CELEX: 62008FJ0099
Virkamiehet
Avoin kilpailu

Di Prospero on virkamiestuomioistuimen kirjaamoon faksitse 12.12.2008 toimittamallaan kannekirjelmällä (alkuperäinen saapui
15.12.2008) nostanut tämän kanteen, jossa hän vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan Euroopan yhteisöjen henkilöstövalintatoimiston
(EPSO) päätöksen, jolla häneltä on evätty mahdollisuus osallistua kilpailuun EPSO/AD/117/08 ja joka ilmenee, kun Euroopan
unionin virallisessa lehdessä 23.1.2008 (EUVL C 16 A, s. 1) julkaistu kilpailuilmoitus, joka koskee avoimen kilpailun EPSO/AD/116/08
järjestämistä hallintovirkamiesten (AD 8) palvelukseen ottamiseksi petostentorjunnan alalle ja avoimen kilpailun EPSO/AD/117/08
järjestämistä johtavien hallintovirkamiesten (AD 11) palvelukseen ottamiseksi samalle alalle (jäljempänä kilpailuilmoitus),
luetaan yhdessä EPSOn kantajalle 26. ja 27.2.2008 lähettämien sähköpostien kanssa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 4 artiklassa säädetään
seuraavaa:
”Nimitys tai ylennys voidaan tehdä ainoastaan avoimen viran täyttämiseksi näissä henkilöstösäännöissä säädetyin edellytyksin.
Toimielimessä avoimena olevista viroista on ilmoitettava kyseisen toimielimen henkilöstölle heti, kun nimittävä viranomainen
on päättänyt, että kyseinen virka täytetään.
Jos avointa virkaa ei voida täyttää siirron, 45 a artiklan mukaisen virkaan nimittämisen tai ylennyksen kautta, siitä on ilmoitettava
muiden toimielinten henkilöstölle ja/tai on järjestettävä sisäinen kilpailu.”
Henkilöstösääntöjen 27 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Palvelukseen otettaessa on tarkoitus varmistaa, että toimielin saa palvelukseensa mahdollisimman päteviä, tehokkaita ja ehdottoman
luotettavia virkamiehiä, joiden palvelukseen ottaminen tapahtuu yhteisön jäsenvaltioiden kansalaisten joukosta maantieteellisesti
mahdollisimman laajalta alueelta.
Virkaa ei saa varata tietyn jäsenvaltion kansalaisille.”
Henkilöstösääntöjen 29 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ennen toimielimessä avoinna olevan viran täyttämistä nimittävän viranomaisen on tutkittava:
a)      voidaanko virka täyttää
i)      siirrolla tai
ii)      nimittämisellä 45 a artiklan mukaisesti tai
iii)      ylennyksellä
toimielimen sisällä,
b)      muiden toimielinten vastaaviin palkkaluokkiin kuuluvien virkamiesten tekemät siirtohakemukset ja/tai mahdollisuudet järjestää
toimielimen sisäinen kilpailu, joka on avoin ainoastaan virkamiehille ja Euroopan yhteisöjen muuhun toimihenkilöstöön sovellettavien
palvelussuhteen ehtojen 2 artiklassa tarkoitetuille väliaikaisille toimihenkilöille,
ja aloitettava tämän jälkeen joko tutkintotodistuksiin tai kokeisiin tai molempiin perustuva kilpailumenettely. Kilpailumenettely
vahvistetaan liitteessä III.
Kilpailumenettely voidaan aloittaa myös varallaololuettelon laatimiseksi tulevia työhönottoja varten.”
Henkilöstösääntöjen liitteessä III olevan 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kilpailua koskevan ilmoituksen vahvistaa nimittävä viranomainen sekakomiteaa kuultuaan.
Kilpailuilmoituksessa on täsmennettävä:
a)      kilpailun luonne (toimielimen sisäinen kilpailu, toimielinten sisäinen kilpailu, avoin kilpailu, tarvittaessa kahden tai useamman
toimielimen yhteinen kilpailu),
b)      kilpailumenettely (joko tutkintotodistuksiin tai kokeisiin tai molempiin perustuva kilpailu),
c)      täytettäviin virkoihin liittyvien tehtävien ja velvollisuuksien luonne sekä tehtäväryhmä ja palkkaluokka,
d)      näiden henkilöstösääntöjen 5 artiklan 3 kohdan mukaan täytettäviin virkoihin vaadittavat tutkinnot ja todistukset tai työkokemus,
e)      kokeisiin perustuvissa kilpailuissa kokeiden luonne ja niiden arvostelu,
f)      täytettävien virkojen erityisluonteesta johtuvat mahdolliset kielitaitovaatimukset,
g)      mahdollinen enimmäisikä sekä ikärajan nostaminen, jota sovelletaan niihin muuhun henkilöstöön kuuluviin, jotka ovat hoitaneet
tehtäviään vähintään vuoden ajan,
h)      hakemusten viimeinen jättöpäivä,
i)      tarvittaessa henkilöstösääntöjen 28 artiklan a [ala]kohdan nojalla myönnettävät poikkeukset.
– –”
Kilpailuilmoitus koskee avoimen kilpailun EPSO/AD/116/08 järjestämistä hallintovirkamiesten (AD 8) palvelukseen ottamiseksi
ja avoimen kilpailun EPSO/AD/117/08 järjestämistä johtavien hallintovirkamiesten (AD 11) palvelukseen ottamiseksi petostentorjunnan
alalla. EPSO on samaan aikaan myös järjestänyt samaten petostentorjunnan alalla kilpailun EPSO/AST/45/08 hallintoavustajien
(AST 4) palvelukseen ottamiseksi, jota koskeva ilmoitus on myös julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä 23.1.2008
(EUVL C 16 A, s. 16).
Kilpailuilmoituksen I osaston, jonka otsikko on Tehtävien luonne ja kilpailuun osallistumisen edellytykset, viidennessä kohdassa
(jäljempänä riidanalainen lauseke) todetaan seuraavaa:
”Hakijoita pyydetään ottamaan huomioon, että – – kilpailujen [EPSO/AD/116/08, EPSO/AD/117/08 ja EPSO/AST/45/08] kokeet voidaan
järjestää samanaikaisesti. Sen vuoksi hakijat voivat rekisteröityä vain yhteen näistä kolmesta kilpailusta. Valinta on tehtävä
sähköisen rekisteröitymisen yhteydessä, eikä sitä voida muuttaa rekisteröitymiselle asetetun määräpäivän jälkeen.”
Kilpailuilmoituksen I osaston B kohdan b alakohdassa, joka koskee kilpailuun osallistumisen erityisiä edellytyksiä, todetaan
seuraavaa:
”– –
2. Työkokemus
EPSO/AD/116/08
H[allintovirkamiehet] (AD 8)
Hakijoilla on oltava
–        – – vaaditun tutkinnon jälkeen
[tai]
–        – – vaaditun tutkinnon ja työkokemuksen jälkeen
hankittu vähintään yhdeksän vuoden työkokemus, josta vähintään puolet petostentorjuntaan liittyvässä toiminnassa.
EPSO/AD/117/08
J[ohtavat hallintovirkamiehet] (AD 11)
Hakijoilla on oltava
–        – – vaaditun tutkinnon jälkeen
[tai]
–        – – vaaditun tutkinnon ja työkokemuksen jälkeen
hankittu vähintään 16 vuoden työkokemus, josta vähintään puolet petostentorjuntaan liittyvässä toiminnassa.
– –”
Sähköisen rekisteröitymisen päättymispäiväksi oli kilpailuissa EPSO/AD/l16/08 ja EPSO/AD/117/08 vahvistettu 26.2.2008.

