CELEX: 62004TJ0277
Ühenduse kaubamärk
Vastulausemenetlus
Varasemad siseriiklikud sõnamärgid VITAKRAFT
Ühenduse sõnamärgi VITACOAT taotlus
Suhteline keeldumispõhjus
Segiajamise tõenäosus
Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkt b

Vaidluse taust
1       Vitacoat Ltd esitas 21. märtsil 1996 Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”)
nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/1,
lk 146) (muudetud kujul) alusel taotluse sõnamärgi VITACOAT registreerimiseks ühenduse kaubamärgina.
2       Kaubad, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava
kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassidesse 3,
5 ja 21 ning vastavad järgmisele kirjeldusele:
–       klass 3: „Šampoonid, palsamid, karva- ja nahahooldusvahendid, deodorandid; kõik lemmikloomadele”;
–       klass 5: „Lesta-, täi- ja kirbutõrjevahendid; kõik lemmikloomadele”;
–       klass 21: „Harjad ja kammid lemmikloomadele”.
3       Taotlus avaldati 11. mai 1998. aasta Ühenduse Kaubamärgibülletäänis nr 34/1998.
4       25. mail 1998 esitas hageja vastulause taotletava kaubamärgi registreerimisele, tuginedes neljale Saksamaal registreeritud
kaubamärgile (edaspidi „varasemad kaubamärgid”), mis koosnevad sõnamärgist VITAKRAFT ja kaitsevad alljärgnevaid kaupu:
–       registreering nr 834 153: „Klaas-, portselan- ja fajansstooted, täpsemalt toidunõud lindudele, koertele ja kassidele”;
–       registreering nr 950 955: „Farmatseutilised preparaadid kaladele, toas peetavatele lindudele ja kodulindudele, välja arvatud
üksnes apteegis müüdavad preparaadid”;
–       registreering nr 1 065 186: „Sanitaar- ja hooldusvahendid lemmikloomade keha ja ilu eest hoolitsemiseks ning šampoonid lemmikloomadele”;
–       registreering nr 39 615 031: „Pesuained, seebid, kehahooldusvahendid ja ilutooted, juuksevedelikud, kahjuritõrjevahendid,
kammid ja harjad”.
5       Vastulause tugines määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktile b ja oli suunatud kõikide kaubamärgitaotluses märgitud kaupade
vastu..
6       11. veebruaril 2000 lükkas vastulausete osakond vastulause tagasi põhjusel, et puudusid varasemate kaubamärkide registreeringute
täielikud tõlked. Hageja kaebuse põhjal tühistas ühtlustamisameti kolmas apellatsioonikoda 19. juunil 2001 selle otsuse varasemaid
kaubamärke puudutavas osas.
7       4. septembril 2001 teavitas Vitacoat ühtlustamisametit kaubamärgitaotluse üleminekust äriühingule Johnson’s Veterinary Products
Ltd; nimetatud üleminek registreeriti ühenduse kaubamärgiregistris 29. oktoobril 2001.
8       29. juulil 2003 lükkas vastulausete osakond vastulause põhjendamatuse tõttu uuesti tagasi.
9       Hageja esitas 24. septembril 2003 kaebuse vastulausete osakonna otsuse peale.
10     27. aprilli 2004. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”) jättis ühtlustamisameti esimene apellatsioonikoda kaebuse
rahuldamata. Ta leidis sisuliselt, et vaadeldavad kaubad on osaliselt identsed ja osaliselt sarnased, kuid et vaadeldavatel
kaubamärkidel on foneetiliselt ja visuaalselt vähe sarnaseid osi. Apellatsioonikoda leidis, et õigupoolest on sõnadel „vita”
ja kaubamärkidel VITAKRAFT üksnes nõrk eriomane eristusvõime muude kui Saksa registreeringuga nr 834 153 kaetud kaupade osas
ja Saksa registreeringuga nr 39 615 031 kaetud kaupade „kammid ja harjad” osas. Lisaks leidis ta, et need kaubamärgid on kontseptuaalselt
erinevad, kuna sõna „Kraft” tähendab saksa keeles „jõudu, tugevust” ja toetab niiviisi mõistet „vitaalsus” („Vitalität” saksa
keeles), millele vihjab sõnaosa „vita”, samas kui sõnal „vitacoat” ei ole konkreetset tähendust sõltumata sellest, kas Saksa
tarbija teab, mida tähendab ingliskeelne sõna „coat”. Dokumentide osas, mis hageja esitas tõendamaks, et varasematel kaubamärkidel
on tugev eristusvõime, kuna nad on Saksa turul tuntud, leidis apellatsioonikoda, et need ei ole piisavateks tõenditeks varasemate
kaubamärkide omandatud maine kohta (vt allpool punktid 24 ja 25). Apellatsioonikoda on arvamusel, et kuna hageja ei suutnud
tõendada, et need kaubamärgid on Saksa turul tuntud, ei ole vaadeldavate kaubamärkide sarnasus piisav segiajamise tõenäosuse
tekkeks määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses.

Menetlus ja poolte nõuded
11     Hagi esitati algselt saksa keeles. Inglise keel sai kohtumenetluse keeleks Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 131 lõike 2
alusel pärast menetlusse astuja vastuväidete saabumist Esimese Astme Kohtu kantseleisse 11. augustil 2004.
12     Hageja lisas hagiavaldusele arvukalt saksakeelseid lisasid. 31. jaanuaril 2005 asendas ta osa neist lühendatud versioonidega.
13     Kodukorra artikli 131 lõike 3 kohaselt oli hagejal õigus esitada oma kohtukõne saksa keeles.
14     Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–       tühistada vaidlustatud otsus;
–       mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
15     Ühtlustamisamet palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       mõista kohtukulud välja kostjalt.
