CELEX: 61995CJ0171
Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet
Associeringsrådets afgørelse
Arbejdskraftens frie bevægelighed
Forlængelse af opholdstilladelse
Frivillig opsigelse af arbejdskontrakt

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 11. april 1995, indgaaet til Domstolen den 7. juni 1995, har Bundesverwaltungsgericht i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 6, stk. 1, tredje led, i associeringsraadets afgoerelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen (herefter »afgoerelse nr. 1/80«). Associeringsraadet blev oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Tyrkiet, som blev undertegnet den 12. september 1963 i Ankara dels af Republikken Tyrkiet, dels af EOEF's medlemsstater og Faellesskabet, og som blev indgaaet, godkendt og bekraeftet paa Faellesskabets vegne ved Raadets afgoerelse 64/732/EOEF af 23. december 1963 (Samling af Aftaler Indgaaet af De Europaeiske Faellesskaber, bind 3, s. 541, herefter »aftalen«).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem en tyrkisk statsborger, Recep Tetik, og Land Berlin i anledning af afvisning af en ansoegning om tidsubegraenset opholdstilladelse i Tyskland.
3 Det fremgaar af akterne i hovedsagen, at Recep Tetik fra september 1980 til den 20. juli 1988 havde lovlig beskaeftigelse som soemand paa forskellige soegaaende tyske skibe.
4 Med henblik paa denne beskaeftigelse fik han af de tyske myndigheder udstedt tidsbegraensede opholdstilladelser, der kun gav ret til beskaeftigelse inden for soefart. Recep Tetik's sidste opholdstilladelse var gyldig indtil den 4. august 1988 og indeholdt det udtrykkelige vilkaar, at den bortfaldt, naar indehaverens beskaeftigelse inden for den tyske skibsfart ophoerte.
5 Den 20. juli 1988 afmoenstrede Recep Tetik frivilligt.
6 Han rejste den 1. august 1988 til Berlin, hvor han samme dag ansoegte om tidsubegraenset opholdstilladelse med henblik paa loennet beskaeftigelse i land, idet han oplyste, at han paataenkte at opholde sig i Tyskland indtil ca. aar 2020.
7 Land Berlin's kompetente myndigheder afviste ansoegningen den 19. januar 1989, og Verwaltungsgericht og Oberverwaltungsgericht Berlin fastslog, henholdsvis den 10. december 1991 og den 24. marts 1992, at afgoerelsen herom var lovlig.
8 Den tilmeldingsattest, som de tyske myndigheder udstedte til Recep Tetik efter hans ansoegning om tidsubegraenset opholdstilladelse, er forsynet med paategning om, at »udoevelse af loennet beskaeftigelse ikke [er] tilladt«.
9 Recep Tetik, der ikke har haft beskaeftigelse efter sin frivillige afmoenstring, har indbragt sagen for Bundesverwaltungsgericht.
10 Denne ret har fastslaaet, at afslaget paa fornyelsen af opholdstilladelsen var i overensstemmelse med tysk ret, men har samtidig rejst det spoergsmaal, om artikel 6 i afgoerelse nr. 1/80 kunne indebaere en mere fordelagtig loesning for Recep Tetik.
11 Artikel 6 er affattet saaledes:
»1. Med forbehold af artikel 7 vedroerende familiemedlemmers fri adgang til beskaeftigelse har tyrkiske arbejdstagere med tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en bestemt medlemsstat:
- efter at have haft lovlig beskaeftigelse i et aar, ret til fornyelse af deres arbejdstilladelser i denne medlemsstat hos samme arbejdsgiver, saafremt der er beskaeftigelse
- efter at have haft lovlig beskaeftigelse i tre aar, ret til i denne medlemsstat med forbehold af den fortrinsstilling, som arbejdstagere fra Faellesskabets medlemsstater har, at modtage tilbud om anden beskaeftigelse hos en arbejdsgiver efter eget valg, saafremt dette tilbud er afgivet under normale vilkaar og er registreret ved den paagaeldende medlemsstats arbejdsmarkedsmyndigheder
- efter at have haft lovlig beskaeftigelse i fire aar i den paagaeldende medlemsstat fri adgang til enhver form for loennet arbejde efter eget valg.
