CELEX: 62005CJ0241
Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus
20 artiklan 1 kappale
Kolmannen valtion kansalaisten, joilta ei vaadita viisumia, liikkumista koskevat edellytykset
Korkeintaan kolmen kuukauden oleskelu kuuden kuukauden sisällä ensimmäisen Schengen-alueelle tulon päivästä lukien
Peräkkäiset oleskelut
"Ensimmäisen alueelletulon" käsite

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä
tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta
19 päivänä kesäkuuta 1990 Schengenissä (Luxemburg) tehdyn yleissopimuksen (EYVL 2000, L 239, s. 19; jäljempänä yleissopimus)
20 artiklan 1 kappaleen tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty valitusasiassa, jossa Bot, joka on Romanian kansalainen, on vaatinut Val‑de‑Marnen (Ranska) prefektin
antaman sen määräyksen kumoamista, jossa hänet velvoitettiin poistumaan maasta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Schengenin säännöstö
Schengenin sopimukset
3       Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä tarkastusten asteittaisesta
lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla tehty sopimus, joka allekirjoitettiin Schengenissä 14.6.1985 (EYVL 2000, L 239, s. 13;
jäljempänä Schengenin sopimus), pantiin täytäntöön allekirjoittamalla yleissopimus.
4       Yleissopimuksen 1 artiklassa käsite ”ulkomaalainen” määritellään siten, että kyseessä on ”muu henkilö kuin Euroopan yhteisöjen
jäsenvaltioiden kansalainen”.
5       Yleissopimuksen II osastoon, jonka otsikkona on ”Tarkastusten poistaminen sisärajoilta ja henkilöiden liikkuvuus”, sisältyvässä
5 artiklan 1 kappaleessa määrätään edellytyksistä ulkomaalaisten maahantulolle Schengenin sopimuksen sopimuspuolten alueelle
(jäljempänä Schengen-alue) enintään kolmen kuukauden oleskelua varten.
6       Yleissopimuksen II osaston 3 luku sisältää viisumeita koskevat säännöt.
7       Yleissopimuksen 11 artiklan 1 kappale, joka kuuluu kyseisen luvun 1 jaksoon, jonka otsikkona on ”Viisumit lyhytaikaista oleskelua
varten”, kuuluu seuraavasti:
”Edellä 10 artiklassa tarkoitettu viisumi voi olla
a)      Viisumi, joka kelpaa yhteen tai useampaan maahantuloon. Yhden keskeytymättömän oleskelun kesto tai peräkkäisten oleskelujen
kokonaiskesto ensimmäisen maahantulon päivämäärästä lukien ei saa kuitenkaan olla yli kolmea kuukautta puolen vuoden pituista
jaksoa kohti;
– – ”
8       Yleissopimuksen 18 artiklassa, joka kuuluu kyseisen luvun 2 jaksoon, jonka otsikkona on ”Viisumit pitkäaikaista oleskelua
varten”, määrätään seuraavaa:
”Viisumi pidempää kuin kolmen kuukauden oleskelua varten on kansallinen viisumi, jonka kukin sopimuspuoli myöntää oman lainsäädäntönsä
mukaisesti. – – ”
9       Yleissopimuksen II osaston 4 luvun 19–24 artiklassa määrätään ulkomaalaisten liikkumista koskevista edellytyksistä. Siinä
määrätään erityisesti seuraavaa:
”19 artikla
1.      Ulkomaalainen, jolla on yhdenmukainen viisumi ja joka on saapunut laillisesti jonkin sopimuspuolen alueelle, voi liikkua vapaasti
kaikkien sopimuspuolten alueella viisumin voimassaoloaikana, jos hän täyttää 5 artiklan 1 kappaleen a, c, d ja e kohdassa
tarkoitetut maahantuloedellytykset.
