CELEX: 62003CJ0226
Apellatsioonkaebus
Kalandus
Ühenduse finantsabi
Abi vähendamine
Nõukogu määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95
Artiklid 1 ja 3
Ettekirjutus

Äriühing José Martí Peix SA (edaspidi „hageja”) palub oma apellatsioonkaebusega tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme
Kohtu poolt kohtuasjas T‑125/01: José Martí Peix
v.
komisjon (EKL II 2003 lk 865, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”) 13. märtsil 2003 tehtud otsus, millega Esimese Astme Kohus
jättis rahuldamata hagi, mille hageja oli esitanud komisjoni 19. märtsi 2001. aasta otsuse tühistamiseks, mis käsitleb hagejale
kalapüügiga tegeleva Hispaania-Angola ühisettevõtte loomise projekti raames aastal 1991 antud finantsabi vähendamist ning
millega kohustati hagejat tagasi maksma 639 520 euro suurune summa (edaspidi „vaidlustatud otsus”).

Õiguslik raamistik
Nõukogu 18. detsembri 1986. aasta määruse (EMÜ) nr 4028/86 ühenduse meetmete kohta kalandus- ja akvakultuurisektori struktuuride
parandamiseks ja kohandamiseks (EÜT L 376, lk 7) artikli 44 lõige 1 sätestab:
„Asjaomase liikmesriigi poolt selleks määratud ametkond või asutus saadab kogu ühenduse meetme kohaldamise aja jooksul komisjonile
tema nõudmisel kõik tõendavad dokumendid ja dokumendid, mis näitavad, et projekti kohta kehtestatud finants- ja muud tingimused
on täidetud. Komisjon võib artiklis 47 sätestatud korras otsustada abiandmise peatamise, vähendamise või tühistamise:
–        kui projekti ei teostata kavandatud kujul või
–        kui mõnda kehtestatud tingimust ei täideta või
–        kui abisaaja vastupidiselt tema taotluses esitatud andmetele, mida korrati ka finantsabi andmise otsuses, ei ole aasta jooksul
sellest otsusest teatamisest töid alustanud või ei ole enne selle tähtaja lõppu esitanud piisavat garantiid projekti elluviimise
kohta, või
–        kui abisaaja ei lõpeta töid kahe aasta jooksul nende algusest, välja arvatud
force majeure’
i korral.
Otsusest teatatakse asjaomasele liikmesriigile ja abi saajale.
Komisjon nõuab tagasi alusetult makstud summad.” [mitteametlik tõlge]
Nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (EÜT L 312,
lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 340) artiklites 1 ja 3 sätestatakse:
„Artikkel 1
1. Euroopa ühenduste finantshuvide kaitsmiseks võetakse käesolevaga vastu üldised eeskirjad ühenduse õiguse suhtes toimunud
eeskirjade eiramise ühtse kontrolli ning haldusmeetmete ja -karistuste kohta.
2. Eeskirjade eiramine tähendab ühenduse õiguse mis tahes sätte rikkumist ettevõtja tegevuse või tegevusetuse kaudu, mis kahjustab
või kahjustaks ühenduse üldeelarvet või nende juhitavaid eelarveid kas otse ühenduste nimel kogutud omavahenditest laekunud
tulu vähenemise või kaotamise või põhjendamatu kuluartikli tõttu.
[…]
Artikkel 3
1. Aegumistähtaeg menetluste algatamiseks on neli aastat, alates artikli 1 lõikes 1 osutatud eeskirjade eiramise toimepanekust.
Valdkondade eeskirjades võib sätestada lühema ajavahemiku, mis aga ei või olla vähem kui kolm aastat.
Jätkuvate või korduvate eeskirjade eiramiste korral hakatakse aegumistähtaega arvestama päevast, mil eiramine lõpeb. Mitmeaastaste
programmide korral ei aegu asi mingil juhul enne programmi täielikku lõpetamist.
Menetluste aegumistähtaeg katkeb, kui pädev asutus teatab kõnealusele isikule eiramisega seotud juurdluse või kohtumenetluse
algatamisest. Aegumistähtaega hakatakse arvestama pärast iga katkestust uuesti.