16     Menetlusse astuja palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       kinnitada vaidlustatud otsus;
–       saata ühenduse kaubamärgitaotlus ühtlustamisametile tagasi, et viimane saaks kaubamärgi registreerida;
–       mõista menetlusse astuja Esimese Astme Kohtus kantud kohtukulud ning apellatsioonikojas ja vastulausete osakonnas toimunud
menetluse kulud välja hagejalt.
17     Kohtuistungil selgitas menetlusse astuja vastuseks Esimese Astme Kohtu küsimusele, et tema teine nõue langeb tegelikult kokku
esimesega. Kolmanda nõude eesmärk on menetlusse astuja väitel tagada, et ühtlustamisamet hagi rahuldamata jätmisel kaubamärgi
tõesti registreeriks. Kohtukulude osas väitis menetlusse astuja, et ettevaatusest sõnastas ta neljanda nõude nii laialt kui
võimalik.

Õiguslik käsitlus

Hageja taotlus vaidlustatud otsuse tühistamiseks
18     Hageja tugineb üheleainsale väitele, mis tuleneb määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumisest. See väide koosneb
sisuliselt kolmest osast. Esimeses toob hageja välja, et kaubamärkidel VITAKRAFT ja nende osal „vita” on suur eristusvõime,
kuna nad on Saksa turul tuntud. Selle väite teises osas heidab hageja apellatsioonikojale ette tähiste sarnasuse valesti hindamist,
eriti kuna apellatsioonikoda ei täheldanud, et nende domineerivaks osaks on sõna „vita”. Kolmandas väites toob hageja esile,
et need kaks viga ning vaadeldavate kaupade sarnasuse tähelepanuta jätmine viisid käesoleval juhul selleni, et apellatsioonikoda
jättis antud juhul tuvastamata segiajamise tõenäosuse olemasolu, samas kui Saksa kohtud on sellise segiajamise tõenäosuse
olemasolu käesoleva asjaga sarnastes asjades nõuetekohaselt tuvastanud.
Üldised märkused
19     Määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b kohaselt ei registreerita varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral taotletavat
kaubamärki, kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga
kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel
segi ajada.
20     Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb kaupade või teenuste kaubandusliku päritolu
segiajamise tõenäosust hinnata igakülgselt, vastavalt sellele, kuidas asjaomane avalikkus vaadeldavaid kaubamärke ning kaupu
või teenuseid tajub, ning võttes arvesse kõiki vastavat juhtumit iseloomustavaid asjaolusid, eelkõige seost kaubamärkide ning
nendega kaitstud kaupade ja teenuste sarnasuse vahel (Esimese Astme Kohtu 1. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas SPAG
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Dann ja Backer (HOOLIGAN), T‑57/03, EKL 2005, lk II‑287, punkt 51).
21     Käesolevas asjas on pooled ühel meelel, et kuna varasemad kaubamärgid on kaitstud Saksamaal ja vastavad kaubad on mõeldud
lemmikloomi omavatele inimestele, koosneb sihtrühm sellist looma omavatest keskmistest Saksa tarbijatest.
22     Lisaks, nii nagu tuleneb vaidlustatud otsuse punktidest 21–23, leidis apellatsioonikoda, et kõik kaubamärgitaotlusega hõlmatud
kaubad on identsed mõne sellise kaubaga, mis on kaitstud varasemate kaubamärkidega nr 1 065 186 ja nr 39 615 031. Lisaks sedastas
apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 24, et taotletava kaubamärgiga hõlmatud kaubad ja kaubamärgiga nr 834 153 kaitstud
kaubad on sarnased. Hageja ei ole neid järeldusi vaidlustanud.
23     Need on kaalutlused, mille taustal hageja ainsat väidet uurida tuleb.
Hageja väite esimene osa, mis tugineb varasemate kaubamärkide tuntusest tuleneva tugeva eristusvõime olemasolule
–        Vaidlustatud otsus
24     Kinnitamaks asjaolu, et tema kaubamärgid on tuntud, esitas hageja apellatsioonikojas järgmised tõendid:
–       kaubamärke VITAKRAFT kandvate kaupade hinnakirja aastaks 1994;
–       1997. aastal läbi viidud kaubamärke VITAKRAFT käsitleva turu-uuringu;
–       1992. aastal läbi viidud turu-uuringu, mis käsitleb kaubamärki VITA ja võimalikku seost, mida avalikkus võib näha selle ja
tähise VITAKRAFT vahel.
25     Apellatsioonikoda jättis hinnakirja kõrvale, kuna see puudutas eeskätt muid kui kõnealuste varasemate kaubamärkidega tähistatud
kaupu (vaidlustatud otsuse punkt 29). 1997. aasta turu-uuringu osas leidis apellatsioonikoda, et selle tõenduslik väärtus
oli ebapiisav, kuna küsitletud inimesed ei seostanud kaubamärke VITAKRAFT ja nendega kaitstud kaupu spontaanselt, sest küsimustikes
olid ära toodud nii tähis kui vastavad kaubad (vaidlustatud otsuse punkt 30). 1992. aasta turu-uuringu kohta arvas apellatsioonikoda,
et selle tõenduslik väärtus on väga väike, kuna see ei kata asjassepuutuvat perioodi. Apellatsioonikoja arvates tuleb eeldada,
et turuolukord muutub nelja aasta jooksul märgatavalt, vähemalt juhul, kui ei ole tõendatud vastupidist. Ta lisas, et nimetatud
uuring ei käsitlenud kaubamärke VITAKRAFT, et see puudutas üknes lemmiklooma omavaid tarbijaid, et neid tarbijaid juhiti vaadeldavate
kaupade osas kaubamärgi VITA suunas ja et üksnes 20[%] küsitletutest tundis ära kaubamärgid VITAKRAFT (vaidlustatud otsuse
punkt 31).
