78-96), at det beloeb for investeringen, der blev angivet paa tidspunktet for anmodningen om udbetaling af stoetten, heller ikke svarede til de omkostninger, der rent faktisk var blevet betalt paa tidspunktet for gennemfoerelsen af den regnskabsmaessige undersoegelse (jf. ovenfor praemis 97-111), og at sagsoegerne ikke udviste den mindste form for paapasselighed i forbindelse med kontrolundersoegelserne paa stedet i marts 1990 (jf. ovenfor praemis 113, 114 og 115).
163 Det maa herefter fastslaas, at tilsidesaettelsen af de forpligtelser, der paahvilede sagsoegerne, var saa alvorlig, at Kommissionen med rimelighed kunne anlaegge det skoen, at enhver anden sanktion blandt de i artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 4028/86 naevnte end stoettens bortfald ville kunne vaere udtryk for en opfordring til svig, idet stoetteansoegere ville blive fristet til at angive urealistisk hoeje beloeb for investeringen i ansoegningen om stoette med henblik paa at opnaa en hoejere finansiel faellesskabsstoette,hvilket der kun ville kunne gribes ind over for i form af en nedsaettelse af stoetten svarende til det i ansoegningen om tilkendelse af stoette for meget angivne beloeb. Det er foelgelig ikke blevet godtgjort, at der er sket nogen tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet.
164 Endelig bemaerkes, at der ikke kan gives sagsoegerne medhold i, at Kommissionen har tilsidesat princippet om forbud mod forskelsbehandling. For det foerste er det ved undersoegelsen af de to foerste anbringender blevet fastslaaet, at sagsoegerne har gjort sig skyldig i alvorlige uregelmaessigheder i forbindelse med anvendelsen af de faellesskabsretlige bestemmelser, saaledes at sagsoegerne ikke med foeje kan goere gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet sagsoegerne alene har gjort sig skyldig i mindre alvorlige uregelmaessigheder. Det bemaerkes endvidere, at det er en forudsaetning for, at der kan vaere sket en tilsidesaettelse af det naevnte princip, at der har vaeret tale om, at der uden objektiv begrundelse er blevet truffet bestemmelse om forskellige vilkaar i situationer, der maa sidestilles. Sagsoegerne har herved ikke angivet, hvorledes deres situation skulle kunne sidestilles med situationen for de modtagere af finansiel faellesskabsstoette, der er omhandlet i den beretning fra Revisionsretten, som sagsoegerne henviser til. Endelig bemaerkes, at Retten ikke kan foretage en undersoegelse af den art, som i beretningen er blevet foretaget af de paagaeldende tilfaelde, med henblik paa at afgoere, om de upraecise klagepunkter i de tilfaelde, som sagsoegerne har henvist til, kan sidestilles med de uregelmaessigheder, som sagsoegerne har gjort sig skyldig i, og om der er grundlag for saadanne klagepunkter.
165 Det tredje og det fjerde anbringende maa herefter forkastes.
Det femte, subsidiaere og supplerende, anbringende: magtfordrejning
- Parternes argumenter
166 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionen har begaaet magtfordrejning derved, at den ved de omtvistede beslutninger har villet foelge en henstilling, der er indeholdt i beretning nr. 3/93 fra Revisionsretten, og hvorefter der boer gribes ind overfor, at skibe bygget med stoette fra Faellesskabet hurtigt videresaelges, hvad enten dette sker uden for eller inden for Faellesskabet. Sagsoegerne anfoerer herved, at sanktioner over for salg inden for Faellesskabet, som er fuldstaendigt lovligt efter de gaeldende bestemmelser, kun vil kunne gennemfoeres efter udstedelsen af nye bestemmelser, der aendrer den gaeldende ordning.
