CELEX: 62005CJ0206
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 90/427/EEB
Bendrijos vidaus prekyba arklinių šeimos gyvūnais
Pareiga įvertinti veislinių eržilų genetinę vertę Švedijoje

Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad savo vidaus teisėje numačiusi pareigą įvertinti
veislinių eržilų genetinę vertę Švedijoje, jei juos ketinama kergti už ūkio ribų, Švedijos Karalystė pažeidė savo įsipareigojimus,
kylančius, visų pirma, iš 1990 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvos dėl zootechninių ir genealoginių reikalavimų, reglamentuojančių
Bendrijos vidaus prekybą arklinių šeimos gyvūnais (OL L 224, p. 55, toliau – direktyva) 3 straipsnio ir subsidiariai iš EB
28 straipsnio.

Teisės aktai

Bendrijos teisės aktai
Direktyvos antroje ir šeštoje konstatuojamosiose dalyse nurodoma:
„kadangi, siekiant užtikrinti racionalų arklinių šeimos gyvūnų produkcijos augimą ir didinti šio sektoriaus produktyvumą,
turi būti Bendrijos lygiu nustatytos taisyklės, reglamentuojančios Bendrijos vidaus prekybą arklinių šeimos gyvūnais;
<…>
kadangi Bendrijos vidaus prekyba registruotais arklinių šeimos gyvūnais turėtų būti laipsniškai liberalizuojama; kadangi visiškam
prekybos liberalizavimui būtinas tolesnis papildomas derinimas, ypač susijęs su leidimu kergti už ūkio ribų ir naudoti spermą
bei kiaušialąstes remiantis kiekvienos kilmės knygos įrašais“.
Direktyvos 3 straipsnio pirmoje pastraipoje sakoma:
„Bendrijos vidaus prekyba arklinių šeimos gyvūnais, jų sperma, kiaušialąstėmis bei embrionais negali būti uždrausta arba apribota
remiantis zootechniniais arba genealoginiais veiksniais, kurie nėra nulemti šios direktyvos taikymo.“
Direktyvos 7 straipsnis Komisijai suteikia įgaliojimus tiek, kiek būtina užtikrinti vienodą šios direktyvos nuostatų taikymą,
laikantis direktyvoje numatytų principų ir pagal joje nustatytą tvarką, nustatyti:
„a)      veislinių gyvūnų produktyvumo monitoringo ir genetinės vertės vertinimo metodus;
b)      remiantis a punkte minimais metodais, vyriškos, o prireikus ir moteriškos, lyties veislinių gyvūnų patvirtinimo bendruosius
kriterijus, kad būtų galima veisti ir panaudoti jų spermą, kiaušialąstes ar embrionus“.

Nacionaliniai teisės aktai
Švedijoje pareigą įvertinti veislinių eržilų genetinę vertę ir šios pareigos įgyvendinimo tvarką numato nacionalinės žemės
ūkio institucijos parengtos direktyvos dėl veislinių arklinių šeimos gyvūnų ir arklinių šeimos gyvūnų identifikavimo (
Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1994:82) om hästdjur som används till avel och om identifiering av hästdjur
, toliau – arklinių šeimos gyvūnams taikoma tvarka).
Arklinių šeimos gyvūnams taikomos tvarkos 29 straipsnyje numatoma:
Tam, kad eržilą galima būtų kergti už ūkio ribų, jo genetinė vertė turi būti įvertinta Švedijoje. Pripažįstama, kad genetinė
vertė yra įvertinta ir eržilą galima naudoti reprodukcijai, jei buvo atliktas produktyvumo patikrinimas pagal 20–22 straipsnius
arba pagal 24–26 straipsnius buvo atliktas vienas palikuonių patikrinimas ir pagal 27 straipsnį išduotas genetinės vertės
sertifikatas.“
20 ir 21 straipsniuose išvardijami kriterijai, naudojami vertinant arklinių šeimos gyvūno produktyvumą. Tarp šių kriterijų,
be kita ko, minimi kiekvieno gyvūno genealogija, produktyvumas, išorė, tvirtumas ir sveikata. Pagal šios tvarkos 22 straipsnį
taip pat reikia atsižvelgti į pripažintos užsienio augintojų organizacijos ar asociacijos, kuri saugo genealogijos knygas,
apie arklinių šeimos gyvūną pateiktą informaciją.
Šios tvarkos 24 ir 25 punktuose reglamentuojamas arklinių šeimos gyvūno palikuonių patikrinimas. Pagal šios tvarkos 26 straipsnį,
taip pat reikia atsižvelgti į pripažintos užsienio augintojų organizacijos ar asociacijos, kuri saugo genealogijos knygas,
apie arklinių šeimos gyvūno palikuonis pateiktą informaciją.
Pagal arklinių šeimos gyvūnams taikomos tvarkos 27 straipsnį genetinės vertės sertifikatas išduodamas visiems įvertintiems
arklinių šeimos gyvūnams. Kiekvieno arklinių šeimos gyvūno vertės sertifikate turi būti, be kita ko, nurodyta: vardas, identifikavimo
požymiai, genealogija, produktyvumo patikrinimo rezultatai ir, jei buvo, palikuonių patikrinimo rezultatai.