– –
20 artikla
1.      Ulkomaalainen, jolta ei vaadita viisumia, voi liikkua vapaasti sopimuspuolten alueella korkeintaan kolmen kuukauden ajan kuuden
kuukauden sisällä ensimmäisestä alueelletulopäivästä lukien, mikäli hän täyttää 5 artiklan 1 kappaleen a, c, d ja e kohdassa
tarkoitetut maahantuloedellytykset.
– –
23 artikla
1.      Ulkomaalaisen, joka ei täytä tai ei enää täytä jonkin sopimuspuolen alueella voimassa olevia lyhytaikaisen oleskelun edellytyksiä,
on poistuttava viipymättä sopimuspuolten alueelta.
– – ”
Schengenin pöytäkirja
10     Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia tehdyn pöytäkirjan, joka on liitetty Amsterdamin sopimuksella
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen (jäljempänä Schengenin pöytäkirja), 1 artiklan
mukaan 13 Euroopan unionin jäsenvaltiota, joiden joukossa on Ranskan tasavalta, voivat toteuttaa tiiviimpää yhteistyötä keskenään
Schengenin säännöstön soveltamisalalla, sellaisena kuin se on tämän pöytäkirjan liitteessä määritetty. Tätä yhteistyötä on
tehtävä unionin oikeuden ja toimielinten sekä EU:sta tehdyn sopimuksen ja EY:n perustamissopimuksen puitteissa.
11     Schengenin pöytäkirjan liitteen mukaan täten määritettyyn Schengenin säännöstöön kuuluvat muun muassa Schengenin sopimus ja
yleissopimus.
12     Schengenin pöytäkirjan 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan Amsterdamin sopimuksen voimaantulopäivästä eli 1.5.1999
alkaen Schengenin säännöstöä sovelletaan välittömästi mainitun pöytäkirjan 1 artiklassa lueteltuihin 13 jäsenvaltioon.
13     Euroopan unionin neuvosto teki Schengenin pöytäkirjan 2 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan toisen virkkeen perusteella 20.5.1999
päätöksen 1999/436/EY (EYVL L 176, s. 17) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen asiaa
koskevien määräysten mukaisen oikeusperustan vahvistamisesta kullekin Schengenin säännöstöön kuuluvalle määräykselle ja päätökselle.
Kyseisen päätöksen 2 artiklasta ja päätöksen liitteestä A ilmenee, että neuvosto on asettanut yleissopimuksen 20 artiklan
oikeusperustaksi EY 62 artiklan 3 kohdan, joka kuuluu EY:n perustamissopimuksen IV osastoon, jonka otsikkona on ”Viisumi-,
turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka sekä muu henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvä politiikka”.
Asetus (EY) N:o 539/2001
14     Luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista
maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 15 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001
(EYVL L 81, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 7.12.2001 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2414/2001 (EYVL L 327,
s. 1), 1 artiklan 2 kohdan nojalla Romanian kansalaiset on vapautettu viisumin hankkimista koskevasta vaatimuksesta heidän
ylittäessään jäsenvaltioiden ulkorajan, kun kyseessä on oleskelu, jonka kokonaiskesto on enintään kolme kuukautta.

Kansallinen lainsäädäntö
15     Ulkomaalaisten maahantuloa ja oleskelua Ranskassa koskevista edellytyksistä 2.11.1945 annetun asetuksen nro 45-2658 (ordonnance
relative aux conditions d’entrée et de séjour des étrangers en France; JORF 4.11.1945, s. 7225), sellaisena kuin se on muutettuna
erityisesti maahanmuuton hallinnointia, ulkomaalaisten oleskelua Ranskassa ja kansalaisuutta koskevalla 26.11.2003 annetulla
lailla nro 2003‑1119 (loi relative à la maîtrise de l’immigration, au séjour des étrangers en France et à la nationalité;
JORF 27.11.2003, s. 20136; jäljempänä asetus nro 45‑2658), 22 §:ssä säädetään seuraavaa:
”I. – Departementissa valtion edustaja ja Pariisissa poliisiprefekti voivat perustellulla määräyksellä päättää ulkomaalaisen
maastapoistamisesta seuraavissa tapauksissa:
1°       Jos ulkomaalainen ei kykene osoittamaan tulleensa Ranskan alueelle laillisesti eikä hänellä ole voimassaolevaa oleskelulupaa;
– –
II. – I momentin 1 kohdan säännöksiä sovelletaan ulkomaalaiseen, joka ei ole Euroopan yhteisön jäsenvaltion kansalainen:
a)       jos [yleissopimuksen] 5 artiklan mukaiset maahantulon edellytykset eivät täyty tai
b)       jos hän ei tullessaan suoraan kyseisen yleissopimuksen sopimuspuolena olevan valtion alueelta kykene osoittamaan tulleensa
Ranskan emämaan alueelle [yleissopimuksen] 19 artiklan 1 tai 2 kappaleen, 20 artiklan 1 kappaleen taikka 21 artiklan 1 tai
2 kappaleen määräysten mukaisesti.”

