CELEX: 61996CJ0297
Social sikring
Særlige ikke-bidragspligtige ydelser
Artikel 4, stk. 2a, artikel 5 og artikel 10a i forordning (EØF) nr. 1408/71 samt bilag VI til forordningen
Plejetilskud
Ikke mulighed for at modtage ydelsen i et andet land

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 2. september 1996, indgaaet til Domstolen den 11. september 1996, har Social Security Commissioner i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6, herefter »forordning nr. 1408/71«), og som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1247/92 af 30. april 1992 (EFT L 136, s. 1).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem en britisk statsborger, Vera A. Partridge, og Adjudication Officer vedroerende tilkendelse af »attendance allowance« (plejetilskud, herefter »AA«, ogsaa benaevnt plejetillaeg eller bistandsydelse) i henhold til Det Forenede Kongeriges lovgivning.
Den nationale lovgivning
3 Foer den 1. april 1992 fandtes der efter britisk lovgivning to ydelser ved invaliditet, AA og »mobility allowance« (befordringstilskud, herefter »MA«).
4 Den 1. april 1992 blev der ved Disability Living Allowance and Disability Working Allowance Act 1991 indfoert en »disability living allowance« (invalidepension, herefter »DLA«), som var genstand for den sag, i hvilken der blev afsagt dom den 4. november 1997 (sag C-20/96, Snares, Sml. I, s. 6057). DLA bestaar af to elementer: en ydelse, der udbetales til personer med behov for pleje, og som svarer til den tidligere AA, og en ydelse, der udbetales til bevaegelseshaemmede, og som svarer til den tidligere MA. Plejeydelsen udbetales efter tre forskellige satser, alt efter arten af den paagaeldendes handicap og behovet for pleje, mens mobilitetsydelsen udbetales efter to forskellige satser, alt efter arten og omfanget af indskraenkningen af den paagaeldendes foerlighed. Plejeydelsens to foerste satser svarer til de satser, AA blev udbetalt efter, og mobilitetsydelsens foerste sats svarer til den, MA blev udbetalt efter.
5 Fra den 1. april 1992 blev allerede tilkendt AA - for saa vidt angik ydelsesberettigede under 65 aar - og MA konverteret til DLA, nemlig henholdsvis plejeydelse og mobilitetsydelse. Fra dette tidspunkt kunne der ikke laengere tilkendes AA eller MA, idet personer over 65 aar dog fortsat kunne tilkendes AA. I sidstnaevnte tilfaelde fik AA, der tidligere var reguleret ved Social Security Act 1975, hjemmel i section 64(1) i Social Security and Benefits Act 1992 og Social Security (Attendance Allowance) Regulations 1991.
6 AA er som DLA - og tidligere MA - en ikke-bidragspligtig ydelse. Den er ikke betinget af uarbejdsdygtighed og ydes uafhaengigt af indkomst- og formueforhold. Den, som anmoder om ydelsen, skal i oevrigt opfylde betingelser om bopael og ophold i Storbritannien.
7 Regulation 2(1) og (2) i Social Security (Attendance Allowance) Regulations 1991 bestemmer foelgende:
»1) Medmindre andet foelger af nedenstaaende bestemmelser i denne 'regulation', er betingelserne med hensyn til bopael og ophold i Storbritannien med henblik paa anvendelsen af section 64(1) i Social Security Contributions and Benefits Act 1992 for enhver person paa en bestemt dag, at den paagaeldende -
a) paa denne dag -
i) har fast bopael i Storbritannien og
ii) opholder sig i Storbritannien og
iii) har opholdt sig i Storbritannien i en periode paa - eller i perioder, der sammenlagt udgoer - mindst 26 uger ud af de 52 uger, der ligger umiddelbart forud for den paagaeldende dag, og
...
2) Med henblik paa anvendelsen af paragraph 1)(a)(ii) og (iii) skal en person, uanset at han ikke opholder sig i Storbritannien paa en bestemt dag, betragtes, som om han opholdt sig i Storbritannien, saafremt hans fravaer udelukkende skyldes, at han paa denne dag
...
d) midlertidigt opholder sig uden for Storbritannien, og hans fravaer, da det begyndte, skulle vaere midlertidigt og ikke har strakt sig over en sammenhaengende periode paa mere end 26 uger, eller
e) midlertidigt opholder sig uden for Storbritannien med det saerlige formaal at blive behandlet for en invaliditet eller et handicap, som opstod, foer han forlod Storbritannien, og Secretary of State har fastslaaet, at det er foreneligt med den rette anvendelse af loven, at han, hvis ovennaevnte betingelse i denne sub-paragraph er opfyldt, betragtes, som om han opholdt sig i Storbritannien«.
