CELEX: 62007CJ0415
Tööhõivealane riigiabi
Tööhõivealase riigiabi suunised
Piirkondliku riigiabi andmise juhend
Määrus (EÜ) nr 2204/2002
Töökohtade loomise mõiste
Töökohtade arvu suurenemise arvutamine

Eelotsusetaotlus puudutab tööhõivealase riigiabi suuniste (EÜT 1995, C 334, lk 4), piirkondliku riigiabi andmise juhendi (EÜT 1998, C 74, lk 9; ELT eriväljaanne 08/01, lk 226) ja komisjoni 12. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 2204/2002, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist tööhõivealase riigiabi suhtes (
EÜT L 337, lk 3
; ELT eriväljaanne 05/04, lk 273), tõlgendamist.
See taotlus esitati seoses kaebusega, mille Lodato Gennaro & C. SpA (edaspidi „Lodato”) on esitanud Istituto nazionale della previdenza sociale (riiklik sotsiaalkindlustusamet, edaspidi „INPS”) koostatud protokolli alusel väljastatud maksuteate peale.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigus
Tööhõivealase riigiabi suuniste punkt 17 on sõnastatud järgmiselt:
„[…] Tuleb täpsustada, et töökohtade loomise all mõeldakse töökohtade koguarvu suurendamist, st lisatöökoha loomist asjaomase ettevõtte töötajate arvu suhtes (teatud kindla perioodi keskmine). Töötaja lihtne asendamine ilma töötajate arvu suurenemiseta ja järelikult ilma uute töökohtade loomiseta ei ole tegelik töökohtade loomine.”
Suuniste punkti 21 kolmanda taande kohaselt peab Euroopa Ühenduste Komisjon tööhõivealase riigiabi hindamisel muu hulgas kontrollima töölepingu tingimusi, näiteks kohustust säilitada uus loodud töökoht vähemalt teatava aja jooksul pärast selle loomist.
Väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antavat riigiabi käsitlevate ühenduse suuniste (EÜT 1996, C 213, lk 4) punkti 3.2 juurde kuuluvas 8. joonealuses märkuses on märgitud, et „[t]öötajate arv vastab aasta tööühikute (ATÜ) arvule ehk täisajatöötajate arvule, kes on aasta jooksul tööl, kusjuures osaaja- ja hooajatöötajad vastavad ATÜ osadele”.
Piirkondliku riigiabi andmise juhendi punkt 4.12 on sõnastatud järgmiselt:
„Töökohtade loomine tähendab töökohtade koguarvu suurendamist […] võrreldes teatava ajavahemiku keskmisega konkreetses tootmisüksuses. Järelikult tuleb kõnealuse ajavahemiku jooksul loodud töökohtade arvust lahutada sama aja jooksul kaotatud töökohtade arv […]”
Juhendi 33. joonealuses märkuses täpsustatakse, et „[t]öökohtade arv on aasta tööjõuühikute arv ehk täisajatöötajate arv, kes on aasta jooksul täistööajaga tööl, kusjuures osaaja- ja hooajatööd mõõdetakse aasta tööjõuühiku murdosades”.
Juhendi punktis 4.14 on märgitud, et „[t]öökohtade loomiseks ettenähtud abi eelduseks on loodud töökohtade säilitamine vähemalt viie aasta jooksul, kasutades selleks vajalikku makseviisi või selle saamisega seotud tingimusi ”.
Komisjoni 12. jaanuari 2001. aasta määruse, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antava riigiabi suhtes (
EÜT L 10, lk 33
; ELT eriväljaanne 08/02, lk 141), artikli 4 lõike 6 punktides b ja c on sätestatud, et „investeeringu tulemusena tegelike töötajate arv asjaomases käitises suureneb, võrreldes eelnenud kaheteistkümne kuu keskmisega” ning et „loodud töökohti säilitatakse vähemalt viis aastat”.
Määruse nr 2204/2002 artikli 4 lõike 4 punktid a ja b sätestavad, et „loodud töökohtade tulemusena suureneb nii asjaomase käitise kui ka asjaomase ettevõtte töötajate arv võrreldes eelnenud 12 kuu keskmisega” ja „loodud töökohti säilitatakse vähemalt kolm aastat ning väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete puhul vähemalt kaks aastat”. Määruse artikli 2 punktis e on „töötajate arv” määratletud kui „aasta tööühikute (ATÜ) arv ehk täisajatöötajate arv, kes on aasta jooksul tööl, kusjuures osaaja- ja hooajatööd mõõdetakse ATÜ murdosades”.
