CELEX: 62008CJ0350
Tagállami kötelezettségszegés
A 2003. évi csatlakozási okmány
A csatlakozó államok kötelezettségei
Közösségi vívmányok
2001/83/EK és 2003/63/EK irányelv
2309/93/EGK rendelet és 726/2004/EK rendelet
Emberi felhasználásra szánt gyógyszerek
Biotechnológiai úton előállított, hasonló biológiai gyógyszerek
A csatlakozást megelőzően kiadott nemzeti forgalombahozatali engedély

Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kérte a Bíróságtól, hogy a Litván Köztársaság – a Grasalva
nevű gyógyszer nemzeti forgalombahozatali engedélyének fenntartásával – nem teljesítette a 2003. június 25‑i 2003/63/EK bizottsági
irányelvvel (HL L 159., 46. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 31. kötet, 253. o.) módosított, az emberi felhasználásra
szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6‑i 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 311.,
67. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 69. o.) 6. cikkének (1) bekezdéséből, valamint az emberi, illetve
állatgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerek engedélyezésére és felügyeletére vonatkozó közösségi eljárások meghatározásáról
és az Európai Gyógyszerértékelő Ügynökség létrehozásáról szóló, 1993. július 22‑i 2309/93/EGK tanácsi rendelet (HL L 214.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 12. kötet, 151. o.) 3. cikkének (1) bekezdéséből és az emberi, illetve állatgyógyászati
felhasználásra szánt gyógyszerek engedélyezésére és felügyeletére vonatkozó közösségi eljárások meghatározásáról és az Európai
Gyógyszerügynökség létrehozásáról szóló, 2004. március 31‑i 726/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 136.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 34. kötet, 229. o.) 3. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

Jogi háttér

Az Unió szabályozása
A 2003. évi csatlakozási szerződés és a 2003. évi csatlakozási okmány
A tíz új tagállamnak – köztük a Litván Köztársaságnak – az Európai Unióhoz történő csatlakozásáról szóló szerződést (HL L 236.,
17. o.; a továbbiakban: a 2003‑as csatlakozási szerződés) 2003. április 16‑án Athénban írták alá, és az a 2. cikke (2) bekezdésének
megfelelően 2004. május 1‑jén lépett hatályba. Miként az az említett szerződés 1. cikkének (2) bekezdéséből következik, a
csatlakozás feltételeit a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság,
a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának
feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány (HL L 236., 33. o.; a továbbiakban:
a 2003. évi csatlakozási okmány) tartalmazza.
A 2003. évi csatlakozási okmány 2. cikke értelmében:
„A csatlakozás időpontjától kezdődően az eredeti szerződések rendelkezései és az intézmények, valamint az Európai Központi
Bank által a csatlakozást megelőzően elfogadott jogi aktusok az új tagállamok számára kötelezőek, és az említett szerződésekben,
illetve az ebben az okmányban megállapított feltételekkel alkalmazandók ezekben az államokban.”
Ugyanezen csatlakozási okmány 10. cikke előírja, hogy:
„Az eredeti szerződéseket és az intézmények által elfogadott jogi aktusokat átmeneti intézkedésként az ebben az okmányban
megállapított eltérésekkel kell alkalmazni.”
A 2003. évi csatlakozási okmány negyedik része, amelynek I. címe az átmeneti intézkedésekre vonatkozik, 24. cikkében így rendelkezik:
„Az ezen okmány V., VI., VII., VIII., IX., X., XI., XII., XIII. és XIV. mellékletében felsorolt intézkedéseket az új tagállamok
vonatkozásában az említett mellékletekben meghatározott feltételekkel kell alkalmazni.”
A 2003. évi csatlakozási okmány 54. cikke értelmében:
„Amennyiben a 24. cikkben említett melléklet, illetve ezen okmánynak vagy a mellékleteinek bármely egyéb rendelkezése más
határidőt nem ír elő, az új tagállamok hatályba léptetik azokat az intézkedéseket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy az EK‑Szerződés
249. cikke vagy az ESZAK‑Szerződés 161. cikke szerinti irányelvek és határozatok rendelkezéseinek a csatlakozás napjától megfeleljenek.”
A Litván Köztársaságot illetően a 2003. évi csatlakozási okmány IX. melléklete 1. fejezetének (2) bekezdése a 2001/83 irányelvre
vonatkozóan a következőképpen rendelkezik:
„A 2001/83 irányelv [eredeti szövegében] megállapított minőségi, biztonsági és hatásossági követelményektől eltérve, a litván
jog alapján az (e melléklet A. függelékében Litvánia által egy nyelven rendelkezésre bocsátott) listán szereplő gyógyszerekre
a csatlakozás időpontját megelőzően kiadott forgalombahozatali engedélyek a közösségi vívmányokkal, valamint a fent említett
listán meghatározott időkerettel összhangban történő megújításukig, de legkésőbb 2007. január 1‑jéig érvényesek. […]”
A IX. melléklet 1. fejezetének A. függeléke (HL 2003. C 227 E, 115. o.; a továbbiakban: A. függelék) ezt pontosabban így fogalmazza
meg:
„A Litvánia által egy nyelven rendelkezésre bocsátott listán szereplő gyógyszerekre a litván jog alapján a csatlakozás időpontját
megelőzően kiadott forgalombahozatali engedélyek a közösségi joggal összhangban történő megújításukig, de legkésőbb 2006.
december 31‑ig érvényesek.
Az, hogy egy adott gyógyszer szerepel ezen a listán, nem érinti azt a kérdést, hogy a gyógyszer forgalombahozatali engedélye
összhangban van‑e a közösségi joggal.”
A gyógyszerekre vonatkozó uniós szabályozás
A 2001/83 irányelv eredeti változatának 6. cikke (1) bekezdésének szövege a következő volt:
„A tagállamokban egyetlen gyógyszert sem lehet forgalomba hozni addig, amíg nem rendelkezik az adott tagállam illetékes hatóságai
által ennek az irányelvnek megfelelően kiadott vagy a 2309/93 […] rendeletnek megfelelően kiadott forgalombahozatali engedéllyel.”
