CELEX: 61992TJ0019
Valikuline turustussüsteem
Eksklusiivkosmeetikatooted

põhjendatuse hindamisel asutamislepingu artikli 85 lõike 1
kohaldamisega seoses kerkib neli põhilist küsimust: a) kas valikuline
turustus, mis põhineb luksuskosmeetika sektoris kvalitatiivsetel
kriteeriumidel, on põhimõtteliselt kooskõlas asutamislepingu artikli 85
lõikega 1; b) kas otsuse punktis II.A.5 nimetatud Yves Saint Laurent’i
valikukriteeriumid täidavad nõutud tingimusi, et neid saaks
asutamislepingu artikli 85 lõike 1 järgi seaduslikuks pidada; c) kas on
põhjendatud hageja väited ja argumendid, mis puudutavad küsimust, kas
tema liikmed on
a priori
Yves Saint Laurent’i võrgust välja
tõrjutud, ja tarbija käitumist; d) kas asutamislepingu artikli 85 lõiget
1 saab rakendada, sest kõnesolevas sektoris eksisteerib samal ajal mitu
võrku.
A –
Luksuskosmeetika
sektori kvalitatiivsetel kriteeriumidel põhineva valikulise turustuse
põhimõtteline kooskõla asutamislepingu artikli 85 lõikega 1
Kuigi
hageja märgib, et ta tunnistab, et on vaja süsteemi, mis keskenduks
„luksusvalikule”, et hoida luksustoodete prestiiži ja vastata tarbija
ootustele, vaidlustab ta siiski Yves Saint Laurent’i kriteeriumide
kooskõla asutamislepingu artikli 85 lõikega 1. Neis tingimustes tuleb
kõigepealt välja selgitada, milliste õiguslike põhimõtete alusel
rakendatakse asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 luksuskosmeetika
sektoris.
Euroopa
Kohtu praktikast selgub, et valikulised turustussüsteemid moodustavad
asutamislepingu artikli 85 lõikele 1 vastava konkurentsielemendi siis,
kui on täidetud neli tingimust: esiteks on kõnesoleva toote omaduste
tõttu valikuline turustussüsteem vajalik, kuna selline süsteem on
kõnealuste toodete laadi ja eriti nende kõrget kvaliteeti või tehnilist
keerukust arvestades seadusega kooskõlas olev nõue, mille eesmärk on
toodete kvaliteedi ja nõuetekohase kasutamise tagamine (vt eespool
viidatud L’Oréali kohtuotsuse punkt 16, mida on tõlgendatud lähtuvalt I
Metro kohtuotsusest, punktid 20 ja 21, AEG kohtuotsusest, punkt 33, ja
Esimese Astme Kohtu 27. veebruari 1992. aasta otsusest
kohtuasjas T-19/91: Vichy
v.
komisjon, EKL 1992, lk II-415,
punktid 69–71); teiseks valitakse edasimüüjad kvalitatiivse iseloomuga
objektiivsete kriteeriumide alusel, mis kehtivad ühetaoliselt kõigile
potentsiaalsetele edasimüüjatele ja mida rakendatakse kedagi
diskrimineerimata (vt näiteks eespool viidatud I Metro kohtuotsus, punkt
20, L’Oréali kohtuotsus, punkt 15 ja AEG kohtuotsus, punkt 35);
kolmandaks peab kõnesoleva süsteemi eesmärgiks olema tulemus, mis
parandab konkurentsi ja seega tasakaalustab valikulistele
turustussüsteemidele omast konkurentsipiirangut, eriti hindade osas (vt I
Metro kohtuotsus, punktid 20–22, AEG kohtuotsus, punktid 33, 34 ja 73
ja II Metro kohtuotsus, punkt 45); neljandaks ei tohi kehtestatud
kriteeriumid ületada selle piire, mis on tingimata vajalik (vt eespool
viidatud L’Oréali kohtuotsus, punkt 16 ja kohtuotsus Vichy
v.
komisjon, punktid 69–71). Küsimusele, kas need kriteeriumid on täidetud,
tuleb vastata objektiivselt, võttes arvesse tarbija huvi (vt I Metro
kohtuotsus, punkt 21 ja kohtuotsus Vichy
v.
komisjon, punktid 69–71).
Kuigi
Euroopa Kohus on leidnud, et sellised kvalitatiivsetel kriteeriumidel
põhinevad valikulised turustussüsteemid on lubatud kestvate,
kvaliteetsete ja tehniliselt keeruliste tarbekaupade sektoris, ilma et
see oleks vastuolus asutamislepingu artikli 85 lõikega 1, selleks et
säilitada spetsialiseerunud kaubandust, mis pakub niisuguste toodete
puhul spetsiifilisi teenuseid (vt I Metro kohtuotsus, punkt 20, AEG
kohtuotsus, punkt 33 ja II Metro kohtuotsus, punkt 54 ning Euroopa Kohtu
10. detsembri 1985. aasta otsus kohtuasjas 31/85: ETA, EKL 1985, lk
3933, punkt 16), siis selgub ka Euroopa Kohtu praktikast, et valikulisi
turustussüsteeme, mida põhjendavad toodete eriline laad või
turustusnõuded, võib rakendada ka teistes majandussektorites, ilma et
see rikuks artikli 85 lõiget 1 (vt Euroopa Kohtu 3. juuli
1985. aasta otsus kohtuasjas 243/83: Binon, EKL 1985, lk 2015,
punktid 31 ja 32, ja 16. juuni 1981. aasta otsus kohtuasjas 126/80:
Salonia, EKL 1981, lk 1563). Ka I Metro kohtuotsuses (punkt 20) leidis
Euroopa Kohus, et asutamislepingu eesmärkide saavutamiseks vajaliku
tõhusa konkurentsi (
workable competition
) laad ja intensiivsus
võivad varieeruda sõltuvalt asjaomastest toodetest ja teenustest ning
osadeks jaguneva turu majanduslikust struktuurist, ilma et see rikuks
kahjustamata konkurentsi põhimõtet, mille kehtestavad asutamislepingu
artiklid 3 ja 85.
Kui
tegemist on luksuskosmeetikaga ja eriti luksusparfüümidega, mis
moodustavad kõnesolevate toodete põhiosa, siis on esiteks selge, et
tegemist on keerukate ja kvaliteetsete toodetega, mis on erilise
uurimistöö tulemus ja mille juures on kasutatud kvaliteetseid materjale,
eriti nende pakendamiseks, teiseks on nendel toodetel „luksuslik
imago”, mis eristab neid teistest samaliigilistest toodetest, millel
niisugust imagot ei ole, ning kolmandaks on see luksuslik imago tähtis
tarbijatele, kes hindavad võimalust osta luksuskosmeetikat, eriti
luksusparfüüme. Nimelt on luksuskosmeetika ja teised samalaadsed teistes
turuosades saadaolevad tooted tarbija meelest väga vähe üksteist
asendavad (vt otsuse punkt II.A.8).
Neid
asjaolusid arvestades leiab Esimese Astme Kohus, et luksuskosmeetika
„omaduste” mõiste eespool viidatud L’Oréali kohtuotsuse tähenduses ei
piirdu nende materiaalsete omadustega, vaid hõlmab ka seda, kuidas
tarbijad tooteid, eeskätt nende „luksuslikku aurat” tajuvad. Antud juhul
on niisiis tegu toodetega, mis on kvaliteetsed ja luksuslikud ainuüksi
oma laadi tõttu.
Mis
puudutab küsimust, kas valikuline turustus on selliste omadustega
toodete puhul seaduslik nõue, siis märgib Esimese Astme Kohus, et otsuse
põhjendused selles küsimuses (punkt II.A) ei põhine spetsialiseerunud
kaubandusel, mis on võimeline osutama tehniliselt keeruliste toodete
puhul spetsiifilisi teenuseid, nagu näevad ette I Metro, II Metro ja AEG
kohtuotsused, vaid pigem teistel põhikaalutlustel, mis on järgmised: a)
Yves Saint Laurent’i kui luksuskosmeetika tootja huvi säilitada oma
kaubamärgi prestiižikat imagot ja oma müügiedenduse vilju (vt otsuse
punkti II.A.5 teine ja neljas lõik, samuti punkt II.B.2) ning b) vajadus
säilitada tarbijate teadvuses kõnealuste toodete „eksklusiivset ja
prestiižikat aurat”, kindlustades eriti toodete avalikkusele esitlemise
viisi […], mis toob esile iga üksiktoote või tootesarja esteetilise või
funktsionaalse eripära” (punkti II.A.5 teine lõik) ning tagades
tarbijale „kõnealuste toodete luksusliku ja eksklusiivse laadiga
kooskõlas oleva ümbruse ning […] kaubamärgi imagole vastava toodete
esitluse” (vt punkti II.A.5 neljas lõik, samuti punkti II.A.5 viies ja
kuues lõik).