Pääasian oikeusriita ja ennakkoratkaisukysymys
16     Ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdystä päätöksestä ilmenee, että Bot, joka on Romanian kansalainen, oleskeli Schengen-alueella
ja etenkin Ranskassa 15.8.–2.11.2002 ja tämän jälkeen vuoden 2002 marraskuun lopusta vuoden 2003 tammikuun loppuun saakka.
Kuljettuaan Unkarin kautta 23.2.2003 ja tämän jälkeen kertomansa mukaan Itävallan ja Saksan kautta Bot tuli takaisin Ranskaan,
jossa poliisi otti hänet kiinni 25.3.2003.
17     Val-de-Marnen prefekti antoi asetuksen nro 45-2658 22 §:n II momentin b kohdan nojalla 26.3.2003 määräyksen, jonka mukaan
Botin oli poistuttava maasta.
18     Tribunal administratif de Melun hylkäsi 1.4.2003 antamallaan päätöksellä Botin esittämän vaatimuksen, joka koski tämän määräyksen
kumoamista, ennen kaikkea sen takia, että palaamalla Ranskaan, vaikka yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleessa säädetty kuuden
kuukauden aika ei ollut vielä kulunut, Bot oli useaan otteeseen jättänyt noudattamatta tätä yleissopimuksen määräystä eikä
hänen näin ollen voitu katsoa osoittaneen, että hän oli tullut laillisesti Ranskaan kyseisessä asetuksessa tarkoitetulla tavalla.
19     Bot vaati 5.5.2003, että Conseil d’État kumoaa tämän päätöksen.
20     Koska Conseil d’État katsoi, että vastaus siihen kysymykseen, oliko Bot maastapoistamista koskevan määräyksen antamispäivänä
yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleen kannalta laillisessa asemassa, riippuu siitä, miten kyseisessä määräyksessä tarkoitettua
”ensimmäistä alueelletulopäivää” on tulkittava, se päätti lykätä asian ratkaisemista ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle
seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Miten – – yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettua ’ensimmäistä alueelletulopäivää’ on tulkittava, ja etenkin,
onko ’ensimmäisenä alueelletulona’ tämän yleissopimuksen sopimuspuolina olevien valtioiden alueelle pidettävä alueelletuloa,
joka tapahtuu sellaisen kuuden kuukauden ajanjakson lopussa, jonka aikana kyseiselle alueelle ei ole muutoin tultu, ja, kun
kyse on ulkomaalaisesta, joka tulee maahan useita kertoja lyhyitä oleskeluja varten, alueelletuloa välittömästi sen jälkeen,
kun kuusi kuukautta on kulunut aikaisemmasta tiedossa olevasta ’ensimmäisestä alueelletulosta’[?]”

Ennakkoratkaisukysymys
21     Kansallinen tuomioistuin pyrkii kysymyksellään siihen, että yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleeseen sisältyvää ”ensimmäisen
alueelletulon” käsitettä tulkittaisiin sen määrittämiseksi, oliko kolmannen valtion kansalaisen, jolta ei vaadita viisumia,
oikeus liikkua vapaasti Schengen-alueella kyseisen määräyksen mukaisesti korkeintaan kolmen kuukauden ajan kuuden kuukauden
sisällä päättynyt pääasian valittajan osalta.