Ugyanezen irányelv 8. cikke a következőképpen rendelkezett:
„(1)      Annak érdekében, hogy a 2309/93 […] rendeletben megállapított eljárás alá nem tartozó gyógyszer forgalombahozatali engedélyt
kapjon, kérelmet kell benyújtani az érintett tagállam illetékes hatóságához.
[…]
(3)      A kérelemhez a következő, az I. mellékletnek megfelelően benyújtott adatokat és dokumentumokat kell mellékelni:
[…]
i.      a következő vizsgálatok eredményei:
–        fizikai‑kémiai, biológiai vagy mikrobiológiai vizsgálatok,
–        toxikológiai és farmakológiai kísérletek,
–        klinikai vizsgálatok;
[…]”
Az említett irányelv 10. cikke a következőképpen rendelkezett:
„(1)      A 8. cikk (3) bekezdésének i) pontjától eltérve, valamint az ipari és kereskedelmi tulajdonjog védelmére vonatkozó jogszabályok
sérelme nélkül:
a)      a kérelmezőnek nem kell benyújtania a toxikológiai és farmakológiai kísérletek, valamint a klinikai vizsgálatok eredményeit,
amennyiben bizonyítani tudja, hogy:
[…]
iii. a gyógyszer alapvetően hasonló egy olyan gyógyszerhez, amely a hatályos közösségi rendelkezéseknek megfelelően legalább
hat éve engedélyezett a Közösségben, és forgalmazzák abban a tagállamban, ahol a kérelmet benyújtották. […]
[…]”
A 2001/83 irányelv eredeti változatának 126. cikke kimondta:
„Egy gyógyszer forgalombahozatali engedélyét az ebben az irányelvben meghatározott indokok kivételével nem lehet elutasítani,
felfüggeszteni vagy visszavonni.
A 117. és a 118. cikkben meghatározott indokok kivételével nem lehet felfüggeszteni a gyógyszerek gyártását vagy harmadik
országból származó gyógyszerek behozatalát, nem lehet betiltani a gyógyszerek szállítását, illetve nem lehet azokat kivonni
a forgalomból.”
A 2003. június 25‑én elfogadott és 2003. július 1‑jén hatályba lépett 2003/63 irányelv 2. cikkének első albekezdése szerint
a tagállamoknak hatályba kellett léptetniük az ahhoz szükséges törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, hogy
az irányelvnek legkésőbb 2003. október 31‑ig megfeleljenek.
A 2003/63 irányelvvel módosított 2001/83 irányelv I. melléklete II. része 4. pontjának szövege a következő:
„A 10. cikk (1) bekezdése a) pontja iii. alpontjának rendelkezései biológiai gyógyszerek esetében elégtelennek bizonyulhatnak.
Ha a lényegében hasonló [generikus] termékek esetében előírt információ nem teszi lehetővé a biológiai gyógyszerek hasonlóságának
bizonyítását, akkor további adatokat kell megadni, különösen a toxikológiai és klinikai profilról.
Amikor valamely független kérelmező […] valamely […] biológiai gyógyszerre nyújt be forgalombahozatali engedély iránti kérelmet
[…], akkor az alábbiakat kell alkalmazni:
–        a benyújtandó információ nem korlátozódhat csupán az 1., 2., és 3. fejezetre (gyógyszerészeti, kémiai és biológiai adatok),
hanem azt ki kell egészíteni a biológiai egyenértékűségi és [a] biológiai hasznosulásra [helyesen: hasznosíthatóságra] vonatkozó
adatokkal. A további adatok (azaz toxikológiai és egyéb nem klinikai és megfelelő klinikai adatok) típusát és mennyiségét
eseti alapon kell meghatározni, a vonatkozó tudományos iránymutatásokkal összhangban.
–        a biológiai gyógyszerek sokfélesége folytán az illetékes hatóságnak meg kell követelnie [helyesen: előírja] a 4. és 5. fejezetben
azonosított, előirányozott vizsgálatokat, figyelembe véve minden egyes gyógyszer különleges jellemzőit.
[…]”
A 2309/93 rendelet 2. cikkének második albekezdése a következőképpen rendelkezett:
„Az e rendelet hatálya alá tartozó gyógyszerek forgalomba hozataláért felelős személynek közösségi illetékességűnek kell lennie.”
Az említett rendelet 3. cikkének (1) bekezdése így rendelkezett:
„A melléklet A. részében felsorolt gyógyszerek egyike sem hozható forgalomba a Közösségen belül a Közösség által e rendeletnek
megfelelően kiadott forgalombahozatali engedély nélkül.”
A 2309/93 rendeletet hatályon kívül helyezte és felváltotta a 726/2004 rendelet, amelynek 2005. november 20‑ától alkalmazandó
2. cikke második albekezdése és 3. cikke (1) bekezdése azonos megfogalmazást tartalmaz a 2309/93 rendelet 2. cikke második
albekezdése és 3. cikke (1) bekezdése szövegével.
Hasonlóképpen, mindkét említett rendelet mellékletei főként az olyan biotechnológiai eljárásokkal kifejlesztett gyógyszerekre
vonatkoznak, mint például a rekombináns DNS‑technológia.

A nemzeti jog
A Litván Köztársaságnak az Európai Unióhoz való csatlakozására figyelemmel, a gyógyszerkészítmények törzskönyvezésére vonatkozó
általános szabályokról szóló, 2001. december 22‑i 669. sz. egészségügyi miniszteri rendelet (a továbbiakban: a 669. sz. rendelet)
átültette a Litván Köztársaság belső jogába a 2001/83 irányelvet, annak eredeti változatában.
A 669. sz. rendelet 18. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a „preklinikai vizsgálatok” és a „klinikai vizsgálatok”
eredményeinek bejelentésére vonatkozó kötelezettség alól felmentés adható a gyógyszer Litvániában való forgalomba hozatala
iránti engedély kérelmezőjének, amennyiben:
„a gyógyszerkészítmény a hatóanyagát tekintve nem tér el sem minőségileg, sem mennyiségileg, sem a gyógyszer formáját tekintve
az alábbi két feltételnek megfelelő gyógyszerkészítményektől:
–        az Európai Unió legalább egy tagállamában legalább hat éve, csúcstechnológiával előállított gyógyszerkészítmény esetén pedig
legalább tíz éve bejegyezték az Európai Közösség előírásainak megfelelelően,
–        Litvániában bejegyezték.
