CELEX: 62004CJ0496
Mléko a mléčné výrobky
Přímý prodej
Referenční množství
Překročení
Doplňková dávka na mléko
Povinnost producenta vést evidenci ,zásob"
Článek 7 odst. 1 a 3 nařízení (EHS) č. 536/93
Doplňková vnitrostátní opatření
Pravomoc členských států

1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 7 odst. 1 první věty a čl. 7 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 536/93
ze dne 9. března 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se doplňkové dávky v odvětví mléka a mléčných výrobků
(Úř. věst. L 57, s. 12).
2       Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi J. Slobem, producentem mléka a Productschap Zuivel (dále jen „Productschap“) ve
věci doplňkové dávky, za jejíž úhradu je J. Slob odpovědný.

Právní rámec

Právní úprava Společenství
3       Nařízení Rady (EHS) č. 3950/92 ze dne 28. prosince 1992, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků
(Úř. věst. L 405, s. 1) prodloužilo po dobu dalších sedmi po sobě jdoucích období dvanácti měsíců ode dne 1. dubna 1993 režim
doplňkové dávky na mléko stanovené nařízením Rady (EHS) č. 856/94 ze dne 31. března 1984, kterým se mění nařízení (EHS) č. 804/68
o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky (Úř. věst. L 90, s. 10).
4       Podle šestého bodu odůvodnění nařízení č. 3950/92 překročení celkových množství zaručených členským státem „znamená […], že
dávku musí zaplatit producenti, kteří se na tomto překročení podíleli“.
(neoficiální překlad)
5       Článek 2 odst. 1 nařízení č. 3950/92 stanoví:
„Dávku je nutné uhradit z celkového množství mléka nebo ekvivalentu mléka uvedeného na trh během dotyčného období dvanácti
měsíců, které překročí některé z množství uvedených v článku 3. Dávka se rozdělí mezi producenty, kteří k překročení referenčních
množství přispěli.
[…]“
(neoficiální překlad)
6       Podle čl. 9 písm. c) a h) uvedeného nařízení se rozumí:
„c)      ,producentem‘ fyzická nebo právnická osoba nebo seskupení fyzických nebo právnických osob hospodařících v zemědělském podniku,
který se nachází na zeměpisném území Společenství, a:
–      prodávajících mléko nebo jiné mléčné výrobky přímo spotřebiteli,
a/nebo [nebo]
–      dodávajících odběrateli;
[…]
h)      ,mlékem nebo ekvivalentem mléka prodávaným k přímé spotřebě‘ mléko nebo mléčné výrobky přepočtené na ekvivalent mléka, prodané
nebo převedené bezúplatně bez účasti podniku, který mléko nebo jiné mléčné výrobky ošetřuje nebo zpracovává.“
7       Podle druhého bodu odůvodnění nařízení č. 536/93 se ustanovení tohoto nařízení týkají především „pravidel kontroly, které
umožňují ověřit zachovávání předpisů při výběru dávky“.
(neoficiální překlad)
8       Osmý bod odůvodnění tohoto nařízení stanoví:
„[…] členské státy musí mít možnost disponovat
a posteriori
vhodnými kontrolními prostředky, aby mohly ověřit, zda a v jakém rozsahu je dávka vybírána v souladu s platnými ustanoveními;
[…] tato ověření musí zahrnovat alespoň určitý počet operací, který je třeba upřesnit“.
(neoficiální překlad)
9       Článek 1 nařízení č. 536/93 zní následovně:
„Pro výpočet doplňkové dávky zavedené nařízením (EHS) č. 3950/92:
1)      se ,množstvím mléka nebo ekvivalentem mléka uvedeného na trh‘ v členském státě ve smyslu čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení
rozumí veškeré množství mléka nebo ekvivalentu mléka, které opouští zemědělský podnik nacházející se na území tohoto členského
státu.
[…]
2)      ekvivalencemi, které je třeba použít, jsou:
[…]
–                1 kilogram másla = 22,5 kilogramů mléka.
