CELEX: 62004CJ0046
Direktiivi 69/335
Pääoman hankintaa koskevat välilliset verot
Kansallinen järjestelmä, jonka mukaan niin sanotun käänteisen sulautumisen yhteydessä kannetaan suhteellinen rekisteröintimaksu, jonka suuruus on 1 prosentti kyseisen toimenpiteen arvosta
Luokittelu pääomansijoitusveroksi
Yhtiöpääoman korottaminen
Yhtiön varojen lisääminen
Yhtiöosuuksien arvon lisääminen
Osakkaan suoritus
Osakkaan osakkaiden tekemä päätös sulautumisesta

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee pääoman hankintaa koskevista välillisistä veroista 17 päivänä heinäkuuta 1969 annetun neuvoston
direktiivin 69/335/ETY (EYVL L 249, s. 25), sellaisena kuin se on muutettuna pääomansijoitusveron yhteisten verokantojen vahvistamisesta
9 päivänä huhtikuuta 1973 annetulla neuvoston direktiivillä 73/80/ETY (EYVL L 103, s. 15) ja pääoman hankintaa koskevista
välillisistä veroista annetun direktiivin 69/335/ETY muuttamisesta 10 päivänä kesäkuuta 1985 annetulla neuvoston direktiivillä
85/303/ETY (EYVL L 156, s. 23; jäljempänä direktiivi 69/335), 4, 7 ja 10 artiklan tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain on Aro Tubi Trafilerie SpA ‑niminen yhtiö (jäljempänä Aro Tubi, joka on
vastaanottava yhtiö) ja Ministero dell’Economia e delle Finanze ja jossa on kyse niiden rekisteröintimaksujen kantamisesta,
jotka kannettiin sen kaksinkertaisen sulautumisen yhteydessä, jossa Aro Tubiin sulautui kaksi yhtiötä eli sen tytäryhtiö Aro
Tubi Estrusi e Profilati SpA (jäljempänä Aro Tubi Estrusi, joka on sulautuva yhtiö) ja Aro Tubin emoyhtiö Fratelli Gaggini
SpA (jäljempänä Fratelli Gaggini, joka on sulautuva yhtiö).

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
3       Kuten direktiivin 69/335 ensimmäisestä ja toisesta perustelukappaleesta ilmenee, kyseisellä direktiivillä pyritään edistämään
pääomien vapaata liikkuvuutta eli perustavanlaatuista vapautta, jota pidetään sisämarkkinoiden toteuttamisen kannalta olennaisena
vapautena. Tämän johdosta direktiivillä pyritään poistamaan pääoman hankintaa, joihin kuuluu muun muassa pääomansijoitukset
yhtiöihin, koskevat verotukselliset esteet.
4       Tätä varten direktiivin 69/335 1–9 artiklassa säädetään yhtiöihin tehtävistä pääomansijoituksista kannettavasta yhdenmukaistettavasta
verosta (jäljempänä pääomansijoitusvero).
5       Direktiivin 69/335 4 artiklassa on luettelo toimista, joista jäsenvaltiot voivat tai – tilanteen mukaan – joista niiden on
kannettava pääomansijoitusvero (jäljempänä yhtiöihin tehtävät pääomansijoitukset).
6       Niinpä kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään, että jäsenvaltiot kantavat pääomansijoitusveron ”pääomayhtiön
yhtiöpääoman korottami[sesta] kaikenlaisten omaisuuserien sijoittamisella”.?(
)
7       Tämän saman direktiivin 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan jäsenvaltiot voivat kantaa pääomansijoitusveron ”pääomayhtiön
varojen lisäämi[sestä] sellaisilla osakkaan suorituksilla, jotka eivät johda yhtiöpääoman korottamiseen mutta jotka johtavat
oikeuksien muuttumiseen yhtiössä tai jotka voivat lisätä yhtiöosuuksien arvoa”.
8       Direktiivin 69/335 7 artiklassa vahvistetaan pääomansijoitusveron verokannat.
9       Siltä osin kuin kyse on sulautumisista, on todettava, että direktiivin 69/335 7 artiklan 1 kohdan alkuperäisen version mukaan
verokantaa alennettiin tietyillä edellytyksillä, ja siinä säädettiin seuraavaa:
”Siihen asti kun neuvoston 2 kohdan mukaisesti antamat säännökset tulevat voimaan:
– –
b)      tätä verokantaa alennetaan 50 prosentilla tai sitä enemmän, kun yksi tai useampi pääomayhtiö sijoittaa koko varallisuutensa
tai yhden tai useamman liiketoimintansa osan yhteen tai useampaan perustettavaan tai jo olemassa olevaan pääomayhtiöön.