2. AArlig ferie, barselsorlov og fravaer paa grund af arbejdsulykker eller sygdom af kortere varighed ligestilles med perioder med lovlig beskaeftigelse. Uforskyldte arbejdsloeshedsperioder, der er behoerigt konstateret af de kompetente myndigheder, og fravaer af laengere varighed paa grund af sygdom er ikke, selv om de ikke ligestilles med perioder med lovlig beskaeftigelse, til skade for de rettigheder, der er erhvervet gennem den forudgaaende beskaeftigelsesperiode.
3. Gennemfoerelsesbestemmelserne til stk. 1 og 2 fastsaettes ved nationale bestemmelser.«
12 Da Bundesverwaltungsgericht fandt, at en fortolkning af naevnte bestemmelse var paakraevet af hensyn til sagens afgoerelse, har retten ved kendelse af 11. april 1995 forelagt Domstolen foelgende to praejudicielle spoergsmaal:
»1) Har en tyrkisk soemand, der i tiden 1980-1988 havde haft beskaeftigelse paa soegaaende skibe, registreret i en medlemsstat, tilknytning til denne medlemsstats lovlige arbejdsmarked i den i artikel 6, stk. 1, i Associeringsraadet EOEF-Tyrkiets afgoerelse nr. 1/80 om udvikling af associeringen forudsatte betydning, og maa det antages, at han har lovlig beskaeftigelse dér, saafremt hans ansaettelsesforhold var undergivet national ret, og saafremt han betalte indkomstskat til denne medlemsstat og var socialforsikret dér, naar hans opholdstilladelse var begraenset til erhvervsmaessig beskaeftigelse inden for soefart og ikke tillod ham at tage bopael i land?
Er det herved af betydning, at denne form for beskaeftigelse ifoelge tysk ret ikke kraever arbejdstilladelse, og at soefolk til dels er omfattet af saerlige arbejds- og socialforsikringsretlige ordninger?
2) Saafremt spoergsmaal 1) besvares bekraeftende:
Mister en tyrkisk soemand sit krav paa at faa meddelt opholdstilladelse, saafremt han frivilligt, og ikke f.eks. af sundhedsmaessige aarsager, opsiger sit arbejde, indgiver ansoegning om opholdstilladelse med henblik paa beskaeftigelse i land 11 dage senere og efter, at hans opholdstilladelse er udloebet, og er arbejdsloes efter at have faaet meddelt afslag paa sin ansoegning?«
13 Det fremgaar af en kendelse afsagt af Bundesverwaltungsgericht den 30. august 1995, indgaaet til Domstolen den 25. september 1995, at retten er af den opfattelse, at Domstolens dom af 6. juni 1995 (sag C-434/93, Bozkurt, Sml. I, s. 1475), indeholder et tilfredsstillende svar paa det foerste praejudicielle spoergsmaal. Bundesverwaltungsgericht finder det derimod fortsat tvivlsomt, om Recep Tetik havde ret til opholdstilladelse i henhold til artikel 6, stk. 1, tredje led, i afgoerelse nr. 1/80, fordi han frivilligt var afmoenstret.
14 Bundesverwaltungsgericht har derfor i sin kendelse af 30. august 1995 anfoert, at en besvarelse af det foerste praejudicielle spoergsmaal ikke laengere er paakraevet, og retten har anmodet Domstolen om kun at traeffe afgoerelse om det andet spoergsmaal, der er indeholdt i kendelsen af 11. april 1995.
15 Med henblik paa besvarelsen af dette spoergsmaal bemaerkes indledningsvis, at aftalens artikel 12 bestemmer foelgende: »De kontraherende parter enes om, paa grundlag af artikel 48, 49 og 50 i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, gradvist indbyrdes at gennemfoere arbejdskraftens frie bevaegelighed.«
16 Det bestemmes desuden i aftalens artikel 6, at »for at sikre gennemfoerelsen og den gradvise udvikling af associeringsordningen moedes de kontraherende parter i et associeringsraad, som handler inden for graenserne af de befoejelser, som er blevet tillagt det ved aftalen«, og i artikel 22, stk. 1, at »til virkeliggoerelse af de i aftalen fastlagte maal og i de tilfaelde den opregner, er associeringsraadet beslutningsdygtigt«.