Siinkohal
tuleb täpsustada, et kuigi tootjal on täielik õigus valida
turustamispoliitika, tuleb asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 arvestada
niipea, kui selle poliitika rakendamine toob kaasa kokkuleppeid, mis
kehtestavad teistele sõltumatutele ettevõtjatele nende
konkurentsivabadust niisugusel määral piiravaid kohustusi, et see
mõjutab oluliselt ühendusesisest kaubandust. Sellisel juhul ei ole
asjaolu, et tootja tegi suuri pingutusi toote edendamiseks, veel
iseenesest objektiivne põhjendus asutamislepingu artikli 85 lõike 1
kohaldamata jätmiseks turustussüsteemile, mis piirab osalevate
ettevõtjate ja kolmandate isikute konkurentsivabadust. Kui see oleks
teisiti, võiks ju iga tootja õigustada valikulise turustussüsteemi
kasutamist vaid toote edenduseks tehtud pingutustega ning iga piiravat
valikukriteeriumi võiks põhjendada sellega, et seda oli tarvis tootja
turustamispoliitika kaitsmiseks (vt eespool viidatud kohtuotsus Vichy
v.
komisjon, punkt 71).
Esimese
Astme Kohus arvab seega, et valikulisele turustussüsteemile ei
kohaldata asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 vaid siis, kui see on
objektiivselt põhjendatud, võttes arvesse ka tarbijate huvi (vt eespool
punkti 112 lõpp).
Selle
küsimuse kohta leiab Esimese Astme Kohus, et luksuskosmeetikat osta
sooviva tarbija huvides on selliste toodete müümine võimalikult heades
tingimustes. Kuna tegemist on kvaliteetsete toodetega, mille luksuslikku
imagot tarbija hindab, on vaid nende väärtustamise eesmärgil
kehtestatud kriteeriumide tulemuseks konkurentsi parandamine tänu selle
luksusliku maine säilitamisele ning seega valikuliste
turustussüsteemidega kaasneva konkurentsipiirangu tasakaalustamine.
Sellised kriteeriumid on seega seaduslik nõue eespool viidatud
kohtupraktika tähenduses (vt I Metro kohtuotsus, punkt 37).
Esimese
Astme Kohus leiab, et luksuskosmeetikat osta sooviva tarbija huvides
on, et selliste toodete luksuslikku mainet ei kahjustataks, sest ilma
selleta ei ole need enam luksustooted. Praegu on kosmeetikatoodete
sektor jagunenud luksustoodeteks ja toodeteks, mis ei ole luksustooted,
see vastab tarbijate erinevatele vajadustele ning seda ei saa
majanduslikus mõttes kritiseerida. Kuigi luksuskosmeetika „luksuslik”
laad tuleneb muu hulgas nende toodete kvaliteedist, kõrgemast hinnast ja
tootja reklaamikampaaniatest, leiab Esimese Astme Kohus, et asjaolu, et
neid tooteid müüakse valikuliste turustussüsteemide raames, mille
eesmärk on väärtustada tooteid müügikohtades, aitab ka kaasa sellele
luksuslikule mainele ning seega toodete ühele põhiomadusele, mida
tarbija hindab. Kõnesolevate toodete üldise turustamise korral ei ole
Yves Saint Laurent’il mingit võimalust tagada, et tooteid müüakse
võimalikult heades tingimustes, ning selle tulemuseks oleks oht, et
tooted pannakse müügikohas välja mainet vähendavates tingimustes, mis
võib kahjustada „luksuslikku mainet” ja seega kõnesolevate toodete laadi
ennast. Järelikult on kriteeriumid, mille eesmärk on tagada toodete
selline väljapanek, mis sobib nende luksusliku laadiga, seaduslik nõue,
mis parandab eelmainitud kohtupraktika tähenduses konkurentsi tarbija
huvides.
Seda
järeldust ei muuda kohtuasja käigus selgunud asjaolu, et mõnes
liikmesriigis, eriti Madalmaades, aga ka Ühendkuningriigis ja
Prantsusmaal ostetakse teatud hulk luksusparfüüme heakskiitmata
jaemüüjatelt, kes hangivad kauba paralleelselt turult. Ei ole nimelt
välistatud, et tarbija huvi selliste ostude vastu kujuneb luksusliku
imago põhjal, mille hoidmisele on valikuline turustus vähemalt osaliselt
kaasa aidanud. Seega ei saa järeldada, et see luksuslik imago jääks
samaks ka valikulise turustuseta.
Kuigi
tarbija on huvitatud luksuskosmeetika ostmisest heades
esitlustingimustes, mis kaitsevad nende toodete luksuslikku imagot, on
ta ka huvitatud sellest, et niisugusel kaalutlusel põhinevat
turustussüsteemi ei rakendataks ülearu kitsendavalt ning eriti sellest,
et juurdepääsu toodetele ei piirataks ülemäära, nagu märkisid neli
tarbijate ühendust kohtueelses menetluses (vt allpool punkt 175). Samuti
selgub Euroopa Kohtu praktikast, et Yves Saint Laurent’i süsteemi saab
lugeda seadusega kooskõlas olevat eesmärki taotlevaks, mis tasakaalustab
talle omase konkurentsipiirangu, vaid juhul, kui see süsteem on avatud
kõikidele potentsiaalsetele edasimüüjatele, kes on võimelised tagama
toodete head esitlustingimused sobivas ümbruses ning kaitsma
kõnesolevate toodete luksuslikku mainet (vt eespool punkt 112).
Valikuline turustussüsteem, mis tõrjub kõrvale teatud kaubandusvormid,
mis on võimelised müüma tooteid neid väärtustavates tingimustes, näiteks
selleks spetsiaalselt kohandatud paigas, kaitseks ainult olemasolevaid
kaubandusvorme uute ettevõtjate konkurentsi eest ega oleks kooskõlas
asutamislepingu artikli 85 lõikega 1 (vt AEG kohtuotsus, punktid 74 ja
75).
Sellest
järeldub, et luksuskosmeetika sektoris ei ole jaemüüjate kvalitatiivsed
valikukriteeriumid, mis ei ületa selle piire, mis on hädavajalik
toodete heade esitlustingimuste tagamiseks, põhimõtteliselt vastuolus
asutamislepingu artikli 85 lõikega 1 niivõrd, kuivõrd need kriteeriumid
on objektiivsed ja kehtivad ühetaoliselt kõigi potentsiaalsete
edasimüüjate puhul ning neid rakendatakse kedagi diskrimineerimata.
B –
Kas
otsuse punktis II.A.5 nimetatud Yves Saint Laurent’i valikukriteeriumid
täidavad nõutud tingimusi, et neid saaks pidada seaduslikeks
asutamislepingu artikli 85 lõike 1 järgi?
1.
Esimese Astme Kohtu ja pädevate siseriiklike kohtute või ametiasutuste rollide jaotus
Galec
arvab, et mõned Yves Saint Laurent’i valikukriteeriumid jätavad
viimasele liigse ja kontrollimatu hindamisvabaduse ega ole seega Euroopa
Kohtu praktika järgi objektiivsed. Komisjon ja menetlusse astujad
leiavad, et nende kriteeriumidega kaasneb see, et tootja peab igal
konkreetsel juhul läbi viima hindamise ning seejuures tuleb pidada kinni
mittediskrimineerimise põhimõttest ja pädevatel kohtutel peab olema
õigus teostada järelevalvet.
Arvestades
neid argumente, tuleb kõigepealt täpsustada Esimese Astme Kohtu ja
pädevate siseriiklike kohtute või ametiasutuste rollide jaotust.
Mis
puudutab küsimust, kas kõnealused kriteeriumid täidavad vajalikke
tingimusi selleks, et neid võiks pidada asutamislepingu artikli 85 lõike
1 järgi seaduslikeks, st kas need on kvalitatiivsed ja objektiivsed
kriteeriumid ega ole diskrimineerivad ja ebaproportsionaalsed, siis
antud küsimuses piirdub Esimese Astme Kohtu järelevalve asutamislepingu
artikli 173 kohaselt sellega, et ta kontrollib, kas komisjoni otsuse
punktis II.A.5 toodud järeldustes puudub põhjendus, kas nende puhul on
tegemist mõne ilmse faktivea või õigusnormi väära kohaldamise,
kaalutlusvea või võimu kuritarvitamisega. Esimese Astme Kohus ei saa
teha otsust nende kriteeriumide kohaldamise kohta konkreetsetel
juhtumitel.