Tämä verokannan alennus edellyttää, että:
–      sijoituksesta saadaan vastikkeena yksinomaan yhtiöosuuksia – –
–      toimenpiteen osapuolina olevien yhtiöiden tosiasiallinen johto tai sääntömääräinen kotipaikka on jäsenvaltion alueella;
– – ”.
10     Näin vahvistettua verokantaa on muutettu kaksi kertaa.
11     Ensinnäkin direktiivin 73/80 2 artiklassa säädettiin, että ”direktiivin [69/335] 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa – – tarkoitetut
alennetut verokannat ovat 1.1.1976 alkaen 0 prosentista 0,5 prosenttiin”.(
)
12     Sittemmin direktiivin 85/303, jota sovellettiin 1.1.1986 alkaen, 1 artiklan 2 kohdassa säädettiin, että direktiivin 69/335
7 artiklan 1 kohta korvataan seuraavalla tekstillä:
”Jäsenvaltioiden on vapautettava pääomansijoitusverosta sellaiset muut kuin 9 artiklassa tarkoitetut toimet, jotka 1 päivänä
heinäkuuta 1984 olivat vapautettuja verosta tai joista tuolloin kannettiin veroa 0,5 prosenttia tai tätä vähemmän.
Vapautuksen edellytyksenä on, että vapautuksen myöntämisen tai 0,5 prosentin tai tätä alemman verokannan soveltamisen edellytyksenä
tuona päivämääränä olleet ehdot täyttyvät.
– – ”(
)
13     Niinpä direktiivin 69/335 7 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin se on näiden muutosten jälkeen, säädetään nykyisin pääomansijoitusverosta
vapauttamisesta, jos seuraavat kolme edellytystä täyttyvät: i) pääomayhtiö sijoittaa koko varallisuutensa tai yhden tai useamman
liiketoimintansa osan yhteen tai useampaan perustettavaan tai jo olemassa olevaan pääomayhtiöön, ii) sijoituksesta saadaan
vastikkeena yksinomaan yhtiöosuuksia, iii) toimenpiteen osapuolina olevien yhtiöiden tosiasiallinen johto tai sääntömääräinen
kotipaikka on jäsenvaltion alueella. Tällaisten sulautumisien osalta pääomansijoitusveron verokanta on näin ollen vuosien
saatossa laskettu nollaan.
14     Lisäksi direktiivin 69/335 10 artiklassa, kun sitä luetaan yhdessä direktiivin viimeisen perustelukappaleen kanssa, säädetään
pääomansijoitusveroa ominaispiirteiltään vastaavien muiden verojen (jäljempänä pääomansijoitusveron kaltaiset verot) poistamisesta.

Kansallinen lainsäädäntö
15     Tasavallan presidentin 26.4.1986 antaman asetuksen nro 131/1986 (GURI nro 99, Supplemento ordinario 30.4.1986) 1 §:n, sellaisena
kuin sitä sovellettiin tosiseikkojen tapahtumahetkellä, mukaan ”rekisteröintimaksu kannetaan – – toimista, jotka on pakko
rekisteröidä, samoin kuin toimista, jotka vapaaehtoisesti esitetään rekisteröitäviksi”.
16     Asetuksen nro 131/1986 2 §:n a kohdan mukaan toimia, jotka seuraavien pykälien mukaan on rekisteröitävä, ovat liitteenä olevassa
taulukossa mainitut toimet, jos ne on tehty kirjallisesti Italian alueella.
17     Tältä osin on todettava, että kyseisen taulukon ensimmäisen osan 4 §:n 1 momentin b kohdassa säädetään, että yhtiöiden sulautumisista
kannetaan 1 prosentin suuruinen suhteellinen rekisteröintimaksu.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
18     Aro Tubi on Italian oikeuden mukaan perustettu osakeyhtiö, jonka kaikki osakkeet kuuluivat toiselle Italian oikeuden mukaan
perustetulle osakeyhtiölle eli Fratelli Gagginille. Aro Tubi puolestaan omisti kolmannen Italian oikeuden mukaan perustetun
osakeyhtiön eli Aro Tubi Estrusin osakkeet.
19     Aro Tubin tytäryhtiö Aro Tubi Estrusi sulautui Aro Tubiin 19.12.1995 tehdyllä toimella (niin sanottu epävarsinainen sulautuminen).