Faellesskabsbestemmelserne
8 Foer den 1. juni 1992, hvor forordning nr. 1247/92 traadte i kraft, bestemtes det i artikel 4 i forordning nr. 1408/71:
»1. Denne forordning finder anvendelse paa enhver lovgivning om sociale sikringsgrene, der vedroerer:
...
b) ydelser ved invaliditet, herunder ydelser, der tager sigte paa at bevare eller forbedre erhvervsevnen
...
2.  Denne forordning finder anvendelse paa alle almindelige og saerlige sociale sikringsordninger med eller uden bidragspligt ...
...
4.  Denne forordning finder hverken anvendelse paa offentlig social og sundhedsmaessig forsorg ...«
9 I artikel 5 i forordning nr. 1408/71 tilfoejedes det:
»Medlemsstaterne skal i erklaeringer, der meddeles og offentliggoeres i overensstemmelse med reglerne i artikel 97, angive deres lovgivning og ordninger, der omfattes af artikel 4, stk. 1 og 2 ...«
10 I afsnit L (Det Forenede Kongerige) i ajourfoeringen af medlemsstaternes erklaeringer, som omhandlet i artikel 5 i forordning nr. 1408/71 (EFT 1986 C 338, s.1), anfoeres lovgivningen vedroerende AA.
11 Endelig bestemtes det i artikel 10 i forordning nr. 1408/71:
»1. Kontantydelser ved invaliditet eller alderdom eller til efterladte, erstatning i anledning af arbejdsulykker eller erhvervssygdomme samt ydelser ved doedsfald, hvortil der er erhvervet ret efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, kan, medmindre andet er bestemt i denne forordning, ikke nedsaettes, aendres, stilles i bero, inddrages eller beslaglaegges som foelge af, at den berettigede er bosat i en anden medlemsstat end den, hvori den institution, som det paahviler at udrede ydelsen, er beliggende ...«
12 Ved forordning nr. 1247/92, som er udstedt i medfoer af EOEF-traktatens artikel 51 og 235, blev foelgende bestemmelse indsat i artikel 4 i forordning nr. 1408/71 som stk. 2a:
»2a.  Denne forordning finder ligeledes anvendelse paa saerlige ikke-bidragspligtige ydelser, der er fastsat i en anden lovgivning eller ordning end dem, der er omhandlet i stk. 1 eller udelukket i henhold til stk. 4, naar disse ydelser har til formaal
a) enten at daekke de risici, der svarer til de i stk. 1, litra a)-h), omhandlede sikringsgrene, i stedet for eller som tillaeg til andre ydelser
b) eller udelukkende at sikre saerlig beskyttelse af handicappede.«
13 Parallelt hermed blev artikel 5 i forordning nr. 1408/71 aendret, saaledes at medlemsstaternes erklaering i henhold til denne artikel ogsaa kom til at omfatte »de i artikel 4, stk. 2a, omhandlede saerlige ikke-bidragspligtige ydelser«. Det Forenede Kongerige har ikke afgivet nogen erklaering med hensyn til disse ydelser.
14 Desuden blev der ved forordning nr. 1247/92 indsat en artikel 10a, hvori det hedder:
»1. Uanset artikel 10 og afsnit III modtager de personer, som er omfattet af denne forordning, udelukkende de i artikel 4, stk. 2a, omhandlede saerlige ikke-bidragspligtige kontantydelser i den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat, og i henhold til dennes lovgivning, saafremt disse ydelser er anfoert i bilag IIa. Ydelserne udredes af institutionen paa bopaelsstedet og paa dennes bekostning.