Kanteen perustana olevat tosiseikat
Kantaja, joka on Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) väliaikainen toimihenkilö, jätti 26.2.2008 sähköisen hakemuksensa
kilpailuun EPSO/AD/116/08. Kun hän halusi tämän jälkeen rekisteröityä samalla sähköisellä menettelyllä kilpailuun EPSO/AD/117/08,
hän ei pystynyt tekemään sitä, koska EPSOn verkkosivusto ei sallinut sitä. Kantaja pyysi samana päivänä lähettämässään sähköpostissa
EPSOlta, että hänen rekisteröitymisensä viimeksi mainittuun kilpailuun hyväksyttäisiin, ja EPSO vastasi hänelle edelleen samana
päivänä eli 26.2.2008, että kilpailuilmoituksen mukaan hakijat voivat jättää hakemuksensa vain yhteen kolmesta kilpailusta.
EPSO vahvisti tämän tiedon seuraavana päivänä eli 27.2.2008.
Kantaja teki 26.5.2008 oikaisuvaatimuksen EPSOn päätöksestä, jolla häneltä oli evätty mahdollisuus osallistua kilpailuun EPSO/AD/117/08.
EPSO hylkäsi oikaisuvaatimuksen 2.9.2008 päivätyllä muistiolla, joka annettiin tiedoksi 4.9.2008.

Asianosaisten vaatimukset ja oikeudenkäyntimenettely
Kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin
–        ottaa kanteen tutkittavaksi
–        kumoaa EPSOn päätöksen, jolla kantajalta oli evätty mahdollisuus osallistua kilpailuun EPSO/AD/117/08, ja
–        velvoittaa Euroopan yhteisöjen komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että virkamiestuomioistuin
–        hylkää kanteen ja
–        velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Virkamiestuomioistuin on työjärjestyksen 56 artiklan mukaisina ja asianosaisille 6.4.2009 tiedoksi annettuina prosessinjohtotoimina
pyytänyt komissiota esittämään tiettyjä täsmennyksiä. Komissio noudatti näitä prosessinjohtotoimia asetetussa määräajassa.

Asianosaisten lausumat
Kantaja vetoaa kumoamisvaatimustensa tueksi kahteen kanneperusteeseen. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan henkilöstösääntöjen
4 ja 29 artiklaa sekä sen liitteessä III olevaa 1 artiklaa on rikottu yhdessä, koska riidanalaisessa lausekkeessa lisätään
”implisiittisesti mutta väistämättä” sellainen edellytys ”oikeudelle osallistua kilpailuun”, josta ei säädetä henkilöstösäännöissä
ja jota ei sallita niissä. Toisen kanneperusteen mukaan henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäistä kohtaa on rikottu ja siitä
ilmeneviä periaatteita, jotka koskevat sen täytäntöönpanoa, on loukattu, koska kantajan mukaan riidanalaisesta lausekkeesta
seuraa yhtäältä, ettei ole mahdollista saada palvelukseen henkilöstöä, joka on ”mahdollisimman pätev[ää], tehoka[sta] ja ehdottoman
luotettav[aa]”, ja toisaalta, että palvelukseen ottaminen ”mahdollisimman laajalta alueelta” on estetty.
Komissio on yhtäältä todennut, että tosiasiassa kantaja esittää riidanalaiseen lausekkeeseen kohdistuvan lainvastaisuusväitteen,
ja toisaalta erityisesti istunnossa kyseenalaistanut kantajan oikeussuojan tarpeen ja tämän jälkeen vaatinut, että kanneperusteet
on hylättävä perusteettomina. Komissio väittää erityisesti, että riidanalainen lauseke ei ole yhteensoveltumaton henkilöstösääntöjen
27 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun tavoitteen kanssa ja että siitä on päätetty yksikön edun sekä suhteellisuusperiaatteen
ja hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

Oikeussuojan tarve
Komissio on ensin implisiittisesti kirjelmissään ja sitten nimenomaisesti istunnossa kyseenalaistanut kantajan oikeussuojan
tarpeen. Komissio on nimittäin väittänyt, ettei kantaja missään tapauksessa täyttänyt kilpailuun EPSO/AD/117/08 osallistumisen
erityisiä edellytyksiä, jotka koskivat työkokemusta, koska kantajalla ei ollut yhteensä 16 vuoden työkokemusta, sillä tohtorinväitöskirjan
laatimiseen käytettyä aikaa ei voida ottaa huomioon työkokemuksena.
Kantajan kilpailua EPSO/AD/116/08 koskevasta hakemuksesta ilmenee tältä osin, että kantajalla oli 13 vuoden ja kuuden kuukauden
työkokemus, josta kantajan mukaan yhdeksän vuotta ja kaksi kuukautta petostentorjunnan alalta, eikä tässä ollut mukana tohtorinopintoihin
käytettyjä kolmea vuotta, joiden kuluessa hän oli kahden vuoden ajan toiminut yliopiston assistenttina; asiakirja-aineistosta
ilmenee lisäksi, että kantaja oli näiden tohtorinopintojen osalta tiedustellut EPSOlta sähköpostitse 1.2.2008 (eli ennen kilpailuun
rekisteröitymistään), voidaanko ne ottaa huomioon työkokemuksena, mihin EPSO oli vastannut, että kilpailun valintalautakunta
ratkaisee tällaisen kysymyksen.
Oikeuskäytännön mukaan kilpailun hakijoilta edellytettyä työkokemusta on tulkittava yksinomaan kyseisen kilpailun tavoitteiden
valossa, sellaisina kuin ne ilmenevät hoidettavien tehtävien yleiskuvauksesta (ks. asia F‑145/06, Pascual-García v. komissio,
tuomio 22.5.2008, 64 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Pitää paikkansa, että komissio on prosessinjohtotoimiin antamissaan vastauksissa todennut, että siltä osin kuin oli kysymys
hakijoiden osallistumisesta kilpailuihin EPSO/AD/116/08 ja EPSO/AD/117/08 valintalautakunta oli hyväksynyt vaadittuna työkokemuksena
vain ”tosiasiallinen työkokemuksen, joka on perustunut tavanomaisella tavalla työsopimukseen”, ja että vuotta tai vuosia,
jotka on käytetty tohtorinväitöskirjan laatimiseen, ei otettu huomioon, lukuun ottamatta ”työsopimuksen kattamaa (osa-)aikaa
esimerkiksi yliopiston assistenttina”. Koska se, ettei kantaja päässyt osallistumaan kilpailuun EPSO/AD/117/08, ei johtunut
valintalautakunnan päätöksestä, jossa olisi todettu, ettei hän täyttänyt 16 vuoden työkokemusta koskevaa edellytystä, vaan
siitä, että mainittuun kilpailuun oli käytännössä yksinkertaisesti mahdotonta rekisteröityä, mikä johtui tietojärjestelmästä,
jonka EPSO oli ottanut käyttöön kyseessä oleviin (edellä 6 kohdassa mainittuihin) kilpailuihin rekisteröitymistä varten, ja
mikä on vahvistettu ja mitä on selitetty 26. ja 27.2.2008 päivätyissä EPSOn kirjeissä, komission pelkkä toteamus, joka on
toistettu edellä, ei kuitenkaan voi johtaa siihen, että virkamiestuomioistuin jättäisi kanteen tutkimatta oikeussuojan tarpeen
puuttumisen vuoksi.
