CELEX: 62005FJ0031
Úředníci
Žaloba na neplatnost

1.
Úředníci – Hodnocení – Posudek o vývoji služebního postupu
(Služební řád, článek 43)
2.
Úředníci – Hodnocení – Posudek o vývoji služebního postupu
(Služební řád, článek 43)
3.
Úředníci – Psychické obtěžování – Pojem
1.
V rámci vyhotovování posudků o vývoji služebního postupu nelze skutečnost, že existuje cílový průměr, chápat tak, že omezuje
svobodný úsudek hodnotitelů, když hodnotí konkrétní úředníky.
Tento průměr zaprvé neomezuje možnost hodnotitelů rozlišit jednotlivá hodnocení pracovních výkonů každého úředníka podle toho,
do jaké míry se jeho pracovní výkony liší směrem k lepšímu či horšímu od tohoto průměru.
Zadruhé, hodnotitelé nejsou povinni, za účelem zachování cílového průměru, kompenzovat vyšší známky než je tento průměr známkami
nižšími. Systém cílového průměru totiž zohledňuje nejobvyklejší případy, tj. homogenní rozvrstvení známkovaných úředníků okolo
průměrné úrovně zásluh, která je vyjádřena cílovým průměrem. Mimoto systém zavedený obecnými prováděcími ustanoveními k článku
45 služebního řádu, která byla přijata Komisí,   hodnotitelům umožňuje odchýlit se, pokud se konkrétní situace v určitém útvaru
liší od toho, co je obvyklé, rovněž od cílového průměru. Jak totiž vyplývá z čl. 4 odst. 3 těchto obecných prováděcích ustanovení,
překročení cílového průměru nemá žádné následky.  Z čl. 4 odst. 4 a 5 těchto obecných prováděcích ustanovení navíc vyplývá,
že v případě překročení o více než jeden bod může dotyčné generální ředitelství, odůvodní-li řádně toto překročení, předložit
věc paritní skupině pro přezkum žádostí o výjimky, která může rozhodnout o případném částečném snížení sankce nebo upuštění
od sankce.
Je nesporné, že cílový průměr představuje pro systém hodnocení určité omezení tím, že hodnotitele omezuje v možnosti hodnocení
každé osoby
in abstracto
bez ohledu na zásluhy ostatních úředníků, kteří by s ní mohli být srovnáváni. Toto omezení zavedené v rámci politiky řízení
zaměstnanců Společenství, jejímž cílem je dosáhnout hodnocení úředníků, které má vypovídací hodnotu, však neodporuje článku
43 služebního řádu. Určení cílového průměru na úrovni 14 bodů na stupnici od 0 do 20 umožňuje vyhnout se riziku inflace průměrného
známkování, které by vedlo ke zúžení bodové stupnice, kterou hodnotitelé skutečně používají, čímž by byla ohrožena funkce
známkování, které má co nejvěrněji odrážet zásluhy známkovaných úředníků a umožnit jejich efektivní srovnání. Navíc určení
cílového průměru rovněž umožňuje snížit riziko přílišných rozdílů mezi průměry známek, ke kterým dospívají jednotlivá generální
ředitelství Komise, které by nebyly odůvodněny objektivními důvody souvisejícími se zásluhami známkovaných úředníků.
(viz body 45 až 49)
Odkazy:
Soud prvního stupně: 18. října 2005, Leite Mateus v. Komise, T‑51/04, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 56; 25. října
2005, Fardoom a Reinard v. Komise, T‑43/04, Sb. VS s. I‑A‑329 a II‑1465, body 51, 54 a 55; 19. října 2006, Buendía Sierra
v. Komise, T‑311/04, Sb. rozh. s. II‑4137, bod 183
2.
V rámci vyhotovování posudků o vývoji služebního postupu je cílem popisného komentáře uváděného v těchto posudcích odůvodnit
bodově vyjádřené hodnocení. Tyto popisné komentáře slouží jako podklad hodnocení, které je jeho číselným vyjádřením, a umožňují
úředníkovi porozumět, proč dostal určitou známku. Proto musí být popisné komentáře uvedené v takovémto posudku soudržné s bodovým
hodnocením. Vzhledem k širokému prostoru pro uvážení, který hodnotitelé mají při posuzování práce osob, které hodnotí, může
však být případná nesoudržnost v posudku o vývoji služebního postupu důvodem pro jeho zrušení pouze tehdy, je-li zjevná.
(viz bod 62)
Odkazy:
Soud prvního stupně: 25. října 2006, Carius v. Komise, T‑173/04, Sb. VS s. I‑A‑2‑243 a II‑A‑2‑1269, bod 106
3.
Úředník, který tvrdí, že se stal obětí psychického obtěžování, musí nezávisle na svém subjektivním vnímání jím tvrzených skutečností
předložit veškeré důkazy, které umožňují prokázat, že byl vystaven jednání, jehož cílem objektivně bylo jej zdiskreditovat
nebo úmyslně zhoršit jeho pracovní podmínky.
K tomu je třeba uvést, že pokud jde o úředníka, který tvrdí, že jeho posudek o vývoji služebního postupu je dalším projevem
psychického obtěžování, jemuž je vystaven již několik let, opakované konflikty s jeho nadřízenými, na které dotčený úředník
poukazuje a které se týkají zejména jeho dřívějších posudků, skutečnost, že nebyl po dlouhou dobu povýšen, ani jeho profesní
izolace neprokazují, že napadený posudek o vývoji služebního postupu byl vyhotoven za účelem jeho psychického obtěžování.
(viz body 94 a 95)
Odkazy:
Soud prvního stupně: 23. února 2001, De Nicola v. EIB, T‑7/98, T‑208/98 a T‑109/99, Recueil FP, s. I‑A‑49 a II‑185, bod 286;
8. července 2004, Schochaert v. Rada, T‑136/03, Sb. VS s. I‑A‑215 a II‑957, bod 41; 4. května 2005, Schmit v. Komise, T‑144/03,
Sb. VS s. I‑A‑101 a II‑465, bod 64