Asi aegub lõplikult päeval, mil kahekordse aegumistähtajaga võrdne ajavahemik saab läbi, ilma et pädev asutus oleks määranud
karistust, välja arvatud juhul, kui haldusmenetlus on peatatud vastavalt artikli 6 lõikele 1.
[…]”.

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Esimese Astme Kohtusse esitatud hagi aluseks olevad asjaolud on toodud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 11–34 järgmiselt:
„11       1991. aasta oktoobris esitas [hageja] kalandusega tegeleva Hispaania-Angola ühisettevõtte loomise projekti raames Hispaania
ametiasutuste kaudu komisjonile määruse nr 4028/86 alusel taotluse ühenduse finantsabi saamiseks. See projekt nägi ette, et
Portugali ettevõtja Iberpesca-Sociedades de Pesca Ltda ja Angola-poolne osanik Empromar N’Gunza annavad hageja loodud ühisettevõttele
üle kolm kalalaeva: Pondal, Periloja ja Sonia Rosal.
12       Komisjon eraldas oma 16. detsembri 1991. aasta otsusega (edaspidi „maksmise otsus”) eelmises punktis viidatud projektile (projekt
SM/ESP/17/91, edaspidi „projekt”) ühenduse finantsabi summas 1 349 550 eküüd. Otsus nägi ette, et Hispaania Kuningriik lisab
ühenduse finantsabile omalt poolt 269 910 eküüd.
13       Ühisettevõte nimetusega Ibermar Empresa de Pesca Ltda loodi ja registreeriti Luandas, Angolas 1992. aasta novembris. Detsembris
1992 registreeriti Luanda sadamas kolm nimetatud ühisettevõttele kuuluvat laeva.
14       12. mail 1993 tegi komisjon hageja taotluse alusel otsuse, millega muutis maksmise otsust. Muudatus seisnes selles, et kolmanda
riigi osanik Empromar N’Gunza asendati ühinguga Marang, Pesca et Industrias de Pesca Ltda.
15       18. mail 1993 sai komisjon Hispaania ametiasutuste vahendusel 10. mai 1993. aasta kuupäevaga taotluse maksta abisumma esimene
osa. Taotlusele olid lisatud dokumendid ja tõendid, mis puudutasid ühisettevõtte loomist, laevade registreerimist Luanda sadamas,
nende kustutamist ühenduse registrist ning nõutavate kalapüügilubade omandamist.
16       24. juunil 1993 maksis komisjon 80% abisummast.
17      20. mail 1994 esitas hageja Hispaania ametiasutustele taotluse ülejäänud abisumma saamiseks. Taotlusele oli lisatud esimene
perioodiline aruanne, mis hõlmas tegevusperioodi 20. aprillist 1993 kuni 20. aprillini 1994. Aruandes oli muu hulgas toodud
ära alljärgnev:
„Pondali uppumise tõttu 20. juulil 1993 oleme pidanud muutma oma pikaajalisi eesmärke. Taotlesime Angola kalandusvaldkonna
pädevatelt ametiasutustelt viivitamatult selle asendamist mõne teise meie laevastiku laevaga, kuid käesoleva aruande koostamise
ajaks ei ole me ikka veel saanud luba seda asendada”.
18       Komisjon sai eelmises punktis nimetatud taotluse 7. septembril 1994 ning maksis ülejäänud abisumma 14. septembril 1994.
19       6. novembril 1995 saabus komisjoni teine, 19. juuni 1995. aasta kuupäevaga perioodiline aruanne, mis hõlmas tegevusperioodi
20. maist 1994 kuni 20. maini 1995. Selles aruandes mainiti Pondali uppumist 20. juulil 1993 ning märgiti ära raskused laeva
asendamisel, põhjuseks Angola ametiasutuste viivitus.
20       Kuna komisjon ei olnud saanud kolmandat perioodilist tegevusaruannet, saatis ta 20. detsembri 1996. aasta kirjas Hispaania
ametiasutustele järelepärimise ning sai neilt 22. jaanuari 1997. aasta kirjas vastuseks, et aruanne on koostamisel.