17 Den til aftalen knyttede tillaegsprotokol, der er undertegnet den 23. november 1970 og indgaaet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2760/72 af 19. december 1972 (Samling af Aftaler Indgaaet af De Europaeiske Faellesskaber, bind 3, s. 581), fastsaetter i artikel 36 frister for gradvis gennemfoerelse af arbejdskraftens frie bevaegelighed mellem Faellesskabets medlemsstater og Tyrkiet, og bestemmer, at »associeringsraadet traeffer beslutning om de noedvendige retningslinjer med henblik herpaa«.
18 Associeringsraadet har i henhold til aftalens artikel 12 og tillaegsprotokollens artikel 36 for det foerste den 20. december 1976 vedtaget afgoerelse nr. 2/76, der ifoelge artikel 1 udgoer foerste etape af gennemfoerelsen af arbejdskraftens frie bevaegelighed mellem Faellesskabet og Tyrkiet.
19 Afgoerelse nr. 1/80 om udvikling af associeringen, som associeringsraadet herefter vedtog den 19. september 1980, tilsigter ifoelge sin tredje betragtning paa det sociale omraade at forbedre den ordning, som anvendes paa arbejdstagerne og deres familiemedlemmer, i forhold til den ordning, der blev indfoert ved afgoerelse nr. 2/76.
20 Bestemmelserne i kapitel II (bestemmelser paa det sociale omraade), afsnit 1 (beskaeftigelsesforhold og arbejdskraftens frie bevaegelighed), i afgoerelse nr. 1/80, som indeholder artikel 6, udgoer saaledes en yderligere etape af gennemfoerelsen af arbejdskraftens frie bevaegelighed paa grundlag af traktatens artikel 48, 49 og 50 (jf. Bozkurt-dommen, a.st., praemis 14 og 19). Domstolen har derfor udtalt, at det forekommer uomgaengeligt noedvendigt i videst muligt omfang at overfoere principperne fra disse artikler i traktaten paa tyrkiske arbejdstagere, der har opnaaet de i afgoerelse nr. 1/80 anfoerte rettigheder (jf. Bozkurt-dommen, a.st., praemis 20).
21 Det skal herved for det foerste bemaerkes, at ifoelge fast praksis (jf. navnlig dom af 16.12.1992, sag C-237/91, Kus, Sml. I, s. 6781, praemis 25) beroerer afgoerelse nr. 1/80 ikke medlemsstaternes kompetence til at udstede forskrifter saavel om tyrkiske statsborgeres indrejse til landet som om betingelserne for deres foerste beskaeftigelse; afgoerelsen regulerer alene - navnlig i artikel 6 - situationen for tyrkiske arbejdstagere, der allerede er lovligt tilknyttet medlemsstaternes arbejdsmarked.
22 Det bemaerkes for det andet, at Domstolen siden dommen af 20. september 1990 (sag C-192/89, Sevince, Sml. I, s. 3461) til stadighed har fastslaaet, at artikel 6, stk. 1, i afgoerelse nr. 1/80 har direkte virkning i medlemsstaterne, saaledes at tyrkiske statsborgere, som opfylder betingelserne deri, direkte kan goere de rettigheder gaeldende, som bestemmelsens forskellige led giver dem (dom af 5.10.1994, sag C-355/93, Eroglu, Sml. I, s. 5113, praemis 11).
23 Som det fremgaar af de tre led i artikel 6, stk. 1, er disse rettigheder forskellige og er undergivet betingelser, der varierer i forhold til varigheden af den lovlige beskaeftigelse i den paagaeldende medlemsstat (jf. Eroglu-dommen, a.st., praemis 12).