[…]”

A jogvita előzményei és a pert megelőző eljárás
A Grasalva tekintetében az illetékes litván hatóságokhoz 2003. május 8‑án benyújtott forgalombahozatali engedély iránti kérelem
szerint a Grasalva egy másik, a Közösségben korábban már engedélyezett gyógyszer, a Neupogen nevű gyógyszer biológiaigyógyszer‑megfelelője.
Az említett kérelem alapján, a 669. sz. rendelet 18. cikkének (3) bekezdése értelmében az említett hatóságok kiadták a forgalombahozatali
engedélyt a Grasalvára Litvániában, anélkül, hogy előírták volna a kérelmezőnek a preklinikai és klinikai vizsgálatok eredményeinek
benyújtását. Az engedélyt öt évre adták meg, ennélfogva az 2008. július 2‑án lejárt.
A Grasalva nem szerepel az A. mellékletben szereplő listán.
Egy 2005. április 14‑én indult levélváltást követően a Bizottság 2006. február 15‑i levelében értesítette a Litván Köztársaságot
arról, hogy a Grasalva forgalombahozatali engedélye nem tekinthető az uniós joggal összhangban lévőnek. Ugyanis szerinte a
preklinikai és klinikai vizsgálatok eredményeinek hiányában a kérelem nem felelt meg a biológia gyógyszerekre vonatkozóan
a 2003/63 irányelvvel módosított, 2001/83 irányelv I. melléklete II. része 4. pontjában előírt követelményeknek. Emiatt a
Bizottság felszólította a litván hatóságokat az említett engedély visszavonására.
2006. december 15‑én a Bizottság felszólító levelet küldött a Litván Köztársaságnak, amelyben részletesen kifejtette, hogy
Litvánia Unióhoz való csatlakozásának időpontjától kezdve a nemzeti hatóságoknak már nincs hatásköre az olyan, biotechnológiai
úton előállított gyógyszerek forgalombahozatali engedélyeinek kiadására, mint például a Grasalva. Ugyanis a 2309/93 rendeletnek,
illetve 2005. november 20‑ától kezdve a 726/2004 rendeletnek megfelelően ez a hatáskör a Bizottságot illeti.
2007. március 5‑én a Litván Köztársaság megküldte az említett felszólító levélre adott válaszát, amelyben először is arra
hivatkozott, hogy a Grasalva bejegyzésekor minden, a 2001/83 irányelv eredeti változatának 10. cikke (1) bekezdése a) pontja
iii. alpontjában megkövetelt adatot rendelkezésre bocsátottak, többek között e gyógyszer minőségét, biztonságosságát és hatékonyságát
illetően. Másodsorban, az említett tagállam arra hivatkozott, hogy a litván nemzeti hatóságokat nem köti a 2003/63 irányelv.
Ugyanis egyrészt azt csak 2003. június 25‑én fogadták el, vagyis a 2003. évi csatlakozási szerződésnek a Litván Köztársaság
által 2003. április 16‑án történt aláírását követően. Másrészt, ez utóbbi irányelv nemzeti jogba való átültetésének határideje
2003. október 31‑e volt, ami 2003. július 2‑án, amikor a Grasalva forgalombahozatali engedélyt kapott, még nem járt le. Végül,
a Litván Köztársaság szintén hivatkozott arra a körülményre, miszerint a 2309/93 rendelet valamennyi újonnan bejegyzett gyógyszer
tekintetében csak 2004. május 1‑jét követően alkalmazható az új tagállamokban, az ezen időpontot megelőzően bejegyzett gyógyszerekre
pedig egyáltalán nem alkalmazható.
2007. június 29‑i indokolással ellátott véleményében a Bizottság emlékeztetett arra, hogy a Litván Köztársaságnak 2004. május
1‑jétől kezdve a 2003/63 irányelvvel módosított 2001/83 irányelv valamennyi rendelkezését alkalmaznia kell, és ebből következően
ezen időponttól kezdve a Grasalva forgalombahozatali engedélyének meg kell felelnie az irányelv I. melléklete II. része 4. pontjában
felsorolt követelményeknek. Márpedig az e követelményeknek eleget nem tevő engedély fenntartásával e tagállam nem tartja be
az uniós jogból eredő kötelezettségeit. A Bizottság ezért felszólította az említett tagállamot arra, hogy az ezen indokolással
ellátott vélemény kézhezvételétől számított két hónapon belül hozza összhangba rendelkezéseit e joggal.
A Litván Köztársaság 2007. szeptember 5‑én küldte meg válaszát az említett indokolással ellátott véleményre. Mivel a Bizottság
úgy ítélte meg, hogy e válasz nem kielégítő, ezért a jelen kereset előterjesztése mellett döntött.

A keresetről

Az elfogadhatóságról
A Litván Köztársaság lényegében azt állítja, hogy a Bizottság többször is megsértette a gondos ügyintézés elvét, és ezek a
jogsértések összességükben a kereset elfogadhatatlanságát eredményezik. Pontosabban, a Litván Köztársaság véleménye szerint
a kereset okafogyott, mivel a Grasalvára kiadott forgalombahozatali engedély 2008. július 2‑án lejárt, azaz majdnem egy hónappal
azelőtt, hogy a Bizottság – 2008. július 29‑én – benyújtotta a jelen keresetet. Ezenfelül a Bizottság túl későn indította
meg az EK 226. cikk szerinti eljárást. Ugyanis a Bizottság egyrészt a felszólító levelet csak 2006. december 15‑én küldte
meg a tagállamnak, miközben véleménye szerint az állítólagos kötelezettségszegés 2004. május 1‑je óta fennállt. Másrészt az
említett keresetet csak az indokolással ellátott véleményben foglalt határidő lejártától számított tizenegy hónap elteltével
terjesztette elő.
