CELEX: 62009CJ0218
Eelotsusetaotlus
Määrus (EMÜ) nr 3665/87
Eksporditoetused
Artikli 5 lõige 3
Maksmise tingimused
Erand
Mõiste "vääramatu jõud"
Transportimisel hävinud tooted

Eelotsusetaotlus puudutab komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, millega sätestatakse põllumajandustoodete
eksporditoetuste süsteemi ühised üksikasjalikud rakenduseeskirjad (EÜT L 351, lk 1), mida on muudetud komisjoni 19. juuni
1995. aasta määrusega (EÜ) nr 1384/95 (EÜT L 134, lk 14), (edaspidi „määrus nr 3665/87”) artikli 5 lõike 3 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud riknenult sihtkohta saabunud liha eksporditoetusega seotud kohtuvaidlustes, milles esiteks osalevad ühelt
poolt kontrolli ja järelevalvega tegelev äriühing SGS Belgium NV (edaspidi „SGS Belgium”) ja teiselt poolt Belgisch Interventie-
en Restitutiebureau (Belgia sekkumis- ja tagasimaksete amet, edaspidi „BIRB”), eksportiv äriühing Firme Derwa NV (edaspidi
„Firme Derwa”) ja kindlustusselts Centraal Beheer Achmea NV (edaspidi „Centraal Beheer Achmea”) ning teiseks ühelt poolt Firme
Derwa ja Centraal Beheer Achmea ja teiselt poolt SGS Belgium ja BIRB.

Õiguslik raamistik
Määrus nr 3665/87 näeb ette eksporditoetuse saamise võimaluse ettevõtjatele, kes ekspordivad veiseliha väljapoole Euroopa
Ühenduse territooriumi.
Määruse nr 3665/87 artikli 4 lõike 1 kohaselt „[…] sõltub toetuse maksmine tõenditest selle kohta, et vastuvõetud ekspordideklaratsiooniga
hõlmatud tooted on muutmata kujul välja viidud ühenduse tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul alates kõnealusest vastuvõtmisest”
[siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes].
Määruse nr 3665/87 artikkel 5 sätestab:
„1.      Diferentseeritud või diferentseerimata toetuse maksmise tingimuseks on see, et lisaks ühenduse tolliterritooriumilt väljaviimisele
on tooted, välja arvatud juhul, kui need on transportimisel vääramatu jõu tõttu hävinud, imporditud kolmandasse riiki ja võimaluse
korral konkreetsesse kolmandasse riiki 12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise päevast:
[…]
Artiklis 47 sätestatud tingimustel võib siiski lubada kõnealuse tähtaja pikendamist.
[…]
Peale selle võivad liikmesriikide pädevad teenistused nõuda kõikide toetuste suhtes täiendavaid tõendeid, mis neile rahuldavalt
tõendaksid, et toode on importivas kolmandas riigis muutmata kujul tegelikult turule viidud.
[…]
3.      Kui toode on pärast ühenduse tolliterritooriumilt väljaviimist transportimisel vääramatu jõu tõttu hävinud,
–        makstakse diferentseeritud toetuse puhul välja vastavalt artiklile 20 kindlaks määratud toetuse osa,
–        makstakse diferentseerimata toetuse puhul välja kogu toetus.”
Määruse nr 3665/87 artikkel 13 näeb ette, et „[t]oetust ei anta toodete jaoks, mis ei ole veatu ja standardse turustuskvaliteediga,
ega inimtoiduks mõeldud toodete jaoks, mille omadused või seisukord välistavad nende kasutamise kõnealusel eesmärgil või piiravad
seda oluliselt”.
Sama määruse artikli 17 lõike 3 alusel peetakse toodet impordituks, kui on täidetud kolmandas riigis tarbimiseks ringlusse
lubamist puudutavad tolliformaalsused.