Samasugune töötajate arvu määratlus on toodud regionaalabi suuniste aastateks 2007–2013 (ELT 2006, C 54, lk 13) 52. joonealuses märkuses ning suuniste punktis 58 on märgitud, et „töökohtade loomine” tähendab „otseselt konkreetses käitises palgatud töötajate arvu […] puhasväärtuse suurendamist, võrreldes eelneva 12 kuu keskmisega” ning et „[j]ärelikult tuleb 12 kuu jooksul loodud töökohtade arvust lahutada sama aja jooksul kaotatud töökohtade arv”.
Põhikohtuasjas kõne all olevaid abikavasid käsitlevad komisjoni otsused
10. augustil 1999 otsustas komisjon mitte esitada vastuväiteid . aasta seaduse nr 448 (
Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana
nr 302 regulaarne lisa, ) artikli 3 lõigetega 5 ja 6 kehtestatud tööhõivealasele abikavale, millest Itaalia Vabariik teatas komisjonile .
Selle seaduse artikli 3 lõige 5 sätestab, et kõikidele Campania, Basilicata, Sitsiilia, Puglia, Calabria ja Sardiinia maakondades tegutsevatele eraettevõtjatele ja riigiettevõtetele antakse aastatel 1999, 2000 ja 2001 tööle võetud uute töötajate kohta, kes suurendavad tegelikku töötajate arvu 31. detsembri 1998. aasta seisuga võrreldes, võimalus saada kolme aasta jooksul alates töötaja töölevõtmise kuupäevast maksusoodustust sotsiaalmaksu kogusummast, mis neil kuulub tasumisele INPS-ile palgatöötajate pensionifondi (Fondo pensioni lavoratori dipendenti) sissemaksetega maksustatavate töötasude pealt. See õigusnorm on kohaldatav ka Abruzzo ja Molise maakondades, aga ainult 1999. aasta suhtes.
Sama seaduse artikli 3 lõikes 6 kehtestati riigiabi andmise tingimused. Itaalia ametiasutuste ja komisjoni vahelise arvamustevahetuse tulemusel sõnastati töötajate arvu suurenemist puudutav tingimus järgmiselt:
„Ettevõtja peab, isegi kui see on vahetult asutatud, suurendama oma täistööajaga töötajate arvu. Töökohtade loomine arvutatakse välja ettevõtte töölepingute sõlmimisele eelnenud kaheteistkümne kuu keskmise töötajate arvu alusel. Keskmist töötajate arvu väljendatakse aasta tööühikutes (ATÜ) […], lähtudes väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antavat riigiabi käsitlevate ühenduse suuniste punkti 3.2 juurde kuuluvas 8. joonealuses märkuses ette nähtud määratlusest.”
Komisjon leidis 6. detsembri 2002. aasta otsuses, et EÜ asutamislepinguga on kooskõlas ka . aasta seaduse nr 448 (
Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana
nr 332 regulaarne lisa, ) artikliga 44 kehtestatud uus abikava, millest Itaalia Vabariik teatas komisjonile ja millega pikendati eelmist abikava. Uus abikava säilitas eelmise abikava tingimused. Muu hulgas sõnastati töötajate arvu suurenemise tingimus pärast komisjoni märkusi samasuguselt, nagu on toodud eespool, kuid viidates seekord piirkondliku riigiabi andmise juhendi punktile 4.12 ja 33. joonealusele märkusele.
Nendes kahes otsuses eristas komisjon investeeringuga mitteseotud tööhõivealast abi ja investeeringust sõltuvat tööhõivealast abi. Esimest uuris komisjon tööhõivealase riigiabi suuniste alusel ning teist piirkondliku riigiabi andmise juhendi alusel ja 6. detsembri 2002. aasta otsuses ka määruse nr 70/2001 alusel. Ta leidis, et kavandatav abi on ühisturuga kokkusobiv, kohaldades EÜ artikli 87 lõike 3 punktides a ja c sätestatud erandeid.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Toidukonservisektori ettevõtja Lodato põhitegevusala on konservtomatite tootmine Campania maakonnas. Tema tegevuses on kõrghooaeg juulist oktoobrini, mil ta peab tööle võtma hooajatöötajaid. Ta sai abi mõlemast põhikohtuasjas kõne all olevast abikavast seoses seitsme töötaja töölevõtmisega esimese abikava puhul ja kahe töötaja töölevõtmisega teise abikava puhul.