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a kötelezettségszegés megállapítása
iránti kereset tárgyát a Bizottság indokolással ellátott véleményének tartalma határozza meg (lásd a 39/72. sz., Bizottság
kontra Olaszország ügyben 1973. február 7‑én hozott ítélet [EBHT 1973., 101. o.] 9. pontját, valamint a C‑236/05. sz., Bizottság
kontra Egyesült Királyság ügyben 2006. november 9‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑10819. o.] 10. pontját és az ott hivatkozott
ítélkezési gyakorlatot). Következésképpen a kötelezettségszegés fennállását a tagállamban az indokolással ellátott véleményben
meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet alapján kell megítélni, és így a későbbi változásokat a Bíróság nem veheti
figyelembe (lásd többek között a C‑161/02. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2003. június 19‑én hozott ítélet [EBHT 2003.,
I‑6567. o.] 6. pontját és a C‑158/09. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2010. május 20‑án hozott ítélet 7. pontját).
Márpedig az ügyiratokból egyértelműen kiderül, hogy – miként arra a főtanácsnok az indítványának 74. pontjában rámutatott –
a Grasalvát Litvániában egészen annak forgalombahozatali engedélyének lejártáig, azaz 2008. július 2‑áig forgalmazták, vagyis
jóval az indokolással ellátott véleményben meghatározott, 2007. augusztus 29‑i határidőn túl.
Mivel annak, hogy a Bizottság mikor nyújtotta be a jelen keresetet, semmiféle jelentősége nincs ebből a szempontból, azt kell
megállapítani, hogy a jelen kereset nem tekinthető okafogyottnak.
Ami az EUMSZ 258. cikkben foglalt eljárás megindításával kapcsolatos állítólagos késedelmet illeti, emlékeztetni kell arra,
hogy az e rendelkezésben foglalt szabályok anélkül alkalmazandók, hogy a Bizottságnak meghatározott határidőt kellene betartania
(lásd a 324/82. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1984. április 10‑én hozott ítélet [EBHT 1982., 1861. o.] 12. pontját
és a C‑333/99. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2001. február 1‑jén hozott ítélet [EBHT 2001., I‑1025. o.] 25. pontját),
valamint arra, hogy a Bizottság feladata a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás tagállammal szembeni megindítása
időpontjának megválasztása, az e döntést meghatározó megfontolások a kereset elfogadhatóságára nem lehetnek kihatással (lásd
többek között a C‑317/92. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1994. június 1‑jén hozott ítélet [EBHT 1994., I‑2039. o.]
4. pontját és a C‑40/00.sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2001. június 14‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑4539. o.]
23. pontját).
Természetesen bizonyos esetekben a pert megelőző eljárás elhúzódása az érintett tagállam számára megnehezítheti a Bizottság
érveinek cáfolatát, és ezzel sértheti a tagállam védelemhez való jogát. Ugyanakkor az erre való hivatkozás és ennek bizonyítása
az érintett tagállamot terheli (lásd a C‑96/89. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 1991. május 16‑án hozott ítélet [EBHT 1991.,
I‑2461. o.] 16. pontját és a C‑546/07. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2010. január 21‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban
még nem tették közzé] 22. pontját).
Ugyanakkor, miként arra a Bizottság is hivatkozott, megjegyzendő, hogy a Litván Köztársaság a jelen ügyben nem szolgált erre
vonatkozóan semmiféle bizonyítékkal, ezért a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset nem tekinthető elkésettnek.
Végül, ami a Litván Köztársaság azon állítását illeti, miszerint a jelen kereset azért elfogadhatatlan, mert a Bizottság megsértette
a gondos ügyintézés elvét, megjegyzendő, hogy e tagállam ezt az állítást mindössze arra alapozza, hogy a kereset tárgya már
nem áll fenn, valamint arra, hogy a Bizottság késlekedett az EUMSZ 258. cikkben foglalt eljárás megindításával.
Márpedig, miként az a jelen ítélet 32. és 35. pontjából következik, a Bizottság keresete nem okafogyott, és nem is elkésett.
E körülményekre való tekintettel semmi sem enged arra következtetni, hogy a Bizottság megsértette volna a gondos ügyintézés
elvét, ami a kereset elfogadhatatlanságát eredményezhetné.
Az előzőekben kifejtettekre tekintettel a keresetet elfogadhatónak kell minősíteni.

Az ügy érdeméről
Az első jogalapról
–       A felek érvei
Első jogalapjával azt állítva, hogy a Litván Köztársaság megsértette a 2003/63 irányelvvel módosított 2001/83 irányelvet,
a Bizottság arra hivatkozik, hogy ezen irányelv 6. cikke szerint, azt a  2003. évi csatlakozási okmány 2. cikkével együttesen
értelmezve, az említett tagállamnak az Unióhoz való csatlakozásától kezdve garantálnia kellett volna azt, hogy csak azok a
gyógyszerek kerülhessenek forgalomba hozatalra, amelyek megkapták a csatlakozás időpontjában hatályos uniós jog előírásainak
megfelelően kiadott forgalombahozatali engedélyt.
E kötelezettség alól a 2003. évi csatlakozási okmány IX. melléklete 1. fejezetének (2) bekezdése az egyetlen eltérés, amelynek
értelmében az A. függelékben szereplő gyógyszereknek „a csatlakozás időpontja előtt a litván jogszabályok alapján kiadott
forgalombahozatali engedélyei addig érvényesek, amíg a közösségi jognak megfelelően azokat meg nem újítják, vagy 2007. január
1‑jéig, amennyiben e lejárati időpont a közelebbi.”
Márpedig a Litván Köztársaság lehetővé tette a Grasalva nevű biológiai gyógyszernek az uniós csatlakozást követő további forgalmazását,
miközben a rá vonatkozó forgalombahozatali engedélyt nem a csatlakozás időpontjában hatályos uniós jognak megfelelően adták
ki.
Ez az engedély ugyanis egyrészt nem felelt meg a 2003/63 irányelvvel módosított 2001/83 irányelv I. melléklete II. része 4. pontjának,
hiszen azt egy hiányos kérelem alapján adták meg, amely nem tartalmazta a preklinikai és klinikai vizsgálatok eredményeit.