24 For det tredje skal der henvises til den faste praksis, hvorefter de rettigheder, som de tre led i artikel 6, stk. 1, giver den tyrkiske arbejdstager med hensyn til beskaeftigelse, uundgaaeligt indebaerer, at arbejdstageren i det mindste har opholdsret, da retten til adgang til arbejdsmarkedet og til beskaeftigelse, ellers ville vaere helt illusorisk (jf. Sevince-dommen, a.st., praemis 29, Kus-dommen, a.st., praemis 29 og 30, og Bozkurt-dommen, a.st., praemis 28).
25 Hvad naermere angaar det praejudicielle spoergsmaal maa det fastslaas, at det omhandler situationen for en tyrkisk arbejdstager, der paa grund af udoevelse af lovlig beskaeftigelse i naesten otte aar i en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, tredje led, i afgoerelse nr. 1/80 havde »fri adgang til enhver form for loennet arbejde efter eget valg« i denne medlemsstat.
26 Det fremgaar herved for det foerste af selve ordlyden af artikel 6, stk. 1, at det tredje led - i modsaetning til de to foerste led, som begraenser sig til at fastsaette de betingelser, hvorunder en tyrkisk statsborger, som er lovligt indrejst paa en medlemsstats omraade og der har arbejdstilladelse, kan udoeve virksomhed i vaertsmedlemsstaten ved fortsat at arbejde hos samme arbejdsgiver efter at have haft lovlig beskaeftigelse i et aar (foerste led), eller ved, efter at have haft lovlig beskaeftigelse i tre aar og med forbehold af den fortrinsstilling, som arbejdstagere fra Faellesskabets medlemsstater har, at modtage tilbud om anden beskaeftigelse fra en anden arbejdsgiver inden for samme erhverv (andet led) - ikke alene giver en tyrkisk arbejdstager ret til at modtage et allerede bestaaende tilbud om beskaeftigelse, men ligeledes en ubetinget ret til at soege og faa adgang til enhver form for loennet arbejde efter eget valg, uden at der mod den paagaeldende kan goeres en fortrinsstilling for medlemsstaternes arbejdstagere gaeldende.
27 Domstolen har endvidere vedroerende den frie bevaegelighed for arbejdstagere, som er statsborgere i medlemsstaterne, udtalt, at traktatens artikel 48 indebaerer en ret for sidstnaevnte til at opholde sig i en anden medlemsstat for at soege beskaeftigelse, og at selv om varigheden af den arbejdssoegendes ophold i den paagaeldende medlemsstat kan begraenses tidsmaessigt i henhold til den gaeldende nationale lovgivning, kraever den effektive virkning af artikel 48 imidlertid, at der gives den paagaeldende en rimelig frist til i den medlemsstat, hvortil han er rejst, at faa kendskab til de beskaeftigelsestilbud, der svarer til hans erhvervsmaessige kvalifikationer, og i givet fald til at foretage det noedvendige for at blive ansat (jf. herom dom af 26.2.1991, sag C-292/89, Antonissen, Sml. I, s. 745, praemis 13, 15 og 16).
28 Som anfoert i naervaerende doms praemis 20 skal de i traktatens artikel 48, 49 og 50 indeholdte principper imidlertid i videst muligt omfang overfoeres paa tyrkiske arbejdstagere, der har opnaaet de i afgoerelse nr. 1/80 anfoerte rettigheder.
29 Tyrkiske statsborgere har ganske vist, i modsaetning til medlemsstaternes statsborgere, ikke ret til fri bevaegelighed inden for Faellesskabet, men har kun bestemte rettigheder i den vaertsmedlemsstat, paa hvis omraade de er lovligt indrejst, og hvor de i et bestemt tidsrum har haft lovlig beskaeftigelse.
30 Det forholder sig ikke desto mindre saaledes, at en tyrkisk arbejdstager som sagsoegeren i hovedsagen inden for en rimelig frist faktisk skal kunne soege ny beskaeftigelse i vaertsmedlemsstaten og svarende hertil have opholdsret i denne periode til trods for, at han selv har bragt sin tidligere arbejdskontrakt til ophoer uden umiddelbart derefter at indtraede i et nyt ansaettelsesforhold.