21       20. veebruaril 1997 said Hispaania ametiasutused hagejalt 31. jaanuari 1997. aasta kuupäevaga kirja, milles anti teada ühisettevõtte
juhtimisraskustest, mille põhjuseks olid Angola-poolse osaniku esitatud nõuded, ning milles taotleti nimetatud raskusi põhjuseks
tuues kolmanda riigi väljavahetamist Periloja ja Sonia Rosali omanikuna. Selles kirjas märkis hageja, et nimetatud kaks laeva
on üle antud ühisettevõttele Peix Camerún SARL, ning taotles luba esitada kolmas perioodiline tegevusaruanne viimati nimetatud
äriühinguga seoses.
22       4. veebruari 1997. aasta kuupäevaga kirjaga, mis jõudis komisjoni 5. märtsil 1997, edastasid Hispaania ametiasutused komisjonile
hageja esitatud nõuded koos asjakohaste dokumentidega, märkides ühtlasi, et nad toetavad nimetatud nõudeid.
23       4. aprillil 1997 vastas komisjon Hispaania ametiasutustele, et kolmas perioodiline tegevusaruanne oleks tulnud esitada 1996.
aasta septembris ning et järelikult pidi see olema eelnevate aruannete järg, mitte koostatud hageja poolt välja pakutud uusi
perspektiive silmas pidades.
24       18. juuni 1997. aasta kirjas nõudis komisjon Hispaania ametiasutustelt kolmanda perioodilise tegevusaruande edastamist võimalikult
kiiresti.
25       Kolmas perioodiline tegevusaruanne, mis hõlmas ajavahemikku 20. maist 1995 kuni 20. maini 1996, jõudis komisjoni septembris
1997. Aruandes oli kirjeldatud Angola-poolse osaniku käitumist, mis takistab normaalset kalapüüki. Märgiti, et viimased Angola
kalalaadungid saabusid märtsis 1995 ning et eeltoodud käitumisest tulenevaid raskusi arvestades otsustasid ühendusepoolsed
osanikud müüa oma osad ühisettevõttes Angola osanikule ning osta projekti kaasatud laevad tagasi. Aruandes märgiti, et pärast
laevade tagasiostmist andis hageja laevad üle ühte Nigeeria sadamasse, kuhu need jäid remonti kuni aastani 1996.
26       Vastuseks Hispaania ametiasutuste poolt 26. veebruaril 1998 esitatud nõudele esitas hageja oma 6. märtsi 1998. aasta kirjas
neile selgitused projekti elluviimise kohta. Nimetatud kirjas märgiti, et ühisettevõttele kuuluvad laevad on lahkunud Angola
vetest 1995. aasta esimese kvartali jooksul. Kirjale lisatud dokumentidest ilmnes, et ühendusepoolsed laevaomanikud andsid
neile ühisettevõttes kuulunud osad Angola-poolsele osanikule üle 3. veebruaril 1995.
27       Oma 26. juuni 1998. aasta kirjaga edastas komisjon Hispaania ametiasutustele info projekti hetkeseisu kohta. Vastuseks sellele
kirjale saatsid nimetatud ametiasutused komisjonile 2. juulil 1998 hageja 6. märtsi 1998. aasta kirja.
Kohtueelne menetlus
28       Cavaco, komisjoni kalanduse peadirektoraadi (PD XIV) peadirektor teatas 26. juulil 1999 hagejale ja Hispaania ametiasutustele
saadetud kirjas, et komisjon on kooskõlas määruse nr 4028/86 artikli 44 lõikega 1 otsustanud vähendada esialgselt projektile
eraldatud abisummat põhjendusel, et vastupidiselt nimetatud määruse ja määrusega nr 1956/91 kehtestatud nõuetele ei ole ühisettevõte
kolme aasta jooksul abisumma maksmise otsuses nimetatud kolmanda riigi kalavarusid püüdnud. Seoses laevaga Pondal on kirjas
märgitud, et komisjonile esitatud dokumentidest võis järeldada, et nimetatud laev oli kasutuses 20. aprillist kuni 20. juulini
1993, mil ta uppus – st kolm kuud –, mis õigustab abisumma vähendamist 160 417 eküü võrra. Oli lisatud, et komisjoni tehtud
kalkulatsioon sõltus tõendusmaterjali saamisest selle kohta, kas kõnealuse laevaõnnetuse puhul oli tegemist
force majeure
’iga. Seoses Periloja ja Sonia Rosaliga oli märgitud, et komisjoni käsutuses olnud info põhjal kasutas ühisettevõte neid laevu
Angola vetes ajavahemikus 20. aprillist 1993 kuni 20. aprillini 1994 ning 20. maist 1994 kuni 3. veebruarini 1995, st kuupäevani,
mil hageja müüs oma osad nimetatud äriühingus, seega kokku 21 kuud, mis õigustas abisumma vähendamist 114 520 eküü võrra.