–        Poolte argumendid
26     Esiteks rõhutab hageja 1994. aasta turu-uuringu osas, et see katab ka varasemate kaubamärkidega tähistatud kaupu.
27     Järgnevalt arvustab hageja 1997. aasta uuringu osas sisuliselt seda, et apellatsioonikoda ei aktsepteerinud küsitletud isikutele
vaadeldava kaubamärgi ja kaupade kohta küsitluses antud teavet. Hageja väitel ei ole võimalik mitte näidata kaubamärki, mis
on tarbijaintervjuude käigus tehtava uuringu esemeks. Kohtuistungil lisas hageja, et kuna sõna „vita“ on element, mida sageli
kasutatakse inimtoiduks mõeldud kaupu kaitsvate kaubamärkide puhul, oli varasemate kaubamärkidega kaitstud kaupade äramärkimine
vajalik, et välistada segiajamist inimtoidu sektorisse kuuluvate kaubamärkidega.
28     1992. aasta uuringu kohta toob hageja esiteks välja, et vaadeldav turg ei muutu suhteliselt lühikese nelja-aastase ajavahemiku
jooksul, nagu näitab ka 1997. aasta uuring. Seejärel rõhutab ta, et Allensbach’i arvamusuuringu instituut, kes selle uuringu
läbi viis, on väga mainekas. Uuring tõendab, et vaadeldavat turgu esindava valimi jaoks moodustab sõna „vita“ kaubamärkide
VITAKRAFT domineeriva osa ja et see avalikkus seostab vaadeldavaid kaupu tähistavas tähises oleva sõna „vita“ kohe hageja
varasemate kaubamärkidega.
29     Esialgse märkusena vastab ühtlustamisamet, et sõltumata oma sisust ei saa hinnakiri üksi tõendada, et varasemad kaubamärgid
on tuntud.
30     1997. aasta uuringu osas leiab ühtlustamisamet, et üldreeglina ei kaldu tarbijad kindla kaubamärgi poole, vaid otsustavad
spontaanselt, millist kaupa nad soovivad osta. Järelikult saab üksnes spontaanne vastus seoses sellega, kas tarbija tunneb
teatavate kaupade jaoks mõeldud kaubamärki, olla piisavaks tõendiks, et kaubamärk on turul tuntud. Käesoleval juhul suunati
tarbijad esiteks otse kaubamärkide VITAKRAFT juurde ja teiseks jäi uuring iseäranis umbmääraseks osas, mis puudutab käsitletavaid
kaupu. Kohtuistungil lisas ühtlustamisamet, et uuringu tõenduslikku väärtust vähendab veelgi see, et uuring katab ajavahemiku,
mis on asjassepuutuvast hilisem, ning et seetõttu võisid seda mõjutada kaubamärgitaotluse esitamisest hiljem läbi viidud reklaamikampaaniad.
31     Viimasena, seoses 1992. aasta uuringuga märgib ühtlustamisamet, et selle uuringu kohaselt ei tekkinud 70% küsitletutest mingit
seost sõna „vita“ ja varasemate kaubamärkide vahel, kuigi küsimused olid esitatud viisil, mis juhtis küsitletud tarbijad kindlaksmääratud
vastuse suunas.
32     Menetlusse astuja leiab, et 1997. aasta uuring tuleb kõrvale jätta, kuivõrd see käsitleb asjassepuutuvast ajavahemikust hilisemat
ajavahemikku, ning et 1992. aasta uuringu tõenduslik väärtus ei ole piisav, kuna see ei puuduta mitte varasemaid kaubamärke,
vaid tähist VITA. Kohtuistungil täpsustas ta, et lisaks võisid 1992. aastal küsitletud inimestele esitatud küsimused kõige
enam osutada teatavale seosele tähiste VITA ja VITAKRAFT vahel.
–        Esimese Astme Kohtu hinnang
33     Esialgse märkusena tuleb mainida, et määruse nr 40/94 seitsmenda põhjenduse kohaselt sõltub segiajamise tõenäosuse hindamine
mitmest asjaolust, ja eelkõige kaubamärgi tuntusest avalikkuse seas asjaomasel turul. Kuna segiajamise tõenäosus on seda suurem,
mida olulisem on varasema kaubamärgi eristusvõime, on kaubamärkidel, millel on kas eriomaselt või tuntuse tõttu avalikkuse
seas tugev eristusvõime, ulatuslikum kaitse kui nendel, mille eristusvõime on nõrk (vt analoogia alusel Euroopa Kohtu 11. novembri
1997. aasta otsus kohtuasjas C‑251/95; SABEL, EKL 1997, lk I‑6191, punkt 24; 29. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑39/97:
Canon, EKL 1998, lk I‑5507, punkt 18, ja 22. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, EKL 1999,
lk I‑3819, punkt 20).
34     Tavalisest tugevam eristusvõime, mis kaubamärgil on tuntuse tõttu avalikkuse seas vastaval turul, eeldab tingimata, et seda
kaubamärki tunneks vähemalt märkimisväärne osa asjaomasest avalikkusest, ilma et sellel tingimata peaks olema maine määruse
nr 40/94 artikli 8 lõike 5 tähenduses. Seda, et kaubamärgil on tugev eristusvõime tuntuse tõttu avalikkuse seas, ei saa tõendada
üldisel viisil, nt viidates konkreetsetele suhtarvudele selle kohta, millisel määral on kaubamärk asjaomase avalikkuse seas
tuntud (vt selle kohta ja analoogia alusel Euroopa Kohtu 4. mai 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑108/97 ja C‑109/97:
Windsurfing Chiemsee, EKL 1999, lk I‑2779, punkt 52, ja eespool viidatud kohtuotsus Lloyd Schuhfabrik Meyer, punkt 24). Sellegipoolest
tuleb möönda teatava vastastikuse sõltuvuse olemasolu kaubamärgi eristusvõime ja selle tuntuse vahel asjaomase avalikkuse
seas selles mõttes, et mida enam on kaubamärk sihtrühma seas tuntud, seda tugevam on selle eristusvõime.