On ensinnäkin todettava, että komission toteamukseen ei liity valintalautakunnan kirjallista todistusta, jossa vahvistettaisiin
se, mitä komissio on todennut tohtorinväitöskirjan laatimiseen käytetyistä vuosista työkokemuksena, eikä edes muita todisteita,
kuten konkreettisia viittauksia tapauksiin, jotka ovat samantapaisia tai samanlaisia kuin kantajan tapaus, eli sellaisten
hakijoiden tapauksiin, jotka ovat rekisteröityneet kilpailuun EPSO/AD/117/08 mutta joiden hakemusta ei ole hyväksytty sen
vuoksi, että työkokemusta koskeva edellytys ei ollut täyttynyt, koska ilman yliopiston assistentin työsopimusta tapahtunutta
tohtorinväitöskirjan laatimista ei voitu ottaa huomioon työkokemuksena. Kantaja on sitä vastoin väittänyt istunnossa, että
eräs kilpailun EPSO/AD/117/08 läpäisseistä hakijoista oli ilmoittanut työkokemuksena vuoden, jonka hän oli opiskellut Englannissa
law schoolissa (komissio ei ole kylläkään vahvistanut mutta ei myöskään kiistänyt tätä vaan on todennut pelkästään, että se
voi tarvittaessa varmistaa tämän).
Toiseksi pitää kylläkin paikkansa, että valintalautakunnilla on lähtökohtaisesti harkintavaltaa niiden arvioidessa hakijoiden
työkokemusta kilpailuun osallistumisen edellytyksenä sekä työkokemuksen laadun ja keston osalta että sen osalta, miten läheisesti
se liittyy täytettävän viran vaatimuksiin, ja että unionin tuomioistuinten on laillisuusvalvontaa harjoittaessaan tyydyttävä
selvittämään, että tätä valtaa ei ole käytetty ilmeisen virheellisesti (ks. em. asia Pascual-García v. komissio, tuomion 55
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). On kuitenkin todettava, että vaikka valintalautakunta olisi nyt esillä olevassa asiassa
vahvistanut itselleen suuntaviivat, joiden mukaan tohtorinväitöskirjan laatimiseen käytettyä aikaa ei laskettu työkokemukseksi,
nämä suuntaviivat on väistämättä vahvistettu ja pidetty voimassa hyväksyttäviä hakemuksia varten (joiden osalta valintalautakunnan
on täytynyt tutkia työkokemusta koskeva edellytys) ja joka tapauksessa ottamatta huomioon kantajan erityistapausta (tai mahdollisesti
muiden sellaisten henkilöiden erityistapausta, joita on samaten estetty rekisteröitymästä kilpailuun EPSO/AD/117/08); on kuitenkin
todennäköistä, että viimeksi mainittujen henkilöiden – mukaan lukien kantajan – työkokemuksella olisi voinut olla sellaisia
erityispiirteitä, jotka olisivat voineet saada valintalautakunnan käsittämään työkokemusta koskevan edellytyksen eri tavalla.
Ei siis ole mahdotonta, että jos valintalautakunta olisi tiennyt kantajan (tai muiden henkilöiden, joiden rekisteröityminen
oli evätty) työkokemuksesta, se olisi joko vahvistanut itselleen erilaiset suuntaviivat ja hyväksynyt mahdollisuuden, että
työkokemuksena otetaan huomioon tietty aika, joka on käytetty väitöskirjan laatimiseen ilman palkatusta työstä tehtyä työsopimusta,
vaikkapa tietyillä edellytyksillä (esimerkiksi sillä edellytyksellä, että pelkkään väitöskirjan laatimiseen käytetty aika
ei ylitä tiettyä prosenttiosuutta ajasta, jonka asianomainen on väitöskirjan laatimisen yhteydessä ollut palkatussa työssä
yliopiston assistenttina tai muussa tehtävässä), tai hyväksynyt poikkeuksia erityistapauksissa (esimerkiksi sellaisten väitöskirjan
aiheiden osalta, joilla on erityisen läheinen yhteys kilpailuilmoituksessa tarkoitettuun alaan).
Kolmanneksi on todettava, että vaikka pitää paikkansa, että kun virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi on saatettu vastaavanlainen
kysymys, se on katsoessaan, että tohtorinopintoihin käytetty aika oli perustellusti laskettu työkokemukseksi, viitannut nimenomaisesti
siihen, että kyseessä ollut tutkimustoiminta ei ollut pelkästään aitoa ja todellista vaan että siitä oli myös maksettu palkkaa,
virkamiestuomioistuimen tuomion, joka on annettu tosiseikkojen osalta erityislaatuisissa olosuhteissa, päättelyssä ja sanamuodossa
ei ole mitään sellaista, joka mahdollistaisi sellaisen tulkinnan, että tohtorintutkinnon suorittamiseen liittyneeseen työhön
on kaikissa tapauksissa sisällyttävä myös työsuorituksia, joista on maksettu palkkaa, jotta sitä voitaisiin pitää työkokemuksena,
ja että valintalautakunnan päinvastainen päätös olisi ilmeisen virheellinen (ks. em. asia Pascual-García v. komissio, tuomion
57, 65 ja 66 kohta).
Neljänneksi on todettava, että jos kanne jätettäisiin tutkimatta oikeussuojan tarpeen puuttumisen vuoksi, kantajalta vietäisiin
oikeus saada valintalautakunnan itsensä tutkittavaksi – kantajan tekemän hakemuksen muodostamassa erityisessä asiayhteydessä
– yleinen kysymys, joka koskee tohtorintutkinnon suorittamiseen käytetyn ajan ottamista huomioon kilpailuilmoituksessa edellytettynä
työkokemuksena, vaikka erityisesti sen harkintavallan vuoksi, jota valintalautakunnilla on työkokemuksen arvioinnin osalta,
tästä seikasta ei ole olemassa selvää ja yleisesti sovellettavaa oikeuskäytäntöä ja vaikka EPSO itse ei pystynyt vastaamaan
kantajan kysymykseen vaan totesi pelkästään, että valintalautakunta ratkaisee sen (ks. edellä 18 kohta).
Tästä seuraa, että kanne on otettava tutkittavaksi.

Kumoamista koskevat vaatimukset
Henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäinen kohta sekä harkintavaltaa ja yksikön etua koskeva oikeuskäytäntö
On kiistatonta, että henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäinen kohta, jonka mukaan palvelukseen otettaessa on tarkoitus
varmistaa, että toimielin saa palvelukseensa mahdollisimman päteviä, tehokkaita ja ehdottoman luotettavia virkamiehiä, perustuu
siihen keskeiseen tavoitteeseen, että kaikki Euroopan yhteisöjen virkamiehet täyttävät erittäin korkeat vaatimukset.
Pitää paikkansa, että nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta määrittää täytettävien virkojen edellyttämät pätevyysvaatimukset
ja päättää näiden vaatimusten perusteella ja yksikön edun nimissä kilpailun järjestämisen edellytyksistä ja sitä koskevista
yksityiskohtaisista säännöistä (ks. asia T‑256/01, Pyres v. komissio, tuomio 15.2.2005, Kok. H., s. I‑A‑23 ja II‑99, 36 kohta
ja asia T‑420/04, Blackler v. parlamentti, tuomio 27.9.2006, Kok. H., s. I‑A‑2‑185 ja II‑A‑2‑943, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuinten mukaan henkilöstösääntöjen 4 ja 29 artiklassa annetaan nimittävälle viranomaiselle siten useita mahdollisuuksia
käyttää tätä valtaa, kun on kysymys toimielimessä avoinna olevan viran täyttämisestä, ja samaten henkilöstösääntöjen liitteessä
III olevassa 1 artiklassa annetaan nimittävälle viranomaiselle laaja harkintavalta kilpailun järjestämisessä (ks. asia T‑56/89,
Bataille ym. v. parlamentti, tuomio 8.11.1990, Kok., s. II‑597, 42 kohta).