Kokku vähendati abisummat 274 937 eküü võrra ning komisjon nägi ette hagejalt selle summa tagasinõudmist, kuna abisumma oli
täies ulatuses juba varem välja makstud. Kirjas märgiti, et kui hageja ei anna komisjoni pakutud lahendusele 30 päeva jooksul
formaalset nõusolekut, astub komisjon samme summa vähendamise menetluse läbiviimiseks.
29       5. oktoobril 1999 esitas hageja omapoolsed märkused komisjoni 26. juuli 1999. aasta kirjale. Sisuliselt esitas ta materjali,
mis näitas, et Pondali laevaõnnetuse puhul oli tegemist
force majeure
’i juhtumiga ning märkis, et ta oli püüdnud laeva mõne teise oma laevastiku laevaga asendada, kuid see osutus Angola ametiasutuste
suhtumise tõttu võimatuks. Seoses laevadega Periloja ja Sonia Rosal selgitas hageja, et Angola-poolse osaniku põhjustatud
raskuste tõttu oli ta sunnitud laevade tegevuse Kameruni vetesse üle viima. Hageja täpsustas, et Hispaania ametiasutusi teavitati
sellest muudatusest 1997. aasta jaanuaris. Hageja rõhutas, et ühisettevõtte loomiseks ja toimimiseks nõutavad formaalsused
olid täidetud ning et tegevuse eesmärk oli eelkõige ühisturu varustamine.
30      Komisjon ja hageja kohtusid 9. novembril 1999.
31       Pärast kohtumist, 18. veebruaril 2000 saatis hageja komisjonile omapoolsed märkused, milles väitis, et asjaolud, millele komisjon
toetus, on aegunud, ning väitis, et komisjon on rikkunud hoolsuskohustust ja hea halduse tava.
32       Hagejale ja Hispaania ametiasutustele 25. mail 2000 saadetud kirjas märkis komisjoni kalanduse peadirektoraadi peadirektor
Smidt, et hageja poolt 5. oktoobril 1999 esitatud dokumentidega tutvumine näitas, et Pondal uppus 13. jaanuaril 1993, mitte
20. juulil 1993, nagu hageja oli seni komisjonile kinnitanud, ning et sellises olukorras kujutas laevaõnnetuse märkimatajätmine
hageja poolt 1993. aasta mais esitatud abisumma esimese osa maksmise taotluses ning asjaolu, et hageja oli nii ühisettevõtte
esimeses kui ka teises perioodilises tegevusaruandes selle õnnetuse kuupäevaks märkinud 20. juuli 1993, endast sellist eeskirjade
eiramist, mis õigustab abisumma tühistamist kõnealusele laevale vastava osa võrra. Kõnealuse abisumma osa suurus oli 525 000
eküüd, kinnitades 26. juulil 1999 väljendatud seisukohta kahe teise ühisettevõttele kuuluva laeva suhtes, nägi komisjon selles
kirjas ette abisumma vähendamise ühtekokku 639 520 eküü võrra. Kirjas olid ühtlasi ära toodud ka komisjoni vastuväited hageja
vastuvaidele abisumma vähendamise otsuse ja raha tagasisaamiseks kohaldatavate meetmete aegumistähtaja kohta. Kirjas märgiti,
et kui hageja ei anna 30 päeva jooksul pakutud lahendusele omapoolset nõusolekut ega esita materjali, mis võiks olla aluseks
komisjoni seisukoha muutmiseks, alustab komisjon abisumma vähendamise ja tagasisaamise menetlust.