Ginčo procedūra
Komisija gavo skundą dėl arklinių šeimos gyvūnams taikomos tvarkos 29 straipsnio, kuriame numatoma pareiga įvertinti veislinių
eržilų genetinę vertę Švedijoje, jei juos ketinama kergti už ūkio ribų.
Manydama, kad ši nuostata pažeidė direktyvą ir visais atvejais EB 28 ir EB 30 straipsnius, Komisija prieš Švedijos Karalystę
pradėjo EB 226 straipsnyje numatytą pažeidimo procedūrą, 2002 m. liepos 18 d. oficialiu pranešimu paprašydama pateikti savo
pastabas. Kadangi šios valstybės atsakymas Komisijos nepatenkino, 2003 m. liepos 25 d. ji išsiuntė pagrįstą nuomonę, kurioje
pakartojo savo nuomonę, kad ši nacionalinė nuostata pažeidžia Bendrijos teisę, ir pareikalavo iš Švedijos Karalystės per du
mėnesius nuo šios nuomonės gavimo dienos imtis jai įgyvendinti reikalingų priemonių.
2003 m. rugsėjo 22 d. atsakyme į šią pagrįstą nuomonę Švedijos vyriausybė teigė, kad nustatyta su arklinių šeimos gyvūnų veisimu
susijusi nacionalinė sistema nepažeidžia Bendrijos teisės. Tačiau ši vyriausybė nurodė, kad atlikus peržiūrėjimą ir įvertinimą,
ji konstatavo, kad šiuos Švedijos teisės aktus galima pakeisti mažiau varžančiais.
2004 m. Švedijos vyriausybės ir Komisijos atstovai buvo du kartus susitikę išnagrinėti siūlomą teisės akto projektą. Tačiau
Komisija, neįsitikinusi, kad šis pasiūlymas atitinka Bendrijos teisę, nusprendė pareikšti šį ieškinį.

Dėl ieškinio

Šalių argumentai
Komisija teigia, kad arklinių šeimos gyvūnams taikomos tvarkos 29 straipsnis yra Bendrijos vidaus prekybos arklinių šeimos
gyvūnais ribojimas, kurį draudžia direktyvos 3 straipsnio pirmoji pastraipa. Iš tiesų, pagal šį 29 straipsnį, tam, kad arklinių
šeimos veislinis gyvūnas iš kitos valstybės narės nei Švedijos Karalystė pagal pastarosios teisės aktus galėtų būti naudojamas
veisimui, reikia įvertinti jo genetinę vertę Švedijoje. Dėl to atsiranda papildomų išlaidos, kurias, nelygu atvejis, turi
padengti eržilo arba kumelės savininkas.
Komisija nurodo, kad ginčijama nacionalinė nuostata turi būti laikoma leidimo eržilus naudoti veisimui kriterijumi direktyvos
7 straipsnio prasme. Todėl ši nuostata patenka į direktyvos taikymo sritį ir priklauso direktyva suderintoms nuostatoms.
Komisija primena, kad direktyvos 7 straipsnyje jai suteikiami aiškūs įgaliojimai tiek, kiek reikia siekiant užtikrinti vienodą
šios direktyvos nuostatų taikymą, ir laikantis 4 straipsnio 1 dalyje numatytų principų nustatyti veislinių gyvūnų produktyvumo
monitoringo ir genetinės vertės vertinimo metodus bei pagal šiuos metodus nustatyti bendruosius leidimo naudoti veislinius
gyvūnus veisimui kriterijus.
Komisija nurodo, kad ji nematė reikalo nustatyti direktyvos 7 straipsnyje minimų nuostatų, ir pabrėžia, kad ta aplinkybė,
jog ji nenustatė tokių nuostatų, nereiškia, kad valstybė narė gali nustatyti šio pobūdžio nuostatas, kurios, kaip šioje byloje
ginčijama nuostata, ribotų prekybą arklinių šeimos gyvūnais Bendrijos viduje.
Komisija iš to daro išvadą, kad ginčijama nacionalinė nuostata atsirado ne taikant direktyvą ir kad ji pažeidžia jos 3 straipsnio
pirmąją pastraipą.
Subsidiariai Komisija teigia, kad jei Teisingumo Teismas ir nuspręstų, jog ši nacionalinė nuostata nepažeidžia direktyvos,
ji visais atvejais pažeidžia EB 28 straipsnį ir nėra pateisinama pagal EB 30 straipsnį.
Šiuo klausimu Komisija, visų pirma, teigia, kad ir iš nacionalinės teisės nuostatų, ir iš Švedijos vyriausybės pateiktų paaiškinimų
aišku, kad arklinių šeimos gyvūnams taikomos tvarkos 29 straipsnyje numatyta pareiga siekiama pagerinti kiekvienos veislės
charakteristikas, o ne apsaugoti gyvūnų gyvybę ir sveikatą. Šią poziciją patvirtina ir tai, kad šiame 29 straipsnyje nustatyta
pareiga atlikti eržilų genetinės vertės vertinimą netaikoma už ūkio ribų nekergiamiems eržilams. Jei šios pareigos tikslas
iš tiesų būtų arklinių šeimos gyvūnų sveikatos ir gyvybės apsauga, tai ji turėtų būti taikoma ir pastariesiems eržilams.
Be to, Komisija teigia, kad iš arklinių šeimos gyvūnams taikomos tvarkos 29 straipsnio išplaukia, kad atliekant eržilo genetinės
vertės vertinimą jis neturi būti įvertintas konkrečiu balu, kad galėtų būti naudojamas veisimui, tiesiog pakanka, kad būtų
atliktas toks įvertinimas. Tačiau siekiant apsaugoti arklinių šeimos gyvūnų sveikatą ir gyvybę reikėtų numatyti, kad patenkinamo
rezultato negavęs eržilas negali būti naudojamas veislei, kad jo dideli genetiniai trūkumai nebūtų perduoti jo palikuonims.
Švedijos vyriausybė pripažįsta Komisijos reikalavimų pripažinti, kad ginčijama nacionalinė nuostata pažeidžia direktyvos 3 straipsnį,
ir priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidas pagrįstumą.