35     Selle hindamiseks, kas kaubamärgil on tugev eristusvõime tuntuse tõttu avalikkuse seas, tuleb arvestada kõik antud juhul olulisi
asjaolusid, milleks on eelkõige kaubamärgi turuosa; selle kaubamärgi kasutamise intensiivsus, geograafiline ulatus ja kestus;
selle edendamiseks ettevõtja poolt kasutatud ressursside ulatus; see, millises ulatuses asjaomases sihtrühmas tuntakse selle
kaubamärgi alusel kõnealused kaubad või teenused ära teatavate ettevõtjate kaupade või teenustena, ning kaubandus- ja tööstuskoja
või teiste erialaliitude poolt avaldatud seisukohti (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Windsurfing Chiemsee,
punkt 51, ja eespool viidatud kohtuotsus Lloyd Schuhfabrik Meyer, punkt 23, ning selle kohta ja analoogia alusel Euroopa Kohtu
14. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑375/97: General Motors, EKL 1999, lk I‑5421, punktid 26 ja 27).
36     Käesolevas asjas on hageja esitanud kolm tõendit, kinnitamaks oma varasemate kaubamärkide tuntust avalikkuse seas; nimelt
1994. aasta hinnakirja, 1997. aasta turu-uuringu ja 1992. aasta turu-uuringu (vt eespool punkt 24).
37     Käsitledes esiteks hinnakirja, tuleb märkida, et kaubamärgi kasutamise tõendamiseks ei piisa üksnes kataloogide olemasolust,
ilma andmete või tõenditeta nende avalikkusele levitamise või nende võimaliku levitamise ulatuse kohta (vt selle kohta Esimese
Astme Kohtu 6. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑356/02: Vitakraft-Werke Wührmann
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Krafft (VITAKRAFT), EKL 2004, lk II‑3445, punkt 34). Veelgi olulisem on, et hinnakirjaga ei saa
tõendada kasutamise intensiivsust. Viidatud kohtupraktika on ülekantav hinnakirjale, mille ülesanded on sarnased kataloogiga.
Eelnevast järeldub, et hageja argument, mille kohaselt apellatsioonikoda on hinnakirja sisu osas vea teinud, tuleb jätta tähelepanuta.
38     Teiseks tuleb 1992. ja 1997. aastal läbi viidud turu-uuringute osas esmalt välja tuua, et võimalikule tuntuse tõttu avalikkuse
seas tugeva eristusvõime omamiseks peab varasem kaubamärk olema avalikkuse seas tuntud kaubamärgitaotluse esitamise kuupäeval
või, kui see on asjakohane, selle taotluse toetuseks välja toodud prioriteedikuupäeval (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu
13. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑8/03: El Corte Inglés
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Pucci (EMILIO PUCCI), EKL 2004, lk II‑4297, punktid 71–73, nendes punktides edasi kaebamata).
Sellegipoolest ei saa
a priori
välistada, et uuring, mis on läbi viidud teataval ajahetkel enne või pärast nimetatud kuupäeva, võib sisaldada vajalikke
andmeid, kui seejuures arvestada, et selle tõenduslik väärtus võib kõikuda sõltuvalt asjaolust, kui lähedal on selle läbiviimise
aeg vaadeldava kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise või prioriteedikuupäevale. Lisaks sõltub selle tõenduslik väärtus
kasutatud küsitlusmeetodist.
39     Nagu apellatsioonikoda on õigesti välja toonud, nõrgestab käesolevas asjas 1997. aasta uuringu tõenduslikku väärtust asjaolu,
et küsitletud ei ole vastanud spontaanselt, kuna kasutatud küsimustikes oli märgitud nii vaadeldav kaubamärk kui kõnealused
kaubad. Seda järeldust ei sea kahtluse alla hageja argument, mille kohaselt esiteks oli käsitletavate kaupade väljatoomine
vajalik selleks, et avalikkus ei nimetaks inimtoiduks mõeldud toiduained, ja teiseks annaks uuring, milles ei ole ühtegi viidet
asjassepuutuvale kaubamärgile, kasutamiskõlbulikke tulemusi ainult väga tuntud kaubamärkide puhul („berühmte Marken“) (vt eespool
punkt 27). Tegelikult oleks olnud võimalik küsitletutele ära märkida vaadeldavad kaubad, mainimata kaubamärke VITAKRAFT, või
näidata neile nimekirja erinevatest kaubamärkidest, mille seas oleks muuseas kõnealune varasem kaubamärk.
40     Neil asjaoludel ei teinud apellatsioonikoda õiguslikku viga, leides et 1997.  aasta uuringust üksi ei piisa tõendamaks, et
kaubamärgid VITAKRAFT on avalikkuse seas tuntud. Esimese Astme Kohtul ei ole seega tarvis vastata ühtlustamisameti ja menetlusse
astuja lisaargumendile, mille kohaselt nimetatud uuringu tõenduslikku väärtust vähendab ka asjaolu, et see katab asjassepuutuvast
kuupäevast hilisemat ajavahemikku.
41     1992. aasta uuringu osas tuleb öelda, et seda ei saa jätta tähelepanuta üksnes põhjusel, et see puudutab peamiselt kaubamärki
VITA, mitte kaubamärke VITAKRAFT, kuna hageja soovib tõendada, et sõna „vita“ kujutab endast varasemate kaubamärkide domineerivat
osa ning et sihtrühmal tekib kohe seos sõna „vita“ ja kaubamärkide VITAKRAFT vahel, kuna ta tunneb neid kahte tähist ja uuringu
üks küsimusest puudutab just nimelt seda võimalikku seost.