33       10. juulil 2000 saatis hageja komisjonile omapoolsed märkused komisjoni 25. mai 2000. aasta kirja osas. Sisuliselt väitis
hageja seda, et mis puudutab laeva Pondal, siis see uppus 13. jaanuaril 1993, kuid laev kustutati Angola registrist alles
20. juulil 1993, mis selgitab ka laevaõnnetuse märkimatajätmist abisumma esimese osa maksmise taotuses ning viidet viimati
nimetatud kuupäevale esimeses perioodilises tegevusaruandes. Seoses kahe teise laevaga väitis hageja, et on tõendatud, et
ta oli teavitanud Hispaania ametiasutusi kolmanda riigi muutmisest 1997. aasta jaanuaris. Ühtlasi kinnitas hageja, et on tegutsenud
käesolevas asjas heauskselt.
34       19. märtsil 2001 tegi komisjon otsuse, millega vähendas projektile eraldatud abisummat 710 030 euroni ning kohustas hagejat
maksma talle tagasi 639 520 euro suuruse summa […].”

Vaidlustatud kohtuotsus
Hageja esitas vastavalt EÜ artiklile 230 hagi komisjoni vastu vaidlustatud otsuse tühistamiseks; hagiavaldus saabus Esimese
Astme Kohtu kantseleisse 8. juunil 2001.
Esimese Astme Kohus jättis vaidlustatud kohtuotsusega hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
Esimese Astme Kohus analüüsis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 81–95 määruse nr 2988/95 artikli 3 lõikele 1 tuginevat väidet,
mis tulenes aegumistähtaja ületamisest:
„81       Esiteks tuleb seoses Pondali uppumist puudutavate asjaoludega meeles pidada, et vaidlustatud otsuses õigustatult konstateeritud
eeskirjade eiramine seisnes selles, et esialgu varjas hageja nimetatud laevaõnnetuse toimumist ning hiljem teatas ebaõige
kuupäeva. Hagejale ette heidetud käitumist seoses Pondali uppumisega tuleb käsitleda kui jätkuvat eeskirjade eiramist määruse
nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 teise lõigu tähenduses, kuna rikkumistel oli identne objekt, nimelt ei täitnud hageja laevaõnnetusega
seoses oma teavitamis- ja lojaalsuskohustust. Seega tuleb väita, et nimetatud sätte kohaselt hakatakse Pondaliga seonduva
eeskirjade eiramise puhul aegumistähtaega arvestama „päevast, mil eiramine lõpeb”.
82      Seega, kuigi hageja teatas Pondaliga toimunud laevaõnnetusest 20. mail 1994 Hispaania ametiasutustele saadetud ühisettevõtte
esimeses perioodilises tegevusaruandes, teavitas ta komisjoni laevaõnnetuse täpsest kuupäevast, milleks oli 13. jaanuar 1993,
mitte varem teatatud 20. juuli 1993, esimest korda alles komisjoni 26. juuli 1999. aasta kirjale 5. oktoobril 1999 omapoolseid
märkusi esitades, nagu hageja seda ka kohtuistungil tunnistas. Sellises olukorras tuleb öelda, et teavitamis- ja lojaalsuskohustuse
täitmatajätmine hageja poolt seoses Pondali uppumisega lõppes 5. oktoobril 1999. Sellistes tingimustes ei saa hageja seoses
nimetatud laevaga vaidlustatud otsuses sedastatud asjaolude osas aegumistähtajale tugineda.
[…]
91      […] Seoses laevadega Periloja ja Sonia Rosal ette heidetud asjaolusid tuleb käsitleda kui jätkuvat eeskirjade eiramist määruse
nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 teise lõigu tähenduses, kuna need olid kestnud kuni 20. maini 1996, st kuupäevani, mis ühisettevõtte
kolmanda perioodilise tegevusaruande kohaselt tähistab nimetatud ühingu kolmeaastase kohustusliku tegevusperioodi lõppu, ning
mil eeskirjade eiramine oli omandanud lõplikult vaidlustatud otsuses talle omistatud vormi, nimelt eespool nimetatud kahe
laeva mittekasutamine Angola vetes viieteistkümne kuu jooksul eespool viidatud 36 järjestikusest kuust koosneva ajavahemiku
jooksul. Seega tuleb vastavalt määruse nr 2988/95 nimetatud sättele arvestada, et nelja-aastane aegumistähtaeg hakkas kulgema
„päevast, mil eiramine lõppes”, seega käesoleval juhul 20. maist 1996.