167 Kommissionen har gjort gaeldende, at sagsoegerne intet naermere har anfoert til stoette for deres klagepunkter.
- Rettens bemaerkninger
168 Det bemaerkes, at begrebet magtfordrejning i faellesskabsretten har et klart afgraenset indhold, og at er ved magtfordrejning forstaas, at en administrativ myndighed har anvendt sine befoejelser til at fremme et andet formaal end det, der ligger til grund for befoejelserne. Det fremgaar herved af fast retspraksis, at en beslutning kun kan anses for at udgoere magtfordrejning, naar det paa grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier maa antages, at beslutningen er truffet for at forfoelge andre formaal end dem, der er angivet (jf. Rettens dom af 26.11.1991, sag T-146/89, Williams mod Revisionsretten, Sml. II, s. 1393, praemis 87 og 88, samt den heri angivne retspraksis).
169 Det er ved det af sagsoegerne til stoette for det femte anbringende anfoerte ikke blevet godtgjort, at Kommissionen har forfulgt et andet formaal end at gribe ind over for de paagaeldende uregelmaessigheder i forbindelse med den faellesskabsretlige ordning vedroerende stoette til bygning af fiskerfartoejer. Den omstaendighed, at alle sagsoegerne videresolgte deres skibe, og at Revisionsretten i en aarlig beretning har foreslaaet en aendring af de paagaeldende regler med henblik paa at forhindre et saadant videresalg, dokumenterer ikke, at Kommissionen har begaaet magtfordrejning som led i udoevelsen af sine befoejelser i henhold til den paagaeldende ordning med det formaal at sanktionere videresalg.
170 Det maa herefter fastslaas, at sagsoegerne ikke har godtgjort, at Kommissionens egentlige formaal var at sanktionere salget af de skibe, som Faellesskabet havde ydet stoette til bygningen af. Det femte anbringende maa derfor forkastes.
171 Annullationspaastandene maa herefter i det hele forkastes.
Erstatningspaastandene
Parternes anbringender og argumenter
Formaliteten
172 Kommissionen har paastaaet denne sag delvis afvist, for saa vidt der er nedlagt paastand om erstatning svarende til den finansielle faellesskabsstoette, der blev tilkendt ved beslutning C(89) 545/01 af 26. april 1989. Kommissionen anfoerer, at IPC har soegt at omgaa soegsmaalsordningen ved at anlaegge en erstatningssag paa grundlag af traktatens artikel 178 og 215, stk. 2, idet sagsoegerens formaal er det samme som det, sagsoegeren ville have kunnet soegt fremmet ved et passivitetssoegsmaal paa grundlag af traktatens artikel 175, stk. 3.
173 IPC har bestridt, at sagen for saa vidt maa afvises, idet retsvirkningerne i forbindelse med henholdsvis et passivitetssoegsmaal og et erstatningssoegsmaal ikke vil vaere de samme, og idet udbetalingen af den finansielle faellesskabsstoette ikke er udtryk for en selvstaendig beslutning i forhold til den beslutning om tilkendelse af finansiel stoette, som Kommissionen traf den 26. april 1989. Naar Kommissionen traeffer bestemmelse om udbetaling af en finansiel faellesskabsstoette, er de formelle betingelser for, at der kan vaere tale om en beslutning, ikke opfyldt, og der er herved alene tale om en opfyldelsesforanstaltning, som ikke kan goeres til genstand for et passivitetssoegsmaal.
Realiteten
- Retsstridig handlemaade
174 IPC har gjort gaeldende, at Kommissionen har handlet retsstridigt og udvist forsoemmelighed under den administrative procedure forud for sagens anlaeg. For det foerste undlod Kommissionen i perioden fra den 31. marts (kontrolundersoegelse paa stedet) til den 8. juni 1993 (skrivelse fra Kommissionen) at handle i overensstemmelse med de gaeldende faellesskabsretlige bestemmelser, hvorefter den var forpligtet til enten at udbetale den finansielle faellesskabsstoette eller at traeffe bestemmelse om, at denne skulle suspenderes, nedsaettes eller bortfalde. I den naevnte periode udbetalte Kommissionen hverken den finansielle faellesskabsstoette eller ivaerksatte en af de i artikel 44 i forordning nr. 4028/86 naevnte procedurer.