42     Sellegipoolest, nagu apellatsioonikoda on õigesti leidnud, vähendab 1992. aasta uuringu tõenduslikku väärtust asjaolu, et
see on läbi viidud ligi neli aastat enne vaadeldava kaubamärgi registreerimistaotluse esitamist. Lisaks tuleb sarnaselt apellatsioonikojale
välja tuua, et nende inimeste protsent, kellel tekkis otsene seos sõna „vita“ ja varasemate kaubamärkide vahel, ei ole piisavalt
suur, selleks et tõendada, et need kaubamärgid või ka nende osa „vita“ omaks suurt eristusvõimet nende tuntuse tõttu avalikkuse
seas. Kuivõrd küsimus, mille küsitlejad tarbijatele esitasid, suunab viimaseid nägema majanduslikku seost kaubamärkide VITAKRAFT
ja kõikide sõna „vita” sisaldavate tähiste vahel, ei saa sõna „vita” kõrval teiste sõnaosade võimalik esinemine tarbijatele
pähe tulla. Isegi neil tingimustel arvas lemmiklooma omavatest küsitletutest üksnes 33%, et kõik tähised, mis sisaldasid elementi
„vita”, kuuluvad samale ettevõtjale. Vaid 25% lemmiklooma omavatest küsitletutest seostasid omavahel sõna „vita” ja kaubamärki
või ettevõtja nime VITAKRAFT.
43     Lisaks tõi apellatsioonikoda õigesti välja, et tarbijaid teavitati nii asjaomastest kaupadest (loomahooldustooted) kui kõnealustest
kaubamärkidest (VITA ja VITAKRAFT). Arvestades asjaolu, et tarbijatele esitatud küsimused võisid neid juhtida pigem hagejale
soodsa vastuse suunas, leidis apellatsioonikoda õigesti, et 1992. aasta uuringust ei piisa varasemate kaubamärkide tuntuse
ja seega ka nende või nende osa „vita” tugeva eristusvõime tõendamiseks.
44     Kuna hageja ei ole piisavalt tõendanud, et varasematel kaubamärkidel on tugev eristusvõime nende tuntuse tõttu avalikkuse
seas, tuleb neil asjaoludel selle väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Hageja väite teine osa, mis tuleneb vaadeldavate tähiste sarnasuse ebaõigest hindamisest
–        Poolte argumendid
45     Vaadeldavate tähiste võrdluse osas vaidleb hageja esiteks üldiselt vastu sellele, et elemendil „vita” on nõrk eriomane eristusvõime,
isegi kui oletada, et apellatsioonikojal on õigus, et sihtrühm seostab selle sõna saksakeelsete sõnadega „vital” (vitaalne)
ja „Vitalität” (vitaalsus). Isegi kui väike osa haritud inimestest vahel kasutab seda ladinakeelset sõna, mis tähendab „elu”,
kõneldes „inimese eluloost” (saksa keeles „Lebenslauf”), ei ole selle tähendus enamikule saksa tarbijatele teada. Lisaks toob
hageja esile, et vastupidi apellatsioonikoja järeldustele ei ole saksakeelsed sõnad „vital” ja „Vitalität” varasema kaubamärgiga
kaetud kaupu kirjeldavad. Lisaks märgib hageja, et ühtlustamisamet on juba möönnud sõna „vita” eristusvõimet, avaldades 15. juulil
2002. aastal ühenduse kaubamärgi VITA registreerimistaotluse varasemate kaubamärkidega analoogsete kaupade jaoks.
46     Varasema kaubamärgi tuntuse tõttu avalikkuse seas moodustab sõna „vita” hageja väitel nende domineeriva osa.
47     Eelnevast sõltumata vaidlustab hageja apellatsioonikoja poolt kaubamärkide visuaalsele, kontseptuaalsele ja foneetilisele
sarnasusele antud hinnangu.
48     Käsitledes esiteks visuaalset sarnasust, rõhutab hageja kõigepealt, et tarbija ei analüüsi kaubamärki keeleteaduslikult. Vastupidi,
kuna tarbija tähelepanu aste on vaadeldavaid kaupu valides suhteliselt madal, võib tähiste VITAKRAFT ja VITACOAT esimeste
osade identsus ning tähtede „a” ja „t” identsus tähiste lõpuosades viia vaadeldavate tähiste segiajamiseni. Kohtuistungil
tõi hageja välja asjaolu, et tarbija pöörab sõnamärgi algusele rohkem tähelepanu kui selle lõpule.
49     Käsitledes teiseks kontseptuaalset sarnasust, on apellatsioonikoda hageja arvates teinud vea, leides, et tarbija ei seosta
mingil moel ingliskeelset sõna „coat” ja viiteid saksakeelsetele sõnadele „vita” ja „Vitalität”, ja seda sõltumata sellest,
kas tarbija teab ingliskeelse sõna tähendust. Hageja rõhutab, et paljud Saksa tarbijad teavad, et sõna „coat” tähendab saksa
keeles „Fell” (karvkate), nii et taotletava kaubamärgi tähendus on neile mõistetav. Lisaks ei too see, et sihtrühm saab sõnast
„coat” aru, endaga kaasa kontseptuaalset erinevust, vaid, vastupidi, rõhutab vastandatud kaubamärkide kontseptuaalset sarnasust.
50     Kohtuistungil lisas hageja, et Esimese Astme Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt (14. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas
T‑292/01: Phillips-Van Heusen
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), EKL 2003, lk II‑4335, punkt 54; 22. juuni 2004. aasta
otsus kohtuasjas T‑185/02: Ruiz‑Picasso jt
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – DaimlerChrysler (PICARO), EKL 2004, lk II‑1739, punkt 56, ja 27. oktoobri 2005. aasta otsus
kohtuasjas T‑336/03: Éditions Albert René
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Orange (MOBILIX), EKL 2005, lk II‑4667, punkt 80, edasi kaevatud) esineb kontseptuaalne erinevus,
mis võib suures osas neutraliseerida asjaomaste märkide visuaalse ja foneetilise sarnasuse, üksnes siis, kui tähisel tervikuna
on selge ja kindlaksmääratud tähendus. Hageja arvates ei ole sellega antud juhul tegu, kuna sõnadel „vitakraft” ja „vitacoat”
ei ole ei saksa ega inglise keeles konkreetset tähendust.