92       Määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 kolmanda lõigu kohaselt menetluste aegumistähtaeg katkeb, kui pädev asutus teatab kõnealusele
isikule eiramisega seotud juurdluse või kohtumenetluse algatamisest.
93       Käesoleval juhul saatis komisjon hagejale 26. juulil 1999 kirja, milles teatas talle Periloja ja Sonia Rosali tegevusega seonduva
eeskirjade eiramisega seotud abisumma vähendamise menetluse algatamisest. Määruse nr 4028/86 artikli 44 lõikest 1 […] tuleneb,
et komisjon on eelmises punktis osundatud sätte tähenduses selle määruse alusel eraldatud abisumma vähendamiseks pädev ametiasutus.
Lisaks tuleb 26. juuli 1999. aasta kirja mõista selliselt, et selles viidatakse eespool nimetatud eeskirjade eiramisega seotud
menetlusele, nagu ka hageja ise on märkinud […]. Seega tuleb seda kirja käsitada aegumistähtaega katkestava toiminguna määruse
nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 kolmanda lõigu tähenduses.
94       Järelikult, isegi kui väita määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 esimese lõigu sõnastuse põhjal, et selles ette nähtud nelja-aastast
aegumistähtaega hakatakse jätkuva eeskirjade eiramise korral arvestama päevast, mil nimetatud eiramine lõppes, isegi kui pädev
ametiasutus sai sellisest eiramisest teada alles hiljem, tuleb märkida, et 26. juuli 1999. aasta kirja saatmisega, mis toimus
enne 20. mail 1996 kulgema hakanud nelja-aastase aegumistähtaja möödumist, katkestati nimetatud tähtaeg ning see tõi kaasa
uue nelja-aastase tähtaja kulgemahakkamise alates 26. juulist 1999. Siit tuleneb, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal
ei olnud laevadega Periloja ja Sonia Rosal seonduv eeskirjade eiramine aegunud.
95       Eeltoodud põhjendustest lähtudes tuleb aegumistähtajast tulenev väide tagasi lükata.”

Poolte nõuded ja tühistamiseks esitatud väide
Hageja palub Euroopa Kohtul:
–        tunnistada käesolev apellatsioonkaebus vastuvõetavaks;
–        tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–        mõista nii Esimese Astme Kohtus kui ka Euroopa Kohtus kantud kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–        jätta osa apellatsioonkaebusest ilmse vastuvõetamatuse või teise võimalusena põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        jätta apellatsioonkaebus ülejäänud osas põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        teise võimalusena, juhul kui kohus aktsepteerib hageja poolt apellatsioonkaebuses kasutatud väidet, lugeda põhjendatuks komisjoni
märkuste viiendas osas esitatud väited (määruse nr 2988/95 artikli 3 kohaldamatus käesoleva asja aluseks olevate eeskirjade
eiramise juhtumitele) ja jätta tühistamisnõue põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        mõista mõlema kohtuastme kohtukulud välja hagejalt.
Apellatsioonkaebuse toetuseks esitab hageja üheainsa väite, mis tuleneb määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 teises lõigus
kasutatud „jätkuvate eeskirjade eiramiste” mõiste ekslikust tõlgendamisest.

Apellatsioonkaebus
Hageja taotles Esimese Astme Kohtus vaidlustatud otsuse tühistamist põhjusel, et selle vastuvõtmise ajal oli abisumma vähendamise
aluseks olevate asjaolude aegumistähtaeg möödunud.
Apellatsioonkaebusega vaidlustab hageja Esimese Astme Kohtu vaidlustatud kohtuotsuse punktid 81 ja 91, millega hageja esitatud
väide on tagasi lükatud põhjendusel, et hagejale ette heidetud käitumist tuleb käsitleda jätkuva eeskirjade eiramisena määruse
nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 teise lõigu tähenduses.
Viidatud väide jaguneb kaheks osaks, millest esimene puudutab Pondali olukorda, teine seondub laevadega Sonia Rosal ja Periloja.