31 Som Kommissionen paa overbevisende maade har anfoert, indebaerer den effektive virkning af artikel 6, stk. 1, tredje led, i afgoerelse nr. 1/80 noedvendigvis en ret for den tyrkiske arbejdstager til, efter mindst fire aars lovlig beskaeftigelse i en medlemsstat, at afbryde sin aktuelle beskaeftigelse af personlige grunde og inden for en rimelig frist at soege ny beskaeftigelse i samme medlemsstat, da hans ret til fri adgang til enhver form for loennet arbejde efter eget valg i bestemmelsens forstand ellers ville blive illusorisk.
32 Hvad angaar den rimelige frist, som vaertsmedlemsstaten saaledes er forpligtet til at indroemme den paagaeldende arbejdstager for at goere det muligt for ham at soege anden beskaeftigelse, skal det bemaerkes, at det paahviler de beroerte nationale myndigheder at fastsaette varigheden heraf i overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, i afgoerelse nr. 1/80. Fristen skal imidlertid vaere tilstraekkelig lang til ikke at goere retten i henhold til artikel 6, stk. 1, tredje led, illusorisk og saaledes faktisk bringe den tyrkiske arbejdstagers chancer for at finde ny beskaeftigelse i fare.
33 I et tilfaelde som det i hovedsagen omhandlede, hvor den nationale lovgivning ikke har fastsat en frist, tilkommer det den nationale ret at fastsaette den ud fra omstaendighederne i den for retten foreliggende sag.
34 Det bemaerkes imidlertid, at en frist paa nogle faa dage som den, en tyrkisk arbejdstager som Recep Tetik faktisk har raadet over mellem hans arbejdskontrakts ophoer og opholdstilladelsens udloeb, under alle omstaendigheder er utilstraekkelig til at goere det muligt faktisk at soege ny beskaeftigelse.
35 Den ovenfor anlagte fortolkning beroeres ikke af den af den tyske regering og Det Forenede Kongeriges regering fremfoerte argumentation om, at artikel 6, stk. 2, andet punktum, i afgoerelse nr. 1/80 - der kun garanterer opretholdelse af rettigheder, der er erhvervet gennem den forudgaaende beskaeftigelsesperiode, i tilfaelde af den tyrkiske arbejdstagers uforskyldte arbejdsloeshed - modsaetningsvis maa indebaere, at der ikke kan paaberaabes nogen erhvervet rettighed i et tilfaelde som det i hovedsagen foreliggende, hvor arbejdstageren frivilligt har opgivet sin beskaeftigelse og endeligt har forladt arbejdsmarkedet i den paagaeldende medlemsstat, paa grund af den omstaendighed, at han ikke straks har kunnet indtraede i et nyt ansaettelsesforhold.
36 Det bemaerkes herved for det foerste, at bestemmelsen i artikel 6, stk. 2, med henblik paa beregning af perioder med lovlig beskaeftigelse, som anfoert i de tre foerste led i denne artikels stykke 1, foreskriver lempelser for tyrkiske arbejdstagere, der midlertidigt afbryder deres beskaeftigelse, idet den sondrer efter arten og varigheden af disse perioder med afbrudt beskaeftigelse.
37 Bestemmelsens foerste punktum vedroerer saaledes de perioder, som i princippet er af kortere varighed, hvorunder den tyrkiske arbejdstager rent faktisk ikke udoever sin loennede beskaeftigelse (aarlig ferie, barselsorlov og fravaer paa grund af arbejdsulykker eller sygdom af kortere varighed). Disse former for fravaer fra arbejdspladsen behandles foelgelig, som om det drejede sig om perioder med lovlig beskaeftigelse i artikel 6, stk. 1's forstand.
38 Det andet punktum i stk. 2 omhandler manglende beskaeftigelse af laengere varighed paa grund af sygdom eller uforskyldt arbejdsloeshed, dvs. naar arbejdstagerens manglende beskaeftigelse ikke skyldes en adfaerd, som kan laegges ham til last (saaledes som det ogsaa fremgaar af anvendelsen af adjektivet »unverschuldet« i den tyske version). Denne bestemmelse foreskriver, at perioder med manglende beskaeftigelse af denne art ikke kan sidestilles med perioder med lovlig beskaeftigelse, uden at arbejdstageren dog af denne grund mister rettigheder, der er erhvervet gennem forudgaaende perioder med lovligt udoevet beskaeftigelse.