[…]“
(neoficiální překlad)
10     Článek 4 odst. 1 nařízení č. 536/93 stanoví:
„V případě přímého prodeje vypracuje producent na konci každého období uvedeného v článku 1 nařízení (EHS) č. 3950/92 prohlášení,
v němž uvede množství mléka nebo jiných mléčných výrobků rozepsaná podle jednotlivých výrobků, která byla prodána přímo spotřebitelům
nebo velkoobchodníkům, podnikům zabývajícím se zráním sýrů nebo maloobchodníkům.
[…]“
(neoficiální překlad)
11     Článek 7 odst. 1 a 3 nařízení č. 536/93 stanoví:
„1. Členské státy přijmou veškerá kontrolní opatření nezbytná pro zajištění výběru dávky na množství mléka nebo ekvivalentu
mléka uvedená na trh, která překročí některé z množství uvedených v článku 3 nařízení (EHS) č. 3950/92. Za tímto účelem:
[…]
f)      producenti, kteří disponují referenčním množstvím pro přímý prodej, ponechají k dispozici příslušnému orgánu členského státu
po dobu nejméně tří let evidenci ,zásob‘ za dvanáctiměsíční období s uvedením objemu mléka nebo mléčných výrobků, rozepsaná
podle jednotlivých výrobků za období jednoho měsíce, která byla prodána přímo spotřebitelům nebo velkoobchodníkům, podnikům
zabývajícím se zráním sýrů nebo maloobchodníkům, a jednak evidenci zvířat využívaných pro mléčnou výrobu v zemědělském podniku
v souladu s čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 92/102/EHS […] a doklady, na základě kterých lze provádět kontrolu této evidence ,zásob‘.
[…]
3.      Členský stát fyzicky ověřuje správnost účetní evidence množství mléka a ekvivalentu mléka uvedená na trh, a za tímto účelem
provádí kontrolu přepravy mléka během sběru v zemědělských podnicích a na místě zejména kontroluje:
[…]
b)      u producentů disponujících referenčním množstvím pro přímý prodej, věrohodnost prohlášení uvedeného v čl. 4 odst. 1 a evidence
,zásob‘ uvedené v čl. 1 písm. f).
[…]“
(neoficiální překlad)
12     Nařízení Komise (ES) č. 1392/2001 ze dne 9. července 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 3950/92 (Úř.
věst. L 187, s. 19; Zvl. vyd. 03/33, s. 104) nahradilo s účinností od 31. března 2002 nařízení č. 536/93. Jeho čl. 6 odst. 1
první pododstavec je shodný s čl. 4 odst. 1 prvním pododstavcem nařízení č. 536/93.
13     Článek 6 odst. 2 druhý pododstavec nařízení č. 1392/2001 stanoví:
„Členský stát může stanovit, že producent disponující referenčním množstvím pro přímý prodej musí v uvedeném prohlášení případně
uvést, že během dotyčného období neprodal žádné mléko.“

Vnitrostátní právní úprava
14     Vyhláškou z roku 1993 o doplňkové dávce (Regeling superheffing 1993,
Nederlandse Staatscourant
1993, č. 60, s. 18, dále jen „Regeling superheffing“) byl v Nizozemsku zaveden režim doplňkové dávky na mléko.
15     Článek 4 Regeling superheffing stanoví:
„1. Producent je povinen odvést dávku za množství mléka nebo ekvivalentu mléka prodávaného k přímé spotřebě, které překračuje
jeho referenční množství pro přímý prodej.
[…]“
16     Článek 29 tohoto Redeling stanoví:
„1. Producent uvedený v článku 4 vypracuje pro Productschap v souladu s článkem 4 nařízení (EHS) č. 536/93 a v souladu s pravidly
stanovenými pro tyto účely Productschap, prohlášení, v němž uvede množství mléka nebo jiných mléčných výrobků, rozepsaná podle
jednotlivých výrobků, které dodal přímo spotřebiteli […] během uplynulého období výběru dávky.
[…]“
17     Článek 31 uvedeného Redeling stanoví:
„1.      Producent […], který je povinen odvést dávku na základě článků […] 4 nebo který může být povinen ji odvést, musí vést evidenci
v souladu s článkem 7 nařízení (EHS) č. 536/93 a pravidly vymezenými Productschap.