Esmalt tuleb käsitleda teist osa.

Väite teine osa: laevad Sonia Rosal ja Periloja
Selle väite teises osas väidab hageja, et laevade Sonia Rosal ja Periloja lahkumisega Angolast toime pandud eeskirjade eiramine
ei ole jätkuv määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 teises lõigus kasutatud mõiste „jätkuv eeskirjade eiramine” tähenduses,
vaid ühekordne, ning et aegumistähtaja kulgemise alguspunkt oli veebruar 1995, st aeg, mil laevad lahkusid Angola vetest.
Seoses sellega tuleb meeles pidada, et määruse nr 2988/95 artikli 1 lõike 2 kohaselt tähendab eeskirjade eiramine ühenduse
õiguse mis tahes sätte rikkumist ettevõtja „tegevuse või tegevusetuse kaudu”.
Kui ühenduse õiguse asjakohast sätet rikkuv tegevusetus jätkub, on tegemist „jätkuva” eeskirjade eiramisega määruse nr 2988/95
artikli 3 lõike 1 teise lõigu tähenduses.
Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 91 õigustatult, et esiteks tuleb hagejale seoses laevadega Periloja
ja Sonia Rosal ette heidetud asjaolusid käsitleda jätkuva eeskirjade eiramisena viidatud sätte tähenduses ning teiseks tuleb
nelja-aastase aegumistähtaja kulgemise alguseks lugeda „päeva, mil eiramine lõppes”, st käesoleval juhul 20. maid 1996.
Sellega seoses tuleb meeles pidada, et komisjoni 21. juuni 1991. aasta määruse (EMÜ) nr 1956/91 määruse nr 4028/86 üksikasjalike
rakenduseeskirjade kohta (EÜT L 181, lk 1) I lisa B osas juhitakse ühenduse finantsabi taotlejate tähelepanu asjaolule, et
sellise abi maksmine sõltub eelkõige sellest, kas ühisettevõtte loomise eesmärk oli kalavarude püüdmine asjaomase kolmanda
riigi vetes.
Vaidlustatud kohtuotsusest tuleneb, et hageja oli maksmisotsuse nõuetest tulenevalt koostoimes kohaldatavate eeskirjadega
võtnud endale kohustuse püüda laevadega Periloja ja Sonia Rosal kolme aasta jooksul, st 20. maini 1996, Angola vete kalavarusid.
Seega ei saanud hageja väita, et eeskirjade eiramine toimus üksnes veebruaris 1995. Kui ka eeskirjade eiramine algas ajal,
mil kõnealused laevad väljusid Angola vetest, jätkus see kuni nimetatud kolmeaastase perioodi lõpuni.
Eeltoodud põhjendustest lähtudes tuleb väite teine osa tagasi lükata.

Väite esimene osa: laev Pondal
Esitatud väite esimese osa raames esitab hageja kaks vastuväidet.
Esiteks väidab hageja, et finantsabi tühistamise aluseks olev teave on saadud ebaeduka uurimise tulemusena, mis algatati rohkem
kui neli aastat pärast eeskirjade eiramise, nimelt laevaõnnetuse, toimumist, ning teiseks oli ebaõige info edastamisega seotud
aegumistähtaeg möödunud.
Teine vastuväide
Oma teises vastuväites, mida tuleb vaadelda esimesena, väidab hageja, et ebaõige teabe edastamist tuleb käsitleda ühekordse
rikkumisena, mis on pandud toime päeval, mil see edastati. Seega ei ole
dies a quo
päev, mil komisjon eksimuse avastas.
Viimati nimetatud kinnitus on täpne. Vaidlustatud otsus tehti määruse nr 4028/86 artikli 44 lõike 1 alusel. Seega, nagu tuleneb
vaidlustatud otsusest loetuna koostoimes 26. juuli 1999. aasta kirjaga, millele see viitab, vähendas komisjon esialgselt hageja
projektile määratud abisummat põhjendusel, et kuna hageja ei püüdnud Angola vetes kalavarusid kolmeaastase ajavahemiku vältel,
ei ole ta täitnud maksmise otsuse ja kohaldatavate ühenduse õigusnormidega kehtestatud tingimusi. Asjaolu, et komisjon on
nimetatud otsuses märkinud, et Pondaliga 13. jaanuaril 1993 toimunud laevaõnnetusest abisumma esimese osa maksmise taotluses,
st 10. mail 1993 teatamata jätmine kujutab endast jämedat eeskirjade rikkumist, on üksnes teisejärgulise tähtsusega.