Sen harkintavallan käyttöä, joka toimielimillä on kilpailujen järjestämisessä ja erityisesti hakemusten hyväksymisedellytysten
vahvistamisessa, rajoittaa kuitenkin vaatimus siitä, että on noudatettava henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan
pakottavia säännöksiä. On nimittäin todettava, että ”27 artiklan ensimmäisessä kohdassa määritellään pakottavasti jokaisen
palvelukseen ottamisen tarkoitus” (ks. em. asia Bataille ym. v. parlamentti, tuomion 48 kohta ja yhdistetyt asiat T‑40/96
ja T‑55/96, de Kerros ja Kohn-Bergé v. komissio, tuomio 6.3.1997, Kok. H., s. I‑A‑47 ja II‑135, 40 kohta; näissä tuomioissa
viitataan myös henkilöstösääntöjen 29 artiklan 1 kohtaan).
Siltä osin kuin on kysymys erityisesti kilpailuun osallistumisen edellytyksistä ja sen ohella, että toimielimellä on velvollisuus
yhtäältä tehdä sen laajaan harkintavaltaan sisältyvä valinta täytettäviin virkoihin liittyvien vaatimusten ja yleisemmin yksikön
edun perusteella ja toisaalta osoittaa riitautetun edellytyksen ja näiden vaatimusten ja yksikön edun välisen riittävän yhteyden
olemassaolo (ks. asia T‑60/92, Noonan v. komissio, tuomio 28.3.1996, Kok., s. II‑215, 43 kohta ja em. yhdistetyt asiat de
Kerros ja Kohn-Bergé v. komissio, tuomion 42 kohta), on katsottu, että henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäinen kohta velvoittaa
nimittävää viranomaista jatkuvasti ja että sekä täytettäviin virkoihin liittyvät vaatimukset että yksikön etu voidaan muotoilla
vain tätä säännöstä täysimääräisesti noudattaen (em. yhdistetyt asiat de Kerros ja Kohn-Bergé v. komissio, tuomion 51 kohta).
Kaikkien kilpailujen osalta osallistumisen edellytysten, jotka seuraavat edellä mainituista vaatimuksista ja yksikön edusta,
on siten kaikissa tapauksissa oltava yhteensoveltuvia henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa.
On kuitenkin todettava, että vaikka lausekkeet, joilla rajoitetaan hakijoiden rekisteröitymistä kilpailuun, ovat omiaan rajoittamaan
toimielimen mahdollisuuksia saada palvelukseensa parhaat hakijat, siten kuin henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä
kohdassa tarkoitetaan, tästä ei kuitenkaan seuraa, että kaikki tällaisen rajoituksen sisältävät lausekkeet olisivat edellä
mainitun artiklan vastaisia. Harkintavalta, joka hallintoviranomaisella on kilpailun järjestämisessä, ja yleisemmin yksikön
etu nimittäin antavat toimielimelle oikeuden asettaa edellytyksiä, joita se pitää tarkoituksenmukaisina ja jotka siitä huolimatta,
että niillä rajoitetaan hakijoiden osallistumista kilpailuun ja siten väistämättä rekisteröityneiden hakijoiden määrää, eivät
kuitenkaan uhkaa vaarantaa henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua tavoitetta mahdollisimman pätevien,
tehokkaiden ja ehdottoman luotettavien hakijoiden rekisteröitymisen varmistamisesta.
Siltä osin kuin on kysymys edellytyksestä, jonka mukaan hakijalta vaaditaan kolmen vuoden työkokemus väliaikaisena toimihenkilönä
ja jonka komissio oli sisällyttänyt erään vakinaistamista koskevan kilpailun ilmoitukseen pitäessään ”selvänä, että väliaikaiset
toimihenkilöt täyttävät [henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa] edellytetyt mahdollisimman korkeat vaatimukset”,
on siten todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin piti tätä edellytystä henkilöstösääntöjen mukaisena ja totesi
muun muassa, että toimihenkilöt, jotka hyväksyttiin osallistumaan vakinaistamismenettelyyn, ”olivat väliaikaisen toimihenkilön
asemassa tekemillään suorituksilla osoittaneet ansainneensa” mahdollisuuden tulla vakinaistetuiksi (em. yhdistetyt asiat de
Kerros ja Kohn-Bergé v. komissio, tuomion 45 ja 47 kohta).
Jos edellytyksiin, joilla rajoitetaan hakijoiden osallistumista kilpailuun, liittyy edellä 30 kohdassa kuvailtu uhka siitä,
että mahdollisimman korkeat vaatimukset täyttävien hakijoiden rekisteröitymisen varmistamista koskevan tavoitteen saavuttaminen
vaarantuu, kyseessä olevien edellytysten sitä vastoin katsotaan olevan henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan
vastaisia.
On siten katsottu yhtäältä ja erityisesti yksikön edun osalta, että siltä osin kuin edellä 31 kohdassa mainitussa edellytyksessä,
joka koski kolmen vuoden virkaikää, määrättiin lisäksi, että työskentelyn toimielimen palveluksessa oli oltava yhtäjaksoista,
ainoana perusteena tälle lisäedellytykselle olivat mitä ilmeisimmin ne käytännön vaikeudet, joita toimielimellä oli sisäisten
kilpailujen järjestämisessä, kun huomioon otettiin niiden toimihenkilöiden suuri määrä, jotka täyttivät pelkkää kolmen vuoden
virkaikää koskevan edellytyksen, ja että edellytys oli näin ollen yhteensoveltumaton henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen
kohdan kanssa, eikä sen siten voitu katsoa sellaisenaan vastaavan toimielimen oikeutettua intressiä (ks. em. yhdistetyt asiat
de Kerros ja Kohn-Bergé v. komissio, tuomion 48–51 kohta). Tästä seuraa, että puhtaasti käytännölliset näkökohdat, jotka liittyvät
kilpailujen järjestämistä ja kulkua koskeviin aineellisiin vaikeuksiin, eivät sisälly yksikön etuun.
Toisaalta ja yleisemmällä tasolla on katsottu, että se, että toimielimen väliaikaiset toimihenkilöt, jotka on otettu palvelukseen
avointen ulkoisten kilpailujen perusteella laadittujen varallaololuetteloiden ulkopuolelta, suljetaan kilpailun ulkopuolelle,
ei voi olla asianmukainen keino henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun tavoitteen saavuttamiseksi
ja että se voi jopa johtaa tälle artiklalle asetetun tavoitteen vastaiseen tulokseen eli siihen, että ulkopuolelle suljetaan
hakija, joka on yhtä pätevä tai jopa pätevämpi kuin muut, kilpailuun hyväksytyt hakijat (ks. em. asia Bataille ym. v. parlamentti,
tuomion 48 kohta). On lisäksi todettava, ettei yksikön edulla voida perustella toimielimen päätöstä, jonka mukaan sisäiseen
kilpailuun saavat osallistua vain toimielimen väliaikaiset toimihenkilöt mutta eivät sen virkamiehet, ja tämä johtuu erityisesti
siitä, että jokaisen palvelukseenottomenettelyn on johdettava mahdollisimman pätevien, tehokkaiden ja ehdottoman luotettavien
virkamiesten nimittämiseen, eikä mikään osoita, että kilpailun ulkopuolelle suljetut virkamiehet eivät täyttäisi samoja tai
jopa korkeampia pätevyysvaatimuksia kuin asianomaiset väliaikaiset toimihenkilöt (ks. asia T‑294/97, Carrasco Benítez v. komissio,
tuomio 12.11.1998, Kok. H., s. I‑A‑601 ja II‑1819, 51 kohta).