22     Ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdystä päätöksestä ilmenee, että pääasian valittaja, joka oli oleskellut Schengen-alueella
peräkkäisiä kertoja yhteensä yli kolme kuukautta kuuden kuukauden sisällä hänen aivan ensimmäisestä alueelletulostaan lukien,
tuli uudestaan tälle alueelle kyseisen alkuperäisen kuuden kuukauden ajanjakson päätyttyä ja joutui siellä tarkastuksen kohteeksi
alle kolme kuukautta tämän uuden alueelletulon jälkeen.
23     Kansallinen tuomioistuin pohtii tässä tilanteessa sitä, tarkoittaako ”ensimmäisen alueelletulon” käsite jokaista uutta tuloa
Schengen-alueelle vai aivan ensimmäisen tälle alueelle tulon lisäksi ainoastaan sellaista myöhempää alueelletuloa, joka tapahtuu
sen jälkeen, kun kuuden kuukauden ajanjakso tästä aivan ensimmäisestä alueelletulosta lukien on päättynyt.
24     Kuten yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleen sanamuodosta ilmenee, kolmannen valtion kansalaisen, jolta ei vaadita viisumia,
ensimmäisen Schengen-alueelle tulon päivämäärästä alkaa kuuden kuukauden ajanjakso, jonka sisällä tällaisella kansalaisella
on tämän määräyksen mukaisesti oikeus liikkua vapaasti tällä alueella korkeintaan kolmen kuukauden ajan.
25     Tästä seuraa, että kuten kansallinen tuomioistuin on tuonut esiin, tämän kansalaisen aivan ensimmäinen tulo Schengen-alueelle
on yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettu ensimmäinen alueelletulo, josta lukien on määritettävä hänen oleskeluoikeutensa,
jonka kesto on korkeintaan kolme kuukautta kuuden kuukauden sisällä.
26     Kuten kaikki yhteisöjen tuomioistuimelle kirjalliset huomautuksensa jättäneet osapuolet ovat myöntäneet, tällä määräyksellä
hyväksytään tältä osin – kuten yleissopimuksen 11 artiklan 1 kappaleen a kohdassa on nimenomaisesti määrätty sellaisten kolmansien
valtioiden kansalaisten osalta, joilta vaaditaan viisumi lyhytaikaista oleskelua varten – sekä kolme kuukautta kestävä keskeytyksetön
oleskelu että lyhyempikestoiset peräkkäiset oleskelut, joiden yhteenlaskettu kokonaiskesto ei ole yli kolmea kuukautta.
27     Yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleen, luettuna yhdessä yleissopimuksen 23 artiklan 1 kappaleen kanssa, sanamuodosta seuraa
kuitenkin, että kun tämä enintään kolmen kuukauden oleskeluoikeus on päättynyt kuuden kuukauden sisällä aivan ensimmäisen
Schengen-alueelle tulon päivästä lukien, kyseisen kansalaisen on lähtökohtaisesti lähdettävä viipymättä tältä alueelta, tai
muuten hänen oleskelunsa tällä alueella ylittää tämän enimmäiskeston.
28     Vaikka yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleen sanamuodossa ei näin ollen mitenkään kielletä kyseistä kansalaista liikkumasta
sittemmin uudelleen Schengen-alueella, mitä yksikään yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa jättäneistä osapuolista ei
sitä paitsi ole kiistänyt, edellytyksenä tälle on se, että hän tulee uudelleen tälle alueelle ja että tämä alueelletulo tapahtuu
sen jälkeen, kun kuusi kuukautta on kulunut hänen aivan ensimmäisestä alueelletulopäivästään.