Nii
nagu komisjon ja Yves Saint Laurent õigesti märkisid, ei sõltu
nimetatud kriteeriumide rakendamine ainult tootja suvast, vaid see peab
olema objektiivselt kindlaks määratud. Sellest järeldub, et Yves Saint
Laurent’i võrgu kooskõla artikli 85 lõikega 1 sõltub võimalusest
teostada iseseisvat ja tõhusat järelevalvet nende kriteeriumide
kohaldamise üle konkreetsetel juhtumitel (vt otsuse punkt II.A.6 a
ja punkti II.B.4 neljas lõik).
Väljakujunenud
kohtupraktika kohaselt on siseriiklikud kohtud pädevad kohaldama
asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, sest sellel on vahetu õigusmõju (vt
Euroopa Kohtu 30. jaanuari 1974. aasta otsus kohtuasjas 127/73: BRT,
EKL 1974, lk 51, punktid 15 ja 16). Sellest järeldub, et kandidaat, keda
ei võetud võrku vastu ja kes arvab, et kõnesolevaid kriteeriume
rakendati tema puhul asutamislepingu artikli 85 lõikega 1 vastuolus
oleval viisil ning eelkõige diskrimineerivalt ja ebaproportsionaalselt,
võib esitada kaebuse pädevale siseriiklikule kohtule. Kaebuse võib
olenevalt olukorrast esitada ka siseriiklikele ametiasutustele, millel
on pädevus artikli 85 lõike 1 kohaldamisel.
Seega
peavad pädevad siseriiklikud kohtud ja ametiasutused, kellele on
selline kaebus esitatud, tegema Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu
praktikast lähtudes otsuse küsimuses, kas Yves Saint Laurent’i
valikukriteeriume rakendati kõnesoleval juhul diskrimineerivalt ja
ebaproportsionaalselt, rikkudes nii asutamislepingu artikli 85 lõiget 1.
Just siseriiklikud kohtud ja ametiasutused peavad kindlustama, et
kõnealuseid kriteeriume ei kasutata selleks, et takistada sellistel
uutel ettevõtjatel võrku pääsemast, kes on võimelised turustama
kõnesolevaid tooteid tingimustes, mis ei vähenda nende väärtust.
Lisaks
on kandidaadil, keda ei võetud võrku vastu, võimalus esitada määruse
nr 17 artikli 3 alusel kaebus komisjonile, võttes arvesse
põhimõtteid, mida Esimese Astme Kohus väljendas 18. septembri 1992.
aasta otsuses kohtuasjas T‑24/90: Automec
v.
komisjon (EKL 1992,
lk II-2223); seda võib ta teha eelkõige juhul, kui vastuvõtutingimusi
kasutatakse süstemaatiliselt ühenduse õigusega vastuolus oleval viisil
(vt AEG kohtuotsus, punktid 44–46, 67 jj).
2.
Kõnealuste kriteeriumide põhimõtteline kooskõla asutamislepingu artikli 85 lõikega 1
a)     Kutsekvalifikatsiooni puudutavad kriteeriumid
Oma
arvamustes ei vaidlustanud Galec personali kutsekvalifikatsiooni ning
nõuandmis- ja esitlemisteenuse kriteeriume, mis on kehtestatud üldiste
müügitingimuste punktides I.2 ja I.3 (vt menetlusse astujate
seisukohtade peale esitatud märkuste punkt 25), kuid ta väitis istungil,
et need kriteeriumid on ebaproportsionaalsed nende müüginõuetega
võrreldes, mis puudutavad asjaomaste toodete müüki sobivates
tingimustes.
Esimese
Astme Kohus leiab, et tarbijale asjalikku nõu ja teavet jagada oskava
isiku olemasolu müügikohas on luksuskosmeetika müügi puhul
põhimõtteliselt täiesti seaduslik nõue, mis on toodete hea esitluse
lahutamatu osa.
Lisaks
ei esitanud hageja tõendeid, mis võimaldaksid Esimese Astme Kohtul
otsustada, kas üldiste müügitingimuste punktis I.3 nõutud
kvalifikatsioon, st kosmeetikudiplom või muu sarnane
kutsekvalifikatsioon, nt vähemalt kolmeaastane kogemus prestiižikate
parfümeeriatoodete müügi alal, on kõnesolevate toodete laadi arvestades
ebaproportsionaalne nõue.
Igal
juhul peavad siseriiklikud kohtud ja ametiasutused jälgima, et lepingu
kutsekvalifikatsiooni puudutavaid sätteid ei rakendataks konkreetsetel
juhtumitel diskrimineerivalt või ebaproportsionaalselt.
b)     Müügikoha asupaika ja sisseseadet puudutavad kriteeriumid
Galec
kritiseerib eelkõige müügikoha „ümbrust”, välisilmet ja eriti
vaateaknaid ning teiste kaupade müüki puudutavaid kriteeriume. Tema
arvates on need kriteeriumid tema liikmete jaoks liiga subjektiivsed,
ebaproportsionaalsed ja diskrimineerivad.
–       Müügikoha „ümbrus” ja asupaik
Üldiste
müügitingimuste punkt I.1.a sätestab, et „müügikohta ümbritsev
linnaosa, tänavad ja poed peavad alati olema vastavuses Yves Saint
Laurent’i kaubamärgi prestiiži ja tuntusega”. Hindamisaruande lahtritest
1 ja 2 selgub, et kauplus, mis asub „hea infrastruktuuriga
kaubanduslikus” linnajaos või „kesklinna kaubandustänavatel” või
„väärtust tõstvate või luksuskaupluste” läheduses asuval tänaval, kus on
„heas seisukorras” ja „oluliselt väärtust tõstvad” hooned, on Yves
Saint Laurent’i hinnangul paremini koteeritud kui pood, mis asub mingis
muus linnaosas või tänaval. Need kaks lahtrit annavad hindamisaruandes
maksimaalselt 30 punkti ning neil on seega küllalt suur osatähtsus.
Esimese
Astme Kohus leiab, et asutamislepingu artikli 85 lõikes 1 ei ole
iseenesest silmas peetud luksuskosmeetika müügikoha ümbrust puudutavat
kriteeriumi, mille eesmärk on kindlustada see, et niisuguseid tooteid ei
müüdaks selleks täiesti ebasobivas kohas. Esimese Astme Kohus märgib
siiski, et pädevad siseriiklikud kohtud või ametiasutused peavad
jälgima, et seda kriteeriumi ei rakendataks konkreetsetel juhtumitel
diskrimineerivalt või ebaproportsionaalselt.
–       Müügikoha välisilme
Galec
kaebab eeskätt üldiste müügitingimuste punkti I.1.b sätete üle, mis
puudutavad fassaadi kvaliteeti ja vaateaknaid, samuti lepingu punkti
III.4 sätete üle, mille kohaselt peab müügikoha „kujundus” vastama Yves
Saint Laurent’i kaubamärgi mainega seonduvale tasemele ja kvaliteedile.
Hindamisaruande lahtrid 3 ja 4, mis käsitlevad müügikoha välisilmet,
sealhulgas vaateaknad, annavad kokku 80 punkti, mis moodustab 25%
maksimaalsest punktiarvust.
Esimese
Astme Kohus arvab, et selliseid sätteid, eriti neid, mis puudutavad
vaateaknaid, on võimalik rakendada diskrimineerivalt mõne müügikoha,
näiteks kaubahalli puhul, millel ei ole samasugust fassaadi nagu
traditsioonilisel poel, eeskätt vaateakendega fassaadi, aga mis on
seadnud kaupluse piires sisse teatud ala, mis sobib luksuskosmeetika
müügiks. Lisaks ei ole välised vaateaknad vajalikud toodete sobivaks
väljapanekuks juhul, kui tegemist on mitmesuguseid kaupu müüva kaupluse
piires sisse seatud alaga.
Ei
ole siiski välistatud, et vaateaknaid puudutavaid kriteeriume võib
tõlgendada nii, et need viitavad müügikoha sees sisse seatud ala
„vaateakendele”, mitte aga välistele vaateakendele.
Selles
olukorras piisab, kui märkida, et pädevad siseriiklikud kohtud ja
ametiasutused peavad jälgima, et müügikoha välisilmet, sealhulgas
vaateaknaid puudutavat kriteeriumi ei rakendataks diskrimineerivalt või
ebaproportsionaalselt.