2. Institutionen i en medlemsstat, hvis lovgivning goer retten til de i stk. 1 omhandlede ydelser betinget af beskaeftigelsesperioder, perioder med selvstaendig beskaeftigelse eller bopaelsperioder, tager i fornoedent omfang beskaeftigelsesperioder, perioder med selvstaendig beskaeftigelse eller bopaelsperioder, der er tilbragt i enhver anden medlemsstat, i betragtning, som om det drejede sig om perioder, der var tilbragt paa foerstnaevnte medlemsstats omraade.
3. Naar lovgivningen i en medlemsstat goer retten til en i stk. 1 omhandlet ydelse, som tilkendes i form af en tillaegsydelse, betinget af, at der oppebaeres en af de i artikel 4, stk. 1, litra a)-h), omhandlede ydelser, og der ikke goeres krav paa nogen ydelse af denne art efter den paagaeldende lovgivning, betragtes enhver tilsvarende ydelse, der tilkendes efter lovgivningen i en anden medlemsstat, som en ydelse, der tilkendes efter lovgivningen i foerstnaevnte medlemsstat, med henblik paa tilkendelse af tillaegsydelsen.
4. Naar lovgivningen i en medlemsstat goer retten til de i stk. 1 omhandlede ydelser til invalider eller handicappede betinget af, at invaliditeten eller handicappet foerste gang blev konstateret paa denne medlemsstats omraade, anses denne betingelse for opfyldt, naar invaliditeten eller handicappet foerste gang blev konstateret paa en anden medlemsstats omraade.«
15 AA er anfoert i afsnit L (Det Forenede Kongerige), litra d), (bistandsydelse) i bilag IIa til forordning nr. 1408/71.
16 Endelig bestemmer artikel 89 i forordning nr. 1408/71, at saerregler for anvendelsen af visse medlemsstaters lovgivning er anfoert i bilag VI. Dette bilag har i den udgave, der finder anvendelse i hovedsagen, i punkt 11 i afsnit L (Det Forenede Kongerige) foelgende ordlyd:
»Ved anvendelse af forordningens artikel 10 ... betragtes plejetilskud (attendance allowance) tilkendt en arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende i henhold til lovgivningen i Det forenede Kongerige som en invaliditetsydelse.«
17 Efter udstedelsen af Raadets forordning (EOEF) nr. 1249/92 af 30. april 1992 om aendring af forordning nr. 1408/71 og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning nr. 1408/71 (EFT L 136, s. 28) indeholder afsnit L, punkt 5, i bilag VI til forordning nr. 1408/71 endvidere foelgende bestemmelser:
»Ved anvendelsen af artikel 10a, stk. 2, paa bestemmelserne om ret til plejetillaeg (attendance allowance) ... tages der hensyn til den beskaeftigelsesperiode, periode med selvstaendig erhvervsvirksomhed eller bopaelsperiode, der er tilbagelagt paa en anden medlemsstats omraade, i det omfang det er noedvendigt for at opfylde kravet om tilstedevaerelse i Det Forenede Kongerige inden den dato, hvor retten til den paagaeldende ydelse indtraeder.«
Hovedsagen
18 Vera A. Partridge modtog statslig alderspension samt tjenestemandspension fra Det Forenede Kongerige, og da hun var 83 aar gammel, tildelte Adjudication Officer hende laveste AA fra den 21. juli 1992.
19 Den 27. juli 1993 forlod Vera A. Partridge Det Forenede Kongerige for at bosaette sig i Frankrig med sin soen. Hun er afgaaet ved doeden den 11. november 1996.
20 Den 29. juli 1993 besluttede Adjudication Officer at fratage Vera A. Partridge det tildelte AA med den begrundelse, at hun fra begyndelsen ikke havde forladt Storbritannien rent midlertidigt, og at en af betingelserne i regulation 2(1) og (2) i Social Security (Attendance Allowance) Regulations 1991 derfor ikke var opfyldt. Denne afgoerelse blev stadfaestet den 20. september 1993.
21 Ved en afgoerelse af 11. juli 1994 gav Blackpool Social Security Appeal Tribunal ikke Vera A. Partridge medhold i den sag, som hun havde indbragt til proevelse af denne afgoerelse. Afgoerelsen blev begrundet med, at hun fra den 28. juli 1993 ikke laengere opfyldte kravet i regulation 2(1)(a)(i), i Social Security (Attendance Allowance) Regulations 1991. Faellesskabslovgivningen blev ikke naevnt i denne afgoerelse.