Määruse nr 3665/87 artikkel 18 on järgmine:
„1.      Impordiga seotud tolliformaalsuste täitmist tõendatakse eksportija valikul ühega järgmistest dokumentidest:
a)      tollidokument, selle ärakiri või valguskoopia; […]
b)      liikmesriigi poolt tunnustatud rahvusvahelise kontrolli- ja järelevalveasutuse koostatud lossimistõend ja tõend tarbimiseks
ringlusse lubamise kohta. [...]
2.      Kui eksportija ei saa vastavalt lõike 1 punktidele a või b valitud dokumente isegi pärast vajalike sammude astumist või kui
on kahtlusi esitatud dokumentide ehtsuse suhtes, võib impordiga seotud tolliformaalsuste täitmise tõendamiseks esitada ühe
või mitu järgmistest dokumentidest:
[…]
c)      liikmesriigi poolt tunnustatud rahvusvahelise kontrolli- ja järelevalveasutuse koostatud lossimistõend, milles täiendavalt
tõendatakse, et toode on ära viidud lossimiskohast või vähemalt selle asutuse teada ei ole seda hiljem laaditud reekspordi
tarvis;
[…]”.
Määruse nr 3665/87 artikkel 20 sätestab:
„1.      Erandina artiklist 16 ja ilma et see piiraks artikli 5 kohaldamist, makstakse osa eksporditoetusest kohe, kui on esitatud
tõend, et toode on ühenduse tolliterritooriumilt välja viidud.
[…]
2.      Lõikes 1 nimetatud osa eksporditoetusest võrdub summaga, mille eksportija saaks juhul, kui tema toode jõuaks sihtkohta, mille
suhtes on kehtestatud madalaim toetusemäär, kusjuures määra kinnitamata jätmisel lähtutakse madalaimast määrast.
[…]”.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Firme Derwa eksportis 1996. aastal veiselihalasti Liibanoni. Vastava ekspordideklaratsiooni võttis tolliasutus vastu 24. juunil
1996. BIRB maksis 19. juulil 1996 Firme Derwale ettemaksena 1 301 696 Belgia frangi (ehk 32 268,20 euro) suuruse eksporditoetuse.
Lihalast jõudis 9. juulil 1996 Beirutisse, kus veterinaarteenistus võttis tollieeskirjade kohaselt kontrollimiseks proovid.
Ta avastas proovidest baktereid. Sel alusel tunnistati kogu lihalast inimtoiduks kõlbmatuks, saaja keeldus saadetist vastu
võtmast ning seejärel last hävitati.
Lõpliku toetuse saamiseks pidi Firme Derwa esitama 12 kuu jooksul pärast ekspordideklaratsiooni vastuvõtmist tõendid selle
kohta, et lihalast on imporditud Liibanoni muutmata kujul. Firme Derwa esitas 3. juunil 1997 BIRB‑le tõendite esitamise tähtaja
pikendamise taotluse.
Kuna Firme Derwal puudus vajalik dokument, palus põhikohtuasjas asjassepuutuva kauba kindlustaja Centraal Beheer Achmea 14. aprillil
1997 SGS Belgiumil võtta ühendust Beirutis asuva partnerettevõtjaga, et väljastataks määruse nr 3665/87 artikli 18 lõike 1
punktis b sätestatud tõend. SGS Liban vastas SGS Belgiumile 17. juunil 1997 faksi teel, et kauba kohta ei ole tehtud tarbimiseks
ringlusse lubamise deklaratsiooni.
Sellegipoolest kinnitas SGS Belgium 19. juulil 1997, et Liibanoni toll lubas kauba tarbimiseks ringlusse.
Seepeale vabastas BIRB 8. oktoobril 1997 Firme Derwa poolt antud tagatise. Firme Derwa pidi siiski osa saadud eksporditoetusest
tagasi maksma, kuna ta esitas hilinemisega tõendid selle kohta, et kaup on imporditud Liibanoni eesmärgiga lasta see tarbimiseks
ringlusse.