20     Samalla toimella Aro Tubin emoyhtiö, Fratelli Gaggini, sulautui Aro Tubiin (niin sanottu käänteinen sulautuminen). Aro Tubi
hankki näin Fratelli Gagginin yhtiövarallisuuden, johon kuuluu muun muassa kiinteistöjä, patentteja ja tavaramerkkejä. Vastineeksi
Fratelli Gagginin osakkaat saivat kaikki Aro Tubin osakkeet.
21     Näiden kahden sulautumisen vuoksi Aro Tubin piti maksaa 2.1.1996 rekisteröintimaksuja, joiden suuruus oli 1 prosentti kahden
siihen sulautuneen yhtiön eli Aro Tubi Estrusin ja Fratelli Gagginin varallisuudesta, eli yhteensä 54 761 000 Italian liiraa.
22     Aro Tubi pyysi 29.7.1996 päivätyllä hakemuksellaan Ufficio Atti Pubblici di Milanoa palauttamaan maksetut rekisteröintimaksut.
Koska veroviranomaiset hylkäsivät Aro Tubin hakemuksen implisiittisesti, Aro Tubi teki valituksen, jolla se riitautti tämän
verotuspäätöksen paikkansapitävyyden. Commissione Tributaria Provinciale di Milano hyväksyi ensin valituksen, minkä jälkeen
Commissione Tributaria Regionale della Lombardia hylkäsi sen Amministrazione Finanziaria dello Staton muutoksenhaun johdosta.
Niinpä Aro Tubi teki kassaatiovalituksen muutoksenhakutuomioistuimen ratkaisusta.
23     Corte Suprema di Cassazione, jolla oli epäilyjä siitä, onko italialainen järjestelmä, jonka mukaan rekisteröintimaksu kannetaan
niin sanotusta käänteisestä sulautumisesta eli sellaisesta absorptiosulautumisesta, jossa sulautuva yhtiö omistaa kaikki vastaanottavan
yhtiön osakkeet, sopusoinnussa yhteisön oikeuden kanssa, päätti lykätä siinä vireillä olevan asian käsittelyä ja kysyä yhteisöjen
tuomioistuimelta, onko tällainen järjestelmä ristiriidassa direktiivin 69/335 kanssa.

Ennakkoratkaisukysymyksen arviointi
24     Kysymyksellään kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko pääasiassa kyseessä olevien olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa
direktiivin 69/335 vastaista kantaa niin sanotusta käänteisestä sulautumisesta eli absorptiosulautumisesta, jossa sulautuva
yhtiö omistaa kaikki vastaanottavan yhtiön osakkeet, suhteellista rekisteröintimaksua, jonka suuruus on 1 prosentti tällaisen
toimenpiteen arvosta.
25     Tätä varten on aluksi tarkasteltava, onko pääasiassa kyseessä olevalla rekisteröintimaksulla direktiivin 69/335 1–9 artiklassa
tarkoitetun pääomansijoitusveron ominaispiirteet vai onko se luokiteltava kyseisen direktiivin 10 artiklassa tarkoitetuksi
pääomansijoitusveron kaltaiseksi veroksi.
26     Tältä osin on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisöjen tuomioistuimen on luonnehdittava yhteisön oikeuden
kannalta veroa, tullia tai maksua sen objektiivisten ominaispiirteiden perusteella riippumatta siitä, miten sitä on luonnehdittu
kansallisessa oikeudessa (ks. yhdistetyt asiat C‑197/94 ja C‑252/94, Bautiaa ja Société française maritime, tuomio 13.2.1996,
Kok. 1996, s. I‑505, 39 kohta).
27     Koska nyt esillä olevassa tapauksessa on kyse suhteellisesta maksusta, jonka suuruus on 1 prosentti yhtiöön tehtyjen pääomansijoitusten
arvosta, on katsottava, että tapahtuma, jonka johdosta tällainen maksu on maksettava, on tosiaankin itse pääomansijoitus eikä
mikä tahansa muu edeltävä toimi tai muodollisuus, joten tällainen maksu on lähtökohtaisesti luokiteltava direktiiviä 69/335
sovellettaessa ”pääomansijoitusveroksi” eikä ”pääomansijoitusveron kaltaiseksi veroksi” (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat
Bautiaa ja Société française maritime, tuomion 40 kohta).
28     Pääasiassa kyseessä olevan maksun lainmukaisuutta on siis tarkasteltava direktiivin 69/335 1–9 artiklan valossa.
29     Ensiksi on palautettava mieliin, että toimet, joista jäsenvaltioiden on kannettava pääomansijoitusveroa tai joista ne voivat
kantaa sitä, määritellään direktiivin 69/335 4 artiklassa (ks. vastaavasti mm. asia C‑280/91, Viessmann, tuomio 18.3.1993,
Kok. 1993, s. I‑971, 12 kohta; em. yhdistetyt asiat Bautiaa ja Société française maritime, tuomion 31 ja 32 kohta ja asia
C‑152/97, Agas, tuomio 27.10.1998, Kok. 1998, s. I‑6553, 19 ja 20 kohta).
