CELEX: 62005CJ0359
Gazdaság- és monetáris politika
1103/97/EK és 974/98/EK rendelet
Az euro bevezetése
A nemzeti pénzegységek és az euro közötti átváltás
Valamely tagállam jogszabályszövegeiben szereplő, egyes nemzeti valutában kifejezett összegek euro-ellenértékének elfogadásáról szóló szabályozás

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgya az euró bevezetésével kapcsolatos egyes rendelkezésekről szóló, 1997. június
17‑i 1103/97/EK tanácsi rendelet (HL L 162., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 10. fejezet, 1. kötet, 81. o.) és az euró bevezetéséről
szóló, 1998. május 3‑i 974/98/EK tanácsi rendelet (HL L 139., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 10. fejezet, 1. kötet, 111. o.)
értelmezése.
2       Ezt a kérelmet az Estager SA (a továbbiakban: Estager) és a Receveur principal de la recette des douanes de Brive (a brive‑i
fővámhatóság, a továbbiakban: fővámhatóság) közötti jogvitában nyújtották be, amelynek tárgya az euróra való áttérést követően
az emberi fogyasztásra értékesített vagy feldolgozott liszt-, dara- és durva búzaőrlemény mennyiségére kivetett adó (a továbbiakban:
adó) megemelése.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
3       A 1103/97 rendelet 1. cikke értelmében:
„E rendelet alkalmazásában:
–       »jogi eszközök«: a jogalkotási és jogszabályi rendelkezések, közigazgatási intézkedések, bírósági határozatok, szerződések,
egyoldalú jogcselekmények, bankjegyen és pénzérmén kívüli fizetőeszközök, és más, joghatással rendelkező eszközök;
[…]”
4       Ugyanezen rendelet 3. cikke értelmében:
„Az euró bevezetése nem jár olyan hatással, amely a jogi okmányok bármely feltételét módosítja, vagy valamely jogi okirat
értelmében fennálló teljesítést elenged, vagy az alól mentesít, illetve olyan jogot sem biztosít a feleknek, hogy az okiratot
egyoldalúan módosítsák vagy felmondják. A felek e rendelkezéstől egyező akarattal eltérhetnek.”
5       Ugyanezen rendelet 4. cikke értelmében:
„(1)      Az átváltási arányokat minden részt vevő tagállam nemzeti valutájában kifejezett egy euróként fogadják el, és azokat hat helyi
értékű számokkal fogadják el.
(2)      Átváltásnál az átváltási arányokat nem lehet kerekíteni vagy csonkolni.
(3)      Az arányokat az átváltásnál mindkét irányban alkalmazhatják az euró és a nemzeti valutaegységek között. Az átváltási arányokból
levezetett fordított arányokat nem lehet használni.
(4)      Az egyik valutaegységről a másikra átváltandó pénzösszegeket először az euróban kifejezett pénzösszegre kell átváltani, amely
összeg legfeljebb három tizedesjegyre kerekíthető, és ezt követően kell a másik nemzeti valutaegységre átváltani. Egyéb számítási
módszer csak akkor használható, ha ugyanezt az eredményt adja.”
6       Az 1103/97 rendelet 5. cikke a következőket mondja ki:
„Ha az euróra történő átváltásnál a 4. cikknek megfelelően kerekítés történik, a fizetendő vagy elszámolandó pénzösszegeket
a legközelebbi centre felfelé vagy lefelé kell kerekíteni. A nemzeti valutaegységekre átváltott fizetendő vagy elszámolandó
pénzösszegeket a legközelebbi váltóegységre, vagy váltóegység hiányában a legközelebbi egységre, illetőleg a nemzeti jognak
vagy gyakorlatnak megfelelően a váltóegység többszörösére vagy törtrészére, vagy a nemzeti valutaegység egységére kell felfelé
vagy lefelé kerekíteni. Ha az átváltási arány alkalmazása olyan eredményt ad, amelyik éppen a kettő között van, az összeget
felfelé kell kerekíteni.”