Aastatel 1998 ja 1999 läbiviidud uurimise tulemusena avastas Belgia majandusministeeriumi Bestuur Economische Inspectie (majandusjärelevalveamet)
SGS Belgiumi ruumides SGS Liibanoni 17. juunil 1997 saadetud faksi, mis on vastuolus kinnitusega, et eksporditud liha on lastud
tarbimiseks ringlusse.
BIRB teavitas SGS Belgiumi uurimise tulemusest 21. aprillil 1999.
BIRB teatas SGS Belgiumile 1. veebruaril 2001, et vastavalt määruse nr 3665/87 artiklile 13 on sellistel asjaoludel kadunud
õigus toetusele, valesti väljamakstud summat suurendatakse 15% võrra, kuna toetust maksti ettemaksena, valeandmete tahtliku
esitamise eest määratakse 200% rahaline karistus ning pangatagatise vabastamise kuupäevast, st alates 8. oktoobrist 1997 arvestatakse
intressi. Seega oli BIRB nõutav summa kokku 3 829 628 Belgia franki (ehk 94 934 eurot).
BIRB esitas 11. aprillil 2001 hagi, milles ta nõudis SGS Belgiumilt 3 829 628 Belgia frangi (94 934 euro) tasumist, millele
lisanduvad viivis ja kohtu korras määratud intress.
SGS Belgium taotles 21. septembril 2001 tagasinõudeõiguse alusel Firme Derwa ja Centraal Beheer Achmea kaasamist kohtumenetlusse.
Firme Derwa ja Centraal Beheer Achmea esitasid 8. augustil 2002 kaebuse BIRB peale.
Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Antwerpeni esimese astme kohus) otsustas 11. aprillil 2003, et põhikohtuasjas arutusel
oleva liha impordiga seotud tolliformaalsuste täitmata jätmine on vaieldamatult tõendatud ning seega ei ole täidetud ka diferentseeritud
toetuse maksmise tingimused. Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen mõistis seega SGS Belgiumilt BIRB kasuks välja 3 829 628 Belgia
franki, millele lisandusid viivis ja kohtu korras määratud intress.
Sama kohtuotsusega määrati, et Firme Derwa ja Centraal Beheer Achmea vastutavad solidaarvõlgnikena kogu SGS Belgiumilt väljamõistetud
summa eest. Firme Derwa ja Centraal Beheer Achmea kaebused jäeti põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
Apellatsioonkaebust lahendav Hof van beroep te Antwerpen (Antwerpeni apellatsioonikohus) leidis 21. detsembri 2004. aasta
otsuses, et SGS Belgiumi käitumine ei ole süüline, kuna määruse nr 3665/87 artikli 18 lõike 1 punkti b alusel 19. juulil 1997
väljastatud deklaratsioonis oli tegelikult sisuline viga ning seda deklaratsiooni võis lugeda määruse nr 3665/87 artikli 18
lõike 2 punktis c sätestatud lossimistõendiks, mis andis Firme Derwale eksporditoetuse saamise õiguse.
Hof van beroep te Antwerpen tegi sellest järelduse, et Firme Derwale ei makstud toetust eeskirju eirates ja seega ei ole SGS
Belgium eiranud eeskirju ega osalenud eeskirjade eiramises, mis oleks kahjustanud Euroopa ühenduste üldeelarvet või nende
hallatavaid eelarveid.
BIRB esitas selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse.
Hof van Cassatie (kassatsioonikohus) otsustas 16. märtsil 2007, et lossimistõend määruse nr 3665/87 artikli 18 lõike 2 punkti c
tähenduses on ilmselgelt ümberlükatav tõend selle kohta, et kaup on tegelikult jõudnud sihtkohariigi turule ning seal turustatud.