–       Yves Saint Laurent’i kaubamärgi mainet kahjustada võivate teiste kaupade müük
Mis
puudutab müügikoha sisemust, siis Galec kritiseeris kohtumenetluses
üksnes teiste kaupade müüki puudutavaid piiranguid. Selles osas
vaidlustab Galec eelkõige lepingu punkti III.3 seaduslikkuse, mille
kohaselt „heakskiidetud jaemüüja ei pane müügikohas müüki tooteid, mis
võivad Yves Saint Laurent’i toodete kõrval asetsedes selle kaubamärgi
mainet vähendada”, samuti üldiste müügitingimuste punkti I.1.d, mille
järgi, „kui müügikohas tegeldakse mõne muu tegevusega, tuleb arvestada
selle tegevuse ulatust, selle tegevuse esitlust müügikoha sees ja
väljas, selle eraldatust parfümeeriategevusest, müügipersonali
jagunemist selle tegevuse ja parfümeeriategevuse vahel ning iga
tegevusega tegeleva müügipersonali pädevust ja riietust.”
Tuleb
märkida, et ei leping ega hindamisaruanne ei täpsusta, millised on need
tooted, mis Yves Saint Laurent’i toodete kõrval asetsedes võivad selle
kaubamärgi mainet vähendada. Oma otsuses piirdub komisjon tõdemusega, et
selle sätte eesmärk on hoida avalikkuse teadvuses kõnesolevatele
toodetele omast prestiižikat ja eksklusiivset aurat, „vältides nii
madalama kvaliteediga toodetega samastamist” (punkti II.A.5 viies lõik).
Seega
tuleb märkida, et lepingu punkt III.3 ei ole piisavalt täpne ja selge
ning seda võidakse kohaldada subjektiivselt ja koguni diskrimineerivalt.
Samuti näib üldiste müügitingimuste punkt I.1.d andvat Yves Saint
Laurent’ile väga suure kaalutlusõiguse, eriti kuna ta jätab endale
õiguse hinnata mitte ainult teiste müüdud toodete osakaalu ja nende
esitlust, vaid ka selle müügiga tegelevat personali, tema pädevust ja
riietust.
Siiski
meenutab Esimese Astme Kohus, et komisjon leidis, et kaubahalli ei saa
võrgust välja jätta ainult seepärast, et see müüb muid kaupu (vt otsuse
punkt II.A.5 viies lõik ning punkt 164 jj). Lisaks ei ole menetlusse
astujad kindlaks määranud tooteid, mille turustamine võib kahjustada
toodete „imagot”, välja arvatud toiduained ja puhastusvahendid.
Selles
olukorras leiab Esimese Astme Kohus, et otsust tuleb tõlgendada nii, et
teiste tüüpiliste kaubahallikaupade müük ei kahjusta iseenesest
kõnesolevate toodete „luksuslikku imagot”, kui luksuskosmeetika
müügikoht on sisse seatud nii, et need tooted on pandud välja väärtust
tõstvates tingimustes. See võib tähendada, et mõningaid muid tooteid,
näiteks toiduaineid või puhastusvahendeid ei müüda luksuskosmeetika
„läheduses” või et luksuskosmeetika ja muud madalama kvaliteediga tooted
oleksid üksteisest sobival viisil eraldatud (vt otsuse punkti II.A.5
viies lõik).
Nendest
täpsustustest lähtudes leiab Esimese Astme Kohus, et raskuste korral
tasakaalustab pädevate siseriiklike kohtute ja ametiasutuste teostatud
järelevalve selle kriteeriumi ebaselgust. Nimelt peavad nad kindlustama,
et seda sätet ei rakendataks diskrimineerivalt või
ebaproportsionaalselt.
–       Muu tegevuse ulatus müügikohas
Mis
puudutab kaupluse muud tegevust käsitlevaid kriteeriume, siis
kritiseeris Galec oma hagis ka asjaolu, et kui müügikohas tegeldakse
mõne muu tegevusega, hinnatakse taotlust heakskiidu saamiseks sellest
lähtuvalt, kui ulatuslik see muu tegevus on (vt üldiste müügitingimuste
punkt 1.1.d). Yves Saint Laurent’i hindamisaruande lahtrist 8, mis annab
20 punkti, selgub aga, et kui muud kaubad võtavad enda alla üle 40%
müügikoha müügipinnast, riiulitest või vaateakendest, saab kõnesolev
kandidaat hindeks 2, mis aitab kaasa tema kõrvaldamisele.
On
tõsi, et seda lahtrit ei ole mainitud otsuses. Sellest selgub siiski
(punkti II.A.5 viies lõik), et komisjon otsustas, et Yves Saint
Laurent’i kriteeriumide suhtes, mis puudutavad muu tegevuse ulatust
müügikohtades, ei kohaldata asutamislepingu artikli 85 lõiget 1. Võttes
arvesse, et hindamisaruanne on otsuses vaadeldud võrgu liikmeks saamise
menetluse lahutamatu osa, nagu märgib Yves Saint Laurent ise, tuleb
otsust tõlgendada nii, et selles leitakse samuti, et niisugune
kriteerium nagu lahtris 8 ei kuulu artikli 85 lõike 1 kohaldamisalasse.
Kuigi
hindamisaruande järgi kõrvaldatakse kandidaat siis, kui ta saab
üheteistkümnest konkreetsest lahtrist kolmes hindeks „2” (eespool punkt
17), aitab lahter 8 siiski kaasa selliste kandidaatide kõrvaldamisele,
nagu mitmesuguseid tooteid müüvad kauplused, kelle parfümeeriategevus
moodustab vähem kui 60% nende tegevusest, ning seda isegi juhul, kui
neil on kõnesolevate toodete müügiks spetsiaalne koht.
Selles
olukorras arvab Esimese Astme Kohus, et hindamisaruande lahtrit 8 tuleb
pidada ebaproportsionaalseks, sest asjaolu, et parfümeeria moodustab
vähem kui 60% poe tegevustest, ei ole iseenesest kuidagi seotud
kõnesolevate toodete luksusliku maine säilitamise seadusliku nõudega.
Lisaks
leiab Esimese Astme Kohus, et see lahter on diskrimineeriv, sest see
kaldub soosima spetsialiseerunud parfümeeriakaupluse kandidatuuri
mitmesuguseid tooteid müüva kaupluse kahjuks, millel on sisse seatud
spetsiaalne koht, mis vastab luksuskosmeetika müügi kvalitatiivsetele
tingimustele.
Sellest
järeldub, et see lahter võib oma laadilt piirata või kahjustada
konkurentsi asutamislepingu artikli 85 lõike 1 tähenduses, sest see
asetab kandidaadi ebasoodsasse olukorda ainult sellepärast, et
parfümeerial on suhteliselt väike osakaal tema tegevuses.
Kuigi
hindamisaruanne on võrgu liikmeks saamise protseduuri lahutamatu osa,
tuleb märkida, et otsuse punkt II.A.5 ei too kõnesoleva lahtri
õigustatuse kohta ära ühtegi põhjendust. Selles osas on otsus niisiis
puudulikult põhjendatud.
Seega
tuleb otsus tühistada selles osas, milles leitakse, et asutamislepingu
artikli 85 lõige 1 ei kehti sättele, mis lubab Yves Saint
Laurent’il asetada jaemüüja ebasoodsasse olukorda ainult sellepärast, et
parfümeerial on suhteliselt väike osatähtsus tema tegevuses.
c)     Kaupluse nime kriteerium
Galec
peab üldiste müügitingimuste I punkti teise lõigus toodud kaupluse nime
puudutavat kriteeriumi subjektiivseks, diskrimineerivaks ja
ebaproportsionaalseks. Komisjon ja menetlusse astujad arvavad, et seda
sätet on vaja toodete luksusliku laadi ja Yves Saint Laurent’i
kaubamärgi luksusliku imago kaitseks (vt otsuse punkti II.A.5 neljas
lõik).
Üldiste müügitingimuste I punkti teises lõigus on sätestatud järgmist:
„Sellise
parfümeeriakaupluse või poe nimi, milles on parfümeeriaosakond, või
sellise müügipinna nimi, mille piires on parfümeeriaosakond, peab alati
olema vastavuses Yves Saint Laurent’i kaubamärgi prestiižiiga. Seetõttu
peab kaupluse nimi vastama põhimõtetele, mis kehtivad luksuslike ja
kvaliteetsete toodete turustuses. See ei ole nii kaupluse nime puhul,
mille välimust seostatakse asjaoluga, et kauplusel puudub klientide
nõustamisteenus või kõrge tase või see on piiratud ja sisekujundusele ei
ole tähelepanu pööratud.”
Esimese
Astme Kohus leiab, et kriteerium, mille ainus eesmärk on see, et
jaemüüja silt ei vähendaks luksuskosmeetika luksuslikku imagot, on
niisuguste toodete turustamise puhul põhimõtteliselt seaduslik nõue ega
kuulu seega asutamislepingu artikli 85 lõike 1 kohaldamisalasse. Sellise
kriteeriumi puudumisel on nimelt oht, et jaemüüjad, kelle kaupluse nimi
vähendab selgelt toodete mainet tarbijate silmis, kahjustavad
luksuskosmeetika luksuslikku imagot ja seega ka nende olemust.