51     Käsitledes kolmandaks foneetilist sarnasust, väidab hageja esiteks, et seda ei saa neutraliseerida tähiste väidetav kontseptuaalne
erinevus, mis käesoleval juhul puudub. Teiseks rikub apellatsioonikoja tõdemus, et tähtede „r“ ja „f“ olemasolu varasemates
kaubamärkides välistab foneetilise sarnasuse, põhimõtet, mille kohaselt segiajamise tõenäosust tuleb hinnata lähtuvalt tähiste
sarnastest osadest, mitte lähtuvalt nende erinevustest.
52     Ühtlustamisamet ja menetlusse astuja vaidlevad hageja argumentidele vastu.
–        Esimese Astme Kohtu hinnang
53     Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab segiajamise tõenäosuse igakülgne hindamine vaidlusaluste kaubamärkide visuaalse,
foneetilise ja kontseptuaalse sarnasuse osas tuginema neist jäävale tervikmuljele, arvestades eelkõige nende eristavaid ja
domineerivaid osi (vt eespool viidatud kohtuotsus BASS, punkt 47, ja viidatud kohtupraktika).
54     Mis kõigepealt puutub sõna „vita“ eristusvõimesses, siis mõistab lemmiklooma omavatest keskmistest Saksa tarbijatest koosnev
sihtrühm sõna „vita“, mida iseenesest saksa keeles olemas ei ole, nii, et see viitab sellistele sõnadele nagu „vital“ (vitaalne)
ja „Vitalität“ (vitaalsus). Kuigi ladinakeelse päritoluga sõna on saksa keelt kõnelevale tarbijale vähem tuttav kui hispaania
keelt kõnelevale, toob sõna „vita“ üldiselt meelde positiivse omaduse, mis on omistatav tervele reale erinevatele kaupadele
ja teenustele. Antud juhul on sõna „vita“ eessõna, mis annab sellele järgnevale sõnale, nimelt saksakeelsele sõnale „Kraft“
(jõud, tugevus) „vitaalsuse“ tähendusvarjundi. Nii ei taju avalikkus seda käesoleval juhul varasema tähise eristava ja domineeriva
osana. Seetõttu tuleb tagasi lükata hageja väide, et sõnal „vita“ on tugev eriomane eristusvõime. Lisaks, nagu tuleneb ka
punktidest 33–44 eespool, ei ole sõna „vita“ iseäranis eristav ei varasemate kaubamärkide tuntuse tõttu avalikkuse seas ega
ka majandusliku seose tõttu, mida sihtrühm nägevat viimatinimetatud kaubamärkide ja kaubamärkide VITA vahel.
55     Ka asjaolu, et ühtlustamisamet avaldas ühenduse sõnamärgi VITA taotluse varasemate kabamärkidega kaetud kaupadega analoogsete
kaupade jaoks, ei muuda seda hinnanugt. Antud juhul ei ole tegemist kaalumisega, kas kaubamärgil „puudub eristusvõime“ või
kas ta on „puhtalt kirjeldav“, mis tooks kaasa registreerimisest keeldumise määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b või c
alusel. Tuleb üksnes kaaluda, kas sõna „vita“ kujutab endast varasemate kaubamärkide domineerivat osa.
56     Käsitledes järgnevalt visuaalset sarnasust, tuleb välja tuua, et vaadeldavad tähised koosnevad esiteks osadest „vita“ ja teiseks
osadest „kraft“ või „coat“. Seega on neil ühesugune nii esimene osa („vita“) kui viimane täht („t“) ja täht nende teise osa
keskel („a“). Lisaks on nende pikkus peaaegu identne. Hoolimata nendest sarnastest osadest tekitab nende sõnade teiste osade,
nimelt osade „kraft“ ja „coat“ vaheline erinevus erineva tervikmulje. Seetõttu leidis apellatsioonikoda õigesti, et visuaalses
üldmuljes on erinevused võrreldes sarnaste osadega ülekaalus.
57     Foneetilise külje pealt tuleb välja tuua, et sõna „vitakraft“ jaguneb kolmeks silbiks („vi“, „ta“ ja „kraft“) koos täishäälikute
järjestusega „i‑a‑a“ ja kaashäälikute „r“ ja „f“ lööva foneetilise iseloomuga, samas kui kaashäälikud „k“ ja „t“ on tummad
ja lühikesed. Põhirõhk on esimesel silbil ja nõrgem rõhk teisel. Taotletava tähise puhul seevastu tuleb märkida, et ingliskeelsed
sõnad on Saksa reklaamides küllalt levinud, nii et paljud tarbijad teavad vähemalt inglise keele hääldusreegleid. Niisiis
hääldavad nad sõna „coat“ ühe helina, mis kõlab nagu „co:t“. Seevastu ei asenda tarbijad sõna „vita“ saksakeelset hääldust
(„vi:ta“) ingliskeelse hääldusega („vaita“), kuna see meenutab saksakeelseid sõnu „vital“ ja „Vitalität“. Taotletava kaubamärgi
vokaalide järjestus on „i‑a‑o“ ja selle teises osas on kaashäälikuteks üksnes „c“ ja „t“, kusjuures rõhk on esimesel silbil.
Sõnade „vitakraft“ ja „vitacoat“ kolmandate silpide erineva häälduse tõttu tuleb sarnaselt apellatsionikojaga asuda seisukohale,
et foneetilised erinevused on olulised.