Másrészt, mivel a Grasalva nem szerepelt az A. függelék listáján, az említett engedély nem tartozott a 2003. évi csatlakozási
okmány IX. mellékletében szereplő eltérést engedő rendelkezések hatálya alá.
A Bizottság e tekintetben hozzáfűzi, azzal, hogy a Litván Köztársaság az Unióhoz való csatlakozása után is fenntartotta a
Grasalva forgalombahozatali engedélyét, a kivételek szigorú értelmezésének elvével ellentétesen tulajdonképpen kiszélesítette
az említett mellékletben foglalt eltérés hatályát.
A Litván Köztársaság ezzel szemben úgy véli, hogy a Grasalva Litvániában az említett csatlakozást követően is forgalmazható,
mindaddig, amíg annak forgalombahozatali engedélye le nem jár, vagyis 2008. július 2‑áig.
Ugyanis először is azokat a litván jogszabályokat, amelyek alkalmazásával ezt az engedélyt 2003. július 2‑án megadták, már
módosították, a csatlakozásra való tekintettel, hogy azokat összhangba hozzák a 2001/83 irányelv eredeti változatának előírásaival.
Márpedig az említett engedély megadása idején a 2003/63 irányelv átültetésére vonatkozó, 2003. október 31‑i határidő akkor
még nem járt le. Következésképpen a Litván Köztársaság szerint, mivel a Grasalva a 2001/83 irányelv forgalombahozatali engedély
kiadásakor hatályos változata által előírt minden minőségi, biztonságossági és hatékonysági követelménynek megfelelt, a forgalombahozatali
engedély a csatlakozást követően is érvényes marad anélkül, hogy meg kellene újítani ahhoz, hogy megfeleljen az közösségi
jognak.
A litván hatóságok joggal feltételezhették, hogy a Grasalvának nem kell ahhoz szerepelnie az A. függelék listáján, hogy a
csatlakozást követően forgalmazható legyen, lévén, hogy ez a lista csak azokra a gyógyszerekre vonatkozott, amelyek nem feleltek
meg a 2001/83 irányelv által előírt követelményeknek. Egyébiránt, a Litván Köztársaság szerint, amikor ez a lista készült,
akkor a 2003/63 irányelvet még nem fogadták el, és így a litván hatóságok nem tudhatták, hogy az említett gyógyszerre kiadott
forgalombahozatali engedély nem felel majd meg a vonatkozó szabályozás jövőbeli változását tükröző uniós jognak. Ezenfelül
Litvánia szerint az új tagállamok a forgalombahozatali engedélyeket csupán azon gyógyszerek tekintetében voltak kötelesek
a 2003/63 irányelv új követelményeinek figyelembevételével megadni, amelyekre vonatkozóan a kérelmet az uniós csatlakozást
követően nyújtották be.
Ezenfelül, mivel a Grasalva forgalombahozatali engedélyét az engedély megadása idején hatályos uniós jognak megfelelően adták
meg, az engedély visszavonása sértené a jogszerűség elvét, annál is inkább, mivel semmilyen adattal nem támasztották alá azt,
hogy a kockázatok/előnyök mérlege ne lenne pozitív.
A litván kormány ezen felül a Bíróság környezetvédelem terén hozott ítéleteire hivatkozik, különösen a C‑209/04. sz., Bizottság
kontra Ausztria ügyben 2006. március 23‑án hozott ítéletére (EBHT 2006., I‑2755. o., 53–63. pont), amely szerint még ha az
Unióhoz csatlakozó tagállamnak az „acquis” egészének alkalmazására vonatkozó kötelezettsége azzal is jár, hogy módosítani
kell e tagállam azon korábbi jogszabályait, amelyekre hivatkozással a közigazgatási engedélyt megadták, nem igényli azok hatályon
kívül helyezését.
Végezetül Litvánia szerint a Bizottság értelmezése hátrányos megkülönböztetést alkalmaz a 2004. május 1‑jén az Unióhoz csatlakozó
tagállamok és a többi tizenöt tagállam között. Ugyanis ez utóbbiaknak a 2003/63 irányelv által előírt új követelményeket csak
azokra a gyógyszerekre kellett alkalmazniuk, amelyek forgalombahozatali engedély iránti kérelmét az ezen irányelv átültetésére
szolgáló határidő lejártát, azaz 2003. október 31‑ét követően nyújtották be. Az új tagállamoknak viszont biztosítaniuk kellett
volna, hogy 2004. május 1‑jétől kezdve minden olyan gyógyszert, amelynek a forgalombahozatali engedélye nem felelt meg a 2003/63
irányelvvel módosított 2001/83 irányelvnek, kivonjanak a forgalomból.
–       A Bíróság álláspontja
Első jogalapjával a Bizottság lényegében azt rója fel a Litván Köztársaságnak, hogy az az Unióhoz való csatlakozását követően
fenntartotta a Grasalva forgalombahozatali engedélyét, miközben ezen időpontban ez az engedély már nem felelt meg a 2003/63
irányelvvel módosított 2001/83 irányelv által felállított követelményeknek.
Elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy a felek nem vitatják, hogy az említett gyógyszerre vonatkozóan megadott forgalombahozatali
engedély a Litván Köztársaság Unióhoz való csatlakozásakor nem felelt meg a 2003/63 irányelvvel módosított 2001/83 irányelv
követelményeinek. Az említett engedélyt ugyanis a litván hatóságok e csatlakozást megelőzően egy olyan hiányos kérelem alapján
adták meg, amely nem tartalmazta a preklinikai és klinikai vizsgálatok eredményét, miközben 2004. május 1‑jétől, az említett
csatlakozás időpontjától, a biotechnológiai úton előállított olyan gyógyszerek forgalombahozatali engedélyét, mint amilyen
a Grasalva is, nem lehetett ilyen hiányos kérelem alapján megadni, figyelemmel a 2001/83 irányelv I. melléklete II. része
4. pontjának a 2003/63 irányelvvel történt módosítására.