39 Sidstnaevnte bestemmelse har derfor alene til formaal at undgaa, at en tyrkisk arbejdstager, der atter begynder at arbejde efter at have vaeret tvunget til at ophoere med at arbejde paa grund af sygdom af laengere varighed eller uforskyldt arbejdsloeshed, ikke er forpligtet til atter - paa samme maade som en tyrkisk arbejdstager, der endnu aldrig har haft loennet beskaeftigelse i den paagaeldende medlemsstat - at paabegynde perioder med lovlig beskaeftigelse som omhandlet i de tre led i artikel 6, stk. 1.
40 Naar den tyrkiske arbejdstager - som det er tilfaeldet i hovedsagen - allerede har haft lovlig beskaeftigelse i mere end fire aar i vaertsmedlemsstaten og frivilligt opgiver sit arbejde for at soege anden beskaeftigelse i samme medlemsstat, kan denne arbejdstager endvidere ikke automatisk anses for endeligt at have forladt denne stats arbejdsmarked, dog paa den betingelse, at han fortsat er tilknyttet det lovlige arbejdsmarked i medlemsstaten i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 6, stk. 1, in initio.
41 I en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor den tyrkiske arbejdstager ikke har kunnet indtraede i et nyt ansaettelsesforhold straks efter at have opgivet sin tidligere beskaeftigelse, er denne betingelse imidlertid i princippet kun fortsat opfyldt, for saa vidt som den paagaeldende, der er uden beskaeftigelse, opfylder samtlige de formaliteter, der eventuelt er foreskrevet i den paagaeldende medlemsstat, f.eks. ved at lade sig registrere som arbejdssoegende og ved at staa til raadighed for denne stats arbejdsformidling inden for den deri fastsatte frist.
42 Denne betingelse goer det i oevrigt muligt at sikre, at den tyrkiske arbejdstager inden for en rimelig frist, der skal indroemmes ham for at goere det muligt at indtraede i et nyt ansaettelsesforhold, ikke misbruger sin opholdsret i den paagaeldende medlemsstat, men faktisk soeger ny beskaeftigelse.
43 Hvad imidlertid angaar et tilfaelde som sagsoegeren i hovedsagens, tilkommer det den nationale ret, der alene har kompetence til at fastslaa og bedoemme den konkrete sags faktiske omstaendigheder, at afgoere, om vedkommende tyrkiske statsborger var forpligtet til at traeffe de foranstaltninger, der eventuelt maatte vaere foreskrevet i den paagaeldende medlemsstat, til at stille sig til raadighed for arbejdsformidlingen, under hensyn til den omstaendighed, at det var blevet forbudt ham at udoeve enhver form for loennet beskaeftigelse som foelge af hans ansoegning om forlaengelse af opholdstilladelse (jf. naervaerende doms praemis 8).
44 Den tyske og den franske regering har endvidere anfoert, at en tyrkisk statsborgers opholdsret i en medlemsstat kun er en ret, der svarer til arbejdstilladelsen, og at dette - da det fremgaar af Bozkurt-dommen, a.st., at en tyrkisk statsborger ikke har ret til at forblive paa vaertsmedlemsstatens omraade efter at have vaeret udsat for en arbejdsulykke, der har medfoert varig uarbejdsdygtighed - saa meget desto mere maa gaelde, naar arbejdstageren frivilligt har forladt den paagaeldende medlemsstats arbejdsmarked ved at have opgivet sin beskaeftigelse.
45 Det skal herved bemaerkes, at Domstolen i Bozkurt-dommens praemis 38 og 39 fastslog, at den paagaeldende tyrkiske statsborger i mangel af udtrykkelige bestemmelser herom ikke havde ret til at forblive paa vaertsmedlemsstatens omraade, naar han havde vaeret udsat for en arbejdsulykke, der medfoerte varig uarbejdsdygtighed. Han maatte derfor anses for endeligt at have forladt arbejdsmarkedet i denne medlemsstat, saaledes at den opholdsret, som han havde ansoegt om, ikke fremboed nogen forbindelse med en loennet beskaeftigelse, selv ikke i fremtiden.