7       A 974/98 rendelet 7. cikke értelmében a részt vevő tagállamok valutáinak euróra történő cseréje önmagában nem eredményezi
a csere időpontjában fennálló jogi eszközök elnevezésének megváltozását.
8       E rendelet 14. cikke értelmében:
„Ahol az átmeneti időszak végén fennálló jogi eszközökben hivatkoznak a nemzeti valutaegységekre, ott a hivatkozásokat az
euróegységre történő hivatkozásként kell értelmezni, a vonatkozó átváltási árfolyamoknak megfelelően. Az 1103/97/EK rendeletben
[…] megállapított kerekítési szabályokat kell alkalmazni.”
9       Az euró és az eurót bevezető tagállamok pénznemei közötti átváltási árfolyamokról szóló, 1998. december 31‑i 2866/98/EK tanácsi
rendelet (HL L 359., 1. o.) 1. cikke értelmében az euró és a francia frank visszavonhatatlan átváltási aránya keretében egy
euró 6,55957 FRF‑nek felel meg.

A nemzeti szabályozás
10     Az adót a francia adótörvény 1618. cikkének hetedik bekezdése vezette be. Az euró bevezetése előtt annak mértéke minden tonna
liszt-, dara- és durva búzaőrlemény után 100 FRF volt.
11     Az egyes jogszabályok szövegében szereplő, frankban kifejezett pénzösszegek euró-ellenértékének a kormány által rendeletben
történő meghatározásáról szóló, 2000. június 15‑i 2000‑517. sz. törvény (JORF, 2000. június 16., 9063. o.) 1. cikkének (1) bekezdése
kimondja, hogy a kormány rendeletben előírhatja a jogszabályszövegekben szereplő, francia frankban meghatározott egyes pénzösszegek
euróra való átváltásához szükséges intézkedéseket.
12     Az említett törvény végrehajtása céljából elfogadott, a jogszabályszövegekben szereplő, frankban meghatározott egyes pénzösszegek
euró-ellenértékének elfogadásáról szóló, 2000. szeptember 19‑i 2000‑916. sz. rendelet (JORF, 2000. szeptember 22., 14877. o.)
az adó mértékét 2002. január 1‑jétől 16 euróban határozza meg.
13     Az említett rendelet 1. cikke kimondja:
„A [974/98] rendelet 14. cikkével összhangban a jogszabályszövegekben frankban kifejezett pénzösszegek […] helyébe 2002. január
1‑jétől a hivatalos arányok és a közösségi kerekítési szabályok alkalmazásával euróban meghatározott összeg lép.
[…]”
14     A 2000‑916. sz. rendelettel kapcsolatban a köztársasági elnöknek küldött jelentés (JORF, 2000. szeptember 22., 14876. o.)
értelmében:
„A 1103/97 […] és a 974/98 közösségi rendeletek […] alkalmazásával a nemzeti valutaegységekre való – a jogszabályszövegekben
szereplő – hivatkozásokat 2002. január 1‑jétől – az egy euró egyenlő 6,55957 [FRF] hivatalos átváltási arány alkalmazásával
és a második tizedesjegyre való kerekítéssel – euróegységre történő hivatkozásként kell tekinteni.
Az e szabályok alkalmazásával kapott eredmény bizonyos esetekben nehezebben olvashatóvá vagy megjegyezhetővé válik, ami azzal
a veszéllyel jár, hogy azt a szöveget, amelyben a szóban forgó pénzügyi hivatkozások szerepelnek, nehezebben lehet majd alkalmazni.
A jogalkotás egyértelműségének megőrzése és annak megfelelő alkalmazása céljából tehát egyes szövegekben az euróban meghatározott
pénzösszegek értékét tizedesjegy nélkül vagy felfelé kerekítve kell meghatározni.
[…]
A [2000‑517. sz. törvényben előírt] felhatalmazás végrehajtásával hozott jelen rendelet az alábbi elveket mondja ki.