2.      Productschap může z úřední moci stanovit dodané množství, pokud povinnosti uložené odstavcem 1, jakož i čl. 27 odst. 2 a čl. 29
odst. 1 nejsou dodržovány nebo jsou-li z pohledu Productschap dodržovány nedostatečně.“
18     Článek 11 odst. 1 prováděcí vyhlášky z roku 1994 k nařízení o doplňkové dávce (Zuivelverordening 1994, Uitvoering regeling
superheffing, PBO-blad 1994, s. 26, dále jen „Zuivelverordening“) zní:
„Producent je povinen vést o všem, co se týče jeho podniku nebo jeho zemědělského podniku, evidenci, na základě které se lze
v každém okamžiku výroby seznámit se zásobami a množstvím ošetřeného nebo zpracovaného mléka, které tento podnik nebo zemědělský
podnik získal a které dodal, jakož i se souvisejícími finančními údaji a uchovávat tuto evidenci a tyto údaje po dobu nejméně
tří let.“

Spor v původním řízení a předběžné otázky
19     J. Slob je producentem mléka. Během kontroly jeho zemědělského podniku v prosinci 1997 byl pro období výběru dávky 1996/1997
zjištěn rozdíl přibližně 250 000 kilogramů mléka jednak mezi kapacitou výroby zjištěnou na základě množství dojnic, které
měl J. Slob, a jednak mezi výrobou prodanou v rámci přímého prodeje, tak jak ji vykázal J. Slob Productschap.
20     J. Slob tvrdil, že zpracoval 250 000 kilogramů dotčeného mléka na máslo během procesu výroby podmáslí pro výrobu sýru a máslo
jako produkt zničil bezprostředně po skončení výroby. Nevedl žádnou evidenci „zásob“ této výroby a tohoto zničení, jelikož
takovou evidenci vedl pouze pro sýr získaný na konci procesu.
21     Poté, co byla úředně na základě čl. 31 odst. 2 Regeling superheffing stanovena množství mléka a jiných mléčných výrobků, které
J. Slob dodal během období výběru dávky 1996/1997 přímo ke spotřebě, Productschap prohlásil, že dotyčný je povinen z titulu
doplňkové dávky odvést částku 180 976,77 NLG, vyměřenou za použití čl. 4 odst. 2 nařízení č. 536/93.
22     Poté, co J. Slob podal stížnost, Productschap rozhodnutím ze dne 4. dubna 2000 dotčenému uloženou částku doplňkové dávky snížil.
Productschap nicméně prohlásil výtky J. Sloba za neopodstatněné v rozsahu, v němž se týkaly výše uvedeného rozdílu. Productschap
v tomto rozhodnutí uvedl, že nebyla vedena žádná evidence pro přibližně 250 000 kilogramů mléka. Productschap tak došel k závěru,
že J. Slob během období výběru dávky 1996/1997 nevedl řádnou a úplnou evidenci výroby, zásob, jakož i dodávek mléka a mléčných
výrobků.
23     J. Slob podal proti tomuto rozhodnutí ze dne 4. dubna 2000 u předkládajícího soudu odvolání.
24     Na základě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané tímto soudem, Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 12. února 2004,
Slob (C‑236/02, Recueil, s. I‑1861) rozhodl, že čl. 7 odst. 1 první věta a písm. f) nařízení č. 536/93 musí být vykládáno
v tom smyslu, že evidence „zásob“, kterou je producent povinen vést, musí uvádět pouze objem prodaného mléka nebo mléčných
výrobků, rozepsaný podle jednotlivých výrobků za období jednoho měsíce.
25     Soudní dvůr se nevyjádřil k případné pravomoci členských států přijmout právní předpisy, které by producentům mléka usazeným
na jejich území ukládaly povinnosti vést evidenci, které by šly nad rámec povinností, které vyplývají z ustanovení, která
mají být vyložena, neboť tento bod nebyl předmětem položené předběžné otázky (viz výše uvedený rozsudek Slob, bod 30).