Tästä seuraa, että ollakseen lainmukainen jokaisen kilpailuun osallistumisen edellytyksiä koskevan lausekkeen on täytettävä
kaksiosainen edellytys, jonka ensimmäisessä osassa vaaditaan, että lauseke on perusteltu täytettäviin virkoihin liittyvien
vaatimusten ja yleisemmin yksikön edun vuoksi, ja toisessa osassa, että lauseke on henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen
kohdan tavoitteen mukainen. Vaikka nämä kaksi osaa useimmiten menevät suurelta osin päällekkäin, ne vastaavat kuitenkin eri
käsitteitä.
Käsiteltävänä oleva asia
Aluksi on todettava, että kun kantaja vetoaa henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan rikkomista koskevaan kanneperusteeseen
tukeakseen vaatimustaan, jonka mukaan EPSOn päätös, jolla kantajaa on estetty osallistumasta kilpailuun EPSO/AD/117/08, on
kumottava, hän todellisuudessa esittää riidanalaiseen lausekkeeseen kohdistuvan lainvastaisuusväitteen.
Seuraavaksi on esitettävä kaksi yleisluonteista huomautusta, jotka koskevat tilannetta, jossa samanaikaisesti järjestetään
kaksi tai useampia kilpailuja (tai useampia saman kilpailun osia), joilla on tarkoitus täyttää virkoja samalla yhteisön toiminnan
alalla, ja ainoa ero näiden kilpailujen (tai kilpailujen osien) välillä liittyy kyseisellä alalla vaaditun koulutuksen ja/tai
työkokemuksen tasoon ja näin ollen tehtävän aloittamisajankohdan ura-alueeseen tai palkkaluokkaan. Nyt esillä olevassa asiassa
tilanne on tämä kilpailuissa EPSO/AD/116/08, EPSO/AD/117/08 ja EPSO/AST/45/08, jotka on järjestetty samanaikaisesti hallintoavustajien
(AST 4), hallintovirkamiesten (AD 8) ja johtavien hallintovirkamiesten (AD 11) avointen virkojen täyttämiseksi OLAF:ssa petostentorjunnan
hyvin erityisellä alalla.
Ensimmäinen huomautus kohdistuu erityisesti kilpailuihin, jotka koskevat suppeasti rajattua yhteisön toiminnan alaa, kuten
nyt esillä olevassa asiassa, ja se sisältää kaksi toteamusta. Yhtäältä on todettava, että vaikka on kiistatonta, että hakijoiden
mahdollisuus osallistua samanaikaisesti useisiin samanaikaisesti järjestettäviin kilpailuihin (tai kilpailujen osiin) mahdollistaisi
sen, että kuhunkin kilpailuun voisi rekisteröityä enemmän hakijoita, ja näin ollen sen, että virkamiesten palvelukseen ottaminen
tapahtuu ”mahdollisimman laajapohjaisesti”, mikä on oikeuskäytännössä useaan otteeseen todettu välttämättömäksi (asia 16/64,
Rauch v. komissio, tuomio 31.3.1965, Kok., s. 179, erityisesti s. 190; asia T‑53/00, Angioli v. komissio, tuomio 23.1.2003,
Kok. H., s. I‑A‑13 ja II‑73, 50 kohta ja asia T‑357/04, Chetcuti v. komissio, tuomio 8.11.2006, Kok. H., s. I‑A‑2‑255 ja II‑A‑2‑1323,
48 kohta), hakijoiden lukumäärä ei normaalisti voisi olla liian suuri, kun otetaan huomioon, että kilpailun kohteena oleva
ala on jo lähtökohtaisesti rajattu suppeasti. Toisaalta on todettava, että jos tarve etsiä ja ottaa palvelukseen parhaat hakijat
väistämättä puoltaa sitä, että kilpailuihin voivat osallistua kaikki hakijat, jotka saattavat täyttää osallistumisen edellytykset,
näin on sitäkin suuremmalla syyllä silloin, kun on kysymys suppeasti rajatuilla yhteisön toiminnan aloilla järjestettävistä
kilpailuista, koska henkilöitä, joilla on tällaisia aloja koskevissa kilpailuilmoituksissa vaadittu erityinen koulutus ja
työkokemus, on jo määritelmällisesti vähän.
Toinen huomautus koskee hakijoiden ennustettavia reaktioita mahdollisuuteen rekisteröityä samanaikaisesti useisiin samanaikaisesti
käynnissä oleviin kilpailuihin (tai kilpailujen osiin). Vaikka ei olekaan mahdollista tehdä teoreettisia olettamia siitä,
miten hakijat käyttäisivät tällaista mahdollisuutta, on todettava, että hakijoilla, jotka täyttävät vain sellaiseen kilpailuun
osallistumisen edellytykset, jossa pätevyysvaatimukset ovat vähäisemmät, ei voi olla mitään intressiä rekisteröityä kilpailuun,
jonka pätevyysvaatimukset ovat suuremmat, eikä heillä siis ole mitään syytä tehdä niin (koska heidän hakemuksensa ilman muuta
hylätään sen perusteella, että vaaditut edellytykset eivät täyty), joten kysymys voi nousta esiin vain sellaisten hakijoiden
osalta, joiden koulutus ja työkokemus ovat niiden edellytysten ”rajalla”, jotka koskevat kilpailua, jossa asetetaan suurimmat
vaatimukset (kuten kantajan tapauksessa nyt esillä olevassa asiassa); viimeksi mainittuja hakijoita voi kuitenkin tavallisesti
olla vain pieni osa kaikista hakijoista. Koska hakijat, jotka täyttävät sellaista kilpailua koskevat edellytykset, jossa asetetaan
suurimmat vaatimukset, kylläkin täyttävät myös ja jo määritelmällisesti alemmantasoisen kilpailun vaatimukset, voidaan väittää
(kuten komissio on tehnyt istunnossa), että erityisesti talouskriisin aikana ja ottaen huomioon edut, joita liittyy uraan
toimielinten palveluksessa, heillä on intressi ilmoittautua hakijoiksi myös viimeksi mainitussa kilpailussa, koska tämä lisää
heidän mahdollisuuksiaan päästä yhteisön toimielinten palvelukseen. On kuitenkin myös todennäköistä, että suuri enemmistö
näistä hakijoista (ja erityisesti hakijoista, joiden pätevyys ja työkokemus ylittävät selvästi vähimmäistason, joka on vahvistettu
vähiten vaatimuksia sisältävässä kilpailuilmoituksessa) haluaa nimenomaan pätevyytensä ja työkokemuksensa merkittävyyden vuoksi
osallistua ainoastaan kilpailuun, jonka edellytykset ovat vaativammat ja jossa täytettävät virat yhtäältä mahdollistavat pääsyn
korkeimpaan palkkaluokkaan ja toisaalta edellyttävät suurempaa pätevyyttä ja lopuksi tarjoavat merkittävämpää vastuuta; ei
myöskään ole millään tavalla näytetty toteen (esimerkiksi tutkimuksilla, tilastoilla jne.), että merkittävä osa näistä hakijoista
todella ilmoittautuisi alemmantasoiseen kilpailuun, jonka tarjoamat uranäkymät eivät vastaisi heidän – oletettavasti korkeammantasoisia
– opintojaan, koulutustaan ja työkokemustaan.
Nyt esillä olevassa asiassa ei ole kiistetty yhtäältä sitä, että mahdollisuus rekisteröityä samanaikaisesti kilpailuihin EPSO/AD/116/08,
EPSO/AD/117/08 ja EPSO/AST/45/08 olisi johtanut siihen, että kuhunkin kilpailuun olisi rekisteröitynyt enemmän hakijoita,
eikä toisaalta ja näin ollen sitä, että riidanalainen lauseke rajoittaa potentiaalisten hakijoiden osallistumista kyseisiin
kilpailuihin. On nimittäin todettava, että vaikka pitää paikkansa, että riidanalainen lauseke ei vaikuta välittömästi ja suoraan
niin, että hakija suljetaan täysin kyseisten kilpailujen ulkopuolelle, sillä – kuten komissio toteaa – se pelkästään pakottaa
hakijan valitsemaan jonkin kilpailuista, tällainen lauseke kuitenkin estää sellaista hakijaa rekisteröitymästä johonkin edellä
mainituista kilpailuista, jolla on kyseisen kilpailun osalta sama tai mahdollisesti parempi pätevyys kuin muilla hakijoilla,
jotka on hyväksytty kilpailuun; tilanne on tämä erityisesti niiden kilpailuun EPSO/AD/117/08 osallistumisen edellytykset täyttävillä
hakijoilla, jotka ovat rekisteröityneet jompaankumpaan palkkaluokan AD kilpailuista eivätkä ole voineet rekisteröityä toiseen,
sekä niiden kantajan kaltaisten hakijoiden osalta, jotka täyttävät kilpailuun EPSO/AD/116/08 osallistumisen edellytykset mutta
ollessaan epävarmoja siitä, täyttävätkö he kilpailuun EPSO/AD/117/08 osallistumisen edellytykset, ovat rekisteröityneet ensin
mainittuun kilpailuun eivätkä ole voineet kokeilla mahdollisuuksiaan jälkimmäisessä.
On kuitenkin tutkittava, onko nyt esillä olevassa asiassa riidanalaisella lausekkeella asetetussa rajoituksessa kysymys jostakin
edellä 30 kohdassa tarkoitetusta tilanteesta ja – yleisemmällä tasolla – täyttääkö rajoitus kaksiosaisen edellytyksen, jota
on selvitetty edellä 35 kohdassa, eli onko se siitä huolimatta, että sillä rajoitetaan hakijoiden osallistumista kilpailuun
ja siten väistämättä rekisteröityneiden hakijoiden määrää, yhtäältä perusteltu täytettäviin virkoihin liittyvien vaatimusten
ja erityisesti yksikön edun vuoksi ja toisaalta henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan tavoitteen mukainen.
Komissio vastaa tähän kysymykseen myöntävästi ja vetoaa joukkoon perusteita, joilla on tarkoitus erityisesti osoittaa, että
riidanalainen lauseke on perusteltu yksikön edun vuoksi. Komissio toteaa erityisesti, että riidanalaisella lausekkeella on
pystytty ensinnäkin nopeuttamaan valinta- ja palvelukseenottomenettelyä, toiseksi edistämään tasaista kilpailua kuhunkin kilpailuun
ilmoittautuneiden hakijoiden joukon sisällä, kolmanneksi estämään sellaisten hakijoiden päällekkäisyydet, jotka ovat menestyneet
kyseessä olevissa kahdessa AD-tason kilpailussa, neljänneksi torjumaan kokeiden järjestämispäiviin liittyvät riskit, sillä
eri kilpailujen kokeet voivat olla samana päivänä, viidenneksi kunnioittamaan hakijoiden yhdenvertaisuutta, sillä jotkut pystyvät
pitämään helpommin vapaapäiviä ja siten osallistumaan kaikkiin kilpailuihin, kun taas toisilla ei ole samoja mahdollisuuksia
vapaapäivien pitämiseen ja he joutuvat valitsemaan kilpailujen välillä, ja kuudenneksi estämään tilojen vuokraamisesta ja
tarvikkeiden hankkimisesta johtuvia lisäkuluja sekä kysymyksistä aiheutuvia kuluja, sillä ulkopuoliset konsultit laativat
kysymykset ja toimittavat ne komissiolle laskuttamalla kysymyksistä kappalekohtaisen korkean hinnan.
Ensimmäistä perustetta ei voida hyväksyä, koska siitä huolimatta, että valinta- ja palvelukseenottomenettelyjen nopeutta koskeva
tavoite saattaa sisältyä yksikön etuun, siltä osin kuin tämä tavoite ei ole puhtaasti organisatorinen (ks. edellä 33 kohta),
ei ole väitetty ja vielä vähemmän näytetty toteen, ettei tämä edellytys nyt esillä olevan asian olosuhteissa ole ristiriidassa
henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa, jonka pakottavuus on oikeuskäytännössä tunnustettu useaan otteeseen,
vaan on päinvastoin katsottava, että komission väitteitä on väistämättä tulkittava niin, että komissio on antanut nopeutta
koskevalle tavoitteelle etusijan suhteessa henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun tavoitteeseen,
joka koskee mahdollisimman korkeat vaatimukset täyttävien hakijoiden palvelukseen ottamista. Riidanalaisen lausekkeen mahdollistama
ajansäästö on joka tapauksessa melko pieni, eikä se ole missään suhteessa henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäiseen kohtaan
kohdistuneeseen rikkomiseen ja kilpailuun osallistumista koskevan oikeuden rajoittamiseen, joita tämä lauseke on merkinnyt.
Komissio on väitteidensä tueksi kylläkin istunnossa huomauttanut erityisesti, että jos kuhunkin kilpailuun olisi osallistunut
enemmän hakijoita, se olisi viivästyttänyt niiden molempien kilpailujen, joihin kantaja halusi rekisteröityä, esivalintakokeiden
korjaamista ja erityisesti vaihetta, jonka aikana hakijoilla on mahdollista riitauttaa saamansa arvosanat, sillä toimielimen
on näiden riitautusten osalta toteutettava tapauskohtaisesti asianmukaiset tarkastukset. On kuitenkin todettava, että – kuten
komissiokin on istunnossa myöntänyt – esivalintakokeet korjataan automaattisesti tietokoneella; siltä osin kuin väitteet koskevat
viivästyksiä, joita kokeiden tulosten mahdolliset riitautukset ja näiden riitautusten edellyttämät tarkastukset, joita molempia
olisi enemmän, aiheuttavat, on todettava, että väitteet perustuvat olettamaan, että kuhunkin kilpailuun osallistuvien hakijoiden
määrä kasvaisi olennaisesti, mitä komissio ei ole näyttänyt toteen (ks. edellä 38 kohdassa esitetty ensimmäinen toteamus ja
edellä 39 kohdassa esiin tuodut näkökohdat) ja minkä tueksi se ei ole esittänyt vähäisintäkään näyttöä. Komissiolla ei siten
ole perustetta vedota kantansa tueksi näkökohtiin, jotka liittyvät tarpeeseen nopeuttaa valinta- ja palvelukseenottomenettelyjä.
Yksikön etua koskevalla toisella perusteellaan komissio väittää, että riidanalaisella lausekkeella on pystytty edistämään
tasaista kilpailua kuhunkin kilpailuun ilmoittautuneiden hakijoiden joukon sisällä, koska se pakottaa hakijat valitsemaan,
minkä johdosta pystytään järjestämään kaksi toisiinsa tiiviisti liittyvää kilpailua oikeudenmukaisemmin, jotta saatavat tulokset
vastaisivat myös paremmin täytettävien virkojen vaatimuksia. Tällainen peruste voisi olla yhteensoveltuva henkilöstösääntöjen
27 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa, koska mahdollisimman päteviä, tehokkaita ja ehdottoman luotettavia virkamiehiä ei voida
etsiä abstraktisti vaan huomioimalla täytettävät virat; hallintoviranomainen kuitenkin voi sillä kilpailuissa olevaa harkintavaltaa
käyttäessään päätyä erityisesti siihen käsitykseen, että hakijat, jotka ovat tehtäviinsä ylikoulutettuja, eivät pysty käyttämään
toimielimen hyödyksi ”parhaita ominaisuuksiaan”, tai yleisemmällä tasolla siihen käsitykseen, että vertailevan luonteensa
vuoksi kilpailumenettely on mahdollinen vain profiililtaan vastaavanlaisten hakijoiden kesken. Tältä osin on tapauksessa,
jossa oli kysymys ura-alueen C virkoja (ura-alueen tehtävät sisältävät toimistotehtäviä, jotka edellyttävät (eivät välttämättä
ylioppilaspohjaista) opistoasteen koulutusta tai vastaavantasoista työkokemusta) koskevasta kilpailuilmoituksesta, jossa kiellettiin
yliopistotutkinnon suorittaneita henkilöitä osallistumasta kilpailuun, kuitenkin katsottu henkilöstösääntöjen 27 artiklan
ensimmäisessä kohdassa esiin tuotu pakottava tavoite huomioon ottaen, että yliopistotutkinnon suorittaminen ei voinut yhtäältä
estää kyseisiä hakijoita suorittamasta täytettäviin virkoihin liittyviä tehtäviä eikä toisaalta vaikuttaa kielteisesti asianomaisten
henkilöiden työn laatuun tai heidän tuottavuuteensa (ks. em. asia Noonan v. komissio, tuomion 34 ja 38–42 kohta). Siltä osin
kuin toimielin väitti, että jollei se sulkenut yliopistotutkinnon suorittaneita hakijoita kilpailun ulkopuolelle, oli vaarana,
että muita hakijoita hyväksytään vähemmän tai että heidät syrjäytetään kokonaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi,
ettei tällaista väitettä voitu hyväksyä, koska ei ollut mitään epäilystä siitä, että yliopistotutkinnon suorittaneet hakijat
pystyivät hoitamaan kilpailun läpäisseille hakijoille osoitettavat tehtävät samalla tavoin kuin muut hakijat ja täyttämään
henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa asetetun arviointiperusteen (ks. vastaavasti em. asia Noonan v. komissio,
tuomion 36 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on samaten todennut, että vaikka nimittävä viranomainen oli kussakin
sisäisessä kilpailumenettelyssä velvollinen vahvistamaan valintaperusteet yksikön edun mukaisesti, komissio ei voinut sulkea
riitautetussa edellytyksessä tarkoitettuja hakijoita kilpailun ulkopuolelle siitä syystä, että heillä oli muita hakijoita
paremmat mahdollisuudet tulla valituiksi (ks. em. asia Noonan v. komissio, tuomion 36 ja 37 kohta); ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin on joka tapauksessa pitänyt lähtökohtana perustetta, että kun hakijat täyttävät kilpailuun osallistumisen edellytykset,
se, etteivät heidän profiilinsa ole samanlaisia tai vastaavanlaisia, ei ole millään tavalla omiaan estämään sitä, että kilpailu
sujuu tavoitteensa mukaisesti ja täyttää tehtävänsä.
Nyt esillä olevassa asiassa on erityisesti juuri edellä mainittu oikeuskäytäntö huomioon ottaen todettava, ettei minkään seikan
perusteella voida päätellä, että hakijat, jotka täyttivät kilpailuun EPSO/AD/117/08 osallistumisen edellytykset, eivät olisi
profiililtaan soveltuneet myös kilpailulla EPSO/AD/116/08 täytettäviin virkoihin; ei myöskään voida minkään seikan perusteella
todeta, että hakijat, jotka täyttivät vain kilpailuun EPSO/AD/116/08 osallistumisen edellytykset, mutta eivät hakijat, jotka
täyttivät myös kilpailuun EPSO/AD/117/08 osallistumisen edellytykset, väistämättä soveltuivat profiililtaan parhaiten ensin
mainitulla kilpailulla täytettäviin virkoihin. On lisäksi todettava, että edellä mainitussa asiassa Noonan vastaan komissio
annetun tuomion peruste, sellaisena kuin se on esitetty ja palautettu mieleen edellisessä kohdassa, pätee sitäkin suuremmalla
syyllä nyt esillä olevassa asiassa, koska niiden hakijoiden profiilit, jotka täyttivät kilpailuihin EPSO/AD/117/08 ja EPSO/AD/116/08
osallistumisen edellytykset, ovat kaiken kaikkiaan lähempänä toisiaan kuin ne profiilit, joiden välillä oli edellä mainitussa
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa kyseessä olleessa kilpailuilmoituksessa tehty ero yliopistotutkinnon suorittamisen
perusteella, sillä vaaditun työkokemuksen pituus on ainoa tekijä, joka erottaa hakijat, jotka täyttivät molempiin nyt kyseessä
oleviin kilpailuihin osallistumisen edellytykset, hakijoista, jotka täyttivät vain kilpailuun EPSO/AD/116/08 osallistumisen
edellytykset; ei näin ollen voida mitenkään väittää, että kaikkien potentiaalisten hakijoiden osallistuminen molempiin kilpailuihin
(ja erityisesti kilpailuun EPSO/AD/116/08) estäisi kilpailua sujumasta tavoitteensa mukaisesti, kun tavoitteena on erityisesti
se, että objektiivisen ja vertailevan valintamenettelyn päätteeksi palvelukseen otetaan hakijat, jotka täyttävät mahdollisimman
korkeat vaatimukset, siten kuin henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetaan.
Kolmannella perusteellaan komissio väittää, että riidanalaisella lausekkeella estettiin sellaisten hakijoiden ”päällekkäisyydet”,
jotka menestyivät samanaikaisesti molemmissa kilpailuissa. Vaikka pitää paikkansa, että tällainen ”päällekkäisyyksien” vaara
on olemassa erityisesti sen vuoksi, että samat henkilöt voidaan ottaa sekä kilpailun EPSO/AD/117/08 varallaololuetteloon että
kilpailun EPSO/AD/116/08 varallaololuetteloon, jolloin näiden henkilöiden otettua vastaan ensin mainitun luettelon AD 11 ‑palkkaluokan
virkoja jälkimmäinen eli AD 8 ‑palkkaluokan virkoja koskeva luettelo olisi tyhjentynyt ilman, että hallintoviranomainen olisi
tällä välin pystynyt täyttämään AD 8 -palkkaluokan virkamiesten palvelukseenottoa koskevaa tarvettaan, on huomautettava, että
tällainen vaara koskee kaikkia EPSOn järjestämiä kilpailuja, koska on melko yleistä, että hakija otetaan samanaikaisesti useiden
kilpailujen varallaololuetteloon, mutta tällaisessa tilanteessa ja mahdollisen hakijapulan estämiseksi varallaololuetteloon
otettavien hakijoiden määrää voidaan kuitenkin lisätä, millä vaara voidaan helposti torjua. Tämä peruste, johon komissio on
vedonnut osoittaakseen riidanalaisen lausekkeen perustelluksi, on joka tapauksessa yhteensoveltumaton henkilöstösääntöjen
27 artiklan ensimmäisessä kohdassa ilmaistujen tavoitteiden kanssa, eikä se suhteellisuuden kannalta katsottuna riitä osoittamaan
riidanalaisen lausekkeen aiheuttamia vaikutuksia perustelluiksi, sillä on mahdollista löytää jokin vaihtoehtoinen ratkaisu,
jolla oikeutta osallistua kilpailuihin yhteisön toimielinten palvelukseen pääsemiseksi loukataan vähemmän.
Neljännestä perusteesta, johon on vedottu ja joka liittyy kokeiden järjestämispäiviin eli siihen, että eri kilpailujen kokeet
voivat olla samanaikaisesti ja että hakija kutsutaan siten eri kilpailujen kokeisiin samana päivänä, on todettava, että asiakirja-aineistosta
ilmenee esivalintakokeiden osalta, että hakijat saivat suorittaa kokeen haluamanaan päivänä ajalla 26.3.–9.4.2008. Siltä osin
kuin on toisaalta kysymys kirjallisista kokeista, jotka pidettiin yhtenä päivänä eli 21.10.2008, mutta myös suullisista kokeista,
on todettava, että koska näihin kokeisiin hyväksyttyjen hakijoiden määrä oli paljon pienempi kuin esivalintakokeisiin osallistuneiden
hakijoiden, on vaikea kuvitella, että tällaisen esteen poistaminen olisi ollut komissiolle hallinnollisesti raskas ja suhteeton
rasite, sillä mikään ei estänyt komissiota määräämästä, että kokeet suoritetaan lähekkäisinä mutta eri päivinä. Tämä peruste
on joka tapauksessa oikeudellisesti täysin perusteeton, koska puhtaasti organisatorisen luonteensa vuoksi se ei selvästi liity
yksikön etuun (ks. edellä 33 kohta) ja koska se on ristiriidassa henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan tavoitteen
kanssa.
Viides ja kuudes peruste, joihin on vedottu, ovat oikeudellisesti perusteettomia samoista syistä, jotka on tuotu esiin edellisen
kohdan lopussa. Viides peruste on lisäksi tosiseikkojen osalta puhtaasti hypoteettinen, koska komissio ei ole esittänyt mitään
näyttöä tukeakseen väitettä, jonka mukaan eräät hakijat eivät olisi voineet saada ylimääräisiä vapaapäiviä, joita niiden kahden
kilpailun, joihin kantaja halusi osallistua, kokeisiin osallistuminen olisi edellyttänyt. Tilojen vuokraamisesta ja tarvikkeiden
hankkimisesta aiheutuvia lisäkuluja koskevasta perusteesta on todettava, että jos – kuten kantaja on istunnossa todennut komission
sitä kiistämättä – kilpailuun EPSO/AD/116/08 hyväksyttiin 1 974 hakijaa ja kilpailuun EPSO/AD/117/08 427, nämä luvut osoittavat
ja vahvistavat, että vaikka edellä 38 kohdassa esitetyn toteamuksen ja edellä 39 esiin tuotujen näkökohtien vastaisesti kaikki
kilpailuun EPSO/AD/117/08 hyväksytyt hakijat olisivat rekisteröityneet kilpailuun EPSO/AD/116/08 ja jokin osuus viimeksi mainittuun
kilpailuun rekisteröityneistä hakijoista (katsoen kantajan tavoin, että heidän työkokemustaan voitiin pitää niin riittävänä,
että heidät voitiin hyväksyä AD 11 ‑palkkaluokan virkojen täyttämiseksi järjestettävään kilpailuun) olisi ilmoittautunut myös
kilpailuun EPSO/AD/117/08, tilojen vuokraamisesta ja tarvikkeiden hankkimisesta sekä lisäkysymyksistä aiheutuneet lisäkulut
olisivat olleet melko pieniä, joten tämän johdosta on huomautettava samalla tavoin kuin ensimmäisestä perusteesta, että saavutettu
säästö ei ole missään suhteessa henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäiseen kohtaan kohdistuneeseen rikkomiseen ja kilpailuun
osallistumista koskevan oikeuden rajoittamiseen, joita riidanalainen lauseke merkitsee.
Ensimmäisestä ja kuudennesta perusteesta esiin tuodut näkökohdat pätevät lisäksi sitäkin suuremmalla syyllä, jos – kuten istunnossa
on todettu (kylläkin ilman, että komissio olisi pystynyt vahvistamaan sitä muodollisesti) – esivalintakokeiden vaikeusaste
oli sama AD 8 -palkkaluokan virkojen täyttämiseen ja AD 11 ‑palkkaluokan virkojen täyttämiseen tähtäävissä kilpailuissa, jolloin
henkilö, joka halusi osallistua molempiin kilpailuihin, olisi voinut suorittaa yhden kokeen, joka olisi käynyt molempiin kilpailuihin.
Lisäksi ja otettaessa huomioon päättely, jota noudattaen virkamiestuomioistuin on edellä 42–47 kohdassa hylännyt kaikki perusteet,
joihin komissio on vedonnut, on selvää, että vaikka nämä perusteet käsitettäisiin kokonaisuutena, ne eivät edelleenkään voisi
osoittaa riidanalaista lauseketta perustelluksi (erityisesti henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen kohdan pakottavuuden
vuoksi ja kyseessä olevien kilpailujen suppeasti rajatun alan vuoksi; ks. erityisesti edellä 28 kohta ja edellä 38 kohdassa
esitetty toinen toteamus).
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kantajan kanneperuste, jonka mukaan lauseke, jolla kielletään samanaikainen rekisteröityminen
avoimiin kilpailuihin EPSO/AD/116/08 ja EPSO/AD/117/08, jotka järjestetään hallintovirkamiesten (AD 8) ja johtavien hallintovirkamiesten
(AD 11) palvelukseen ottamiseksi petostentorjunnan alalla, on yhteensoveltumaton henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisen
kohdan kanssa, on perusteltu.
Tämän johdosta on ilman, että olisi tarpeen lausua kantajan toisesta kanneperusteesta, kumottava EPSOn päätös, jossa sovelletaan
riidanalaista lauseketta ja jolla kantajalta on evätty mahdollisuus osallistua kilpailuun EPSO/AD/117/08.

Oikeudenkäyntikulut
Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on tätä vaatinut, jollei työjärjestyksen II osaston 8 luvun muissa määräyksissä toisin
määrätä. Tämän artiklan 2 kohdan mukaan virkamiestuomioistuin voi kohtuuden niin vaatiessa päättää, että asianosainen, joka
häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut vain osittain tai että tätä ei lainkaan velvoiteta korvaamaan oikeudenkäyntikuluja.
Komissio on hävinnyt nyt käsiteltävänä olevan asian. Lisäksi kantaja on vaatimuksissaan vaatinut nimenomaisesti, että komissio
on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska asian olosuhteiden vuoksi ei ole perusteltua soveltaa työjärjestyksen
87 artiklan 2 kohtaa, komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.
Näillä perusteilla
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Euroopan yhteisöjen henkilöstövalintatoimiston (EPSO) päätös, jolla Di Prosperolta on evätty mahdollisuus osallistua kilpailuun
EPSO/AD/117/08, kumotaan.
2)
Euroopan yhteisöjen komissio veloitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.
Gervasoni
Kreppel
Tagaras
Julistettiin Luxemburgissa 17 päivänä marraskuuta 2009.
W. Hakenberg

S. Gervasoni
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
Tämän päätöksen teksti ja siinä mainittujen yhteisöjen tuomioistuinten päätösten tekstit, joita ei vielä ole julkaistu oikeustapauskokoelmassa,
ovat saatavilla yhteisöjen tuomioistuimen seuraavalla internetsivulla: www.curia.europa.eu
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.