22 Vera A. Partridge indbragte herefter sagen for Social Security Commissioner, der ophaevede afgoerelsen fra Blackpool Social Security Appeal Tribunal, for saa vidt som denne havde undladt at tage stilling til faellesskabsrettens betydning for sagens afgoerelse.
23 For saa vidt angaar faellesskabsretten har den forelaeggende ret for det foerste fremhaevet, at det ikke er bestridt, at Vera A. Partridge tilhoerer den personkreds, der er omfattet af forordning nr. 1408/71, saaledes som denne er defineret i forordningens artikel 2.
24 Den nationale ret har endvidere anfoert, at hvis Vera A. Partridge havde opnaaet AA og derefter havde forladt Det Forenede Kongerige foer den 1. juni 1992, da forordning nr. 1247/92 traadte i kraft, havde hun kunnet fortsaette med at modtage den omtvistede ydelse i henhold til artikel 10 i forordning nr. 1408/71. Ydelsen ville da vaere blevet anset for at vaere en ydelse ved invaliditet i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1408/71. Dette maa efter rettens opfattelse foelge af Domstolens praksis (jf. dom af 20.6.1991, sag C-356/89, Newton, Sml. I, s. 3017), af afsnit L, punkt 11, i bilag VI til forordning nr. 1408/71 og af Det Forenede Kongeriges erklaering i henhold til artikel 5 i forordning nr. 1408/71, hvori ydelsen er anfoert som en af de ordninger, der er omfattet af forordningens artikel 4, stk. 1.
25 I det konkrete tilfaelde er Vera A. Partridge's ret til at modtage den omtvistede ydelse opstaaet efter den 1. juni 1992, og de rettigheder, som hun kan stoette paa forordningen, maa derfor bedoemmes ud fra forordning nr. 1408/71 som aendret ved forordning nr. 1247/92, uden at hun kan paaberaabe sig overgangsbestemmelserne om, at forordning nr. 1247/92 ikke paavirker rettighederne for de personer, som allerede modtog ydelsen, da forordningen traadte i kraft, eller opfyldte betingelserne for at kunne opnaa ydelsen.
26 Den forelaeggende ret har fundet, at Vera A. Partridge's situation i hoej grad er sammenlignelig med den situation Kevin Snares befinder sig i, selv om Snares-sagen vedroerer DLA. Det foelger heraf, at saafremt Domstolen i dommen i Snares-sagen skulle naa frem til, at retten til at modtage DLA i et andet land i henhold til artikel 10, stk. 1, er opretholdt til trods for, at ydelsen falder ind under kategorien af saerlige ikke-bidragspligtige ydelser, boer Vera A. Partridge ogsaa have ret til at modtage AA i et andet land. Hvis Domstolen derimod i Snares-sagen i henhold til artikel 10a i forordning nr. 1408/71 maatte finde, at DLA ikke kan modtages i et andet land, har Adjudication Officer anfoert, at der boer traeffes samme afgoerelse i Vera A. Partridge's sag med hensyn til AA paa trods af Det Forenede Kongeriges erklaering i henhold til artikel 5 i forordning nr. 1408/71 og uanset reglen i afsnit L, punkt 11, i bilag VI.
27 Paa denne baggrund har Social Security Commissioner besluttet at udsaette sagen og at forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal:
»Skal de spoergsmaal, som er forelagt i sagen Snares mod Adjudication Officer (sag C-20/96), eventuelt besvares anderledes, hvis de stilles i en sag, hvor sagsoegeren i henhold til Det Forenede Kongeriges lovgivning er berettiget til plejetilskud som arbejdstager eller selvstaendig erhvervsdrivende, naar henses til Det Forenede Kongeriges erklaering af 31. december 1986 i henhold til artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 og naar henses til afsnit O (tidligere afsnit L), punkt 11, i bilag VI til forordningen?«
Det praejudicielle spoergsmaal
28 Indledningsvis bemaerkes, at Domstolen i dommen i Snares-sagen har fastslaaet, at artikel 10a i forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1247/92, sammenholdt med bilag IIa, skal fortolkes saaledes, at DLA er omfattet af artiklens anvendelsesomraade og dermed udgoer en saerlig ikke-bidragspligtig ydelse i den forstand, hvori udtrykket anvendes i forordningens artikel 4, stk. 2a, og at det derfor udelukkende er det koordineringssystem, der er indfoert ved artikel 10a, der gaelder for den situation, en person, som efter den 1. juni 1992, hvor forordning nr. 1247/92 traadte i kraft, opfylder betingelserne for at faa tilkendt denne ydelse, befinder sig i.