26     College van Beroep voor het bedrijfsleven znovu položil Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce. Uvádí, že ve
výše uvedeném rozsudku Slob Soudní dvůr neodpověděl na otázku, zda na základě čl. 7 odst. 1 první věty a čl. 7 odst. 3 nařízení
č. 536/93 je členský stát oprávněn producentovi uložit kromě povinnosti uchovávat evidenci „zásob“ v souladu s čl. 7 odst. 1
první větou a písm. f) uvedeného nařízení takovou povinnost, jako je povinnost stanovená v čl. 11 odst. 1 Zuivelverordening,
jelikož tuto otázku, která vyvstala během řízení, předkládající soud nepoložil.
27     College van Beroep voor het bedrijfsleven se tudíž rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné
otázky:
„1)      Je nutné čl. 7 odst. 1 [první větu] a čl. 7 odst. 3 nařízení (EHS) č. 536/93 vykládat v tom smyslu, že toto ustanovení přiznává
členským státům pravomoc přijmout právní úpravu, která producentům mléka usazeným na jeho území ukládá povinnosti vést evidenci,
které jdou nad rámec povinností vyplývajících z čl. 7 odst. 1 písm. f) tohoto nařízení?
2)      V případě kladné odpovědi na první otázku, je namístě rozhodnout, že co se týče pravidla, podle kterého je producent povinen
své správě doložit množství vyrobeného másla a jejich využití i v případě, že máslo bylo zničeno nebo zpracováno jako krmivo
pro dobytek, takové pravidlo zůstává v posuzovací pravomoci přiznané členskému státu?“

K návrhům podaným J. Slobem po ukončení ústní části řízení
28     Návrhem ze dne 14. července 2006, došlým kanceláři Soudního dvora dne 20. července 2006, J. Slob požádal Soudní dvůr, aby
mu umožnil předložit písemné vyjádření ke stanovisku generální advokátky přednesenému na jednání konaném dne 22. června 2006,
a podpůrně, aby nařídil znovuotevření ústní části řízení na základě článku 61 jednacího řádu, a dále podpůrně, aby mu odpověděl
jiným způsobem tak, aby se mohl vyjádřit ke stanovisku generální advokátky za účelem zajištění jeho základního práva na kontradiktorní
řízení.
29     J. Slob tvrdí, že toto stanovisko obsahuje nesprávné argumenty jak z faktického, tak právního hlediska, které však v této
fázi řízení v zájmu řádného vedení řízení nevysvětluje. Uplatňuje, že i když jednací řád nestanoví pro účastníky řízení možnost
se po přednesení stanoviska písemně vyjádřit, tento řád tuto možnost výslovně nevylučuje.
30     Z důvodů uvedených v bodech 3 až 16 usnesení ze dne 4. února 2000, Emesa Sugar (C‑17/89, Recueil, s. I‑665), nemůže skutečnost,
že statut Soudního dvora a jeho jednací řád nestanoví pro účastníky řízení možnost předložit vyjádření v odpověď na stanovisko
přednesené generálním advokátem, poškozovat právo procesního subjektu na kontradiktorní řízení, tak jak vyplývá z čl. 6 odst. 1
Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, ve znění výkladu Evropským
soudem pro lidská práva.
31     Návrh směřující k tomu, aby bylo J. Slobovi umožněno předložit písemné vyjádření ke stanovisku generální advokátky, je tedy
třeba zamítnout.
32     S přihlédnutím k samotnému účelu kontradiktornosti, kterým je zabránit tomu, aby mohl být Soudní dvůr ovlivněn argumenty,
které nemohly být prodiskutovány účastníky řízení, Soudní dvůr může z úřední povinnosti nebo na návrh generálního advokáta
nebo také na návrh účastníků řízení nařídit znovuotevření ústní části řízení v souladu s článkem 61 svého jednacího řádu,
pokud má za to, že je věc nedostatečně objasněna nebo že musí být rozhodnuta na základě argumentu, který nebyl mezi účastníky
řízení projednán (viz usnesení ze dne 28. dubna 2004, Waddenvereniging a Vogelbeschermingsvereniging, C‑127/02, Sb. rozh.
s. I‑7405, bod 8; rozsudky ze dne 29. dubna 2004, Parlament v. Ripa di Meana a další, C‑470/00 P, Recueil, s. I‑4167, bod
33, a ze dne 11. července 2006, Komise v. Cresson, C‑432/04, Sb. rozh. s. I‑6387, bod 50).