Elsőként, mivel a szövegeket az olvashatóság megőrzése mellett indokolt kiigazítani, csak azok a pénzösszegek kerülnek módosításra,
amelyek e tekintetben nehezen rendelkezhetnek két tizedesjegynek megfelelő értékkel.
A főszabály a közösségi átváltási és kerekítési szabályok egyszerű alkalmazása, a kiigazítás pedig a kivétel. Mindebből következik,
hogy a centben már meghatározott pénzösszegek általában nem kerülnek módosításra.
[…]
E kiigazítások összessége a frankról euróra történő végleges és átfogó áttérés időpontjában, 2002. január 1‑jén lép hatályba.
[…]”

Az alapügy és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
15     Mivel az 1103/97, 974/98 és 2866/98 rendelet alkalmazása alapján az adó összegét 15,24 euróban és nem 16 euróban kellett volna
meghatározni, az Estager 2002. március 12‑i levelében azt kérte a fővámhatóságtól, hogy térítse számára vissza az általa 2002.
január 1‑je óta megfizetett adó egy részét.
16     2002. március 26‑i határozatával a fővámhatóság elutasította e visszatérítési kérelmet.
17     2002. május 24‑én az Estager a fővámhatóság ellen keresetet indított a kérdést előterjesztő bíróság előtt, hogy elérje az
álláspontja szerint tőle jogtalanul beszedett összegek visszatérítését.
18     E körülmények alapján a Tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal
céljából az alábbi kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Összeegyeztethetők‑e az euró bevezetésére vonatkozó közösségi rendeletekben foglaltakkal a […] 2000. szeptember 19‑i 2000‑916. sz.
rendelet azon előírásai, amelyek a liszt-, dara- és durva búzaőrlemény-készítményekre kivetett adóra […] 100 frank/16 euró
átváltási arányt állapítanak meg?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
19     A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy az 1103/97 és 974/98 rendelettel ellentétes‑e az a nemzeti szabályozás,
amely az alapügyben szereplőhöz hasonló adó összegének euróra történő átváltása során magasabb összegre történő átváltást
tesz lehetővé annál, mint ami az említett rendeletekben előírt átváltási szabályból következik.
20     E kérdés megválaszolásához az említett rendeletek rendelkezéseinek szövegét és célját egyaránt meg kell vizsgálni.
21     Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a C‑19/03. sz., Verbraucher-Zentrale Hamburg ügyben 2004. szeptember 14‑én
hozott ítélet (EBHT 2004., I‑8183. o.) 30–34. pontjában a Bíróságnak már alkalma volt megvizsgálni az 1103/97 rendelet célját.
22     Ebből az következik, hogy a rendelet célja biztosítani, hogy az egységes valutára való áttérés úgy valósuljon meg, hogy az
az állampolgárok és vállalkozások által vállalt kötelezettségeket ne befolyásolja. Ebből a szemszögből a rendelet (4) preambulumbekezdése
úgy fogalmaz, hogy „[...] a korai szakaszban e jogbiztonság teszi lehetővé az állampolgárok és a vállalkozások jó körülmények
között történő felkészülését”. A (7) preambulumbekezdés alapján „[...] általánosan elfogadott jogelv, hogy a szerződések és
más jogi eszközök folytonosságát egy új valuta bevezetése nem befolyásolja”. Ugyanez a preambulumbekezdés kifejti, hogy az
1103/97 rendelet folytonosságra vonatkozó rendelkezéseinek célja, hogy „a gazdasági élet szereplőinek – különösen a fogyasztóknak –
jogbiztonságot és áttekinthetőséget biztosítsanak [...]”. Ugyanezen rendelet 3. cikkének első mondata úgy rendelkezik, hogy
„[a]z euró bevezetése nem jár olyan hatással, amely a jogi okmányok bármely feltételét módosítja, vagy valamely jogi okirat
értelmében fennálló teljesítést elenged, vagy az alól mentesít, illetve olyan jogot sem biztosít a feleknek, hogy az okiratot
egyoldalúan módosítsák vagy felmondják” (a fent hivatkozott Verbraucher‑Zentrale Hamburg ügyben hozott ítélet 31. pontja).