30     Pääasiassa kyseessä oleva toimenpide on absorptiosulautuminen. Absorptiosulautumista voitaisiin lähtökohtaisesti tarkastella
joko direktiivin 69/335 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan tai kyseisen direktiivin 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan valossa.
31     Direktiivin 69/335 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan pääomansijoitusveroa kannetaan pääomayhtiön yhtiöpääoman korottamisesta
kaikenlaisten omaisuuserien sijoittamisella.
32     Tämän saman direktiivin 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat kantaa pääomansijoitusveroa
pääomayhtiön varojen lisäämisestä sellaisilla osakkaan suorituksilla, jotka eivät johda yhtiöpääoman korottamiseen mutta jotka
voivat lisätä yhtiöosuuksien arvoa.
33     Verrattaessa näitä kahta säännöstä on kuitenkin todettava, että direktiivin 69/335 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu
”yhtiöpääoman korottaminen” edellyttää, että yhtiöpääomaa muodollisesti korotetaan joko laskemalla liikkeeseen uusia osakkeita
tai korottamalla olemassa olevien osakkeiden nimellisarvoa (ks. vastaavasti asia 270/81, Felicitas Rickmers‑Linie, tuomio
15.7.1982, Kok. 1982, s. 2771, 15 kohta ja asia C‑494/03, Senior Engineering Investments, tuomio 12.1.2006, 33 kohta, ei vielä
julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
34     Siltä osin kun ”yhtiön varat” määritellään siten, että ne kattavat kaiken osakkaiden yhteistä tarkoitusta varten asettaman
varallisuuden tuottoineen (ks. vastaavasti asia C‑38/88, Siegen, tuomio 28.3.1990, Kok. 1990, s. I‑1447, 12 kohta), direktiivin
69/335 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla ”yhtiön varojen lisäämisellä” sen sijaan tarkoitetaan lähtökohtaisesti
kaikenmuotoisia pääomayhtiön yhtiövarallisuuden lisäämisiä (em. asia Senior Engineering Investments, tuomion 34 kohta). Yhteisöjen
tuomioistuin on näin ollen pitänyt kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna ”yhtiön varojen lisäämisenä” esimerkiksi tulonsiirtoa
(ks. asia C‑49/91, Weber Haus, tuomio 13.10.1992, Kok. 1992, s. I‑5207, 10 kohta), korotonta lainaa (ks. mm. asia C‑392/00,
Norddeutsche Gesellschaft zur Beratung und Durchführung von Entsorgungsaufgaben bei Kernkraftwerken, tuomio 17.9.2002, Kok.
2002, s. I‑7397, 18 kohta), tappioiden vastattavaksi ottamista (ks. em. asia Siegen, tuomion 13 kohta) tai saatavasta luopumista
(ks. asia C‑15/89, Deltakabel, tuomio 5.2.1991, Kok. 1991, s. I‑241, 12 kohta).
35     Pääasiassa ei ole kiistetty sitä, että kyseessä olevassa sulautumisessa ei ole tapahtunut vastaanottavan yhtiön (Aro Tubi)
”yhtiöpääoman korottamista”. Sulautuminen ei näin ollen voi kuulua direktiivin 69/335 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan alaisuuteen.
36     Sulautuminen kuuluu kuitenkin kyseisen direktiivin 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisalaan.
37     Näin on nimittäin ensinnäkin siksi, että sulautumisasiakirjasta ilmenee, että sulautuva yhtiö (Fratelli Gaggini) ei yhtäältä
ollut ylivelkaantunut ja että se toisaalta omisti paitsi vastaanottavan yhtiön (Aro Tubi) osakkeita myös muuta vastaavaa,
kuten muun muassa kiinteistöjä, patentteja ja tavaramerkkejä. Sulautumisessa nämä hyödykkeet siirrettiin vastaanottavalle
yhtiölle (Aro Tubi). Sulautumisen seurauksena vastaanottavan yhtiön varat siis lisääntyivät.
38     Toiseksi on niin, että varojen lisäämisen takia pääasiassa kyseessä oleva sulautuminen saattoi lisätä vastaanottavan yhtiön
(Aro Tubi) yhtiöosuuksien arvoa. Sulautumisen johdosta Aro Tubin osakkeet ovat tosiasiassa arvokkaampia kuin aiemmin.