33     V projednávaném případě nejsou tyto podmínky splněny.
34     Mimoto je třeba připomenout, že článek 234 ES zavádí přímou spolupráci mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy pomocí nesporného
řízení, bez jakékoliv možnosti iniciativy ze strany účastníků řízení, během kterého jsou účastníci řízení pouze vyzváni k tomu,
aby se vyjádřili (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 19. ledna 1994, SAT Fluggesellschaft, C‑364/92, Recueil, s. I‑43, bod
9).
35     Je tudíž třeba, po vyslechnutí generální advokátky, návrh na znovuotevření ústní části řízení zamítnout.
36     Z výše uvedeného vyplývá, že návrh podaný jako druhý podpůrný návrh v pořadí musí být rovněž zamítnut.

K předběžným otázkám

K první otázce
37     Cílem nařízení č. 536/93 je stanovit prováděcí pravidla týkající se doplňkové dávky v odvětví mléka a mléčných výrobků, která
směřují k zaručení účinnosti této dávky a předcházení podvodům.
38     Podle osmého bodu odůvodnění tohoto nařízení musí mít členské státy možnost disponovat
a posteriori
vhodnými kontrolními prostředky, aby mohly ověřit, zda a v jakém rozsahu je dávka vybírána v souladu s platnými ustanoveními.
Takové kontroly jsou stanoveny v článku 7 uvedeného nařízení za účelem zajištění přesnosti výkazů o odběru a přímém prodeji
vyhotovených odběrateli a producenty (rozsudek ze dne 25. března 2004, Cooperativa Lattepiù a další, C‑231/00, C‑303/00 a C‑451/00,
Recueil, s. I‑2869, bod 70).
39     Nic nebrání tomu, aby členský stát přijal jiná opatření než ta, která jsou uvedena v čl. 7 odst. 1 druhé větě a čl. 7 odst. 3
nařízení č. 536/93, pokud je lze považovat za nezbytná. Ze znění čl. 7 odst. 1 první věty uvedeného nařízení totiž vyplývá,
že členské státy jsou povinny přijmout veškerá kontrolní opatření nezbytná pro zajištění výběru dávky. Pokud tento čl. 7 odst. 1
a 3 dále upřesňuje některá opatření, která mají být přijata, v žádném případě nevylučuje, aby tato opatření byla doplněna
jinými opatřeními, která se jeví v tomto členském státě jako nezbytná. Jak vyplývá z osmého bodu odůvodnění tohoto nařízení,
uvedená opatření představují pouze minimální pravidla.
40     Na rozdíl od toho, co tvrdí J. Slob, taková volnost nevyžaduje, aby případná opatření, která může členský stát přijmout, byla
upřesněna samotným nařízením.
41     Nicméně vnitrostátní orgány jsou při přijímání prováděcích opatření k právní úpravě Společenství povinny vykonávat svou diskreční
pravomoc při respektování obecných zásad práva Společenství, mezi kterými jsou zásady proporcionality, právní jistoty a ochrana
legitimního očekávání (výše uvedený rozsudek Cooperativa Lattepiù a další, bod 57).
42     Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 7 odst. 1 první věta nařízení č. 536/93 je nutné vykládat v tom smyslu,
že toto ustanovení přiznává členskému státu pravomoc přijmout v nezbytném rozsahu právní úpravu, která ukládá producentům
mléka usazeným na jeho území doplňkové povinnosti vést evidenci, jdoucí nad rámec povinností vyplývajících z čl. 7 odst. 1
písm. f) tohoto nařízení. Členský stát je povinen při výkonu této pravomoci dodržovat obecné zásady práva Společenství.

K druhé otázce
43     Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda právo Společenství brání vnitrostátní právní úpravě, která ukládá producentům
mléka evidovat množství vyrobeného másla a jejich využití, a to i v případě, že máslo bylo zničeno nebo zpracováno na krmivo
pro dobytek.