46 Hvad derimod angaar en situation som den i hovedsagen omhandlede, fremgaar det af naervaerende doms praemis 40, 41 og 42, at for saa vidt den tyrkiske statsborger er en egentlig arbejdssoegende, der faktisk soeger ny loennet beskaeftigelse og i givet fald overholder de gaeldende retsforskrifter i vaertsmedlemsstaten, skal han anses for fortsat at vaere tilknyttet denne stats lovlige arbejdsmarked inden for den frist, som med rimelighed er noedvendig, for at han kan finde ny beskaeftigelse. Den tyske og den franske regerings argument kan derfor ikke tiltraedes.
47 Hvad endelig angaar den tyske regerings argument om, at en arbejdstager som Recep Tetik kunne have truffet de noedvendige foranstaltninger til at soege ny beskaeftigelse inden for de ferieperioder, som tilkom ham, bemaerkes det, at den aarlige ferie har et andet formaal end den periode, som vaertsmedlemsstaten er forpligtet til at indroemme en tyrkisk statsborger for at goere det muligt for ham at soege ny beskaeftigelse. Det er desuden muligt, at arbejdstageren paa det tidspunkt, hvor han beslutter at opsige sin arbejdskontrakt af personlige grunde, allerede har opbrugt sin aarlige ferie.
48 Paa grundlag af alle de anfoerte betragtninger skal det andet praejudicielle spoergsmaal besvares med, at artikel 6, stk. 1, tredje led, i afgoerelse nr. 1/80 skal fortolkes saaledes, at en tyrkisk arbejdstager, som har haft lovlig beskaeftigelse i mere end fire aar i en medlemsstat, som frivilligt beslutter at opgive sin beskaeftigelse for i samme medlemsstat at soege ny beskaeftigelse, og som ikke straks har kunnet indtraede i et nyt ansaettelsesforhold, i denne stat inden for en rimelig frist har en opholdsret med henblik paa der at soege ny loennet beskaeftigelse, for saa vidt han fortsat er tilknyttet medlemsstatens lovlige arbejdsmarked, idet han i givet fald overholder de i denne stat gaeldende retsforskrifter, f.eks. ved at lade sig registrere som arbejdssoegende og ved at stille sig til raadighed for arbejdsformidlingen. Det tilkommer den paagaeldende medlemsstat og, i mangel af retsforskrifter herom, den nationale ret, der behandler sagen, at fastsaette en saadan rimelig frist, der imidlertid skal vaere tilstraekkelig til, at den paagaeldendes reelle chancer for at finde ny beskaeftigelse ikke bringes i fare.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
49 De udgifter, der er afholdt af den tyske og den franske regering, af Det Forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Bundesverwaltungsgericht ved kendelse af 11. april 1995, som aendret ved kendelse af 30. august 1995, for ret:
Artikel 6, stk. 1, tredje led, i associeringsraadets afgoerelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Tyrkiet skal fortolkes saaledes, at en tyrkisk arbejdstager, som har haft lovlig beskaeftigelse i mere end fire aar i en medlemsstat, som frivilligt beslutter at opgive sin beskaeftigelse for i samme medlemsstat at soege ny beskaeftigelse, og som ikke straks har kunnet indtraede i et nyt ansaettelsesforhold, i denne stat inden for en rimelig frist har en opholdsret med henblik paa der at soege ny loennet beskaeftigelse, for saa vidt han fortsat er tilknyttet medlemsstatens lovlige arbejdsmarked, idet han i givet fald overholder de i denne stat gaeldende retsforskrifter, f.eks. ved at lade sig registrere som arbejdssoegende og ved at stille sig til raadighed for arbejdsformidlingen. Det tilkommer den paagaeldende medlemsstat og, i mangel af retsforskrifter herom, den nationale ret, der behandler sagen, at fastsaette en saadan rimelig frist, der imidlertid skal vaere tilstraekkelig til, at arbejdstagerens reelle chancer for at finde ny beskaeftigelse ikke bringes i fare.