29     Kuten Ranskan, Tšekin ja Slovakian hallitukset ovat väittäneet, tällainen uusi alueelletulo on näin ollen myös katsottava
yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetuksi ensimmäiseksi alueelletuloksi aivan ensimmäisen Schengen-alueelle
tulon tavoin. Kyseisessä määräyksessä sallitaan siten se, että kolmannen valtion kansalaiset, joilta ei vaadita viisumia,
voivat oleskella tällä alueella korkeintaan kolmen kuukauden ajan kuuden kuukauden pituisten peräkkäisten ajanjaksojen sisällä
edellyttäen, että kukin näistä ajanjaksoista alkaa tällaisella ensimmäisellä alueelletulolla.
30     Tätä tulkintaa tukevat yleissopimuksen määräykset, joita sovelletaan lyhytaikaista oleskelua varten myönnettäviin viisumeihin.
Kyseisen yleissopimuksen 11 artiklan 1 kappaleen a kohdan ja 19 artiklan nojalla kolmannen valtion kansalaiset, joilla on
viisumi ja jotka ovat tulleet laillisesti Schengen-alueelle, voivat nimittäin liikkua siellä vapaasti ajan, joka ei ole yli
kolmea kuukautta puolen vuoden pituista jaksoa kohti ensimmäisen maahantulon päivämäärästä lukien, millä siten nimenomaisesti
sallitaan kolmen kuukauden oleskelut kuuden kuukauden pituisten peräkkäisten ajanjaksojen sisällä.
31     Lisäksi on täsmennettävä, että kuten Ranskan ja Tšekin hallitukset sekä Euroopan yhteisöjen komissio ovat perustellusti väittäneet,
yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleeseen sisältyvällä ”ensimmäisen alueelletulon” käsitteellä ei täten tulkittuna suinkaan
viedä toimivaltaisilta kansallisilta viranomaisilta mahdollisuutta määrätä yhteisön oikeutta noudattaen seuraamuksia kolmannen
valtion kansalaiselle, jonka oleskelu Schengen-alueella on ylittänyt kolmen kuukauden enimmäisajan edeltävien kuuden kuukauden
sisällä, vaikka sen tarkastuksen ajankohtana, jonka kohteeksi hän joutui, hänen oleskelunsa tällä alueella ei pääasiassa kyseessä
olleen Botin oleskelun tavoin ylitä kolmea kuukautta viimeisimmästä ensimmäisestä alueelletulopäivästä lukien.
32     Komissio väittää kuitenkin, että tämä kirjaimellinen tulkinta yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleesta voi johtaa väärinkäyttöön,
jolla pyritään kiertämään pitkiin oleskeluihin sovellettavat määräykset, vaikka EY 62 ja EY 63 artiklassa sekä yleissopimuksen
määräyksissä, erityisesti sen 5 ja 18 artiklassa, tehdään selvä ero yhtäältä yli kolme kuukautta kestävien oleskelujen, jotka
kuuluvat maahanmuuttopolitiikkaan liittyvien määräysten soveltamisalaan, ja toisaalta alle kolme kuukautta kestävien oleskelujen
välillä, jotka kuuluvat henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvien määräysten soveltamisalaan.
33     Komissio ja Suomen hallitus tuovat siten esiin, että kolmannen valtion kansalainen, jolta ei vaadita viisumia ja joka huolehdittuaan
siitä, että hän lähtee Schengen-alueelta juuri ensimmäisenä alueelletulopäivänään, on oleskellut yhtä päivää vaille kolme
kuukautta ensimmäisen kuuden kuukauden ajanjakson päättyessä, voisi poistumalla tältä alueelta yhdeksi päiväksi tämän ensimmäisen
ajanjakson päätyttyä ja tulemalla uudelleen alueelle seuraavana päivänä oleskella kyseisellä alueella ylimääräiset kolme kuukautta
toisen kuuden kuukauden pituisen ajanjakson sisällä, minkä johdosta hän voisi siten liikkua vapaasti kyseisellä alueella yhtäjaksoisesti
yhtä päivää vaille kuusi kuukautta.