Hof van Cassatie leidis, et Hof van beroep te Antwerpen eksis, kui ta otsustas, et niipea, kui on esitatud lossimistõend,
tuleb diferentseeritud toetuse maksmise tingimused lugeda täidetuks, nagu oleks selle tõendi puhul tegemist ümberlükkamatu
tõendiga. Hof van Cassatie tühistas seetõttu Hof van beroep te Antwerpeni 21. detsembri 2004. aasta otsuse ning saatis asja
lahendamiseks Hof van Beroep te Brusselile (Brüsseli apellatsioonikohus).
Viimati nimetatud apellatsioonikohtus väitis SGS Belgium, et põhikohtuasjas käsitletav kaup oli ekspordi hetkel veatu ja standardse
turustuskvaliteediga ning inimtoiduks kõlblik, mistõttu tuleb asuda seisukohale, et kaup on transportimisel vääramatu jõu
tõttu hävinud määruse nr 3665/87 artikli 5 lõike 3 tähenduses.
BIRB juhtis tähelepanu sellele, et SGS Belgium, kes menetluse alguses väitis, et kaup on tegelikult Liibanoni imporditud ja
tarbimiseks ringlusesse lastud, on muutnud oma seisukohta. Igal juhul väidab BIRB, et selles sättes kasutatud tegusõna „hävima”
ei saa tähendada „riknema”. Määruse nr 3665/87 artikli 5 lõiget 3 saab eksportija kasuks kohaldada ainult siis, kui kaup ise
on hävinud, st see on läinud välja eksportija valdusest, mistõttu kaup ei saanud jõuda sihtkohta.
Hof van beroep te Brussel möönab, et SGS Belgiumi seisukoha muutumises ilmneb vastuolu. Kohus leiab siiski, et see asjaolu
ei võta eksportijalt võimalust tugineda vääramatule jõule.
Centraal Beheer Achmea poolt esitatud kindlustusseltsi Lloyds aruande põhjal leiab nimetatud kohus, et põhikohtuasjas käsitletavat
liha transporditi külmutuskonteineris nõuetekohases pakendis ning et sellise konteineri kasutamise eesmärk ongi nimelt vältida
liha riknemist. Transportimise ajal säilitati kaupa nõuetekohaselt temperatuuril 0 °C. Lõpuks nähtub aruandest ka see, et
kaup oli ekspordihetkel veatu ja standardse turustuskvaliteediga ning inimtoiduks kõlblik, kuid Beirutisse saabumisel oli
see juba riknenud.
Neil asjaoludel otsustas Hof van beroep te Brussel menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas […] määruse nr 3665/87 […] artikli 5 lõikes 3 sätestatud mõistet „vääramatu jõud” tuleb tõlgendada nii, et kui veiselihalast
rikneb transportimisel nõuetekohases pakendis ja külmutuskonteineris, milles säilitati nõutav püsitemperatuur, on põhimõtteliselt
tegemist vääramatu jõuga?”

Eelotsuse küsimus

Euroopa Kohtule esitatud märkused
SGS Belgium ja Firme Derwa on seisukohal, et esitatud küsimusele tuleb vastata jaatavalt. Kuigi määruse nr 3665/87 artikli 5
lõike 3 hollandikeelses versioonis on kasutatud sõna „verloren”, mahub selles sättes sisalduva mõiste „hävinud” alla ka „riknemine”,
nagu nähtub selle sätte muudest keeleversioonidest. Inglise ja prantsuse keeleversioonides on kasutatud vastavalt sõnu „perished”
ja „péri”, mitte „lost” või „perdues”. Peale selle leidub Austria Vabariigi, Soome Vabariigi, Islandi Vabariigi, Norra Kuningriigi,
Rootsi Kuningriigi, Šveitsi Konföderatsiooni ja Euroopa Majandusühenduse vahel 20. mail 1987 sõlmitud ühistransiidiprotseduuri
konventsiooni (EÜT L 226, lk 2), mida on muudetud EÜ-EFTA ühistransiidi ühiskomitee 20. detsembri 2000. aasta otsusega nr 1/2000
(EÜT 2001, L 9, lk 1), I liite artiklis 114 selle kohta selgitus, et „kaup on pöördumatult kahjustatud, kui see on muutunud
kasutuskõlbmatuks”.