29 I samme dom fastslog Domstolen, at gennemgangen af forordning nr. 1247/92, for saa vidt som der heri med hensyn til DLA ses bort fra princippet om ophaevelse af bopaelsbestemmelser i artikel 10 i forordning nr. 1408/71, intet havde frembragt, der kunne rejse tvivl om forordningens gyldighed.
30 Dernaest bemaerkes, at i medfoer af artikel 10a i forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1247/92, modtager de personer, som er omfattet af forordningen, de i artikel 4, stk. 2a, omhandlede saerlige ikke-bidragspligtige kontantydelser i henhold til de koordineringsregler, der er fastsat i forordningen, paa betingelse af, at ydelserne er anfoert i bilag IIa. Dette er tilfaeldet, for saa vidt angaar AA, om er naevnt i bilagets afsnit L (Det Forenede Kongerige), litra d).
31 Det maa antages, at den omstaendighed, at faellesskabslovgiver naevner regler, som f.eks. reglerne om AA, i bilag IIa til forordning nr. 1408/71, er et bevis for, at ydelser, der tilkendes i henhold til disse regler, er saerlige ikke-bidragspligtige ydelser, der er omfattet af anvendelsesomraadet for artikel 10a i forordning nr. 1408/71 (jf. bl.a. dommen i Snares-sagen, praemis 30).
32 Det fremgaar endvidere af artikel 10a's ordlyd, at de i bestemmelsen omhandlede ydelser desuden er omfattet af artikel 4, stk. 2a, i forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1247/92 (jf. dommen i Snares-sagen, praemis 31).
33 Under disse omstaendigheder er en ydelse som AA som foelge af, at den er anfoert i bilag IIa, omfattet af koordineringsreglerne i artikel 10a og udgoer dermed en saerlig ikke-bidragspligtig ydelse i artikel 4, stk. 2a's forstand (jf. dommen i Snares-sagen, praemis 32).
34 Denne fortolkning stoettes af tredje, fjerde, femte og sjette betragtning til forordning nr. 1247/92, hvoraf fremgaar, at lovgiver havde til hensigt at indfoere et saerligt koordineringssystem, som tager hensyn til de saerlige karakteristika ved visse ydelser, der baade har lighedspunkter med den sociale forsorg og den sociale sikring, og som i henhold til Domstolens praksis var blevet betragtet som sociale sikringsydelser i forhold til arbejdstagere, som allerede var omfattet af den sociale sikringsordning i den stat, hvis lovgivning de paaberaabte sig (jf. bl.a. dommene i Newton-sagen og Snares-sagen). Som generaladvokaten har anfoert i punkt 24 i sit forslag til afgoerelse, udgoer en ydelse som AA en saadan ydelse.
35 I oevrigt er den omstaendighed, at Det Forenede Kongerige ikke har afgivet en saerlig erklaering i henhold til artikel 5 i forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1247/92, hvori det bestemmes, at medlemsstaterne skal angive de i artikel 4, stk. 2a, omhandlede saerlige ikke-bidragspligtige ydelser, ikke til hinder for, at AA kvalificeres som en saerlig ikke-bidragspligtig ydelse i sidstnaevnte bestemmelses forstand (jf. dommen i Snares-sagen, praemis 34).
36 Som Domstolen har udtalt i dommen i Snares-sagen (praemis 35), er den omstaendighed, at en ordning ikke er angivet i en medlemsstats erklaering, ikke afgoerende i denne henseende og beviser saaledes ikke i sig selv, at ordningen ikke falder ind under anvendelsesomraadet for den paagaeldende bestemmelse.
37 En saadan kvalifikation kan heller ikke drages i tvivl, hverken fordi AA i afsnit L, punkt 11, i bilag VI til forordning nr. 1408/71 defineres som en invaliditetsydelse ved anvendelsen af artikel 10 i samme forordning, eller fordi AA er omfattet af artikel 4, stk. 1, i overensstemmelse med Det Forenede Kongeriges erklaering, afgivet i henhold til artikel 5.