34     Komissio ja Suomen hallitus katsovat näin ollen, että yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaletta pitäisi tällä yleissopimuksella
tavoiteltujen päämäärien mukaisesti tulkita siten, että varmistetaan, että kaikkiin kolmansien valtioiden kansalaisiin, jotka
suunnittelevat yhtä tai useampaa peräkkäistä oleskelua, joiden kokonaiskesto ylittää kolmen kuukauden enimmäiskeston minkä
hyvänsä kuuden kuukauden ajanjakson sisällä, sovelletaan säännöstöä, joka on yhteisön oikeudessa otettu käyttöön pitkiä oleskeluita
varten.
35     Komission mukaan ”ensimmäisen alueelletulon” käsitteen on näin ollen tulkittava tarkoittavan jokaista ensimmäistä tuloa Schengen-alueelle
ja jokaista uutta alueelletuloa sillä edellytyksellä, että viimeisen poistumisen ja tämän uuden alueelletulon välillä on kulunut
yli kolme kuukautta ilman kyseisellä alueella oleskelua. Jos asia ei ole näin, on tehtävä ero sen mukaan, onko oleskelu kyseistä
uutta alueelletuloa edeltäneen kuuden kuukauden sisällä kestänyt yli vai alle kolme kuukautta. Ensimmäisessä tapauksessa oleskeluoikeus
on päättynyt. Jälkimmäisessä tapauksessa oleskeluoikeus olisi laskettava ottamalla huomioon oleskelujen yhteenlasketut kestot
tämän kuuden kuukauden sisällä.
36     Suomen hallitus katsoo puolestaan, että ”ensimmäisen alueelletulon” käsitettä on tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan
uutta Schengen-alueelle tuloa edeltävän kuuden kuukauden aikana tapahtunutta ensimmäistä alueelletuloa, jolloin kaikki kyseisellä
alueella tänä aikana jo toteutuneet oleskelut vähentävät sallittua kolmen kuukauden oleskeluaikaa vastaavasti.
37     Jo EY 62 artiklan 3 kohdan, joka päätöksen 1999/436 mukaisesti on yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleen oikeusperusta, sanamuodosta
ilmenee, että neuvosto voi EY:n perustamissopimuksen tämän määräyksen perusteella ainoastaan toteuttaa toimenpiteet niiden
edellytysten vahvistamiseksi, joiden mukaisesti kolmannen valtion kansalaiset voivat vapaasti matkustaa Schengen-alueella
enintään kolmen kuukauden ajan.
38     Tästä seuraa, että riippumatta siitä, noudatetaanko yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleeseen kirjattua vaatimusta kuuden
kuukauden ajasta ensimmäisestä alueelletulosta lukien, kolmannen valtion kansalaisten oleskelu Schengen-alueella tämän määräyksen
nojalla ei voi missään tapauksessa kestää yhtäjaksoisesti yli kolmea kuukautta. Kun kyse on kolmannen valtion kansalaisista,
joilta ei vaadita viisumia, tällainen ehdoton enimmäisrajoitus ilmenee selvästi yleissopimuksen 5 artiklan 1 kappaleesta ja
asetuksen N:o 539/2001 1 artiklan 2 kohdasta.
39     Se, että tämä on – toisin kuin komissio ja Suomen hallitus esittävät – yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleeseen kirjatun
käsitteen ”ensimmäinen alueelletulo” tulkinta, sellaisena kuin se ilmenee tämän tuomion 28 ja 29 kohdasta, ei kuitenkaan johda
siihen, että kolmannen valtion kansalaisten, joilta ei vaadita viisumia, sallittaisiin liikkua vapaasti Schengen-alueella
yhtäjaksoisesti yli kolme kuukautta, sillä kuten näissä kohdissa on todettu, kaikki tässä määräyksessä tarkoitetut ”ensimmäiset
alueelletulot” edellyttävät välttämättä uutta tuloa kyseisellä alueelle sen jälkeen, kun edeltävät kuusi kuukautta ovat kuluneet.