Võttes
aga arvesse asjaolu, et kuna erinevalt müügikoha materiaalseid aspekte
käsitlevatest kriteeriumidest ei saa kaupluse nime kriteeriumi
kontrollida fotode või kohapealse ülevaatuse kaudu, siis peavad pädevad
siseriiklikud kohtud või ametiasutused jälgima, et seda kriteeriumi ei
rakendataks põhjendamatult või ebaproportsionaalselt.
Esiteks
saab see kriteerium näidata üksnes seda, kuidas tajuvad kõnealust
kaupluse nime tarbijad. Sellest järeldub, et üldiste müügitingimuste I
punkti teist lõiku ei saa tõlgendada nii, et see välistab kaasaegsed
kaubandusvormid, mis põhinesid alguses piiratud kujundusel ja teenustel,
aga arendasid hiljem välja uusi luksustoodete müügi väärtustamise
meetodeid, nii et nende kaupluse nime ei saa sellepärast käsitleda
väärtust vähendavana.
Teiseks,
vastavalt Esimese Astme Kohtu poolt eespool esitatud põhimõtetele (vt
eespool punkt 127 jj) ei sõltu kõnealuse kaupluse nime tajumine ainuüksi
tootja arvamusest, vaid selle peab kindlaks tegema võimalikult
objektiivselt. Selles küsimuses on Yves Saint Laurent antud juhul
arvestanud sellel eesmärgil läbi viidud arvamusküsitlusi ja
turu-uuringuid. Vaidluse korral peavad objektiivset tõendusmaterjali,
näiteks arvamusküsitlusi ja turu-uuringuid vajadusel hindama pädevad
siseriiklikud kohtud või ametiasutused.
Kolmandaks,
nagu märkis kostja, täpsustab otsus punktis II.A.5, et imagot, mis
tuleneb „turustaja tavalisest hinnapoliitikast”, ei tule pidada väärtust
vähendavaks. Kaupluse nime kriteeriumi ei saa nimelt kasutada vaid
eesmärgiga tõrjuda kõrvale kauplused, mis on võimelised pakkuma tooteid
madalamate hindadega, kuid tooteid väärtustavates tingimustes.
Viimaks
leiab Esimese Astme Kohus, et kaupluse nime kriteeriumi tuleb rakendada
eriti ettevaatlikult, kui ei ole kahtlust, et jaemüüja on teinud
vajalikke investeeringuid selleks, et rahuldada materiaalseid
müügitingimusi (sisustus, teiste toodete eraldatus, kvalifitseeritud
personal jne) ning nõustunud kohustustega, mis puudutavad ladustamist,
minimaalset ostude hulka aastas ja koostööd reklaami ja tooteedenduse
alal. Sellisel juhul peavad pädevad siseriiklikud kohtud ja
ametiasutused kontrollima, et kaupluse nime kriteeriumi ei kasutata
üksnes eesmärgiga jätta võrgust välja müügikoht, mis on võimeline müüma
kõnesolevaid tooteid, ilma et oleks reaalset ohtu kahjustada nende
toodete mainet.
C –
Hageja väited ja argumendid küsimuse kohta, kas tema liikmed on
a priori
Yves Saint Laurent’i võrgust välja jäetud, ning tarbijate suhtumine sellesse
Kõike
eelnevat arvestades tuleb arutluse selles etapis vaadelda Galeci
väiteid ja argumente selle kohta, kas tema liikmed on
valikukriteeriumide kumuleerumise tõttu
a priori
Yves Saint Laurent’i võrgust välja tõrjutud, ning tarbijate suhtumist sellesse.
Esimese
Astme Kohus meenutab kõigepealt, et komisjon on menetluse käigus mitmel
korral rõhutanud, et otsus ei välista
a priori
kaasaegseid
kaubandusvorme, näiteks Leclerci keskuste kaubahalle (vt eespool punktid
83 ja 86). Yves Saint Laurent rõhutas omalt poolt, et otsuses öeldakse,
et tema süsteem on avatud kõigile turustusvormidele ega välista neist
ühtegi
a priori
(vt eespool punkt 93). Ülejäänud kolm menetlusse
astujat märkisid samuti, et otsus ei välista iseenesest Galeci liikmete
turustusvormi või teisi kaasaegseid turustusvorme. Vastupidi, Yves Saint
Laurent ja teised menetlusse astujad rõhutasid Yves Saint Laurent’i
süsteemi mittekitsendava iseloomu tõestamiseks, et mitmes liikmesriigis
on mitmesuguseid kaupu müüvaid turustajaid, kelle Yves Saint Laurent on
heaks kiitnud.
Sellest
järeldub, et ükski menetlusosaline ei väitnud Esimese Astme Kohtus, et
kaubahallid või muud mitmesuguseid tooteid müüvad turustamisvormid on
võimetud müüma luksuskosmeetikat. Komisjon ja menetlusse astujad
tunnistavad, et otsus näeb selle võimaluse ette, kui sellised müügikohad
on sobivalt sisustatud ja kui nad nõustuvad samasuguste kohustustega,
millega on nõustunud heakskiidetud turustajad. Esimese Astme Kohus leiab
muide, et kui see oleks teisiti, rikuks Yves Saint Laurent’i võrk
asutamislepingu artikli 85 lõiget 1, jättes süsteemist
a priori
välja ühe kategooria potentsiaalseid turustajaid (vt eespool punkt 122).
Isegi
kui otsuse punkti II.A.5 viiendas lõigus ja punkti II.B.5 neljandas
lõigus väljendus komisjon pisut kahemõtteliselt, kasutades väljendit
„kaubamajad”, millega mõeldakse tavaliselt traditsioonilist
kaubandusvormi, ning rõhutas, et „ei suutnud tuvastada”, et valikuliste
turustussüsteemide levik luksuskosmeetika valdkonnas jätaks
„põhimõtteliselt” kõrvale teatud kaasaegsed turustusvormid, täpsustas ta
menetluse käigus, et otsust vastu võttes ei olnud tal kavatsust
välistada niisuguseid kaubandusvorme nagu Galeci liikmete kaubahallid
ning et otsuses kasutatud väljend „kaubamajad” hõlmab ka selliseid
kaubandusvorme (vt eespool punkt 83).
Lisaks
rõhutas Esimese Astme Kohus käesolevas otsuses pädevate siseriiklike
kohtute või ametiasutuste rolli kõnesolevate kriteeriumide
mittediskrimineerivas ja proportsionaalses kohaldamises (vt eespool
punktid 124 jj).
Sellest
järeldub, et hageja ei tõendanud õiguslikult piisavalt, et suurtel
jaemüüjatel takistatakse praegu luksuskosmeetikat turustada tingimusel,
et selle müügikohad on taoliste toodete müügiks sobivalt sisse seatud.
Galec
või tema liikmed peavad esitama oma kandidatuuri ning pädevad
siseriiklikud kohtud või ametiasutused peavad vajaduse korral otsustama
Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu praktikast lähtudes, kas keeldumine
võrgu liikmeks võtmisest on konkreetsel juhul asutamislepingu artikli
85 lõikega 1 kooskõlas või mitte. Lisaks peab komisjon järgima eriti
otsuse pikendamise avalduse korral, et kaasaegseid turustusvorme ei
kõrvaldataks Yves Saint Laurent’i võrgust või sarnastest võrkudest
põhjendamatult.
Sellest järeldub, et tuleb tagasi lükata Galeci väide, et tema liikmed on
a priori
Yves Saint Laurent’i võrgust välja tõrjutud.
Tagasi
tuleb lükata ka Galeci väited ja/või argumendid, mille kohaselt
komisjon ei põhjendanud oma väidet, et suurtele jaemüüjatele omased
meetodid kaupade väärtustamiseks ei sobi luksustoodete turustamisel.
Nimelt ei saa otsust tõlgendada nii, nagu väidaks see midagi sellist.
Samadel
põhjustel tuleb tagasi lükata Galeci väide, et komisjon tegi ilmse
faktivea seoses suurte jaemüüjate väidetava välistamisega kõnesolevate
toodete turustamisest.
Samadel
põhjustel tuleb tagasi lükata Galeci kaks etteheidet komisjonile, et
see ei põhjendanud oma arvamusi tarbija motivatsiooni kohta ning tegi
antud küsimuses ilmse faktivea.
On
tõsi, et komisjon ei tuginenud sõltumatule ekspertiisile, mis toetaks
tema väiteid tarbija motivatsiooni kohta, eriti otsuse punktis II.B.2.