INPS inspektorid leidsid, et need töölevõtmised ei suurendanud Lodato töötajate arvu, ja koostasid 21. novembril 2005 protokolli, mille alusel koostati maksuteade, mida puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olev kaebus.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et Lodato põhjendab oma kaebust väitega, et töötajate arvu suurenemise tingimuse täitmise kontrollimiseks võrdles INPS töölevõtmisele eelnenud aasta keskmise ATÜ arvu ettevõtte töötajate arvuga töölevõtmise kuupäeval, kasutades niiviisi heterogeenseid võrdluselemente, selle asemel et võrrelda töölevõtmisele eelnenud aasta ja sellele järgnenud aasta keskmist ATÜ arvu.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole kindel, kuidas tõlgendada ühenduse õigusnorme seoses teise näitajaga, mida kasutatakse töötajate arvu võrdlemisel, et kontrollida töötajate arvu suurenemise tingimuse täitmist. Esiteks leiab ta, et meetod, mida kasutas INPS, on ebamõistlik ning diskrimineerib ettevõtteid, kelle tegevus on hooajaline, ning teiseks täpsustab ta, et „töölevõtmisele eelnenud aasta ATÜ arvu võrdlemine järgnenud aasta ATÜ arvuga on paremini kooskõlas abi mõttega, mis stimuleerib uute töökohtade loomist teatud perioodil”.
Leides siiski, et ühenduse õigusnormide täpse tõlgendamise osas on kahtlusi, otsustas Tribunale ordinario di Nocera Inferiore menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas tööhõivealase riigiabi suunistes, piirkondliku riigiabi andmise juhendis ning […] määruses nr 2204/2002 […] sisalduvaid ühenduse õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et selle tuvastamiseks, kas töökohtade arv on suurenenud, tuleb võrrelda töölevõtmisele eelnenud aasta töötajate arvu keskmist (keskmist ATÜ arvu) töölevõtmisele järgnenud aasta töötajate arvu keskmisega (keskmise ATÜ arvuga) või tuleb seda hoopis tõlgendada nii, et võrrelda tuleb – või võib – töölevõtmisele eelnenud aasta töötajate arvu keskmist (keskmist ATÜ arvu) ja töölevõtmise konkreetsel päeval ettevõttes esinenud töötajate arvu täpset näitajat?”
Eelotsuse küsimus
Kõigepealt olgu märgitud, et põhikohtuasjas kõne all olevate abikavade heakskiitmist käsitlevates komisjoni otsustes viidatakse tööhõivealase riigiabi suunistele ja piirkondliku riigiabi andmise juhendile, kuid ei viidata määrusele nr 2204/2002, mis võeti vastu pärast neid otsuseid. Järelikult ei ole seda määrust vaja käesolevas asjas tõlgendada.
Teiseks olgu meenutatud, et eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli olev menetlus puudutab investeeringuga mitteseotud tööhõivealast abi, mida komisjon uuris tööhõivealase riigiabi suuniste alusel. Kuigi eelotsuse küsimus peab tegelikult silmas üksnes tööhõivealase riigiabi suuniste tõlgendamist, tuleb neid suuniseid siiski tõlgendada tihedas seoses piirkondliku riigiabi andmise juhendiga, kuna töökohtade loomise määratlus on neis dokumentides ühesugune ning nad mõlemad viitavad selles määratluses – vastavalt punktis 17 ja 4.12 – töökohtade koguarvu suurendamisele võrreldes mingi perioodi keskmisega.
Kolmandaks tuleb toonitada, et komisjoni 10. augusti 1999. aasta ja . aasta otsustega tunnistati põhikohtuasjas kõne all olevad kaks abikava – millest siseriiklikud ametiasutused olid komisjonile teatanud ja mille kohta nad hiljem esitasid lisateavet – ühisturuga kokkusobivaks ning töökohtade arvu suurenemise arvutamiseks kasutatava valemi osas viitas . aasta otsus sõnaselgelt väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antavat riigiabi käsitlevate ühenduse suuniste punkti 3.2 juurde kuuluvale 8. joonealusele märkusele, samas kui . aasta otsus sisaldab samuti sõnaselget viidet sisuliselt samasugusele vormelile piirkondliku riigiabi andmise juhendi punkti 4.12 juurde kuuluvas 33. joonealuses märkuses.
Kuna eelotsuse küsimus puudutab seda, milline on see teine näitaja, mida tuleb kasutada ettevõtte töötajate arvu võrdlemisel, et teha kindlaks, kas ettevõte on töökohtade koguarvu võrreldes teatud perioodi keskmisega tõepoolest suurendanud, siis tuleb tõdeda, et täpset selgitust selle kohta ei ole antud ei tööhõivealaste suuniste punktis 17 ega ka määruse nr 70/2001 artikli 4 lõike 6 punktis b, mis on samuti aluseks teist põhikohtuasjas kõne all olevat abikava käsitlevale komisjoni 6. detsembri 2002. aasta otsusele.