Ugyanakkor a Litván Köztársaság arra hivatkozik, hogy mivel az említett engedély megfelelt a 2001/83 irányelv 2003. július
2‑án, az említett engedély megadásának időpontjában hatályos változatának, ezért az a csatlakozás időpontját követően is érvényes
marad.
Ennélfogva azt kell eldönteni, hogy a Litván Köztársaság az Unióhoz való csatlakozásának időpontjától kezdve a 2001/83 irányelv
nem eredeti változatának, hanem a 2003/63 irányelvvel módosított változatának a rendelkezéseit volt‑e köteles betartani.
E tekintetben a 2003. évi csatlakozási okmány 2. és 10. cikkéből az következik, hogy az az uniós jog új tagállamokban való
azonnali és teljes körű alkalmazásának elvén alapul, az eltérések pedig csak akkor megengedettek, ha azokról az átmeneti rendelkezések
kifejezetten rendelkeznek (lásd analógiaként a 258/81. sz., Metallurgiki Halyps kontra Bizottság ügyben 1982. december 9‑én
hozott ítélet [EBHT 1982., 4261. o.] 8. pontját; a C‑233/97. sz. KappAhl‑ügyben 1998. december 3‑án hozott ítélet [EBHT 1998.,
I‑8069. o.] 15. pontját, és a C‑420/07. sz. Apostolides‑ügyben 2009. április 28‑án hozott ítélet [EBHT 2009., I‑3571. o.]
33. pontját).
Ebből következik, hogy 2004. május 1‑jétől, a Litván Köztrásaság Unióhoz való csatlakozásának időpontjától kezdve e tagállamot
az elsődleges jog és a csatlakozást megelőzően – többek között az intézmények által – hozott jogi aktusok is kötik, és így
a 2003. évi csatlakozási okmány 54. cikkének megfelelően köteles volt hatályba léptetni az ahhoz szükséges intézkedéseket,
hogy többek között megfeleljen az EK 249. cikk harmadik albekezdése értelmében vett irányelvek rendelkezéseinek.
Az említett csatlakozási okmányban elismert eltéréseket illetően emlékeztetni kell arra, hogy az okmány a 24. cikkében, amelyet
a IX. melléklete 1. fejeztének (2) bekezdésével együttesen kell értelmezni, olyan átmeneti időszakról rendelkezik, amelynek
során az A. függelék listáján szereplő gyógyszerekre a Litván Köztársaság Unióhoz való csatlakozása előtt hatályos litván
nemzeti jogszabályok alapján kiadott forgalombahozatali engedélyek ezen időpontot követően is érvényesek, de csak 2007. január
1‑jéig.
Másként fogalmazva, a 2003. évi csatlakozási okmány 2. cikkéből eredő kötelezettségektől való eltérésként, és kizárólag az
említett listán szereplő gyógyszerek tekintetében a Litván Köztársaság nem volt köteles betartani a csatlakozás napjától kezdve
a 2003/63 irányelvvel módosított 2001/83 irányelvet.
Márpedig nem vitás, hogy a Grasalva nem szerepel az A. függelékben foglalt listán.
Következésképpen, mivel az e gyógyszerre kiadott forgalombahozatali engedély nem tartozott a 2003. évi csatlakozási okmány
IX. mellékletének 1. fejezet (2) bekezdésében szereplő eltérést engedő rendelkezés hatálya alá, azt 2004. május 1‑je után
összhangba kellett volna hozni az Unió ekkor hatályos szabályozásával.
A Litván Köztársaság által az említett okmánnyal ellentétes értelmezés alátámasztásaként felhozott érvek nem alkalmasak e
megállapítás megkérdőjelezésére.
Először is nincs jelentősége annak a körülménynek, miszerint az említett engedély megfelelt a kiadásakor hatályos uniós jognak,
nevezetesen a 2001/83 irányelv eredeti változatának.
Egyrészt ugyanis a 2003. évi csatlakozási okmány 54. cikke világosan kimondja, hogy a tagállamok csak az Unióhoz való csatlakozásuk
időpontjától kezdve kötelesek megfelelni az uniós jognak. Másrészt, mivel a 2003/63 irányelv e tagállamok számára 2003. október
31‑ét jelölte meg határidőként ezen irányelv átültetésére, az szerves részét képezte annak a közösségi jognak, amelyet az
említett okmány 2. cikkének megfelelően a Litván Köztársaságnak 2004. május 1‑jétől kezdve be kellett tartania.
Tehát az említett tagállam helytelenül állítja azt, hogy az ő illetékes hatóságai joggal feltételezték, hogy a Grasalvát nem
kell ahhoz bejegyeztetni az A. függelék listájára, hogy a csatlakozást követően e gyógyszer forgalombahozatali engedélye továbbra
is érvényben maradjon.
Épp ellenkezőleg, abból a körülményből, hogy a 2003. évi csatlakozási okmány IX. melléklete 1. fejezetének (2) bekezdése a
2001/83 irányelv eredeti változatára hivatkozik, még nem vonható le az a következtetés, hogy minden, e változatnak megfelelő
engedély tekintetében eltérés engedhető a csatlakozáskor hatályos uniós jog által felállított követelményektől, anélkül hogy
a kérdéses gyógyszer szerepelne az A. függelékben foglalt listán. Ugyanez akkor is elmondható, ha e követelményeket az említett
csatlakozási okmány aláírása és a csatlakozás tényleges időpontja közötti időszak során módosították.
Egyrészt ugyanis az említett melléklet nem is hivatkozhatott a 2003/63 irányelvre, hiszen azt csak 2003. június 25‑én, azaz
a 2003. évi csatlakozási okmány aláírása után fogadták el. Másrészt ugyanezen melléklet rendelkezéseit az említett okmány
rendelkezéseire figyelemmel kell értelmezni, amelynek e melléklet szerves részét képezi, és főként annak 2. cikkére figyelemmel,
amelynek értelmében az új tagállamokat minden olyan irányelv köti, amelyet az Unió intézményei a csatlakozásuk előtt elfogadtak.