40     Vaikka on lisäksi totta, että komission ja Suomen hallituksen suosittamien tulkintojen mukaan ”ensimmäisen alueelletulon”
käsitteellä voidaan ennen kaikkea varmistaa, että kolmannen valtion kansalainen, jolta ei vaadita viisumia, ei oleskele yli
kolmea kuukautta Schengen-alueella minkä hyvänsä kuuden kuukauden ajanjakson sisällä, on todettava, että tällainen ei ole
yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleessa asetettu sääntö, jolla ainoastaan kielletään yli kolmen kuukauden oleskelut ensimmäisestä
alueelletulopäivästä alkavan kuuden kuukauden ajanjakson sisällä. Kun kyseisissä tulkinnoissa otetaan kuitenkin huomioon vaihtuvat
ensimmäiset alueelletulopäivät, jotka muuttuvat viimeisen alueelletulopäivän perusteella, niissä sivuutetaan se seikka, että
yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappale on laadittu juuri ”ensimmäisen alueelletulon” käsitteen ympärille, ja kyseinen käsite
pyritään niissä korvaamaan viimeisen alueelletulopäivän käsitteellä, jota ei sisälly kyseiseen artiklaan.
41     Koska näille tulkinnoille ei löydy perustetta kyseisen määräyksen sanamuodosta ja koska niiden suhteellinen monimutkaisuus
voisi lisäksi vaikuttaa yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleen yhdenmukaiseen soveltamiseen ja siten loukata yksityisten
oikeussubjektien oikeusvarmuutta, niitä ei näin ollen voida hyväksyä.
42     Mitä tulee komission väittämään vaaraan siitä, että pitkiin oleskeluihin sovellettavia määräyksiä kierretään, on riittävää
huomauttaa, että vaikka yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaleen nykyisessä sanamuodossa sallitaan itse asiassa se, että kolmannen
valtion kansalainen, jolta ei vaadita viisumia, yhdistämällä kaksi peräkkäistä mutta ei yhtäjaksoista oleskelua oleskelee
Schengen-alueella lähes kuusi kuukautta, yhteisön lainsäätäjän asiana on tarvittaessa muuttaa tätä määräystä, jos se katsoo,
että tällaisella yhdistämisellä voidaan rikkoa yli kolme kuukautta kestäviin oleskeluihin sovellettavia määräyksiä.
43     Ennakkoratkaisukysymykseen on näin ollen vastattava, että yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaletta on tulkittava siten, että
kyseiseen määräykseen sisältyvä käsite ”ensimmäinen alueelletulo” tarkoittaa paitsi aivan ensimmäistä tuloa Schengen-alueelle
myös myöhemmin tapahtuvaa ensimmäistä alueelletuloa sen jälkeen, kun kuuden kuukauden ajanjakso tästä aivan ensimmäisestä
alueelletulosta lukien on päättynyt, sekä lisäksi kaikkia muita ensimmäisiä alueelletuloja, jotka tapahtuvat sen jälkeen,
kun uusi kuuden kuukauden ajanjakso edeltävästä ensimmäisestä alueelletulopäivästä lukien on päättynyt.

Oikeudenkäyntikulut
44     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä tarkastusten asteittaisesta
lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta 19 päivänä kesäkuuta
1990 Schengenissä tehdyn yleissopimuksen 20 artiklan 1 kappaletta on tulkittava siten, että kyseiseen määräykseen sisältyvä
käsite ”ensimmäinen alueelletulo” tarkoittaa paitsi aivan ensimmäistä tuloa kyseisen sopimuksen sopimuspuolina olevien valtioiden
alueille myös ensimmäistä tuloa näille alueille sen jälkeen, kun kuuden kuukauden ajanjakso tästä aivan ensimmäisestä alueelletulosta
lukien on päättynyt, sekä lisäksi kaikkia muita ensimmäisiä alueelletuloja, jotka tapahtuvat sen jälkeen, kun uusi kuuden
kuukauden ajanjakso edeltävästä ensimmäisestä alueelletulopäivästä lukien on päättynyt.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.