Nagu ka laevade Sonia Rosal ja Periloja puhul, kestis projekti kaasatud kolmanda laevaga seonduv eeskirjade eiramine kuni
kolmeaastase perioodi lõpuni, st kuni 20. maini 1996, mis on käesoleval juhul
dies a quo
.
Järelikult on Esimese Astme Kohus teinud õigusliku vea, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 81 ja 82 leidis, et Pondali
puhul hakkas aegumistähtaeg kulgema 5. oktoobrist 1999.
Siiski, kui ka Esimese Astme Kohtu otsuse põhjenduste juures on tegemist ühenduse õiguse rikkumisega, kuid otsuse resolutiivosa
on muude õiguslike asjaoludega põhjendatud, tuleb apellatsioonkaebus jätta rahuldamata (9. juuni 1992. aasta otsus kohtuasjas
C‑30/91 P: Lestelle
v.
komisjon, EKL 1992, lk I‑3755, punkt 28; 13. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑210/98 P: Salzgitter
v
. komisjon, EKL 2000, lk I-5843, punkt 58, ja 10. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑312/00 P: komisjon
v
. Camar ja Tico, EKL 2002, lk I-11355, punkt 57).
Seega tuleb märkida, et komisjoni 26. juuli 1999. aasta kirja puhul oli tegemist uurimistoiminguga, nagu seda tunnistab ka
hageja ise oma apellatsioonkaebuse punktis 47. Nimetatud kirja eesmärk oli eelkõige eeskirjade eiramiste juhtude uurimine
ning abisumma vähendamine sõltuvalt Pondali uppumise üksikasjadest. Kirjaga katkes aegumistähtaeg, mille tagajärg oli see,
et uurimistoimingud ei olnud aegunud.
Vastupidiselt hageja kinnitusele ei saa väita, et eeskirjade eiramise sisuks oli ebaõige teabe esitamine ning et järelikult
peaks
dies à quo
olema 20. mai 1994, st kuupäev, mil hageja teavitas Hispaania ametiasutusi Pondaliga toimunud õnnetusest. Nagu tuleneb ka
käesoleva kohtuotsuse punktist 26, ei kujuta nimetatud teave endast eeskirjade eiramist, mis õigustaks vaidlustatud otsuse
vastuvõtmist.
Samuti ei saa väita, et abisaaja esitatud tõendusmaterjal on ka tegelikult olemas ja kontrollitav. Isegi kui eeldada, et komisjon
on käesolevas asjas rikkunud oma hoolsuskohustust, ei järeldu sellest, et aegumistähtaeg hakkas kulgema enne kuupäeva, mil
lõppes hageja kohustus püüda Angola vete kalavarusid.
Seega on teine vastuväide alusetu.
Esimene vastuväide
Seoses esimese vastuväitega piisab sellest, kui öelda, et see tugineb ekslikule eeldusele. Nagu on öeldud ka käesoleva kohtuotsuse
punktis 26, seisnes eeskirjade eiramine sisuliselt selles, et hageja ei püüdnud Pondali või selle asenduslaevaga kolme aasta
vältel Angola mere kalavarusid, mitte nimetatud laevaga juhtunud õnnetuses, mis toimus veel enne projekti elluviimise algust.
Neil asjaoludel ei ole alust selle vastuväite vastuvõetavuse kohta otsust teha, ning ka komisjon on selle vaidlustanud.
Järelikult tuleb esitatud väite esimene osa tagasi lükata.
Eelnevatest põhjendustest järeldub, et apellatsioonkaebus tuleb jätta rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 122 esimene lõige sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude
jaotuse. Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes,
on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on taotlenud,
et kohtukulud hüvitaks José Martí Peix SA ning viimatinimetatu on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb apellatsioonmenetlusega seotud
kohtukulud mõista välja José Martí Peix SA-lt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja José Martí Peix SA-lt.
Allkirjad.
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.