175 Kommissionens optraeden indebar, at sagsbehandlingen tog urimelig lang tid (jf. herved Domstolens domme af 25.5.1978, forenede sager 83/76, 4/77, 15/77 og 40/77, HNL mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 1209, og af 26.6.1990, sag 152/88, Sofrimport mod Kommissionen, Sml. I, s. 2477), og at der skete en tilsidesaettelse af en raekke af de principper, der er blevet henvist til til stoette for de annullationspaastande, som er blevet undersoegt ovenfor.
176 IPC bestrider, at selskabet lagde hindringer i vejen for Kommissionen i forbindelse med de paagaeldende kommissionsembedsmaends kontrolundersoegelse paa stedet i marts 1990, og anfoerer, at et manglende samarbejde herved under alle omstaendigheder ikke kan vaere hovedaarsagen til, at Kommissionen tre aar senere endnu ikke havde udbetalt den finansielle faellesskabsstoette og heller ikke havde meddelt sagsoegeren, at der var sket en ivaerksaettelse af en af de i artikel 44 i forordning nr. 4028/86 naevnte procedurer.
177 IPC anfaegter endvidere grundlaget for det af Kommissionen anfoerte, hvorefter grunden til, at Kommissionen handlede paa den naevnte maade, var, at den havde truffet en afgoerelse om »foreloebig udsaettelse« af udbetalingen af den finansielle faellesskabsstoette, idet en saadan »foreloebig udsaettelse« savner hjemmel. Foelges Kommissionens opfattelse, vil dette vaere ensbetydende med, at der ikke laengere er noget formaal med proceduren i henhold til artikel 44 i forordning nr. 4028/86 vedroerende suspension af den paagaeldende stoette.
178 Hvad dernaest angaar den procedure vedroerende stoettens bortfald, som Kommissionen ivaerksatte ved skrivelse af 12. oktober 1993, goer IPC for det foerste gaeldende, at Kommissionen har anlagt en aabenbar fejlvurdering ved at laegge resultaterne af den regnskabsmaessige undersoegelse til grund, idet sagsoegeren herved henviser til de argumenter, der er blevet fremfoert til stoette for de annullationspaastande, som er blevet undersoegt ovenfor.
179 For det andet goer IPC gaeldende, at Kommissionen ved at naegte selskabet aktindsigt tilsidesatte dets ret til at blive hoert. IPC anfoerer herved, at selskabet foerst fik aktindsigt efter anlaegget af naervaerende sag, og at der ikke blev givet fuld aktindsigt. Der er herved tale om en tilsidesaettelse af den ret, som enhver borger har til at gennemse, og faa udleveret kopi af, dokumenter, som vedroerer en sag, der angaar den paagaeldende, og som ikke er fortrolige, idet Retten i dommen af 1. april 1993 (sag T-65/89, BPB Industries og British Gypsum mod Kommissionen, Sml. II, s. 389, praemis 30) har fastslaaet, at noget saadant er retsstridigt. Da samtlige de dokumenter, som Kommissionen forelagde sagsoegeren, efter at selskabet have faaet lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger, viste sig at vaere ikke-fortrolige, er der herved tale om en kvalificeret tilsidesaettelse af retten til kontradiktion. IPC anfoerer endelig, at visse af de dokumenter, som Kommissionen har fremlagt under retsforhandlingerne, ikke var indeholdt i den sag, som selskabet fik forelagt i forbindelse med, at det fik lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger.
180 Endelig goer IPC gaeldende, at de spanske myndigheder traf andre forholdsregler end Kommissionen, idet det endvidere klart blev tilkendegivet over for Kommissionen, at IPC havde krav paa hele den tilkendte stoette, da det samlede beloeb for de investeringer, der rent faktisk var blevet gennemfoert, oversteg de stoetteberettigede udgifter, som Kommissionen havde lagt til grund. Det savnede grundlag for Kommissionen at traeffe andre forholdsregler end de spanske myndigheder, navnlig naar henses til det lange tidsrum, i hvilket Kommissionen forholdt sig passiv.
181 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at den ikke har udvist nogen forsoemmelighed i sagen, og at dens handlemaade ikke kan anses for retsstridig efter de gaeldende bestemmelser og de generelle faellesskabsretlige principper.