58     Lõpuks, seoses foneetilise küljega on apellatsioonikoda õigesti leidnud, et varasemates kaubamärkides suunab vitaalsuse mõistega
seotud sõna „vita” ja saksa keeles „jõudu, tugevust” tähendav sõna „kraft” tarbijad seostama sõna „vitakraft” tervist ja vitaalsust
tugevdavate või taastavate omadustega, olgugi et iseenesest pole seda sõna saksa keeles olemas. Taotletavast kaubamärgist
rääkides tuleb märkida, et sõnal „coat” puudub saksa keeles tähendus. On vähetõenäoline, et tarbijad saavad aru ingliskeelsest
sõnast „coat”. Parimal juhul teavad nad, et see sõna tähendab inglise keeles „mantlit”. Igal juhul, isegi kui nad teavad selle
sõna kõiki tähendusi, erinevad kõik need siiski selgelt sõna „Kraft” tähendusest. Lisaks ei too see, et tarbijad võivad sõnast
„coat” aru saada, kaasa seda, et nad tajuvad sõna „vita” taotletava kaubamärgi domineeriva osana, nagu ka mitte varasema kaubamärgi
puhul. Kontseptuaalne tervikmulje moodustub kogumist, milles eessõna „vita” annab sellele järgnevale sõnale „coat” „vitaalsuse”
ideega seonduva teatava tähendusvarjundi, nii et need kaks sõna moodustavad ühenduse, ilma et ühte saaks pidada teise üle
domineerivaks.
59     Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et esineb vähene visuaalne sarnasus, mis tuleneb põhiliselt kahe tähise esimese nelja tähe
identsusest, kuid seda vähendab märkimisväärselt vaadeldavate tähiste lõpuosade, nimelt sõnade „kraft” ja „coat” erinevus.
60     Samuti esineb vähene foneetiline sarnasus, mis tuleneb kahe algussilbi identsusest („”vi-ta„”), kuid seda vähendab märkimisväärselt
sõna „kraft” (mida iseloomustab täishääliku „a” ja kaashäälikute „r” ja „f” esinemise selles) ja sõna „coat” (mida iseloomustab
täishääliku „o” esinemise selles) erinevus.
61     Lõpuks, võttes arvesse, et sõnal „Kraft” on Saksa tarbija jaoks täpne ja vahetult tajutav tähendus, samas kui sõnal „coat”
pole nende jaoks mingit tähendust või seda tuntakse ingliskeelse sõnana, millel on teistsugune tähendus, tuleb asuda seisukohale,
et tähiste vahel on kontseptuaalne erinevus. Taoline kontseptuaalne erinevus on laadilt selline, et see võib suures ulatuses
neutraliseerida vaadeldavate tähiste vähese visuaalse ja foneetilise sarnasuse (vt selle kohta eespool viidatud kohtotsus
BASS, punkt 54). Eessõna „vita” olemasolu vastandatud tähistes ei saa seda hinnangut muuta, kuna seda tajutakse kui eessõna,
nii et kontseptuaalsest küljest määrab tähiste tekitatava tervikmulje suures osas tähiste viimane osa.
62     Arvestades vaadeldavate tähiste kontseptuaalset erinevust ja visuaalseid ja foneetilisi erinevusi, tuleb nõustuda ühtlustamisameti
seisukohaga, mille kohaselt antud tähised on üksnes vähesel määral sarnased, kuna kontseptuaalne erinevus neutraliseerib nende
visuaalsed ja foneetilised erinevused.
Hageja väite kolmas osa, mis käsitleb segiajamise tõenäosuse olemasolu
–        Poolte argumendid
63     Apellatsioonikoja poolt segiajamise tõenäosusele antud üldhinnangus on hageja väitel järgmised vead.
64     Esiteks ei arvestanud apellatsioonikoda varasemate kaubamärkide tugevat eristusvõimet, mis tuleneb nende tuntusest turul.
Teiseks alahindas ta vaidlusaluste tähiste sarnasust. Kolmandaks ei pööranud apellatsioonikoda piisavalt tähelepanu vaadeldavate
kaubamärkidega kaetud kaupade identsusele.
65     Viimaks väidab hageja, et Saksa kohtud on võrreldavates asjades nõuetekohaselt tuvastanud segiajamise tõenäosuse olemasolu,
nagu nähtub hagiavaldusele lisatud nende kohtute otsustest.
66     Ühtlustamisamet ja menetlusse astuja vaidlevad nendele väidetele vastu. Lisaks väidab ühtlustamisamet, et kuna Saksa kohtute
otsuseid ei esitatud ühtlustamisameti menetluses, tuleb need tunnistada vastuvõetamatuteks.
–        Esimese Astme Kohtu hinnang
67     Esialgse märkusena tuleb märkida, et nagu tuleneb eespool punktidest 44 ja 62, ei teinud apellatsioonikoda viga, leides esiteks,
et varasematel kaubamärkidel ei ole tugev eristusvõime nende väidetava tuntuse tõttu avalikkuse seas, ja teiseks, et vaadeldavad
tähised on üksnes vähesel määral sarnased.
68     Seejärel tuleb välja tuua, et apellatsioonikoda on arvestanud sellega, et enamik vaadeldavate kaubamärkidega kaetud kaupu
on sarnased. Sellegipoolest on ta leidnud, et need tähised on eelkõige kontseptuaalsest küljest piisavalt erinevad selleks,
et välistada segiajamise tõenäosus isegi kaupade identsuse korral. Esimese Astme Kohus ühineb selle järeldusega ja seda isegi
arvestades vaadeldavale kaubavalikule osaks saanud vähest tähelepanu.
69     Viimaks tuleb seoses sellega, mis puudutab hageja poolt välja toodud Saksa kohtupraktikat esiteks välja tuua, et Saksa kohtute
otsused esitati esmakordselt alles Esimese Astme Kohtus.