Valamely gyógyszernek az A. függelék listájára való felvételének kellett ezért lehetővé tennie nemcsak azoknak a gyógyszereknek
a további forgalmazását, amelyek nem feleltek meg az uniós jognak e függelék elkészítésekor, hanem azokét is, amelyeknek az
engedélyei az uniós szabályozás későbbi módosításai miatt válhattak esetleg érvénytelenné.
E körülményekre tekintettel, a függelék összeállításának idején a Litván Köztársaság elővigyázatosságból felvehette volna
a listára a Grasalvát, azért hogy az belekerüljön az említett függelékbe, hiszen a litván hatóságoknak tudniuk kellett azokról
a módosításokról, amelyeket a 2003/63 irányelv a 2001/83 irányelvbe bevezetett.
E tekintetben a Bírósághoz benyújtott ügyiratokból az következik, hogy a Litván Köztársaság, jóllehet mint jövőbeni csatlakozó
állam csupán megfigyelőként, de részt vehetett a 2003/63 irányelv elfogadását előkészítő, 2002‑ben kezdődött tárgyalásokon,
és így a litván hatóságok felmérhették annak a kockázatát, hogy ha elmulasztanak valamely, biotechnológiai úton előállított
gyógyszert felvenni az A. függelékben foglalt listára, akkor az mivel járhat e gyógyszer forgalombahozatali engedélyének érvényességét
illetően.
Még ha feltételezzük is, hogy – miként azt az alperes tagállam állítja – a litván hatóságoknak mindaddig nem volt tudomása
a Grasalva létezéséről, amíg annak a forgalombahozatali engedélye iránt nem nyújtották be a kérelmet, vagyis 2003. május 8‑áig,
és ennélfogva nem kérhették azon A. függelék módosítását, amelyet a 2003. április 16‑án aláírt csatlakozási okmányhoz csatoltak,
a Litván Köztársaságnak nem csak arra lett volna meg a lehetősége, hogy kérje a 2003/63 irányelv módosítását, amelyet csak
2003. június 25‑én fogadtak el, hanem annak módosítását az irányelv végleges szövegének elfogadását követően is kérhette volna.
Miután a 2003. évi csatlakozási szerződés aláírása megtörtént, és fenntartva az e szerződésben az átmeneti intézkedések egyes
típusairól történő döntéshozatalra előírt – így például a 2003. évi csatlakozási okmány 41. vagy 42. cikkében szereplőkhöz
hasonló – szabályok alkalmazását, nincs semmilyen elvi kifogás azzal szemben, hogy a csatlakozási szerződés aláírása után
és hatálybalépése előtt elfogadandó és valamely jövőbeli tagállam javára ideiglenes eltérést tartalmazó közösségi jogi aktusokat
közvetlenül az EK‑Szerződés rendelkezései alapján fogadják el (lásd a C‑413/04. sz., Parlament kontra Tanács ügyben 2006.
november 28‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑11211. o.] 62. pontját).
Következésképpen a csatlakozási szerződés aláírása és a csatlakozás megtörténte közötti időszakban elfogadandó jogi aktusok
esetén az intézmények tudnak az új tagállamok csatlakozásának közelségéről, az új tagállamoknak pedig szükség esetén lehetőségük
van érdekeik érvényesítésére, többek között az információs és konzultációs eljárás révén (lásd ebben az értelemben a 39/81.,
43/81., 85/81. és 88/81. sz., Halyvourgiki és Helliniki Halyvourgia kontra Bizottság egyesített ügyekben 1982. február 16‑án
hozott ítélet [EBHT 1982., 593. o.] 10. pontját, valamint a fent hivatkozott Parlament kontra Tanács ügyben hozott ítélet
66. pontját).
Így tehát a leendő tagállamok új másodlagos jogi aktusok jövőbeli elfogadásáról értesülve főszabályként ebben az eljárásban,
az Európai Unió Tanácsában betöltött megfigyelői jogállásukkal és az e különös eljárások révén megnyitott párbeszéd‑ és együttműködési
lehetőségekkel élve érvényesíthetik érdekeiket olyan ideiglenes eltérések elfogadása végett, amelyek például amiatt szükségesek,
hogy e jogi aktusok azonnali alkalmazását a csatlakozás időpontjában nem tudják biztosítani, vagy amiatt, hogy az ilyen alkalmazás
következtében esetleg jelentős társadalmi, gazdasági problémák keletkeznének (lásd a fent hivatkozott Parlament kontra Tanács
ügyben hozott ítélet 67. pontját).
Márpedig jelen esetben a Litván Köztársaság csupán arra hivatkozott, hogy ő gyakorlatilag nem tudott átmeneti időszakokat
kialkudni, anélkül hogy ugyanakkor bármiféle olyan bizonyítékkal szolgált volna, amelynek alapján megállapítható volna, hogy
ténylegesen érvényesítette azokat a jogait, amelyeket ezek az eljárások a számára biztosítottak, és azok nem vezettek eredményre.
Egyébként, ami a 2001/83 irányelv 126. cikkének és a jogszerűség elvének megsértését illeti, elegendő arra emlékeztetni, miként
azt a főtanácsnok indítványának 138. pontjában kiemelte, hogy ez az érv azon a kiindulási ponton alapul, hogy a Grasalva forgalombahozatali
engedélyét érvényes és az uniós jognak megfelelő módon adták meg.
Márpedig a jelen esetben nem ez az eset áll fenn, hiszen a Litván Köztársaság Unióhoz való csatlakozásának időpontjában ez
az engedély nem felelt meg az ekkor hatályos uniós jog által előírt követelményeknek.
Ugyanígy, szemben az említett tagállam állításával, a jelen ítélet 63. pontjában foglalt megállapítás egyáltalán nem sérti
a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét, hiszen miként arra a főtanácsnok indítványának 123. pontjában rámutatott, valamely
jövőbeli tagállam helyzete tekintettel a csatlakozási szerződésből eredő kötelezettségeit illetően, és a tagállamok helyzete
valamely irányelv határidőn belüli átültetését illetően nem hasonlítható össze egymással.