182 Kommissionen anfoerer, at modtageren af en finansiel faellesskabsstoette skal godtgoere, at de betingelser, der er knyttet til retten til at faa stoetten udbetalt, er opfyldt, foer vedkommende kan stille krav om stoettens udbetaling.
183 IPC har herved ikke dokumenteret, at der rent faktisk var sket betaling af de paagaeldende beloeb i forbindelse med investeringen, hverken paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling af stoette eller senere, og sagsoegeren har lagt hindringer i vejen for en kontrol fra Kommissionens side af selskabets regnskaber. En saadan optraeden maa medfoere, at det savner grundlag at udbetale stoetten, ligesom den har gjort det ganske umuligt naermere at tage stilling til de af sagsoegeren fremlagte bevisdokumenter, da der formentlig i mellemtiden er blevet foretaget aendringer i selskabets regnskaber, idet forholdet herudover har haft til foelge, at de nationale myndigheder og Kommissionen anlagde forskellige opfattelser, saaledes at det ikke var muligt at traeffe en endelig beslutning hurtigere. Kommissionen goer herefter gaeldende, at den som den myndighed, der i givet fald skal naegte at udbetale beloeb hidroerende fra offentlige midler, var forpligtet til som en retssikrende forholdsregel at traeffe beslutning om en udsaettelse af udbetalingen af den finansielle faellesskabsstoette til sagsoegeren.
184 Hvad naermere angaar spoergsmaalet om de hindringer, IPC har lagt i vejen for Kommissionens kontrol, og de uregelmaessigheder, der blev konstateret i revisionsrapporten, er der tale om alvorlige tilsidesaettelser af de faellesskabsretlige bestemmelser, saa meget mere naar henses til, at den ret til at faa udbetalt en stoette paa det paagaeldende omraade, som de faellesskabsretlige bestemmelser fastlaegger, »naar [retten] vedroerer en EF-stoetteordning, der finansieres af offentlige midler og bygger paa solidaritetsbegrebet, [skal] goeres betinget af, at den berettigedes aerlighed og trovaerdighed ikke kan betvivles« (jf. Domstolens dom af 27.10.1992, sag C-240/90, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 5383).
185 Det ses vanskeligt, hvorledes der skulle vaere sket en tilsidesaettelse af de principper, som IPC har henvist til, naar henses til, at de af sagsoegeren forelagte bevisdokumenter indeholdt forsaetligt urigtige oplysninger.
186 Over for det af IPC anfoerte om, at Kommissionen ikke gav selskabet aktindsigt under proceduren forud for beslutningen om stoettens bortfald, goer Kommissionen gaeldende, at den i overensstemmelse med kravene i artikel 7 i forordning nr. 1116/88 gav sagsoegeren lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger, foer den indledte proceduren med henblik paa stoettens bortfald, naermere bestemt ved skrivelserne af 8. juni, 12. oktober og 15. november 1993. Kommissionen anfoerer endvidere, at den ligeledes stillede samtlige dokumenter i sagsoegerens sag til raadighed for selskabet, bortset fra interne notitser. I oevrigt gav sagsoegeren lange og detaljerede svar som reaktion paa henvendelserne fra Kommissionen, jf. herved skrivelserne af 22. juli og 24. november 1993, ligesom tilfaeldet har vaeret under retsforhandlingerne, hvilket godtgoer, at Kommissionens meddelelser var tilstraekkelige til, at sagsoegeren kunne faa kendskab til de forhold, der blev bebrejdet selskabet. Endelig har sagsoegeren i skrivelserne og under retsforhandlingerne fremfoert de samme argumenter, hvilket dokumenterer, at Kommissionen ikke kan have vaeret i besiddelse af oplysninger, som var vaesentligt forskellige fra dem, der var indeholdt i revisionsrapporten, som de spanske myndigheder allerede den 17. juni 1991 havde meddelt sagsoegeren.