On ka tõsi, nagu Galec istungil kinnitas, et neli Prantsuse tarbijate
ühendust, kes esitasid haldusmenetluse käigus oma seisukohad, nimelt
Union Féminine civique et sociale („UCS”), Institut national de la
consommation („INC”), Confédération syndicale du cadre de vie („CSCV”)
ja Confédération des familles („CSF”) ei toetanud komisjoni seisukohta
ilma reservatsioonideta. CSF ja INC ütlesid, et on vastupidisel
arvamusel, ja põhjendasid seda sellega, et otsuse tulemuseks on liiga
kõrge hinnataseme säilitamine, mille tõttu need tooted on kättesaamatud
suurele osale elanikkonnast. UCS omalt poolt rõhutas, et mõned
kõnealused sätted muudavad uute turustusvormide turuletuleku raskemaks
ning need „ei sobi kokku suunaga, mis näeb ette avatuse ja võimalikult
tugeva konkurentsi ühisturul, ega tarbija huvidega”. CSCV võttis oma
seisukohad kokku, märkides, et „õigustades end oma toodete tehnilise
keerukuse ja kaubamärgi prestiižiga, piirab SA Yves Saint Laurent
diskrimineerivate valikukriteeriumidega konkurentsi ja hoiab kunstlikult
üleval nende toodete väga kõrget hinda”.
Tuleb
siiski märkida, et hageja ei tõendanud, et komisjon tegi ilmse faktivea
või põhjendas oma arvamust tarbija ootuste kohta puudulikult. Nimelt
selgub otsusest, et tarbijal, kes eelistab osta oma luksuskosmeetika
kaubahalli sobivalt sisustatud müügikohast, peab olema see võimalus,
samal ajal kui professor Glais’ aruandes kirjeldatud tarbijal, kes
eelistab teha oma ostud spetsialiseerunud kaupluses või
traditsioonilises kaubamajas, peab olema võimalus neid müügikohti
edaspidigi külastada.
Sellest
järeldub, et tuleb tagasi lükata kõik hageja väited ja argumendid, mis
puudutavad küsimust, kas tema liikmed on
a priori
luksuskosmeetika müügivõrkudest välja jäetud, samuti sellega seotud väited ja argumendid, mis käsitlevad tarbijate ootusi.
D –
Kas asutamislepingu artikli 85 lõikes 1 sätestatud keeld on kohaldatav, sest kõnealuses sektoris eksisteerib paralleelseid võrke
Galec
märgib veel, et käesolevas asjas on igal juhul rikutud asutamislepingu
artikli 85 lõiget 1, sest terves kõnealuses sektoris on olemas Yves
Saint Laurent’i võrguga sarnased võrgud, nii et teistele
turustusvormidele ei ole jäetud mingit ruumi ning nimetatud
luksusparfüümide turul ei ole tõhusat konkurentsi II Metro kohtuotsuses
punktide 40–42 tähenduses. Komisjon ja menetlusse astujad leiavad, et
vaatamata Yves Saint Laurent’i võrguga paralleelselt eksisteerivatele
võrkudele valitseb luksuskosmeetika turul tõhus konkurents, nii et
asutamislepingu artikli 85 lõige 1 ei ole kohaldatav.
Esimese
Astme Kohus meenutab, et II Metro kohtuotsuse punktis 40 leidis Euroopa
Kohus, et isegi kui nii-öelda lihtsad valikulised turustussüsteemid
(ainult kvalitatiivsetele kriteeriumidele rajatud süsteemid) võivad
osutuda asutamislepingu artikli 85 lõikega 1 kooskõlas olevaks
konkurentsielemendiks, võib siiski toimuda konkurentsi piiramine või
kõrvaldamine, kui teatud arvu selliste süsteemide tõttu ei ole turul
kohta teistele turustusvormidele, mis keskenduvad teist laadi
konkurentsipoliitikale, või kui selle tulemuseks on hinnastruktuuride
jäikus, mida ei tasakaalusta muud konkurentsifaktorid sama kaubamärki
kandvate toodete vahel ega tõhusa konkurentsi olemasolu erinevate
kaubamärkide vahel. Sama kohtuotsuse punktide 41 ja 42 järgi ei võimalda
siiski selliste valikuliste turustussüsteemide suur arv mingi toote
valdkonnas veel iseenesest järeldada, et see piirab või kahjustab
konkurentsi asutamislepingu artikli 85 lõike 1 tähenduses. Kõnesolevate
„lihtsate” valikuliste turustussüsteemide vohamise korral saab
asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 rakendada vaid juhul, kui asjaomane
turg on nii jäik ja struktureeritud, et ei ole enam tõhusat konkurentsi
hindade osas (vt ka selle kohtuotsuse punktid 44 ja 45).
Erinevalt
II Metro kohtuotsuse aluseks olevast kohtuasjast, kus kõnealuseid
elektroonilisi meelelahutustooteid ei müüdud mitte alati valikulise
turustuse kanaleid pidi, on antud juhul selge, et peaaegu kõik
luksuskosmeetika sektoris tegutsevad tootjad kasutavad samu
turustussüsteeme kui Yves Saint Laurent.
Siiski
tõdes Esimese Astme Kohus juba, et luksuskosmeetika valikturustus
parandab konkurentsi tarbija huvides, eriti seetõttu, et see hoiab
toodete „luksuslikku” imagot võrreldes teiste toodetega, millel ei ole
sellist imagot, nii et asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 ei saa
rakendada teatud kriteeriumide puhul, mis taotlevad seda eesmärki
(eespool punktid 114 jj).
Selles
olukorras leiab Esimese Astme Kohus, et asjaolu, et II Metro
kohtuotsuses mainitakse, et konkurentsi kõrvaldab see, „kui teatud arvu
selliste süsteemide tõttu ei ole turul kohta teistele turustusvormidele,
mis keskenduvad teist laadi konkurentsipoliitikale”, ei tähenda veel,
et asutamislepingu artikli 85 lõige 1 on automaatselt kohaldatav ainult
seetõttu, et kõik tootjad kosmeetikatoodete sektoris on valinud samad
turustusmeetodid. Antud juhul tuleb II Metro kohtuotsuse punkte 40–46
tõlgendada nii, et üksikult vaadelduna ei kuulu teatud Yves Saint
Laurent’i valikukriteeriumid asutamislepingu artikli 85 lõike 1
kohaldamisalasse, teiste võrkude kumulatiivne mõju muudab seda järeldust
vaid siis, kui on esiteks tõestatud, et uute kõnesolevaid tooteid müüa
võivate konkurentide turulepääs on takistatud, nii et kõnesolevate
valikuliste turustussüsteemide tagajärjel piiratakse turustamist teatud
juba olemasolevate kanalite huvides (vt eespool viidatud Delimitise
kohtuotsus, punkt 15 jj), või teiseks ei ole kõnealuste toodete laadi
arvestades tõhusat konkurentsi, eriti hindade osas.
Mis
puudutab uute kõnesolevaid tooteid müüa võivate konkurentide
turulepääsemise takistamist, siis sedastas Esimese Astme Kohus juba, et
hageja liikmeteks olevate kaubahallide puhul ei ole seda tuvastatud (vt
eespool punkt 164 jj).
Mis
puudutab üldisemalt küsimust, kas on olemas tõhus konkurents, siis
kõigepealt tuleb kindlaks teha, milline on asjaomane turg. Kui
komisjonil oligi põhjust vaadelda oma otsuses luksuskosmeetika sektorit
tervikuna, sest luksusparfümeerial, dekoratiivkosmeetikal ja
nahahooldustoodetel on üks ja sama luksuslik maine ja neid müüakse
sageli koos ühe ja sama kaubamärgi all, saab tõhusa konkurentsi
küsimuses otsuse teha vaid turu raames, mis hõlmab kõiki tooteid, mis
võivad oma omaduste tõttu rahuldada pidevaid vajadusi ja mis on vaid
vähesel määral asendatavad (vt L’Oréali kohtuotsus, punkt 25).
Antud
juhul on aga selge, et parfüümi ei saa tema omaduste ja kasutamise
iseärasuste tõttu asendada dekoratiivtootega (näiteks meigitarbega) või
nahahooldustootega (näiteks öökreemiga). Samuti on selge, et praegu
moodustab luksusparfümeeria üle 80% Yves Saint Laurent’i kogumüügist.
Võttes arvesse selle erilise sektori tähtsust, tuleb kontrollida, kas
luksusparfüümide jaemüügis toimib tõhus konkurents, vaatamata sellele,
et neid tooteid turustatakse alati valikulise turustamise teel.