Végül, ami a Bíróság által a fent hivatkozott Bizottság kontra Ausztria ügyben elfogadott megoldást illeti, elegendő arra
emlékeztetni, hogy e megoldást többek között az a – jelen ítélet 60. pontjában leírt – körülmény indokolta, hogy a csatlakozási
okmány az Osztrák Köztársaság tekintetében nem rendelkezett semmiféle eltérésről vagy átmeneti időszakról az ügy tárgyát képező
irányelvek tekintetében.
Márpedig meg kell állapítani, hogy nem ugyanez a helyzet a 2001/83 irányelv esetében, hiszen a 2003. évi csatlakozási okmány
a IX. mellékletében kifejezetten rendelkezik az ezen irányelv Litvániában való alkalmazása alóli eltérés lehetőségéről.
Az előbbi megfontolásokra tekintettel azt kell megállapítani, hogy a Bizottság első jogalapja megalapozott.
A második jogalapról
–       A felek érvei
Második jogalapjával a Bizottság azt állítja, hogy mivel a Grasalva forgalombahozatali engedélye – amiatt, hogy nem felelt
meg a 2003/63 irányelvvel módosított 2001/83 irányelvnek – 2004. május 1‑jétől kezdve nem volt érvényes, ettől az időponttól
kezdve ezt a gyógyszert csak az ezen intézmény által a 2309/93 rendeletben foglalt központosított engedélyezési eljárásnak
megfelelően kiadott engedély alapján lehetett volna forgalmazni. Az Unióhoz való csatlakozását követően a Litván Köztársaságban
is alkalmazandó e rendelet ugyanis a rekombináns DNS‑technológiával előállított olyan biológiai gyógyszereket, mint a Grasalva,
az említett eljárás hatálya alá vonta.
A litván hatóságok, miután rámutattak arra, hogy e második jogalap szorosan kapcsolódik az elsőhöz, emlékeztettek arra, hogy
a Grasalva forgalombahozatali engedélyét 2003. július 2‑án adták meg, amikor a Litván Köztársaság még nem volt tagja az Uniónak.
Márpedig a 2309/93 rendelet 2. cikkének második albekezdése értelmében az „e rendelet hatálya alá tartozó gyógyszerek forgalomba
hozataláért felelős személynek közösségi illetékességűnek kell lennie.
Következésképpen, az említett hatóságok szerint, 2003. július 2‑án a Grasalva forgalombahozatali engedélye iránti kérelmet
benyújtó fél nem élhetett a 2309/93 rendeletben foglalt központosított eljárás kedvezményével, hiszen Litvániában, vagyis
a Közösség területén kívül volt a székhelye. Ezenfelül, figyelemmel a kérdéses eljárások időtartamára, nem volna ésszerű előírni
azt, amit a Bizottság előírt, hogy a nemzeti forgalombahozatali engedélyt 2004. május 1‑jén vonják vissza, miközben ezen időpontot
megelőzően a litvániai székhelyű piaci szereplők részére nem is nyújthattak be az említett rendeletben szereplő központosított
eljárás szerinti engedély iránti kérelmet.
–       A Bíróság álláspontja
A második jogalap megválaszolásához elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy miként az az első jogalap vizsgálatából következik,
a Grasalva nemzeti forgalombahozatali engedélyét nem a gyógyszerek tekintetében alkalmazandó uniós jogszabályoknak megfelelően
adták meg.
Következésképpen, a 2001/83 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének megfelelően, az említett forgalombahozatali engedély a Litván
Köztársaság Unióhoz való csatlakozásától kezdve már nem volt elegendő ahhoz, hogy a Grasalvát a litván piacon továbbra is
forgalmazni lehessen.
Szintén az említett 6. cikk (1) bekezdéséből, valamint a 2309/93 rendelet 3. cikkének (1) bekezdéséből és mellékletéből, illetve
a 726/2004 rendelet 3. cikkének (1) bekezdéséből és mellékletéből következően, mivel a Grasalva nem szerepelt az A. függelékben
foglalt listán a biotechnológiai úton előállított gyógyszerek között, azt a Közösség piacán az említett csatlakozást követően
csak a Bizottság által a 2309/93 rendeletben foglalt központosított eljárás szerint kiadott engedély alapján, 2005. november
20‑ától kezdve pedig csak a 726/2004 rendeletben foglalt központosított eljárás szerint kiadott engedély alapján lehetett
volna forgalmazni.
Márpedig e tekintetben elegendő azt kiemelni, hogy miként azt maga a Litván Köztársaság is elismeri, a Grasalvát a litván
piacon a tagállam csatlakozását követően is forgalmazták, egészen 2008. július 2‑áig.
E körülményekre tekintettel azt kell megállapítani, hogy az említett tagállam megsértette a 2309/93 rendelet és a 726/2004
rendelet 3. cikkének (1) bekezdését.
Következésképpen a Bizottság által keresete alátámasztásaként felhozott második jogalap ugyancsak megalapozott.
Ennélfogva azt kell megállapítani, hogy a Litván Köztársaság – a Grasalva nevű gyógyszer nemzeti forgalombahozatali engedélyének
fenntartásával – nem teljesítette a 2003/63 irányelvvel módosított, 2001/83 irányelv 6. cikkének (1) bekezdéséből, valamint
a 2309/93 rendelet 3. cikkének (1) bekezdéséből és a 726/2004 rendelet 3. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. A Litván Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Litván Köztársaság – a Grasalva nevű gyógyszer nemzeti forgalombahozatali engedélyének fenntartásával – nem teljesítette
a 2003. június 25‑i 2003/63/EK bizottsági irányelvvel módosított, az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről
szóló, 2001. november 6‑i 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 6. cikkének (1) bekezdéséből, valamint az emberi,
illetve állatgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerek engedélyezésére és felügyeletére vonatkozó közösségi eljárások meghatározásáról
és az Európai Gyógyszerértékelő Ügynökség létrehozásáról szóló, 1993. július 22‑i 2309/93/EGK tanácsi rendelet 3. cikkének
(1) bekezdéséből és az emberi, illetve állatgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerek engedélyezésére és felügyeletére
vonatkozó közösségi eljárások meghatározásáról és az Európai Gyógyszerügynökség létrehozásáról szóló, 2004. március 31‑i 726/2004/EK
európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
2)
A Bíróság a Litván Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: litván.