187 Det fremgaar heraf, at IPC sammenblander henholdsvis spoergsmaalet om det formkrav i forbindelse med sagsbehandlingen, som hoeringen af den paagaeldende er udtryk for, og som opfyldes ved, at Kommissionen giver vedkommende meddelelse om de klagepunkter, som Kommissionen antager maa laegges til grund, hvorefter den paagaeldende indenfor en bestemt frist gives lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger, og spoergsmaalet om adgang til samtlige dokumenter i Kommissionens besiddelse, herunder interne notitser i Kommissionen. Under alle omstaendigheder baserede Kommissionen sig i forbindelse med proceduren med henblik paa stoettens bortfald paa revisionsrapporten, der allerede blev meddelt sagsoegeren den 17. juni 1991.
188 Endelig maa man spoerge, hvorfor IPC undlod at kraeve stoetten udbetalt inden for det tidsrum, som sagsoegeren anfoerer aabenbart var for langt, og ventede til, at Kommissionen havde ivaerksat en procedure med henblik paa bortfald af den finansielle faellesskabsstoette, foer selskabet anlagde naervaerende sag (27.10.1993), naar henses til, at sagsoegeren har gjort gaeldende, at der siden februar 1990, da anmodningen om udbetaling blev fremsat, har foreligget en forpligtelse til at udbetale stoetten til selskabet.
- Skade
189 IPC har gjort gaeldende, at selskabet har lidt en skade, der er direkte, utvivlsom og alvorlig, og som kan dokumenteres og opgoeres i penge, idet der herved for det foerste er tale om det omtvistede stoettebeloeb, som andrager 48 550 322 PTA, for det andet om de udgifter, sagsoegeren har maattet afholde under den administrative procedure med henblik paa at varetage sine interesser, naermere bestemt 13 078 ECU, for det tredje om morarenter af stoettebeloebet, naermere bestemt 133 580 ECU, kreditomkostninger, naermere bestemt 84 633 ECU, og den »risikopraemie«, som leverandoererne har opkraevet hos sagsoegeren, naermere bestemt 173 151 ECU, og for det fjerde om en ikke-oekonomisk skade, der er en foelge af, at Kommissionens handlemaade har haft negative konsekvenser for sagsoegerens kommercielle stilling, og af det prestigetab, som selskabets administrerende direktoer har lidt, idet det paagaeldende beloeb kan ansaettes til 25 000 ECU.
190 IPC begrunder den angivne morarentesats paa 12% med henvisning til den lovbestemte rentesats i Spanien, hvortil boer laegges to procentpoint for at tage hoejde for en raekke objektive forhold. Hvad naermere angaar forhoejelsen af rentesatsen med to procentpoint anfoerer sagsoegeren, at der herved er tale om en sats, der fastsaettes aarligt i den spanske finanslov. Hvad naermere angaar spoergsmaalet om renter i forbindelse med kreditomkostningerne anfoerer sagsoegeren, at denne udgiftspost skyldes manglende likviditet for saa vidt angaar betaling af regninger som led i bygningen af skibet samt den manglende udbetaling af den finansielle faellesskabsstoette.
191 Endelig anfoerer IPC, at saafremt Kommissionen finder denne loesning hensigtsmaessig, vil udgifterne til juridisk bistand forud for sagens anlaeg kunne medregnes ved fastsaettelsen af sagens omkostninger, idet erstatningskravet da vil skulle nedsaettes tilsvarende.
192 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at da faellesskabsstoetten er bortfaldet,, savnes der grundlag for paastandene om betaling af erstatning for skade, der angiveligt skyldes den manglende udbetaling af stoette, som naervaerende sag er genstand for. Det gaelder herved, at der kun skal udbetales stoette, saafremt det dokumenteres over for Kommissionen, at de paagaeldende investeringer er blevet gennemfoert, og at omkostningerne i forbindelse hermed er blevet betalt. Dokumenteres dette ikke, foreligger der ingen forpligtelse til at udbetale stoetten. Under alle omstaendigheder vil der kun kunne foreligge en forpligtelse til udbetaling fra tidspunktet for afsigelsen af Rettens dom.