23     Egyebekben emlékeztetni kell arra, hogy a 974/98 rendelet 7. cikke értelmében „[a] részt vevő tagállamok valutáinak euróra
történő cseréje önmagában nem eredményezi a csere időpontjában fennálló jogi eszközök elnevezésének megváltozását”.
24     Az átváltási műveletekre vonatkozó szabályok rögzítése hasonlóságot mutat az euróra való áttérés semlegességének e céljával.
Ugyanis annak elérése, hogy e műveletek az állampolgárokkal és a vállalkozásokkal szemben a lehető legsemlegesebbek maradjanak,
feltételezi – mint azt az 1103/91 rendelet (12) preambulumbekezdése mutatja –, hogy biztosítva legyen „az átváltási műveletekben
a nagyobb fokú pontosság”. Ugyanezen rendelet 4. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy az átváltási arányokat „hat helyi értékű
számokkal fogadják el”. Ugyanezen cikk (2) bekezdésében kifejti, hogy az „átváltásnál az átváltási arányokat nem lehet kerekíteni
vagy csonkolni”, és (3) bekezdésében rögzíti, hogy „[a]z átváltási arányokból levezetett fordított arányokat nem lehet használni”,
amely utóbbi előírás e rendelet (10) preambulumbekezdése szerint arra irányul, hogy elkerülje a „jelentős pontatlanságokat
[...], főleg ha nagy összegekről van szó” (a fent hivatkozott Verbraucher‑Zentrale Hamburg ügyben hozott ítélet 32. pontja).
25     A jogi eszközök folytonosságának elve és az euróra való áttérés semlegességének célja az 1103/97 rendelet és a 974/98 rendelet
alapján a „jogi eszközök” „feltételeire”, illetve „elnevezésére” egyaránt vonatkozik.
26     Nem kétséges tehát, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló adó összege az 1103/97 rendelet 3. cikke értelmében vett „jogi
okmány [valamely] feltételét” képezi.
27     Azt kell tehát megvizsgálni, hogy az 1103/97 és 974/98 rendelettel ellentétes‑e az olyan nemzeti szabályozás, amely az euróra
való áttérés során egyidejűleg rendelkezett az euróra való átváltásról és az adó összegének megemeléséről.
28     Az alapügyben nem vitatott, hogy a 2000‑916. sz. rendelet elfogadásával a francia jogalkotó az euró bevezetéséről szóló közösségi
szabályozást kívánta az adó összegének megállapítására alkalmazni.
29     A 2000‑916. sz. rendelettel kapcsolatban a köztársasági elnöknek küldött jelentésből, valamint az annak 1. cikke (1) bekezdésében
használt elnevezésből is következik, hogy e rendelet célja az 1103/97 és 974/98 rendelet, illetve hivatalos átváltási arány
alkalmazásával a jogszabályszövegekben francia frankban meghatározott pénzösszegek 2002. január 1‑jétől euróval történő helyettesítése.
30     Szintén az említett jelentésből és a 2000‑916. sz. rendelet 2. cikkéből következik, hogy a jogalkotás egyértelmű jellegének
megőrzése és végrehajtásának megkönnyítése érdekében e rendelet bizonyos rendelkezéseinek célja az ugyanezen rendelet 1. cikkében
szereplő közösségi átváltási szabályokból következő, euróban meghatározott egyes pénzösszegek kiigazítása.
31     Írásbeli észrevételeiben a francia kormány és az Európai Közösségek Bizottsága nem vitatja, hogy ténylegesen az adó összegének
emelésére került sor, mivel ők is és az Estager is egyetért abban, hogy az euró és a francia frank visszavonhatatlanul rögzített
átváltási árfolyama a 2866/98 rendelet 1. cikke, illetve az 1103/97 rendelet 5. cikkében előírt kerekítési szabályok szigorú
végrehajtása alapján az adó összegét 15,24 euróban és nem 16 euróban kellett volna meghatározni.