39     Kolmanneksi kyseessä oleva sulautuminen muodostaa direktiivin 69/335 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun ”osakkaan
suorituksen”.
40     Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä oleva sulautuminen on direktiivin 69/335 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu
yhtiöön tehty pääomansijoitus, josta lähtökohtaisesti voidaan kantaa pääomansijoitusvero.
41     On kuitenkin palautettava mieliin, että direktiivin 69/335 7 artiklan 1 kohdassa vapautetaan pääomansijoitusverosta tietyt
toimet, joista 1.7.1984 kannettiin veroa 0,5 prosenttia tai tätä vähemmän.
42     Tämän säännöksen aiemmista versioista (joita kuvaillaan tämän tuomion 9–11 kohdassa) ilmenee kuitenkin, että tänä viimeksi
mainittuna päivämääränä eli 1.7.1984 sulautumista kannettiin veroa verokannalla, jonka suuruus oli 0–0,5 prosenttia, jos sulautumiset
täyttivät seuraavat kolme edellytystä: i) pääomayhtiö sijoitti koko varallisuutensa tai yhden tai useamman liiketoimintansa
osan yhteen tai useampaan perustettavaan tai jo olemassa olevaan pääomayhtiöön, ii) sijoituksesta saatiin vastikkeena yksinomaan
yhtiöosuuksia, iii) toimenpiteen osapuolina olleiden yhtiöiden tosiasiallinen johto tai sääntömääräinen kotipaikka oli jäsenvaltion
alueella.
43     Pääasiassa kyseessä olevasta sulautumisesta on ensiksi todettava, että pääomayhtiö Fratelli Gaggini siirsi koko varallisuutensa
toiseen jo olemassa olevaan pääomayhtiöön eli Aro Tubiin.
44     Toiseksi on todettava, että sijoituksen vastikkeena saatiin yksinomaan vastaanottavan yhtiön (Aro Tubi) osakkeita. Omat osakkeet,
joita Aro Tubi sai Fratelli Gagginin varallisuuden myötä, nimittäin siirrettiin tämän jälkeen (eteenpäin) Fratelli Gagginin
osakkaille.
45     Kolmanneksi toimenpiteen osapuolina olevan kummankin yhtiön eli Aro Tubin ja Fratelli Gagginin kotipaikka on Italiassa.
46     Niinpä pääasiassa kyseessä oleva sulautuminen kuuluu direktiivin 69/335 7 artiklan 1 kohdan alaisuuteen. Se on siis vapautettu
pääomansijoitusverosta, joten siitä ei voida kantaa tätä veroa.
47     Esitettyyn kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa
on direktiivin 69/335 vastaista kantaa niin sanotusta käänteisestä sulautumisesta eli absorptiosulautumisesta, jossa sulautuva
yhtiö omistaa kaikki vastaanottavan yhtiön osakkeet, suhteellista rekisteröintimaksua, jonka suuruus on 1 prosentti tällaisen
toimenpiteen arvosta.

Oikeudenkäyntikulut
48     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Pääasiassa kyseessä olevien olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa on pääoman hankintaa koskevista välillisistä veroista 17
päivänä heinäkuuta 1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna pääomansijoitusveron yhteisten
verokantojen vahvistamisesta 9 päivänä huhtikuuta 1973 annetulla neuvoston direktiivillä 73/80/ETY ja pääoman hankintaa koskevista
välillisistä veroista annetun direktiivin 69/335/ETY muuttamisesta 10 päivänä kesäkuuta 1985 annetulla neuvoston direktiivillä
85/303/ETY, vastaista kantaa niin sanotusta käänteisestä sulautumisesta eli absorptiosulautumisesta, jossa sulautuva yhtiö
omistaa kaikki vastaanottavan yhtiön osakkeet, suhteellista rekisteröintimaksua, jonka suuruus on 1 prosentti tällaisen toimenpiteen
arvosta, kun sulautuva yhtiö omistaa kaikki vastaanottavan yhtiön osakkeet.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: italia.
? –	Tässä ja jäljempänä tuomiossa esitetyt lainaukset direktiivistä 69/335 on suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska
EYVL:ssä ei ole julkaistu suomenkielistä tekstiä.
–	Tässä esitetty lainaus direktiivistä 73/80 on suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska EYVL:ssä ei ole julkaistu
suomenkielistä tekstiä.
–      Tässä esitetty lainaus direktiivistä 85/303 on suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska EYVL:ssä ei ole julkaistu suomenkielistä
tekstiä.