44     V tomto ohledu je namístě připomenout, že přijetí opatření na základě čl. 7 odst. 1 první věty nařízení č. 536/93 je podmíněno
nezbytností těchto opatření.
45     Nizozemská vláda přesvědčivým způsobem odůvodnila nezbytnost opatření, které je předmětem v původním řízení, strukturou odvětví
mléka a zejména existencí určitého množství velkých chovů dojnic, jejichž výroba je prodávána přímo a které jsou pouze na
základě předpisů Společenství složitě kontrolovatelné.
46     Zásada proporcionality nemůže bránit kontrole v Nizozemsku vyrobených, ale na trh tam neuvedených množství. Toto opatření
totiž nejde nad rámec toho, co je s ohledem na strukturu nizozemského odvětví mléka nezbytné pro zajištění účinné kontroly,
jež má sloužit tomu, aby množství, která jsou vyrobená v režimu doplňkové dávky na mléko, ale uváděna na trh mimo tento režim,
vstupovala do hospodářského cyklu.
47     Zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání rovněž nebrání takovým kontrolním opatřením, jako jsou opatření, která
jsou předmětem věci v původním řízení. Ze znění čl. 7 odst. 1 první věty nařízení č. 536/93 a osmého bodu odůvodnění tohoto
nařízení ve vzájemném spojení jasným a přesným způsobem vyplývá, že výčet opatření uvedených v článku 7 není taxativní a že
členské státy musí rovněž případně přijmout doplňková opatření (viz, co se týče kritérií zásady právní jistoty, rozsudek ze
dne 16. března 2006, Emsland-Stärke, C‑94/05, Sb. rozh. s. I‑2619, bod 43). Mimoto Soudní dvůr rozhodl, že zásady ochrany
legitimního očekávání se nelze dovolávat vůči přesnému ustanovení práva Společenství a jednání vnitrostátního orgánu, jež
odpovídá tomuto ustanovení (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Emsland-Stärke, bod 31). Hospodářský subjekt se tedy
nemůže oprávněně spoléhat na to, že nebude podroben doplňkovým kontrolám.
48     Na rozdíl od toho, co uplatňuje J. Slob, nemění taková právní úprava, jako je úprava stanovená v článku 11 Zuivelverordening,
základ doplňkové dávky. Tato právní úprava je pouze prostředkem dodatečné kontroly a musí být používána s ohledem na cíl sledovaný
čl. 7 odst. 1 nařízení č. 536/93, spočívající v zajištění výběru doplňkové dávky v souladu s platnými ustanoveními práva Společenství.
49     S ohledem na výše uvedené úvahy, je namístě na druhou otázku odpovědět tak, že právo Společenství nebrání právní úpravě, která
ukládá producentům mléka evidovat množství vyrobeného másla a jeho využití, a to i v případě, že máslo bylo zničeno nebo zpracováno
na krmivo pro dobytek, jestliže se účinná kontrola přesnosti výkazů přímého prodeje vyhotovených producenty pouze na základě
předpisů Společenství jeví v dotčeném členském státě jako složitá.

K nákladům řízení
50     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
1)
Článek 7 odst. 1 první věta nařízení Komise (EHS) č. 536/93 ze dne 9. března 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající
se doplňkové dávky v odvětví mléka a mléčných výrobků, je nutné vykládat v tom smyslu, že toto ustanovení přiznává členskému
státu pravomoc přijmout v nezbytném rozsahu právní úpravu, která ukládá producentům mléka usazeným na jeho území doplňkové
povinnosti vést evidenci jdoucí nad rámec povinností vyplývajících z čl. 7 odst. 1 písm. f) tohoto nařízení. Členský stát
je povinen při výkonu této pravomoci dodržovat obecné zásady práva Společenství.
2)
Právo Společenství nebrání právní úpravě, která ukládá producentům mléka evidovat množství vyrobeného másla a jeho využití,
a to i v případě, že máslo bylo zničeno nebo zpracováno na krmivo pro dobytek, pokud se účinná kontrola přesnosti výkazů přímého
prodeje vyhotovených producenty pouze na základě předpisů Společenství jeví v dotčeném členském státě jako složitá.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: nizozemština.