Selles
küsimuses tuleb esiteks tagasi lükata komisjoni ja menetlusse astujate
argument, mis põhineb otsuse punkti B.3 kolmandal lõigul, mille kohaselt
„juhul kui klient peab kaubamärgi mainet ja valikulise turustussüsteemi
müügiteenuseid teisejärguliseks, võib ta valida naaberturult
samalaadsed tooted, mida turustatakse valikulisi turustussüsteeme
kasutamata, karistades tootjat nii tema kaubandusstrateegia valiku
eest”. Nimelt tõdes komisjon ise otsuses, et luksuskosmeetika ja teised
samalaadsed tooted, mis kuuluvad teistesse turuosadesse, asendavad
üksteist vaid vähesel määral (punkti I.B esimene lõik) ja „kuna
luksustooted ja teised sarnased tooted, mis kuuluvad teistesse
turuosadesse, asendavad üksteist tarbija teadvuses vaid vähesel määral,
tuleb antud juhul arvesse võtta luksuskosmeetika turgu” (punkt II.A.8).
Lisaks selgub otsuse punktidest I.B ja II.A.8, et komisjon võttis
luksusparfümeeria puhul arvesse Yves Saint Laurent’i turuosa, kui ta
kontrollis, kas kõnesolevad piirangud võivad mõjutada olulisel määral
ühendusesisest kaubandust.
Sellest
järeldub, et otsustamaks, kas luksusparfüümide valdkonnas esineb tõhus
konkurents, ei tule arvesse võtta selliste parfüümide väidetavat
konkurentsi, mis ei ole luksuslikud.
Tagasi
tuleb ka lükata komisjoni ja menetlusse astujate argument, mille
kohaselt tõestab efektiivset konkurentsi asjaolu, et otsuse punkti I.B
kolmanda lõigu järgi, mis põhineb professor Weberi aruandel, moodustasid
heakskiidetud turustusvõrkude teel müüdavad tooted „1987. aastal
Saksamaa Liitvabariigis 24,7%, Prantsusmaal 30,3%, Itaalias 36,2% ja
Ühendkuningriigis 22,4% kosmeetikatoodete kogumüügist”. Need arvud
pärinevad nimelt professor Weberi aruande tabelist nr 22 ning näitavad
valikturustuse kanalite teel müüdud toodete osatähtsust, mida
väljendatakse protsendina kõigi kosmeetikatoodetekategooriate
kogumüügist, mille alla kuuluvad parfüümid, dekoratiivkosmeetika, naha-
ja juuksehooldustooted (eriti šampoonid) ja tualett-tooted (hambapasta,
seebid, deodorandid jne). Lisaks selgub aruandest (lk 89), et Itaalias
müüakse valikulise turustuse kanalite teel 81% ja Prantsusmaal 65%
parfüümidest. FIP-i esitatud andmete kohaselt müüdi valikulise turustuse
kanalite kaudu 73% parfüümidest (vt tema menetlusse astuja seisukohtade
I lisa, lk 17). Otsuse punkti I.B kolmandas lõigus toodud arvandmed ei
sobi niisiis selleks, et hinnata konkurentsi nii spetsiifilises
valdkonnas nagu luksusparfüümid.
Siiski
rõhutavad komisjon ja menetlusse astujad, et isegi kui vaadelda
luksusparfüümide turgu sellisena, nagu ta on, eksisteerib seal
efektiivne konkurents nii tootjate (
inter brand
) kui ka Yves Saint Laurent’i heakskiidetud turustajate vahel (
intra brand
).
Selles
küsimuses sedastab Esimese Astme Kohus, et komisjoni ja menetlusse
astujate seisukoht ei põhine professor Weberi aruandel, mille
lehekülgedelt 71, 89–96, 105 ja 110 selgub, et 1987. aastal oli
luksusparfüümide turustajate ja erinevate turustusvormide vahel vaid
väga piiratud konkurents. Siiski tuleb märkida, et enne otsuse
vastuvõtmist nõudis komisjon, et Yves Saint Laurent teeks oma lepingutes
mitu muudatust, sealhulgas kõrvaldaks kõik puhtalt kvantitatiivse
iseloomuga kriteeriumid ning sätted, mis piiravad turustajate vabadust
müüa tooteid edasi valikulise turustusvõrgu teistele liikmetele ja
edasimüüja õigust valida ise teised kaubamärgid, mida ta oma müügikohas
pakub ning tunnustaks eraldi edasimüüja õigust määrata oma hinnad
kindlaks täiesti sõltumatult. Nagu Esimese Astme Kohus tõdes, näeb otsus
ette ka võimaluse, et Yves Saint Laurent’i võrku võidakse vastu võtta
uusi kaubandusvorme, mis on võimelised turustama kõnesolevaid tooteid.
Selles
olukorras peab Galec esitama piisavaid tõendeid, mis näitaksid, et
otsuse tulemusena on turg muutunud nii jäigaks ja struktureerituks, et
luksusparfüüme müüvate heakskiidetud turustajate vahel ei ole enam
tõhusat konkurentsi, eriti hindade osas (vt otsus II Metro, punktid 42
ja 44). Kuna Galec ei ole selle kohta esitanud ühtegi konkreetset
tõendit, tõdeb Esimese Astme Kohus, et antud juhul need tõendid
puuduvad.
Kõigest
eelnevast järeldub, et tuleb tagasi lükata hageja väited ja argumendid,
mis põhinevad asutamislepingu artikli 85 lõike 1 rikkumisel, samuti
seotud väited ja argumendid, välja arvatud see, mis puudutab eespool
punktis 155 nimetatud sätet.
II –
Otsuse põhjendatus asutamislepingu artikli 85 lõiget 3 silmas pidades

Poolte argumentide kokkuvõte
Mis
puudutab antud vabastust, siis esitab Galec viis argumenti selle kohta,
et asutamislepingu artikli 85 lõike 3 tingimused ei ole täidetud.
Esiteks arvab komisjon, et luksusparfüümide tootmist ja levitamist saab
parandada vaid eksklusiivsust säilitades (vt otsuse punkti II.B.2
esimene lõik), samal ajal kui punkti II.B.2 teises kuni kuuendas lõigus
nimetatud lisakohustusi võivad täita ka suured jaemüüjad. Teiseks märgib
Galec, et kasutajate eeliste osas on komisjonil tarbija käitumisest ja
ootustest iganenud ettekujutus. Kolmandaks toetas komisjon
hinnakonkurentsi täielikku puudumist kaubamärgi lõikes, kusjuures selle
konkurentsi oleksid võinud tagada suured jaemüüjad. Neljandaks ei
võrrelnud komisjon valikturustust spetsialiseerunud jaemüüjate kaudu ja
valikturustust, mis kasutab muid kaubandusvorme, rikkudes nii
proportsionaalsuse põhimõtet ja ignoreerides asjaolu, et suurtele
jaemüüjatele kehtivad samad kohustused, mis kõigile teistele
heakskiidetud turustajatele (vt eriti otsuse punkti II.B.4 teise lõigu
lõpp). Viiendaks kohustab otsus teisi turustusvorme „eripäraseid
kaubandusmeetodeid osaliselt muutma” ja see kõrvaldab nende
turustusvormide tekitatud konkurentsi väljaspool kaubamajade
marginaalseid juhtumeid.
Kostja
täpsustab oma vastuses, et vabastus asutamislepingu artikli 85 lõike 1
kohaldamisest ei puuduta võrku vastuvõtmise menetlust, minimaalset
ostude hulka aastas ning ladustamist ja reklaamialast koostööd
käsitlevaid kohustusi, keeldu müüa toodet, mis ei ole veel turule
paisatud, arvete kontrollimist Yves Saint Laurent’i poolt ning juhul,
kui klient on ise turustaja, tema ametlikku turustusvõrku kuulumise
väljaselgitamist; neid kohustusi hageja asutamislepingu artikli 85
lõikega 1 seoses ei kritiseerinud.
Lisaks
ei ole hageja kriitika asjakohane. Euroopa Kohus rõhutas II Metro
kohtuotsuse punktis 45 eriti võrku kuuluvate turustajate nende kulude
arvessevõtmist, mis tekivad heakskiitmisega kaasnenud kohustustest. Mis
puudutab konkurentsi kõrvaldamist, siis otsus täpsustab selgelt, et
teatud kaasaegseid turustusvorme ei ole põhimõtteliselt kõrvale
tõrjutud, ning märgib konkurentsi olemasolu nii kaubamärkide kui ka
heakskiidetud turustajate vahel.
Menetlusse astujate argumendid toetavad komisjoni seisukohta.

Esimese Astme Kohtu hinnang
Nagu
komisjon õigesti märkis, puudutab otsuse punkti II.B põhjendus ainult
lepingu neid aspekte, mis kuuluvad tema arvates asutamislepingu artikli
85 lõike 1 kohaldamisalasse, nimelt neid, mis puudutavad eelkõige võrku
vastuvõtmise menetlust, ladustamist, minimaalset ostude hulka aastas,
uute toodete turulepaiskamist ning koostööd reklaami alal. Neid aspekte
Galec oma hagis aga ei kritiseerinud.