SGS Belgium väidab, et põhikohtuasjas arutusel oleva kauba transportimisel rakendati ettevaatusabinõusid, mis lähevad kaugemale
määrusega kehtestatud nõuetest eelkõige liha püsitemperatuuril külmutamise osas. Bakteritega nakatumist ei olnud seega võimalik
ette näha ja seda järeldust ei saa selles suhtes seada kahtluse alla asjaolu, et seda liiki juhtumid oleks olnud võimalik
katta kindlustuspoliisiga.
Belgia valitsus ja Euroopa Ühenduste Komisjon teevad ettepaneku vastata esitatud küsimusele nii, et kauba riknemise korral
ei ole üldjuhul tegemist vääramatu jõuga määruse nr 3665/87 artikli 5 lõike 3 tähenduses. Kui riknemise põhjus ja asjaolud
on teada ja ilmneb, et riknemine on ebatavaline asjaolu, mida ei olnud võimalik ette näha ja mis ei olnud eksportija kontrolli
all ning mille tagajärgi ei olnud kõigile rakendatud ettevaatusabinõudele vaatamata võimalik vältida, ainult siis oleks tegemist
vääramatu jõuga.
Komisjon lisab, et bakteriaalnakkuse oht on teatud mõttes kergesti riknevate toiduainete ekspordiga kaasneva kaubandusriski
lahutamatu osa. Bakteriaalnakkust ei saa seega üldjuhul pidada eksportija jaoks ebatavaliseks sündmuseks, mida ei ole võimalik
ette näha. Ainul täiendavate ja erakorraliste asjaolude esinemise korral saab teha teistsuguse järelduse. Selles küsimuses
on komisjonil liiga vähe faktilisi andmeid, et käesolevas kohtuasjas seisukohta anda. Eelkõige peab ta silmas andmete puudumist
transpordiks kasutatud konteineri sobivuse ja üldise seisukorra kohta. Samuti toob komisjon esile, et ekspordideklaratsiooni
vastuvõtmise päevast kulus kuni bakteri avastamiseni 16 päeva ning on teadmata, mis selle aja jooksul tegelikult juhtus. Lõpuks
leiab komisjon, et analüüsi tegemiseks võib osutuda vajalikuks teave, kas kindlustus on tehtud või käsitleb liha riknemise
ohtu lepingusäte või need puuduvad.
Seoses meetmetega, mida eksportija põhikohtuasjas võttis, märgib Belgia valitsus, et kindlustusseltsi Lloyds Beirutis koostatud
aruandest nähtub, et avastatud bakteriaalnakkuse põhjuseks võis olla külmaahela katkemine liha ladustamise ajal. Lõpuks, kuna
põhikohtuasjas arutusel oleva kauba riknemise tegelikku põhjust ei ole tegelikult kindlaks tehtud, siis ei saa teha järeldust,
et eksportija on võtnud kõik vajalikud ettevaatusabinõud riknemise takistamiseks. Belgia valitsuse arvates on tõenäoline,
et põhikohtuasjas asjassepuutuva veiseliha külmutamine katkes kas transpordi käigus või pärast lossimist Beiruti sadamas.
See sündmus on tavaline asjaolu, mida on võimalik ette näha ja katta kindlustusega, mida eksportija võib püüda ära hoida ja
mis ei kujuta endast seega vääramatut jõudu.

Euroopa Kohtu vastus
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on diferentseeritud eksporditoetuste eesmärk avada või hoida ühenduse ekspordi jaoks
avatuna asjaomaste kolmandate riikide turgusid, kusjuures toetuste diferentseerimine tuleneb tahtest võtta arvesse vastavate
imporditurgude, kus ühendus soovib osaleda, erilisi tunnuseid (9. augusti 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑347/93: Boterlux,
EKL 1994, lk I‑3933, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika).