32     Ezzel kapcsolatban igaz ugyan, hogy – mint azt a francia kormány is kifejti – az 1103/97 és 2866/98 rendelet egyáltalán nem
sértette a tagállamok pénzügyi hatáskörét, sem azon jogát, hogy adóikat megemeljék, azonban szükséges, hogy az adó összegének
euróra történő átváltása az alapügyben szereplőhöz hasonló körülmények esetén az 1103/97 rendeletben foglaltaknak, illetve
a jogi eszközök folytonossága elvének és az euróra való áttérés semlegességének tiszteletben tartásával történjen.
33     Ez különösen a jogbiztonsággal és az átláthatósággal kapcsolatos követelményeket jelent, amelyek az euró bevezetése során
a gazdasági szereplőket hivatottak védeni. Következésképpen – mint az az 1103/97 rendelet hetedik preambulumbekezdéséből is
következik – ugyanezen rendeletben a szerződések és egyéb jogi eszközök folytonosságával kapcsolatos rendelkezések célja a
jogbiztonság és az átláthatóság biztosítása a gazdasági szereplők részére.
34     Mindebből következően tehát, ha valamely tagállam –  az alapügyhöz hasonlóan – egyidejűleg rendelkezett az euróra való átváltásról
és e pénzösszegek megemeléséről, köteles gondoskodni arról, hogy a gazdasági szereplők számára biztosítsák a jogbiztonságot
és az átláthatóságot.
35     E követelmények tiszteletben tartása különösen azt feltételezi, hogy az említett szereplők pontosan meg tudják különböztetni
a szóban forgó jogszabályi szövegekben e tagállam hatóságainak az adó megemelésére vonatkozó döntését az adó összegének euróra
történő átváltásától.
36     A kérdést előterjesztő bíróságra hárul annak vizsgálata, hogy az alapügyben ez a helyzet áll‑e fenn.
37     A fenti megállapítások összességére tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1103/97 és 974/98 rendeletet
úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az a nemzeti szabályozás, amely az alapügyben szereplőhöz hasonló adó összegének
euróra történő átváltása során azt magasabb összegben állapította meg annál, mint amely az említett rendeletekben előírt átváltási
szabályból következik, kivéve ha az összeg megemelése tiszteletben tartja a jogbiztonságnak és átláthatóságnak az említett
rendeletekben előírt követelményét, ami egyben azt is jelenti, hogy a szóban forgó jogszabályszövegek alapján pontosan meg
lehet különböztetni a tagállam hatóságainak az adó megemelésére vonatkozó döntését az adó összegének euróra történő átváltásától.
A kérdést előterjesztő bíróságra hárul annak vizsgálata, hogy az általa tárgyalt ügyben ez a helyzet áll‑e fenn.

A költségekről
38     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
Az euró bevezetésével kapcsolatos egyes rendelkezésekről szóló 1997. június 17‑i 1103/97/EK tanácsi rendeletet és az euró
bevezetéséről szóló 1998. május 3‑i 974/98/EK tanácsi rendeletet úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az a nemzeti
szabályozás, amely az alapügyben szereplőhöz hasonló adó összegének euróra történő átváltása során azt magasabb összegben
állapította meg annál, mint amely az említett rendeletekben előírt átváltási szabályból következik, kivéve ha az összeg megemelése
tiszteletben tartja a jogbiztonságnak és átláthatóságnak az említett rendeletekben előírt követelményét, ami egyben azt is
jelenti, hogy a szóban forgó jogszabályszövegek alapján pontosan meg lehet különböztetni a tagállam hatóságainak az adó megemelésére
vonatkozó döntését az adó összegének euróra történő átváltásától. A kérdést előterjesztő bíróságra hárul annak vizsgálata,
hogy az általa tárgyalt ügyben ez a helyzet áll‑e fenn.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.