Mis
puudutab Galeci esimest argumenti, mille kohaselt komisjon arvab, et
luksusparfüümide tootmist ja levitamist saab parandada vaid
„eksklusiivsust” säilitades, siis leiab Esimese Astme Kohus, et otsuse
punkti II.B.2 esimeses lõigus toodud komisjoni märkus, et
„luksuskosmeetika kaubamärki kandvaid tooteid saab turustada vaid selle
eksklusiivset iseloomu säilitades”, viitab komisjoni eesmärgile kaitsta
kõnesolevate toodete eksklusiivset või luksuslikku iseloomu (vt punkti
II.B.3 teine lõik). Seda lauset ei saa seega tõlgendada nii, et suured
jaemüüjad on kõnesolevate toodete turustamisest automaatselt kõrvale
tõrjutud ning et nende toodete turustamisega võivad tegelda vaid
traditsioonilised kanalid, nagu parfümeeriakauplused ja kaubamajad selle
mõiste kitsas tähenduses.
Esimese
Astme Kohus sedastas juba, et komisjonil ei olnud kavatsust välistada
suured jaemüüjad kõnesolevate toodete turustamisest (vt eespool punkt 64
jj) ja seega tuleb tagasi lükata Galeci argument, nagu arvaks komisjon,
et tootmist ja levitamist saab asutamislepingu artikli 85 lõike 3
tähenduses parandada vaid olukorras, mis kõrvaldab suured jaemüüjad
kõnesolevate toodete turustamisest.
Mis
puudutab Galeci teist argumenti, mille kohaselt komisjonil on tarbija
ootustest iganenud ettekujutus, siis Esimese Astme Kohus meenutab, et ta
lükkas tarbija motivatsioonil põhinevad argumendid tagasi juba eespool
punktis 174 jj.
Mis
puudutab Galeci kolmandat argumenti, mille kohaselt komisjon toetas
hinnakonkurentsi täielikku puudumist kaubamärgi lõikes, siis on Esimese
Astme Kohus juba sedastanud, et Galec ei esitanud selle kohta tõendeid
(vt eespool punkt 191).
Mis
puudutab Galeci neljandat argumenti, mille kohaselt komisjon võrdles
valikulist turustamist spetsialiseerunud jaemüüjate kaudu ja
valikturustust, mis kasutab muid kaubandusvorme, jättes tähelepanuta
asjaolu, et valikturustus võiks toimida teiste kaubandusvormide abil,
siis sedastab Esimese Astme Kohus, et komisjoni otsus ei sisalda sellist
võrdlust.
Mis
puudutab Galeci viiendat argumenti, mille kohaselt kõrvaldab „oma
eripäraste kaubandusmeetodite osaline muutmine” suured jaemüüjad
luksuskosmeetika sektorist, siis menetluse käigus selgus, et otsusega ei
soovita kõrvaldada suuri jaemüüjaid luksuskosmeetika sektorist. Viidet
„oma eripäraste kaubandusmeetodite osalise[le] muutmi[sele]” tuleb seega
tõlgendada nii, et see nõuab seda tüüpi sisustust poe sees ja mitte
sisustust, mis muudab põhjalikult kaubahalli laadi. Kuigi oleks
soovitav, et otsus oleks selles küsimuses täpsem, ei muuda asjaolu, et
komisjon ei ole isegi üldjoontes kindlaks määranud, milliseid muudatusi
tuleb teha, otsust veel iseenesest ebaseaduslikuks, võttes eelkõige
arvesse, et konkreetsete juhtumite üle teostavad vajadusel järelevalvet
pädevad siseriiklikud kohtud või ametiasutused.
Sellest
järeldub, et tagasi tuleb lükata hageja väited ja argumendid, mis
käsitlevad asutamislepingu artikli 85 lõike 3 rikkumist.
Kõigest
eelnevast tuleneb, et hagi tuleb tagasi lükata, välja arvatud
küsimuses, mis puudutab eespool punktis 155 täpsustatud otsuse osa.

Kohtukulud
Kodukorra
artikli 87 lõike 2 esimese lõigu alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool
kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Artikli
87 lõike 4 viimase lõigu alusel võib Esimese Astme Kohus otsustada, et
menetlusse astuja, kes ei ole liikmesriik või institutsioon, kannab ise
oma kohtukulud.
Kuna
kohtuotsus on tehtud suures osas hageja kahjuks, kannab hageja oma
kohtukulud ise ja temalt mõistetakse välja komisjoni kohtukulud ja
otsuse adressaadist menetlusse astuja Yves Saint Laurent’i kohtukulud.
Teiste
menetlusse astujate FIP, Colipa ja FEPD osas leiab Esimese Astme Kohus,
et need kolm assotsiatsiooni ei olnud vaidluse lahendamisest nii
otseselt huvitatud kui Yves Saint Laurent. Kuna tegemist on kohtuasjaga,
kus need kolm menetlusse astujat esitasid üldisi kaalutlusi oma
liikmete huvides, lisamata komisjoni argumentidele määravaid asjaolusid,
leiab Esimese Astme Kohus, et kodukorra artikli 87 lõiget 4 õigesti
kohaldades tuleb otsustada, et nemad kannavad ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (teine koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Tühistada
komisjoni 16. detsembri 1991. aasta otsus 92/33/EMÜ EMÜ asutamislepingu
artikli 85 kohase menetluse kohta (IV/33.242 – Yves Saint Laurent)
osas, mille kohaselt asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 ei kohaldata
sättele, mis lubab Yves Saint Laurent’il asetada jaemüüja kandidatuur
ebasoodsasse olukorda ainult sellepärast, et parfümeeria osatähtsus tema
erinevate tegevuste hulgas on suhteliselt väike.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Mõista
hagejalt välja komisjoni ja menetlusse astuja Yves Saint Laurent
Parfums SA kohtukulud ja jätta hageja kanda tema enda kohtukulud.
4.
Menetlusse
astujad Fédération des industries de la parfumerie, Comité de liaison
des syndicats européens de l’industrie de la parfumerie et des
cosmétiques ja Fédération européenne des parfumeurs détaillants kannavad
ise oma kohtukulud.
Kirschner
Versterdorf
Bellamy
Kalogeropoulos

Potoki
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 12. detsembril 1996 Luxembourgis.
Kohtusekretär

President
H. Jung

H. Kirschner
Sisukord
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Sissejuhatus
Yves Saint Laurent’i leping
Komisjoni otsus
Menetlus ja poolte nõuded
Vastuvõetavus
Poolte argumentide kokkuvõte
Esimese Astme Kohtu hinnang
Põhiküsimus
I –  Otsuse põhjendatus asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 silmas pidades
Poolte argumentide kokkuvõte
Galeci argumendid
Komisjoni argumendid
Menetlusse astujate argumendid
Esimese Astme Kohtu hinnang
A
–  Luksuskosmeetika sektori kvalitatiivsetel kriteeriumidel
põhineva valikulise turustuse põhimõtteline kooskõla asutamislepingu
artikli 85 lõikega 1
B –  Kas otsuse punktis
II.A.5 nimetatud Yves Saint Laurent’i valikukriteeriumid täidavad nõutud
tingimusi, et neid saaks pidada seaduslikeks asutamislepingu artikli 85
lõike 1 järgi?
1.  Esimese Astme Kohtu ja pädevate siseriiklike kohtute või ametiasutuste rollide jaotus
2.  Kõnealuste kriteeriumide põhimõtteline kooskõla asutamislepingu artikli 85 lõikega 1
a)  Kutsekvalifikatsiooni puudutavad kriteeriumid
b)  Müügikoha asupaika ja sisseseadet puudutavad kriteeriumid
– Müügikoha „ümbrus” ja asupaik
– Müügikoha välisilme
– Yves Saint Laurent’i kaubamärgi mainet kahjustada võivate teiste kaupade müük
– Muu tegevuse ulatus müügikohas
c)  Kaupluse nime kriteerium
C
–  Hageja väited ja argumendid küsimuse kohta, kas tema liikmed on
a priori Yves Saint Laurent’i võrgust välja jäetud, ning tarbijate
suhtumine sellesse
D –  Kas asutamislepingu
artikli 85 lõikes 1 sätestatud keeld on kohaldatav, sest kõnealuses
sektoris eksisteerib paralleelseid võrke
II –  Otsuse põhjendatus asutamislepingu artikli 85 lõiget 3 silmas pidades
Poolte argumentide kokkuvõte
Esimese Astme Kohtu hinnang
Kohtukulud
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.