Samuti nähtub kohtupraktikast, et toetuste diferentseerimise süsteemi olemasolul puuduks mõte, kui muutmata kujul eksporditud
kauba eest toetuse maksmiseks piisaks üksnes kauba mahalaadimisest kolmandas riigis (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus
Boterlux, punkt 19).
Just sel põhjusel näebki määruse nr 3665/87 artikli 5 lõike 1 esimene lõik ette, et toetuse maksmise tingimuseks on see, et
lisaks Euroopa Liidu tolliterritooriumilt väljaviimisele on tooted imporditud kolmandasse riiki. Määruse artikli 17 lõige 3
täpsustab selles osas, et toodet peetakse impordituks, kui on täidetud kolmandas riigis tarbimiseks ringlusse lubamist puudutavad
tolliformaalsused.
Pealegi ei luba määruse nr 3665/87 artikkel 13 üldse anda toetust toodete jaoks, mis ei ole veatud ja standardse turustuskvaliteediga,
ega inimtoiduks mõeldud toodete jaoks, mille omadused või seisukord välistavad nende kasutamise kõnealusel eesmärgil või piiravad
seda oluliselt.
Diferentseeritud eksporditoetuse osas on määruse nr 3665/87 artikli 20 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud toetuse maksmine baasmäära
alusel, mis arvutatakse lähtuvalt ekspordipäeval kohaldatava toetuse alammäärast, niipea kui eksportija on esitanud tõendi,
et toode on ühenduse tolliterritooriumilt välja viidud. Eksporditoetuse diferentseeritud osa makstakse sõltuvalt nimetatud
määruse artiklites 17 ja 18 sätestatud täiendavatest tingimustest. Eksportijal tuleb tõendada 12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni
vastuvõtmise kuupäevast, et tooted on imporditud kolmandasse riiki või ühte kolmandatest riikidest, millele kohaldatakse toetust,
esitades tõendid sihtriigis tarbimiseks ringlusse lubamisega seotud tolliformaalsuste täitmise kohta (vt 19. märtsi 2009. aasta
otsus kohtuasjas C‑77/08: Dachsberger & Söhne, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 28).
Määruse nr 3665/87 artikli 5 lõige 3 näeb siiski ette, et erandina makstakse toetus ikkagi välja, kui toode on pärast ühenduse
tolliterritooriumilt väljaviimist transportimisel vääramatu jõu tõttu hävinud, nii et seda ei saanud importivas kolmandas
riigis tarbimiseks ringlusse lasta.
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et „vääramatu jõu” all tuleb üldjuhul mõista ebatavalisi asjaolusid, mida ei ole võimalik
ette näha ja mis ei ole vääramatule jõule tugineva isiku kontrolli all ning mille tagajärgi ei olnud kõigile rakendatud ettevaatusabinõudele
vaatamata võimalik vältida (vt eelkõige 5. veebruari 1987. aasta otsus kohtuasjas 145/85: Denkavit België, EKL 1987, lk 565,
punkt 11, ja 5. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑377/03: komisjon
vs
. Belgia, EKL 2006, lk I‑9733, punkt 95).
Seoses vääramatut jõudu käsitlevate määruse nr 3665/87 sätetega on kohtupraktikas välja kujunenud seisukoht, et sel mõistel
on liidu õiguse kohaldamise erinevates valdkondades erinev sisu ja selle tähendus tuleb seetõttu määratleda sõltuvalt õiguslikust
raamistikust, milles selle tagajärjed peavad tekkima (vt eelkõige 7. detsembri 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑12/92: Huygen jt,
EKL 1993, lk I‑6381, punkt 30, ja 29. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑263/97: First City Trading jt, EKL 1998, lk I‑5537,
punkt 41).