193 Kommissionen bestrider endvidere, at IPC har lidt skade, idet Kommissionen har opfordret sagsoegeren til at fremlaegge bevis herfor, ligesom Kommissionen har henvist til Rettens praksis paa dette omraade. Kommissionen har dog forbeholdt sig ret til senere at tage naermere stilling til spoergsmaalet om skadens omfang, for det tilfaelde, at Retten maatte antage, at de paagaeldende forhold gyldigt vil kunne dokumentere, at der er lidt en skade.
194 Endelig har Kommissionen rejst tvivl om den angivne rentesats samt anfoert, at man maa undre sig over den form, som kreditomkostningerne angiveligt har haft i forhold til den paagaeldende bank, idet man maa spoerge, hvorfor IPC ikke har gjort brug af en saedvanlig kassekredit.
- AArsagssammenhaeng
195 IPC har gjort gaeldende, at selskabet ikke alene har krav paa at faa udbetalt visse beloeb som erstatning for den skade, Kommissionen har vaeret aarsag til, idet sagsoegeren anfoerer, at selskabet ogsaa har fremlagt konkret dokumentation for de enkelte beloeb. Den paagaeldende skade er herved en direkte, snaever og uundgaaelig foelge af Kommissionens passivitet i henseende til de oekonomiske forudsaetninger for at kunne tage skibet »Escualo« i brug, udgifterne til juridisk bistand under den administrative procedure samt den ikke-oekonomiske skade.
196 Hvad angaar argumentet om et passivitetssoegsmaal goer IPC gaeldende, at dette argument uden vanskeligheder kan fremfoeres til stoette for den modsatte opfattelse, idet formaalet med naervaerende sag er at opnaa erstatning, ikke alene for saa vidt angaar stoettebeloebet, men ogsaa for saa vidt angaar andre beloeb, der har sammenhaeng med den berettigede forventning om at faa udbetalt faellesskabsstoetten, hvorved forholdet er det, at et passivitetssoegsmaal alene kan foere til en dom, hvori det fastslaas, at Kommissionen har gjort sig skyldig i en retsstridig passivitet, hvorimod der ikke vil kunne afsiges dom, hvorefter der foreligger en ret til erstatning.
197 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at der ikke kan vaere nogen aarsagssammenhaeng mellem de omstaendigheder, som IPC henviser til, og den skade, som selskabet haever at have lidt, for saa vidt sagsoegeren har lagt hindringer i vejen for Kommissionens kontrolundersoegelse, og sagsoegeren hverken har indbragt et passivitetssoegsmaal eller opfordret Kommissionen til at traeffe afgoerelse foer ivaerksaettelsen af proceduren med henblik paa stoettens bortfald.
198 For en del af den angivelige skades vedkommende er det i oevrigt aabenbart, at der ikke foreligger nogen aarsagssammenhaeng. Hvad angaar »risikopraemien« maa det saaledes antages, at de vanskeligheder for IPC, der laa til grund for, at selskabet maatte betale praemien, skyldtes de spanske myndigheders afgoerelse om at nedsaette den nationale stoette og den omstaendighed, at sagsoegeren maatte betale en skattegaeld paa grundlag af de virkelige vaerdier i selskabet, hvorimod forholdet ikke kan tilskrives nogen retsstridig forsinkelse fra Kommissionens side. Hvad angaar den ikke-oekonomiske skade maa denne tilskrives sagsoegerens administrerende direktoer selv og de spanske myndigheders indgriben. Hvad endelig angaar spoergsmaalet om udgifter til juridisk bistand kan kun de udgifter, der er afholdt i forbindelse med naervaerende sag, i givet fald komme i betragtning.
Rettens bemaerkninger
199 Det bemaerkes, at det er ufornoedent at tage stilling til, om erstatningspaastandene kan realitetsbehandles, idet det maa fastslaas, at det fremgaar af de faktiske omstaendigheder, at Kommissionen ikke har handlet retsstridigt.