70     Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on Esimese Astme Kohtule esitatud hagi eesmärk ühtlustamisameti apellatsioonikodade
otsuste õiguspärasuse kontrollimine määruse nr 40/94 artikli 63 tähenduses. Asjaolud, millele tuginetakse Esimese Astme Kohtus,
ilma et neid oleks varem esitatud ühtlustamisameti teiste osakondade menetluses, saavad mõjutada sellise otsuse õiguspärasust
ainult juhul, kui ühtlustamisamet oleks neid pidanud arvesse võtma omal algatusel. Seoses sellega tuleneb artikli 74 lõike 1
viimasest osast, mille kohaselt registreerimisest keeldumise suhteliste põhjustega seotud menetlustes piirdub ühtlustamisamet
kontrollimisel menetluspoolte esitatud faktide, tõendite ja väidetega ning esitatud nõudmistega, et ühtlustamisamet ei pea
omal algatusel arvesse võtma asjaolusid, mida pooled ei ole välja toonud. Järelikult ei saa sellised asjaolud mõjutada apellatsioonikoja
otsuse õiguspärasust (Esimese Astme Kohtu 13. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑115/03: Samar
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Grotto (GAS STATION), EKL 2004, lk II-2939, punkt 13).
71     Seda arvesse võttes tuleb sellegipoolest täpsustada, et ei pooltel ega Esimese Astme Kohtul endal ei peaks ühenduse õiguse
tõlgendamisel olema takistusi ühenduse, liikmesriigi või rahvusvahelise kohtupraktika kasutamisel. Eespool punktis 70 viidatud
kohtupraktika ei käsitle sellist võimalust viidata siseriiklikule kohtupraktikale, kuna antud juhul ei ole küsimuse all apellatsioonikojale
konkreetse siseriikliku kohtuotsuse faktiliste asjaolude arvestamata jätmise etteheitmine, vaid määruse nr 40/94 teatava sätte
rikkumise etteheitmine ning selle toetuseks kohtupraktikale viitamine.
72     Käesoleval juhul tuleb sellegipoolest nentida, et hageja poolt esitatud Saksa kohtute otsused ei saa vaidlustatud otsust kahtluse
alla seda. Esiteks ei saa eespool punktis 70 toodud põhjustel nende abil vaidlustada faktiliste asjaolude tuvastamist apellatsioonikoja
poolt ega tõendada, et varasemad kaubamärgid on turul avalikkuse seas tuntud või et Saksa tarbija seostab omavahel sõna „vita”
ja hageja kaubamärke. Teiseks ei ole hageja välja toonud ühtegi nendest otsustest tulenevat konkreetset argumenti, mida võiks
kasutada eespool punktis 71 väljatoodud tingimustel.
73     Eelnevast tuleneb, et apellatsioonikoda ei ole teinud viga segiajamise tõenäosuse igakülgsel hindamisel. Seetõttu ei ole hageja
väite kolmas osa põhjendatud. Sellest tuleneb, et hageja ainus väide ja seega ka hagi tervikuna tuleb tagasi lükata.

Menetlusse astuja taotlus taotletava kaubamärgi registreerimiseks
74     Seoses menetlusse astuja kolmanda nõudega tuleb meenutada, et vastavalt määruse nr 40/94 artikli 63 lõikele 6 peab ühtlustamisamet
võtma meetmed Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks. Seetõttu ei saa Esimese Astme Kohus anda ühtlustamisametile korraldusi. Ühtlustamisamet
peab käesoleva otsuse resolutiivosast ja põhjendustest ise järeldused tegema (Esimese Astme Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus
kohtuasjas T‑163/98: Procter  & Gamble
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (BABY-DRY), EKL 1999, lk II-2383, punkt 53; 31. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑331/99:
Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (Giroform), EKL 2001, lk II‑433, punkt 33; 27. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑34/00:
Eurocool Logistik
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (EUROCOOL), EKL 2002, lk II-683, punkt 12, ja 23. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑388/00:
Institut für Lernsysteme
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Educational Services (ELS), EKL 2002, lk II‑4301, punkt 19).
75     Mis puudutab menetlusse astuja taotlust, et ühtlustamisamet registreeriks kaubamärgi, siis see kujutab endast lõppastmes kohtuotsuses
täitmiseks vajalikku meedet, mis sisuliselt langeb kokku tema esimese nõudega, milleks on hagi rahuldamata jätmine. Veelgi
enam, kui menetlusse astuja taotleb, et Esimese Astme Kohtus kohustaks ühtlustamisameti kaubamärki registreerima, on see taotlus
vastuvõetamatu vastavalt eelmises punktis viidatud kohtupraktikale.

Kohtukulud
76     Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Vastavalt kodukorra artikli 136 lõikele 2 käsitletakse seoses apellatsioonikoja menetlusega kantud poolte kulusid
hüvitatavate kuludena. Viimane säte puudutab üksnes juhtumeid, kus apellatsioonikoja otsus, sealhulgas selle menetluskulusid
puudutav resolutiivosa, tühistatakse. Seevastu juhul, kui vaidlustatud otsust ei tühistata, ka mitte osaliselt, jääb ühtlustamisameti
menetluses kantud kulusid puudutav otsus jõusse, arvestades apellatsioonkaebuse esitamise võimalust.
77     Sellest tuleneb, et menetlusse astuja taotlus vastulausete osakonnas ja apellatsioonikojas kantud kulude hagejalt väljamõistmiseks
tuleb jätta rahuldamata. Esimese Astme Kohtu menetluses kantud kulud tuleb välja mõista hagejalt, kuna hageja on kohtuvaidluse
kaotanud ja kostja ning menetlusse astuja on kohtukulude hüvitamist nõudnud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (teine koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Jätta hageja kohtukulud tema enda kanda ning mõista nii Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)
kui menetlusse astuja poolt Esimese Astme Kohtu menetluses kantud kohtkulud välja hagejalt
.
Pirrung
Meij
Pelikánová
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 12. juulil 2006 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
E. Coulon

J. Pirrung
*
Kohtumenetluse keel: inglise.