Selles osas olgu mainitud, et määruse nr 3665/87 artikli 5 lõige 3 sätestab erandi tavapärasest eksporditoetuste maksmise
korrast ja järelikult tuleb seda sätet tõlgendada kitsalt. Kuna vääramatu jõu esinemine on
sine qua non
tingimus toetuse saamiseks eksporditud kauba eest, mida importivas kolmandas riigis ei ole tarbimiseks ringlusse lastud,
tähendab see, et antud mõistet tuleb tõlgendada nii, et toetuse maksmise juhtude arv on piiratud (vt analoogia alusel 20. novembri
2008. aasta otsus kohtuasjas C‑38/07 P: Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading
vs
. komisjon, EKL 2008, lk I‑8599, punkt 60).
Üldiselt tuleb märkida, et veiselihapartii nakatumine bakteritega ei ole ebatavaline. Vaatamata sellistele rangetele tervishoiunõuetele
nagu veiste profülaktiline ravi, liha külmutamine ja jälgitavus ning tervishoiuasutuste kontrolli‑ ja järelevalvemeetmete
rakendamine juhtub, et müügikohad korjavad bakterite avastamise tõttu müügilt ära liidu territooriumil turustatavad lihapartiid.
Bakteriaalnakkusest tingitud oht tervisele on eriti aktuaalne veiseliha eksporditehingute korral, kuna enne sihtkohta jõudmist
võidakse lihapartiiga erinevate transpordiliikide kasutamise käigus teha palju laadimistoiminguid. Lisaks võib eeskätt meritsi
pikkade vahemaade taha vedamisel esineda välistemperatuuri suuri kõikumisi ja seega võib transpordiks vajalike külmutusvahenditega
tekkida täiendavaid tehnilisi probleeme.
Küsimuses, kas käitaja tegutses nakkuse vältimiseks otstarbekalt õigesti, on liikmesriigi kohtu ülesanne teha täpselt kindlaks
põhikohtuasjas käsitletava kauba transpordi‑, ladustamis‑ ja lossimistingimused ning selgitada välja, kas vaatamata kontrollile,
mida teostasid eksportiva liikmesriigi tervishoiuasutused, võis kaup olla bakteritega nakatunud juba lastimise ajal. Olgu
siiski märgitud, et kui liha transportimine nõuetekohases pakendis ja külmutuskonteineris, milles säilitati nõutav püsitemperatuur,
ei saanud takistada bakteritega nakatumist ja/või nende vohamist, siis on tõenäoline, et tegelikult oli lihalast mingil määral
nakatunud juba hetkel, mil see liidu territooriumilt välja viidi, st enne selle vedamist kolmandasse riiki, kuigi eksportiva
liikmesriigi tervishoiuasutused seda ei avastanud või ei saanud avastada.
Järelikult võib niisugust juhtumit pidada selliste tehingutega kaasneva kaubandusriski lahutamatuks osaks, st asjaoluks, mida
ei saa selliste kaubandustehingute juures pidada ei „ebatavaliseks” ega „ebatõenäoliseks” ettevaatliku ja hoolsa ettevõtja
jaoks (vt selle kohta 11. juuli 1968. aasta otsus kohtuasjas 4/68: Schwarzwaldmilch, EKL 1968, lk 549, 563).
Lisaks, nagu Belgia valitsus ja komisjon põhjendatult märkisid, näitab tõsiasi, et eksporditava lasti bakteritega nakatumist
võib nagu põhikohtuasjas katta spetsiaalse kindlustuspoliisiga, et seda ei saa pidada asjaoluks, mida eksporditehingute puhul
ei ole võimalik ette näha.
Seega tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 3665/87 artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui veiselihalast
rikneb transportimisel eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldatud tingimustes, siis ei ole tegemist vääramatu jõuga selle
sätte tähenduses.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
Komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, millega sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi
ühised üksikasjalikud rakenduseeskirjad, mida on muudetud komisjoni 19. juuni 1995. aasta määrusega (EÜ) nr 1384/95, artikli 5
lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui veiselihalast rikneb transportimisel eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldatud tingimustes,
siis ei ole tegemist vääramatu jõuga selle sätte tähenduses.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.