38 For saa vidt angaar definitionen i afsnit L, punkt 11, i bilag VI fremgaar det af dennes ordlyd, at kvalifikationen af AA som en invaliditetsydelse er sket med henblik paa anvendelsen af artikel 10 i forordning nr. 1408/71, uden at det herved i oevrigt udelukkes, at forordningens artikel 10a i givet fald kan finde anvendelse paa den samme ydelse.
39 I denne henseende skal det bemaerkes, at i henhold til artikel 2 i forordning nr. 1247/92 kan forordningen ikke bevirke, at personer, som allerede modtog ydelsen, inden forordningen traadte i kraft (stk. 1), eller opfyldte betingelserne for opnaaelse af ydelsen (stk. 2), mister deres rettigheder. Selv om afsnit L, punkt 11, i bilag VI til forordning nr. 1408/71 vedroerer personer, som modtog AA eller opfyldte betingelserne for at opnaa ydelsen foer den dag, da forordning nr. 1247/92 traadte i kraft, idet disse personer fortsat kan paaberaabe sig princippet om ophaevelse af bopaelskrav i henhold til artikel 10 i forordning nr. 1408/71, er det naevnte bilag, som det fremgaar af naervaerende dom, dog ikke til hinder for, at den situation, som de personer, der opfylder betingelserne for at opnaa AA fra og med den 1. juni 1992, befinder sig i, er reguleret af artikel 10a i forordning nr. 1408/71.
40 Denne fortolkning, hvorefter AA - alt efter tidspunktet for handicappets indtraeden - er omfattet af reglerne i artikel 10 eller de regler, der er indfoert ved artikel 10a i forordning nr. 1408/71, bestyrkes af afsnit L, punkt 5, i samme bilag, som aendret ved forordning nr. 1249/92, hvori det udtrykkeligt forudsaettes, at artikel 10a, stk. 2, kan gaelde for de bestemmelser, der regulerer retten til AA.
41 Hvad dernaest angaar den ovennaevnte erklaering fra Det Forenede Kongerige i henhold til artikel 5 i forordning nr. 1408/71 bemaerkes, at den omstaendighed, at den ikke blev tilpasset ved ikrafttraedelsen af forordning nr. 1247/92, ikke kan foere til andet resultat, end at forordningsbestemmelserne skal fortolkes saaledes, at en person som Vera A. Partridge, hvis handicap, der dannede grundlag for udbetalingen af AA, var indtraadt efter, at forordning nr. 1247/92 traadte i kraft, udelukkende er omfattet af bestemmelserne i sidstnaevnte forordning.
42 Herefter skal det stillede spoergsmaal besvares med, at artikel 10a i forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1247/92, sammenholdt med bilag IIa, skal fortolkes saaledes, at AA er omfattet af artiklens anvendelsesomraade og dermed er en saerlig ikke-bidragspligtig ydelse i den forstand, hvori udtrykket anvendes i forordningens artikel 4, stk. 2a, og at det derfor udelukkende er det koordineringssystem, der er indfoert ved artikel 10a, der gaelder for den situation, en person som sagsoegeren i hovedsagen, som efter den 1. juni 1992, hvor forordning nr. 1247/92 traadte i kraft, opfylder betingelserne for at faa tilkendt denne ydelse, befinder sig i.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
43 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Tredje Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Social Security Commissioner ved kendelse af 2. september 1996, for ret:
Artikel 10a i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, og som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1247/92 af 30. april 1992, sammenholdt med bilag IIa, skal fortolkes saaledes, at »attendance allowance« er omfattet af artiklens anvendelsesomraade og dermed er en saerlig ikke-bidragspligtig ydelse i den forstand, hvori udtrykket anvendes i forordningens artikel 4, stk. 2a, og at det derfor udelukkende er det koordineringssystem, der er indfoert ved artikel 10a, der gaelder for den situation, en person som sagsoegeren i hovedsagen, som efter den 1. juni 1992, hvor forordning nr. 1247/92 traadte i kraft, opfylder betingelserne for at faa tilkendt denne ydelse, befinder sig i.