200 Det bemaerkes herved for det foerste, at IPC fremsatte anmodningen om udbetaling af stoette den 22. februar 1990 (jf. ovenfor praemis 24), at Kommissionen gennemfoerte en kontrolundersoegelse paa stedet i perioden 25-31.marts 1990, dvs. en maaned senere (jf. ovenfor praemis 25), og at Kommissionen som foelge af sagsoegerens optraeden i forbindelse med denne kontrolundersoegelse paa stedet, som gjorde det umuligt at gennemfoere kontrollen (jf. ovenfor praemis 113, 114 og 115), anmodede om, at der blev gennemfoert en regnskabsmaessig undersoegelse, som blev foretaget i maj 1991 (jf. ovenfor praemis 27), og hvoraf det fremgik, at de beloeb, som sagsoegeren havde angivet som vaerende betalt, ikke var korrekte, hvilket gjaldt saavel paa tidspunktet for fremsaettelsen af anmodningen om udbetaling af stoette som paa tidspunktet for gennemfoerelsen af den regnskabsmaessige undersoegelse (jf. ovenfor praemis 78-112).
201 Det maa herefter fastslaas, at Kommissionen ikke handlede retsstridigt ved at antage, at IPC paa tidspunktet for selskabets fremsaettelse af anmodningen om udbetaling af stoette endnu ikke havde opfyldt sine forpligtelser i henhold til de faellesskabsretlige bestemmelser, saaledes at Kommissionen ikke burde imoedekomme anmodningen. Det bemaerkes herved, at sagsoegeren undlod at rette nogen henvendelse til Kommissionen under forloebet af det tidsrum, som sagsoegeren nu goer gaeldende var for langt, hvilket enhver paapasselig stoettemodtager, der mener at have opfyldt de forpligtelser i henhold til de faellesskabsretlige bestemmelser, som er knyttet til retten til at faa udbetalt en tilkendt finansiel stoette, ville have gjort. Det fremgaar saaledes, at sagsoegeren aldrig efter sin anmodning om udbetaling af stoette den 22. februar 1990 rykkede Kommissionen eller opfordrede denne til at traeffe afgoerelse. IPC anlagde foerst naervaerende sag efter formelt at vaere blevet underrettet om, at Kommissionen have ivaerksat en procedure med henblik paa stoettens bortfald.
202 Det bemaerkes endvidere, at det anfoerte om, at der er sket en tilsidesaettelse af retten til kontradiktion som foelge af manglende fuldstaendig aktindsigt i henseende til sagsakterne i Kommissionen i forbindelse med proceduren med henblik paa bortfald af den finansielle stoette, er uden relevans for erstatningspaastandene, idet forholdet dog eventuelt vil kunne have betydning for spoergsmaalet om lovligheden af den beslutning, som blev truffet efter denne procedure, dvs. beslutningen af 24. marts 1994, der saaledes blev truffet efter anlaegget af naervaerende sag. Det bemaerkes herved, at IPC ikke har rejst noget klagepunkt herom under det af selskabet indbragte annullationssoegsmaal (sag T-233/94), hvis behandling har godtgjort, at Kommissionen ikke handlede retsstridigt ved at beslutte, at den stoette, den havde tilkendt IPC, skulle bortfalde.
203 Det maa foelgelig fastslaas, at Kommissionen ikke har gjort sig skyldig i noget retsstridigt forhold, som kan give anledning til et ansvar for Faellesskabet, hvilket gaelder saavel beslutningen om ikke at udbetale stoetten som beslutningen om at ivaerksaette proceduren med henblik paa dennes bortfald.
204 Erstatningspaastandene kan herefter ikke tages til foelge, hvorved det er ufornoedent at undersoege det af parterne anfoerte vedroerende spoergsmaalene om skade og om aarsagssammenhaeng.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
205 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Sagsoegerne har tabt sagerne for saa vidt angaar saavel annullationspaastandene som erstatningspaastandene, og Kommissionen har nedlagt paastand om, at sagsoegerne tilpligtes at betale sagsomkostningerne, hvorfor sagsoegerne boer doemmes til at betale disse, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Fjerde Afdeling)
1) Kommissionen frifindes for annullationspaastandene i sagerne T-231/94, T-232/94, T-233/94 og T-234/94.
2) Kommissionen frifindes for erstatningspaastandene i sag T-551/93.
3) Sagsoegerne betaler sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler.