CELEX: 62005TJ0407
Bendrijos prekių ženklas
Protesto procedūra
Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo "REVIAN’s" paraiška
Ankstesni ne Bendrijos prekių ženklai "evian"
Ankstesnio prekių ženklo registracijos pažymėjimo vertimo pavėluotas pateikimas
Reglamento (EB) Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalimi suteikta diskrecija

Teisinis pagrindas
Iš dalies pakeisto 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11, 1994, p. 1
) 42 straipsnio 3 dalyje ir 74 straipsnyje numatyta:
„
42 straipsnis
Protestas
<…>
3.   Protestas privalo būti paduotas raštu ir turi būti nurodomi jo pagrindai. Jis nelaikomas tinkamai paduotu, kol nesumokami mokesčiai už protesto padavimą. Per Tarnybos nustatytą laiką protestą pareiškęs asmuo savo teiginiams paremti gali pateikti faktus, įrodymus ir argumentus.
<…>
74 straipsnis
Faktų nagrinėjimas Tarnybos iniciatyva
1.   Procedūrų metu Tarnyba faktus nagrinėja savo iniciatyva; tačiau procedūros dėl atsisakymo registruoti paraiškas santykinių pagrindų atveju Tarnyba nagrinėja tiktai šalių nurodytus faktus, įrodymus bei argumentus bei siekiamą reikalavimų patenkinimo būdą.
2.   Tarnyba gali neatsižvelgti į faktus ar įrodymus, kurie nebuvo pateikti laiku.“
1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos Reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 (
OL L 303, p. 1
, toliau – įgyvendinimo reglamentas) 16 taisyklėje, 17 taisyklės 2 dalyje ir 20 taisyklės 2 dalyje numatyta:
„
16 taisyklė
Faktai, įrodymai ir argumentai, pateikiami protestui paremti
1.
Kiekviename protesto pranešime gali būti išsamiai išdėstomi protestą remiantys faktai, įrodymai bei argumentai ir pridedami atitinkami juos patvirtinantys dokumentai.
2.
Jei protestas grindžiamas ankstesniu ženklu, kuris nėra Bendrijos prekės ženklas, prie protesto pranešimo turėtų būti pridėti ankstesnio ženklo registracijos arba paraiškos padavimo įrodymai, pavyzdžiui, registracijos pažymėjimas. Jei protestas grindžiamas plačiai žinomu ženklu, kaip apibrėžta Reglamento 8 straipsnio 2 dalies c punkte, arba pripažinimą turinčiu ženklu, kaip apibrėžta Reglamento 8 straipsnio 5 dalyje, prie protesto pranešimo paprastai pridedami įrodymai, patvirtinantys, kad jis yra plačiai žinomas arba turi pripažinimą. Jei protestas reiškiamas remiantis kita ankstesne teise, prie protesto pranešimo paprastai pridedami tos teisės įgijimo ir apsaugos apimties įrodymai.
3.
Šios taisyklės 1 dalyje nurodyti faktai, įrodymai ir argumentai bei kiti juos patvirtinantys dokumentai ir 2 dalyje nurodyti įrodymai, jeigu jie nepateikiami kartu su protesto pranešimu arba vėliau, gali būti pateikti pradėjus protestavimo procesinius veiksmus Tarnybos pagal 20 taisyklės 2 dalį nurodytu terminu.
17 taisyklė
Kalbų vartojimas protestavimo procesiniuose veiksmuose
<…>
2.
Jei protestą remiantys įrodymai, numatyti 16 taisyklės 1 ir 2 dalyse, pateikiami ne protesto procesinių veiksmų kalba, protestą reiškianti šalis per vieną mėnesį nuo protestavimo termino pabaigos arba, jei reikia, Tarnybos nurodytu terminu pagal 16 taisyklės 3 dalį pateikia įrodymų vertimą į tą kalbą.
<…>
20 taisyklė
Protestavimo ekspertizė
<…>
2.
Jei protesto pranešime nėra išvardytų faktų, įrodymų ir argumentų, nurodytų 16 taisyklės 1 ir 2 dalyse, Tarnyba paragina protestą reiškiančią šalį per Tarnybos nustatytą terminą juos pateikti. Apie visus protestą reiškiančios šalies pateiktus duomenis pranešama ženklo pareiškėjui, kuriam per Tarnybos nustatytą terminą suteikiama galimybė pateikti atsakymą.“
Ginčo aplinkybės
1998 m. rugsėjo 21 d.
A. Racke GmbH & Co OHG
, remdamasi Reglamentu Nr. 40/94, Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pateikė Bendrijos prekių ženklo paraišką.
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra toliau pateikiamas auksinės, juodos ir baltos spalvų vaizdinis žymuo:
Prekės, kurias žymi prašomas įregistruoti prekių ženklas, yra priskiriamos peržiūrėtos ir pataisytos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 33 klasei „vynas ir putojantis vynas“.
1999 m. liepos 26 d. paraiška įregistruoti prekių ženklą buvo paskelbta
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 58/99.
1999 m. spalio 26 d.
Société anonyme des eaux minérales d’Évian
(SAEME) pateikė Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu ir 8 straipsnio 5 dalimi pagrįstą protestą. Protestas grindžiamas šiomis ankstesnėmis teisėmis:
—
Vokietijoje įregistruotu žodiniu prekių ženklu DE 1 185 308 „evian“ (toliau – Vokietijoje įregistruotas prekių ženklas), kurio paraiška pateikta 1985 m. lapkričio 11 d. ir kuris buvo įregistruotas 1992 m. liepos 10 d. 32 klasei priskiriamam „mineraliniam vandeniui“. Prekių ženklo apsauga pratęsta iki 2015 m. lapkričio 30 d.,
—
Prancūzijoje įregistruotu vaizdiniu prekių ženklu FR 98712542 („evian“ ir kalno motyvas) (toliau – Prancūzijoje įregistruotas prekių ženklas), kurio paraiška pateikta 1998 m. sausio 12 d. ir kuris įregistruotas įvairioms prekėms ir paslaugoms žymėti,
—
tarptautiniu prekių ženklu IR 696812 (toliau – tarptautinis prekių ženklas), įregistruotu 1998 m. liepos 6 d. remiantis minėtu Prancūzijoje įregistruotu prekių ženklu, kurio registracija galioja Danijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Italijoje, Austrijoje, Suomijoje, Švedijoje, Jungtinėje Karalystėje ir Beniliukso valstybėse,
—
ankstesniu prekių ženklu „evian“, plačiai žinomu Belgijoje ir Prancūzijoje, skirtu žymėti „mineralinį vandenį“ (toliau – plačiai žinomas prekių ženklas).
Prie protesto buvo pridėta Vokietijoje įregistruoto prekių ženklo registracijos pažymėjimo kopija, Prancūzijoje įregistruoto prekių ženklo registracijos pažymėjimo kopija (originalo, t. y. prancūzų kalba) ir tarptautinio prekių ženklo registracijos pažymėjimo kopija (originalo, t. y. prancūzų kalba). Prie jo taip pat pridėtas Nicos sutarties 32 ir 33 klasėms priskiriamų prekių, nurodytų proteste, grindžiamame Prancūzijoje įregistruotu prekių ženklu ir tarptautiniu prekių ženklu, sąrašo vertimas į proceso kalbą, t. y. vokiečių kalbą.
1999 m. gruodžio 16 d. laišku Protestų skyrius, taikydamas įgyvendinimo reglamento 15 taisyklės 2 dalies c punktą ir 18 taisyklės 2 dalį, paprašė ieškovės per dviejų mėnesių terminą pateikti po tris Prancūzijoje įregistruoto prekių ženklo ir tarptautinio prekių ženklo registracijos pažymėjimų kopijas, nurodydamas, kad to nepadarius protestas bus pripažintas nepriimtinu.
Ieškovė išsiuntė šiuos dokumentus 2000 m. vasario 8 d. laišku.
Standartiniu 2000 m. vasario 28 d. laišku Protestų skyrius nustatė ieškovei keturių mėnesių terminą visiems papildomiems faktams, įrodymams ir argumentams, kurie, jos nuomone, yra būtini pagrindžiant jos protestą, pateikti, patikslindamas, kad dokumentus reikia pateikti protesto procedūros kalba arba prie jų turi būti pridėti vertimai.
2000 m. rugpjūčio 29 d. įstojusi į bylą šalis pateikė savo paaiškinimus Protestų skyriui, kuriuose teigiama, kad Prancūzijoje įregistruoto prekių ženklo ir tarptautinio prekių ženklo registracijos egzistavimo bei jos teisinio galiojimo įrodymai nebuvo pateikti, nes ieškovė nepateikė jokių minėtų prekių ženklų registracijos pažymėjimų vertimo. Paaiškinimai ieškovei buvo išsiųsti 2000 m. rugsėjo 19 d. laišku ir jai buvo nustatytas dviejų mėnesių terminas pateikti atsakymą į įstojusios į bylą šalies pastabas.
2000 m. lapkričio 22 d., t. y. per 2000 m. rugsėjo 19 d. laiške nustatytą dviejų mėnesių terminą pateikti atsakymą į įstojusios į bylą šalies pastabas, ieškovė pateikė visą Prancūzijoje įregistruoto prekių ženklo ir tarptautinio prekių ženklo registracijos pažymėjimų vertimą.
2001 m. lapkričio 23 d. Sprendimu Nr. 2754/2001 Protestų skyrius atmetė kaip nepagrįstą protestą tiek, kiek jis grindžiamas Prancūzijoje įregistruotu prekių ženklu ir tarptautiniu prekių ženklu. Jis iš esmės atsisakė atsižvelgti į pateiktus registracijos pažymėjimus motyvuodamas tuo, kad jų vertimai buvo pateikti pavėluotai, ir manė, kad šių dviejų ankstesnių prekių ženklų registracijos egzistavimas ir jos teisinis galiojimas nebuvo įrodytas. Protestas taip pat buvo atmestas tiek, kiek jis grįstas Vokietijoje įregistruotu prekių ženklu, ypač dėl didelio prekių skirtumo, kurį konstatavo Protestų skyrius. Galiausiai protestas taip pat buvo atmestas dėl to, kad jis grindžiamas plačiai žinomu prekių ženklu.
2002 m. sausio 21 d. ieškovė pateikė apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.
2005 m. liepos 22 d. Ketvirtoji apeliacinė taryba Sprendimu R 82/2002-4 atmetė ieškovės apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo. Ji iš esmės pritarė Protestų skyriui dėl Prancūzijoje įregistruoto prekių ženklo ir tarptautinio prekių ženklo registracijos pažymėjimų atmetimo pavėlavus pateikti jų vertimus į protesto procedūros kalbą. Be to, ji manė, kad, kalbant apie galimybę supainioti su Vokietijoje įregistruotu prekių ženklu, Protestų skyrius teisingai padarė išvadą, jog tokios galimybės nėra dėl pakankamo skirtumo tarp aptariamų prekių ir žymenų, dėl kurių kilo ginčas. Apie šį Apeliacinės tarybos sprendimą ieškovei buvo pranešta 2005 m. rugsėjo 16 dieną.
Todėl ieškovė nusprendė daugiau nebetęsti protesto procedūros dėl Prancūzijoje įregistruoto prekių ženklo ir plačiai žinomo prekių ženklo, šitaip Protestų skyriaus ir Apeliacinės tarybos sprendimo apskundimą grįsdama tik tarptautiniu prekių ženklu ir Vokietijoje įregistruotu prekių ženklu.
Šalių reikalavimai
Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
—
panaikinti Protestų skyriaus sprendimą,
—
panaikinti Apeliacinės tarybos sprendimą,
—
priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
Ieškovė Protestų skyriaus ir Apeliacinės tarybos sprendimus ginčija remdamasi tik savo tarptautiniu prekių ženklu ir Vokietijoje įregistruotu prekių ženklu.
Be to, ieškovė posėdyje patikslino, kad jos tarptautinis prekių ženklas buvo iš dalies išbrauktas iš 32 klasės ir visiškai išbrauktas iš 33 klasės ir kad jis žymi tik 32 klasei priskiriamą „negazuotą arba gazuotą vandenį (mineralinį arba paprastą)“. Ji taip pat paprašė nurodyti įstojusiai į bylą šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Įstojusi į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Ieškovė nurodo du panaikinimo pagrindus: pirmasis susijęs su esminių procedūros principų pažeidimu, tiksliau su Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 3 dalies ir 74 straipsnio pažeidimu, o antrasis – su to paties reglamento 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
Šalių argumentai
Ieškovė mano, kad Apeliacinė taryba, atsisakydama atsižvelgti į tarptautinį prekių ženklą klaidingai motyvuojant, kad jo registracijos pažymėjimo vertimas nebuvo pateiktas pateikiant protestą ir kad jis buvo pateiktas pavėluotai, pažeidė Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 3 dalį ir 74 straipsnį.
Pirmiausia ji teigia, kad jos protestas atitiko Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 3 dalies reikalavimus. Iš tikrųjų protestas ir šio sprendimo 8 punkte nurodyti jo priedai įstojusiai į bylą šaliai suteikė visą būtiną informaciją, kaip antai tarptautinio prekių ženklo paraiškos pateikimo data, jo registracijos data, jo vaizdas bei Nicos sutarties 32 ir 33 klasėms priskirtinų prekių, kurias saugo šis prekių ženklas ir kurios yra nurodytos proteste, sąrašo vertimas. Šitaip Apeliacinė taryba klaidingai manė, kad nebuvo nei neproporcinga, nei neprotinga reikalauti išversti šiuos dokumentus, pateiktus prancūzų kalba, į procedūros kalbą, t. y. vokiečių kalbą. Taip pat ji kritikuoja Apeliacinę tarybą dėl to, kad ji nepareiškė nuomonės dėl kitų dokumentų, kuriuos pastaroji norėjo turėti išverstus.
Ieškovė, remdamasi 2004 m. birželio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu
GE Betz prieš VRDT – Atofina Chemicals (BIOMATE)
(
T-107/02, Rink. p. II-1845
), pažymi, kad, priešingai ankstesniu prekių ženklu žymimų prekių ir paslaugų sąrašo vertimo nebuvimui, kuris pažeidžia įgyvendinimo reglamento 15 taisyklės 2 dalį, skaitomai kartu su jo 17 straipsnio 1 dalimi, ankstesnio prekių ženklo registracijos pažymėjimo vertimo nebuvimas nepažeidžia jokios Reglamento Nr. 40/94 ir įgyvendinimo reglamento nuostatos. Iš to išplaukia, kad, kalbant apie tarptautinį prekių ženklą, jos protestas buvo pateiktas tinkamai.
Antra, ieškovė nesutinka su tuo, kad visas tarptautinės registracijos pažymėjimo vertimas buvo pateiktas pavėluotai. Šiuo požiūriu ji remiasi 2005 m. lapkričio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu
Focus Magazin Verlag prieš VRDT – ECI Telecom (Hi-FOCuS)
(
T-275/03, Rink. p. II-4725
), kuriame buvo nuspręsta, kad Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies prasme registracijos pažymėjimo vertimas, kaip priedas prie apeliacijos Apeliacinei tarybai, nebuvo pateiktas pavėluotai. Iš tiesų, atsižvelgdamas į Protestų skyriaus ir Apeliacinės tarybos funkcinį tęstinumą, Pirmosios instancijos teismas pirmiausia pažymėjo, kad pastaroji turi pagrįsti savo sprendimą visomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, pateiktomis ir Protestų skyriui, ir jai, išskyrus jeigu jos buvo pateiktos pavėluotai Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies prasme (37 ir 38 punktai). Be to, Pirmosios instancijos teismas laikė, kad registracijos pažymėjimo vertimas, kuris buvo pateiktas paduodant apeliaciją Apeliacinei tarybai, buvo pateiktas laiku. Iš to ieškovė daro išvadą, kad šioje byloje
a fortiori
neturėtų būti laikoma, jog dokumentai buvo pavėluotai pateikti Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies prasme, nes ji į įstojusios į bylą šalies pagrindą atsakė per nustatytą terminą, pateikdama Protestų skyriui tarptautinio prekių ženklo registracijos pažymėjimo visą vertimą į procedūros kalbą.
VRDT mano, kad ieškovės argumentai išplaukia iš neteisingo įgyvendinimo reglamento 15 taisyklės ir paskesnių taisyklių esmės suvokimo. Ji mano, kad reikia skirti protestą ir įrodymus, pateiktus grindžiant protestą.
Iš tiesų, jei protestas neatitinka įgyvendinimo reglamento nuostatų, jį reikia atmesti dėl nepriimtinumo, paliekant galimybę pašalinti pažeidimus, konstatuotus remiantis įgyvendinimo reglamento 18 taisyklės 2 dalimi. Jei VRDT neatmeta protesto dėl nepriimtinumo, protesto procedūra
inter partes
yra pradedama apie protestą pranešant prekių ženklo paraišką pateikusiam asmeniui.
Atvirkščiai, kalbant apie įrodymus, kuriuos reikia pateikti pagrindžiant protestą, tarp kurių, be kita ko, yra susijusių su ankstesnės teisės egzistavimu ir galiojimu, jie neturi būti pateikti tuo pačiu metu kaip ir protestas. Iš tikrųjų jie gali būti pateikti pradėjus protesto procedūrą VRDT nurodytu terminu (įgyvendinimo reglamento 16 taisyklės 3 dalis). VRDT patikslina, kad su registracijos pažymėjimais susiję įrodymai turi atitikti kalbos reikalavimus, skelbiamus įgyvendinimo reglamento 17 taisyklės 2 dalyje. Priešingu atveju, protestas gali būti atmestas kaip nepagrįstas.
Kalbėdama apie tai, ar aptariami dokumentai buvo pateikti pavėluotai, VRDT tvirtina, kad iš 2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Institut für Lernsysteme prieš VRDT – Educational Services (ELS)
(
T-388/00, Rink. p. II-4301
) išplaukia, jog jei protestą teikiantis asmuo nesilaiko jam nustatyto termino įrodymams pateikti, į pastaruosiuos dėl to nėra atsižvelgiama iki procedūros dėl registracijos pripažinimo negaliojančia pradžios. Todėl jo apeliacija Apeliacinėje taryboje neatnaujina terminų įrodymams pateikti. Taigi Apeliacinė taryba teisingai atmetė protestą tiek, kiek jis buvo grindžiamas tarptautiniu prekių ženklu, nes jo registracijos pažymėjimo vertimas buvo pateiktas pasibaigus Protestų skyriaus nustatytam terminui.
Dėl įstojusios į bylą šalies ji mano, kad vienintelis svarbus dalykas yra objektyvus ieškovės nesilaikymas procedūros taisyklių, kurio negalima pašalinti pateikiant dokumentus vėliau, pasibaigus terminams.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Argumentuose, kuriuos pateikia pagrįsdama savo pirmąjį pagrindą, ieškovė visų pirma nurodo, kad ji įvykdė kalbos reikalavimus, kuriuos teisės aktai numato protesto procedūrai, ir nesutinka, kad tarptautinio prekių ženklo registracijos pažymėjimo vertimas buvo pateiktas pavėluotai. Siekiant išnagrinėti šį pirmąjį pagrindą, reikia atitinkamai išanalizuoti kiekvieną iš šių dviejų aspektų.
Dėl protesto procedūros kalbos reikalavimo
Pirmiausia reikia priminti, kad pagal įgyvendinimo reglamento 16 taisyklės 2 dalį, jei protestas grindžiamas ankstesniu ženklu, kuris nėra Bendrijos prekės ženklas, prie jo turėtų būti pridėti ankstesnio prekių ženklo registracijos arba paraiškos pateikimo įrodymai, pavyzdžiui, registracijos pažymėjimas.
Iš teismų praktikos matyti, kad įgyvendinimo reglamento 17 taisyklės 2 dalis, pagal kurią įrodymai protestui paremti turi būti pateikti protesto procedūros kalba arba kartu su vertimu į šią kalbą (žr. šio sprendimo 2 punktą), yra pagrįsta būtinumu užtikrinti rungimosi principą bei
inter partes
procedūros šalių procesinį lygiateisiškumą (2002 m. birželio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Chef Revival USA prieš VRDT – Massagué Marín (Chef)
,
T-232/00, Rink. p. II-2749
, 42 punktas ir minėto sprendimo
BIOMATE
72 punktas).
Iš teismų praktikos taip pat išplaukia, jog nors tiesa, kad protestą pareiškusi šalis neprivalo pateikti viso ankstesnių prekių ženklų registracijos pažymėjimų vertimo, kaip tvirtina įstojusi į bylą šalis, dar nereiškia, kad pats Protestų skyrius, nagrinėdamas protestą iš esmės, turi pareigą atsižvelgti į registracijos pažymėjimus, pateiktus kita nei protesto procedūros kalba. Nesant registracijos pažymėjimų vertimo į procedūros kalbą, Protestų skyrius gali teisėtai atmesti protestą kaip nepagrįstą, jeigu jis pagal įgyvendinimo reglamento 20 taisyklės 3 dalį negali priimti sprendimo dėl protesto, remdamasis jau turimais įrodymais (minėtų sprendimų
Chef
44 punktas ir
BIOMATE
72 punktas).
Galiausiai, nors įrodymas iš tikrųjų kyla ne iš registracijos pažymėjimų vertimo, o iš pačių registracijos pažymėjimų, tam, kad į šį įrodymą būtų atsižvelgta, jis turi atitikti įgyvendinimo reglamento 17 taisyklės 2 dalyje nurodytus kalbos reikalavimus (minėto sprendimo
BIOMATE
73 punktas).
Šiuo atveju yra žinoma, kad prie protesto buvo pridėta tik tarptautinio prekių ženklo registracijos pažymėjimo kopija originalo, t. y. prancūzų, kalba bei Nicos sutarties 32 ir 33 klasėms priskiriamų prekių, t. y. tų, kurios numatytos tarptautiniu prekių ženklu grindžiamame proteste, sąrašo vertimas į procedūros kalbą, t. y. vokiečių kalbą
Remiantis prieš tai išdėstytomis aplinkybėmis ir, priešingai ieškovės nuomonei, minėti protesto priedai neatitinka kalbos reikalavimų, keliamų Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 3 dalimi ir įgyvendinimo reglamento 17 taisyklės 2 dalimi.
Dėl ieškovės ginčijamos būtinybės versti visą tarptautinės registracijos pažymėjimą reikia pažymėti, kad protestą pareiškusi šalis gali nuspręsti, kurios atitinkamų dokumentų dalys neturi reikšmės nagrinėjamam protestui ir dėl to neturi būti verčiamos. Tačiau reikia pažymėti, kad Protestų skyrius nagrinėja tik išverstus į procedūros kalbą dokumentus. Be to, šiuo atveju iš šios bylos medžiagos matyti, kad prancūzų kalba pateikto tarptautinio prekių ženklo registracijos pažymėjimo apimtis, palyginti su išverstu prekių sąrašu, nėra tokia didelė, jog pareiga pateikti jų vertimą būtų pripažinta neproporcinga ir neprotinga (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
BIOMATE
74 punktą).
Be to, kalbant apie ieškovės šio sprendimo 27 punkte nurodytą argumentą, jog minėtas sprendimas
BIOMATE
patvirtina tai, kad jos protestas buvo, kiek tai susiję su tarptautiniu prekių ženklu, pateiktas tinkamai, konstatuotina, kad reikia jį atmesti, nes yra maišomos įgyvendinimo reglamento nuostatos, susijusios su protestu, ir nuostatos, reglamentuojančios įrodymų bei pateisinančių dokumentų pateikimą pagrindžiant protestą.
Iš kartu skaitomų Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio ir įgyvendinimo reglamento 16–18 ir 20 taisyklių išplaukia, kad teisės aktų leidėjas išskiria reikalavimus, kuriuos turi atitikti protestas ir kurie lemia protesto priimtinumą, ir faktų, įrodymų bei argumentų, kuriais grindžiamas protestas, pateikimą, priskiriamą protesto nagrinėjimui (minėto sprendimo
Chef
31 punktas).
Taigi teisiniai reikalavimai, susiję, be kita ko, su įrodymais ir patvirtinančiais dokumentais, kaip antai ankstesnio prekių ženklo registracijos pažymėjimas, taip pat jų vertimas į protesto procedūros kalbą, yra ne protesto priimtinumo sąlygos, numatytos įgyvendinimo reglamento 18 taisyklės 2 dalyje, bet jo pagrindimo sąlygos (žr. minėto sprendimo
Chef
52 punktą).
Todėl protestas šiuo atveju buvo atmestas ne dėl nepriimtinumo, nes ieškovės pateiktas protestas atitiko įgyvendinimo reglamento 16 ir 18 taisyklėse skelbiamas sąlygas; tiesiog trūkstant įrodymų jis buvo pripažintas nepagrįstu.
Dėl tarptautinio prekių ženklo registracijos pažymėjimo vertimo pavėluoto pateikimo
Reikia priminti, kad 2000 m. vasario 28 d. standartiniu laišku Protestų skyrius nustatė ieškovei keturių mėnesių terminą visiems faktams, įrodymams ar papildomiems argumentams, kuriuos ji mano esant reikalinga pateikti pagrindžiant savo protestą, pateikti ir nurodė, kad visi dokumentai turi būti surašyti protesto procedūros kalba arba prie jų turi būti pridėti vertimai.
Šiuo požiūriu reikia konstatuoti, kad šis standartinis laiškas atitinka Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnį ir įgyvendinimo reglamento 16 taisyklės 2 ir 3 dalis bei 17 taisyklės 2 dalį, nes šios nuostatos numato, kad faktai, įrodymai ir argumentai, pagrindžiantys protestą, gali būti pateikti per VRDT nustatytą terminą. Be to, šio laiško pradžioje yra paminėta įgyvendinimo reglamento 16 taisyklės 3 dalis, 17 taisyklės 2 dalis ir 20 taisyklės 2 dalis.
Tačiau ieškovė nepateikė tarptautinio prekių ženklo registracijos pažymėjimo vertimo per šiame laiške Protestų skyriaus nustatytą terminą. Ji iš esmės pateikė šį vertimą tik kaip priedą prie 2000 m. lapkričio 22 d. laiško, atsakydama į įstojusios į bylą šalies pastabas, apie kurias Protestų skyrius pranešė 2000 m. rugsėjo 19 d. ir kuriose aiškiai nurodoma, kad aptariamas dokumentas nebuvo pateiktas.
Tačiau ji tvirtina, kad šio dokumento vertimas Apeliacinei tarybai buvo pateiktas laiku, šiuo požiūriu remdamasi minėtu sprendimu
Hi-FOCuS
(37 ir 38 punktai), kuriame Pirmosios instancijos teismas, remdamasis funkciniu tęstinumu, egzistuojančiu tarp VRDT instancijų, nusprendė, kad registracijos pažymėjimo vertimas, pateiktas paduodant apeliaciją Apeliacinėje taryboje, nebuvo pavėluotas Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies prasme, nes šis perdavimas buvo atliktas per to paties reglamento 59 straipsnyje nustatytą keturių mėnesių terminą apeliacijai pateikti.
Iš tikrųjų iš nusistovėjusios Pirmosios instancijos teismo praktikos matyti, kad tarp įvairių VRDT padalinių, t. y. pirma, eksperto, Protestų skyriaus, Prekių ženklų administravimo ir teisės skyriaus, Anuliavimo skyriaus ir, antra, Apeliacinių tarybų egzistuoja funkcinis tęstinumas (2003 m. rugsėjo 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Henkel prieš VRDT – LHS (UK) (KLEENCARE)
,
T-308/01, Rink. p. II-3253
, 25 punktas; 2006 m. liepos 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
La Baronia de Turis prieš VRDT – Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE)
,
T-323/03, Rink. p. II-2085
, 57 punktas ir 2006 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Caviar Anzali prieš VRDT – Novomarket (Asetra)
,
T-252/04, Rink. p. II-2115
, 30 punktas).
Iš šio skirtingų VRDT instancijų funkcinio tęstinumo išplaukia, jog nagrinėdamos VRDT padalinių, priimančių sprendimus pirmojoje instancijoje, sprendimus, Apeliacinės tarybos turi pagrįsti savo sprendimą visomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, kurias, vykstant procedūrai, šalis nurodė padaliniui, priėmusiam sprendimą pirmojoje instancijoje arba per apeliacinę procedūrą (minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
KLEENCARE
32 punktas; 2005 m. vasario 1 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo SPAG prieš
VRDT – Dann ir Backer (HOOLIGAN)
,
T-57/03, Rink. p. II-287
, 18 punktas; minėtų sprendimų
Hi-FOCuS
37 punktas;
LA BARONNIE
58 punktas ir
Asetra
31 punktas).
Todėl Apeliacinės tarybos gali, išskyrus Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalyje numatytą išimtį, patenkinti apeliaciją, remdamosi naujomis faktinėmis aplinkybėmis, kurias nurodė apeliaciją pateikusi šalis, arba remdamosi naujais jos pateiktais įrodymais (minėto sprendimo
KLEENCARE
26 punktas ir 2003 m. gruodžio 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Audi prieš VRDT (TDI)
,
T-16/02, Rink. p. II-5167
, 81 punktas). Apeliacinių tarybų vykdoma kontrolė nėra paprasta ginčijamo sprendimo teisėtumo kontrolė, bet dėl apeliacinei procedūrai būdingo nagrinėjimo iš esmės – tai naujas bylos vertinimas, nes Apeliacinė taryba turi visiškai išnagrinėti pradinį reikalavimą ir atsižvelgti į laiku pateiktus įrodymus (minėtų sprendimų
LA BARONNIE
59 punktas ir
Asetra
32 punktas).
Tačiau, priešingai nei tvirtina ieškovė, Reglamento Nr. 40/94 59 straipsnis neturėtų būti aiškinamas kaip nustatantis tokios apeliacijos autoriui naują terminą pateikti faktus ir įrodymus, skirtus jo protestui paremti (2007 m. kovo 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo
VRDT prieš Kaul
,
C-29/05 P, Rink. p. I-2213
, 61 punktas).
Iš tikrųjų, priešingai nei Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 3 dalis, šio reglamento 59 straipsnyje, nustatančiame apeliacijos pateikimo Apeliacinėje taryboje sąlygas, kalbama ne apie faktų ar įrodymų pateikimą, bet apie rašytinio paaiškinimo, kuriame nurodomi apeliacijos pagrindai, padavimą per keturių mėnesių terminą (minėto sprendimo
VRDT prieš Kaul
60 punktą).
Šiuo atveju, kadangi aptariamo dokumento vertimo ieškovė nepateikė nei per terminą, kurį šiuo tikslu jai nustato Reglamento Nr. 40/94 nuostatos, nei „laiku“ minėto reglamento 74 straipsnio 2 dalies prasme, reikia padaryti atitinkamas išvadas.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kaip tai išplaukia ir iš Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies formuluotės, kad VRDT gali neatsižvelgti į faktus ar įrodymus, kurie šalių nebuvo pateikti laiku.
Iš tokios formuluotės išplaukia, kad paprastai, jeigu nenurodyta atvirkščiai, šalys faktus ir įrodymus gali pateikti pasibaigus jiems pateikti nustatytam terminui pagal Reglamento Nr. 40/94 nuostatas ir kad VRDT nedraudžiama atsižvelgti į pavėluotai pateiktus faktus ir įrodymus (minėto sprendimo
VRDT prieš Kaul
42 punktas).
Tačiau iš šios formuluotės taip pat aiškiai matyti, kad pavėluotai pateikti faktai ir įrodymai nesuteikia juos pateikiančiai šaliai besąlyginės teisės reikalauti, jog VRDT į tokius faktus ar įrodymus atsižvelgtų. Numatydama, kad pastaroji „gali“ tokiu atveju nuspręsti neatsižvelgti į tokius faktus ir įrodymus, Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalis iš esmės suteikia VRDT didelę diskreciją nuspręsti, pateikiant tokį sprendimą pagrindžiančius motyvus, ar reikia į juos atsižvelgti (minėto sprendimo
VRDT prieš Kaul
43 punktas).
Kai VRDT turi priimti sprendimą per protesto procedūrą, atsižvelgimas į tokią informaciją gali būti pateisinamas ypač tuomet, kai ji mano, jog pavėluotai pateikta informacija iš pirmo žvilgsnio atrodo galinti turėti įtakos jai pateikto protesto nagrinėjimo baigčiai, ir kai procedūros stadija, per kurią įvyksta šis pavėluotas pateikimas, bei su tuo susijusios aplinkybės leidžia į ją atsižvelgti (minėto sprendimo
VRDT prieš Kaul
44 punktas).
Ginčą sprendžiančios instancijos galimybė atsižvelgti į šalių pavėluotai pateiktus faktus ir įrodymus gali, bent jau kalbant apie protesto procedūrą, prisidėti prie to, kad nebūtų registruojami prekių ženklai, kurių naudojimą vėliau galima sėkmingai užginčyti per anuliavimo procedūrą arba per procedūrą, susijusią su teisių į prekių ženklą pažeidimu. Kaip yra nusprendęs Teisingumo Teismas, tokios išvados naudai byloja teisinio saugumo ir gero administravimo priežastys (minėto sprendimo
VRDT prieš KAUL
48 punktas).
Šiuo atveju Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad Apeliacinė taryba tik nusprendė, jog Protestų skyrius teisingai neatsižvelgė į ieškovės pateiktus vertimus dėl jų pavėluoto pateikimo per protesto procedūrą. Tačiau iš bylos medžiagos neišplaukia, kad ji vykdė diskreciją, kurią jai suteikia Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalis, nustatant, ar reikėjo atsižvelgti į aptariamą dokumentą, arba bent jau nepanašu, kad ji motyvuotų savo sprendimą šiuo aspektu.
Iš tikrųjų Apeliacinės tarybos motyvai susiję tik su būtinybe į protesto procedūros kalbą išversti įrodymus, pateiktus pagrindžiant protestą, ir Protestų skyriaus pareigos atsižvelgti į ne procedūros kalba pateiktus dokumentus nebuvimu. Tačiau jie nepateikiami galimybės atsižvelgti arba ne į pavėluotai pateiktą vertimą atžvilgiu.
Be to, neturi reikšmės VRDT pastabos, suformuluotos posėdyje, kad Apeliacinė taryba įvykdė savo diskreciją. VRDT iš esmės teigia, kad Apeliacinė taryba svarstė, ar Protestų skyriaus atsisakymas atsižvelgti į aptariamą dokumentą buvo pagrįstas, ir savo sprendimo 43 punkte nusprendė, kad suteikiant naują terminą šaliai, kuri praleido terminą, nustatytą įrodymams pateikti, būtų pažeistas procesinio lygiateisiškumo principas, nes kita šalis kaip tik akcentuoja šių įrodymų nepateikimą.
Apeliacinės tarybos sprendimo 43 punkte pateikti motyvai neleidžia Pirmosios instancijos teismui nei kontroliuoti, ar Apeliacinė taryba iš tikrųjų atsižvelgė į aptariamą dokumentą, kad nustatytų, jog pastarasis
prima facie
galėjo turėti realios reikšmės protesto procedūroje, nei patikrinti, ar šios bylos aplinkybės ir stadija, kurios metu įvyko toks pavėluotas pateikimas, prieštarauja atsižvelgimui į šį dokumentą.
Taip Apeliacinė taryba, nevykdydama Reglamento Nr. 40/94 74 straipsniu jai suteiktos diskrecijos arba bent jau nepaaiškindama, kaip ji ją vykdė, ir todėl teisės požiūriu pakankamai nemotyvuodama savo sprendimo neatsižvelgti į tarptautinio prekių ženklo registracijos pažymėjimo vertimą, pažeidė Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalį.
Tačiau reikia išnagrinėti pasekmes, susijusias su tokiu Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies pažeidimu. Iš tiesų pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką procedūros pažeidimas lemia viso sprendimo arba jo dalies panaikinimą, tik jeigu įrodyta, kad nesant šio pažeidimo ginčijamo sprendimo turinys būtų kitoks (minėto sprendimo
LA BARONNIE
69 punktas). Be to, kartu skaitant Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio 2 ir 3 dalis matyti, kad Apeliacinės tarybos sprendimą galima panaikinti arba pakeisti, tik jeigu jis yra susijęs su esminiu arba procedūros pažeidimu (minėto sprendimo
LA BARONNIE
69 punktas).
Šiuo atveju negalima atmesti to, kad įrodymai, į kuriuos neatsižvelgė Apeliacinė taryba, galėtų pakeisti jos sprendimo turinį. Todėl šiuo požiūriu Pirmosios instancijos teismas negali pakeisti VRDT vertinant bylos aplinkybes.
Iš to išplaukia, kad Apeliacinės tarybos sprendimą reikia panaikinti dėl šio vienintelio motyvo, jog nėra būtinybės pareikšti nuomonės nei dėl kaip pirmojo pagrindo nurodyto rungimosi principo pažeidimo, nei dėl antrojo pagrindo, ir kad nėra būtinybės Pirmosios instancijos teismui priimti sprendimą dėl prašymo panaikinti Protestų skyriaus sprendimą priimtinumo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Šiuo atveju VRDT bylą pralaimėjo, o ieškovė prašė priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidas.
Pagal to paties reglamento 87 straipsnio 4 dalies trečiąją pastraipą Pirmosios instancijos teismas gali nurodyti, kad įstojusi į bylą šalis turi pati padengti savo bylinėjimosi išlaidas. Šioje byloje VRDT ir įstojusi į bylą šalis pralaimėjo bylą. Tačiau ieškovė prašė priteisti iš įstojusios į bylą šalies tik savo bylinėjimosi išlaidas, o VRDT neginčijo reikalavimo, kad ji vienintelė padengtų ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Todėl VRDT padengia savo ir ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas, o įstojusi į bylą šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2005 m. liepos 22 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 82/2002-4).

2.
VRDT padengia savo ir ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas.

3.
Įstojusi į bylą šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Cooke
Labucka
Prek
Paskelbta 2007 m. lapkričio 6 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris
E. Coulon
Pirmininkas
J. D. Cooke
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.