Seevastu piirkondliku riigiabi andmise juhendis on teine võrdluses kasutatav näitaja määratletud täpsemalt. Esiteks on juhendi punktis 4.12 märgitud, et töökohtade loomine tähendab töökohtade koguarvu suurendamist võrreldes teatava ajavahemiku keskmisega konkreetses tootmisüksuses, ning et kõnealuse ajavahemiku jooksul loodud töökohtade arvust tuleb lahutada sama aja jooksul kaotatud töökohtade arv. Teiseks on 33. joonealuses märkuses täpsustatud, et töökohtade arv on aasta tööjõuühikute arv ehk täisajatöötajate arv, kes on aasta jooksul täistööajaga tööl, kusjuures osaaja- ja hooajatööd mõõdetakse aasta tööjõuühiku murdosades.
Sellest järeldub, et vastavalt viimati nimetatud juhendile mõeldakse töökohtade loomise all aasta jooksul täistööajaga tööl olevate töötajate töökohtade koguarvu suurendamist (osaaja- ja hooajatööd mõõdetakse aasta tööjõuühiku murdosades) võrreldes teatava ajavahemiku keskmisega konkreetses tootmisüksuses. Seega ei ole selle juhendi kohaselt teine töötajate arvu võrdluses kasutatav näitaja mitte ettevõtte töötajate arv töölevõtmise kuupäeval, vaid ATÜ-des arvutatud töötajate arv aastase perioodi jooksul.
Veel tuleb tõdeda, et selline töötajate arvu võrdluses kasutatava teise näitaja määratlus on kasutusel ka määruse nr 2204/2002 artikli 4 lõike 4 punktis a koostoimes artikli 2 punktiga e ning 2007.–2013. aasta riigiabisuuniste punktis 58.
Nende erinevate sätete koosuurimisest nähtub, et komisjon on järk-järgult täpsustanud töökohtade või töötajate koguarvu suurenemise arvutamise meetodit. Neist täpsustustest tulenevalt moodustub ettevõtte töötajate arvu ajas võrdlemisel kasutatav teine näitaja nagu esimenegi näitaja ATÜ arvust ning järelikult vastavad sellisel võrdlemisel kasutatavad näitajad aastasele perioodile.
Selline töökohtade või töötajate arvu suurenemise arvutamise meetod lähtub homogeensete arvude võrdlemisest ning võimaldab mõõta, kui suure pingutuse on abi saav ettevõte teatud aja jooksul teinud, samas kui meetod, mis seisneb töölevõtmisele eelneva aasta keskmise ATÜ arvu võrdlemises ettevõtte töötajate täpse arvuga töölevõtmise päeval, annaks juhuslikuma tulemuse, sest see sõltub rohkem ajalistest kõikumistest ning kajastab järelikult vähem ettevõtte tegelikku tööhõiveolukorda.
See arvutusmeetod vastab ka soovile soodustada töökohtade kindlust ja püsivust, mida on väljendatud tööhõivealase riigiabi suuniste punkti 21 kolmandas taandes ning mis muu hulgas väljendub juhendiga ette nähtud kohustuses säilitada loodud töökohad teatud miinimumperioodi vältel. See ei ole hooajalise tegevusega ettevõtete suhtes diskrimineeriv, sest ka hooajatöötaja on ATÜ murdosana võetud teise võrdlusnäitajasse, mida kasutatakse selle kontrollimisel, kas töökohtade koguarvu suurendamise tingimus on täidetud. Nagu kohtujurist ettepaneku punktides 57–71 sisuliselt märkis, ei ole nende ja teiste ettevõtete ebavõrdne kohtlemine õigustatud, kuna neil on sama kohustus: säilitada loodud töökohad teatud miinimumaja vältel, et saada abi.
Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et tööhõivealase riigiabi suuniseid tuleb tõlgendada nii, et selle tuvastamiseks, kas töökohtade arv on suurenenud, tuleb võrrelda töölevõtmisele eelnenud aasta keskmist ATÜ arvu töölevõtmisele järgnenud aasta keskmise ATÜ arvuga.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

Tööhõivealase riigiabi suuniseid tuleb tõlgendada nii, et selle tuvastamiseks, kas töökohtade arv on suurenenud, tuleb võrrelda töölevõtmisele eelnenud aasta keskmist tööühikute arvu töölevõtmisele järgnenud aasta keskmise tööühikute arvuga.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.