Teisingumo Teismo vertinimas
Arklinių šeimos gyvūnams taikomos tvarkos 29 straipsnis nustato leidimo eržilą naudoti veisimui kriterijų direktyvos 7 straipsnio
prasme ir patenka į jos taikymo sritį.
Pagal direktyvos 3 straipsnį, valstybės narės negali uždrausti arba apriboti Bendrijos vidaus prekybos arklinių šeimos gyvūnais,
jų sperma, kiaušialąstėmis bei embrionais remiantis zootechniniais arba genealoginiais veiksniais, kurie nėra nulemti šios
direktyvos taikymo.
Todėl arklinių šeimos gyvūnams taikomos tvarkos 29 straipsnis turi ribojantį poveikį. Iš tiesų iš Komisijos pastabų, kurių
nepaneigė Švedijos vyriausybė, aišku, kad tam, jog arklinių šeimos veisliniai gyvūnai iš kitos valstybės narės galėtų būti
naudojami veisimui už ūkio ribų, reikia įvertinti jų genetinę vertę Švedijoje, o dėl to jų naudotojams atsiranda papildomų
išlaidų, kurios riboja prekybą arkliais Bendrijos viduje su Švedija.
Pagal direktyvos 7 straipsnį, Komisijai pavedama tiek, kiek būtina užtikrinti vienodą šios direktyvos taikymą, nustatyti veislinių
gyvūnų produktyvumo monitoringo ir genetinės vertės vertinimo metodus bei vyriškos, o prireikus ir moteriškos lyties veislinių
gyvūnų patvirtinimo bendruosius kriterijus, kad būtų galima veisti ir panaudoti jų spermą, kiaušialąstes ar embrionus.
Nesant reikalo nagrinėti, ar ši nuostata paliko tam tikrą kompetenciją valstybėms narėms priimti arba palikti galioti teisės
aktus, kurie nedraudžia ir neriboja prekybos arklinių šeimos gyvūnais Bendrijos viduje, ypač tuomet, kai Komisija dar nepasinaudojo
savo kompetencija, ir, jei taip, koks šios kompetencijos mastas, iš nedviprasmiško direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos
teksto aišku, kad bet kokius tokius apribojimus ar draudimus galima nustatyti tik taikant šios direktyvos nuostatas. Šioje
byloje nagrinėjama Švedijos tvarka, kurioje, kaip nustatyta šio sprendimo 25 punkte, įvirtintas toks apribojimas neįgyvendina
šios direktyvos.
Švedijos Karalystė pripažįsta Komisijos reikalavimo pripažinti, kad arklinių šeimos gyvūnams taikomos tvarkos 29 straipsnis
pažeidžia direktyvos 3 straipsnį, pagrįstumą.
Todėl Komisijos pareikštas ieškinys turi būti pripažintas pagrįstu.
Todėl reikia konstatuoti, kad savo nacionalinėje teisėje numatydama pareigą įvertinti eržilo genetinę vertę Švedijoje tam,
kad jį būtų galima kergti už ūkio ribų, Švedijos Karalystė pažeidė savo įsipareigojimus pagal direktyvos 3 straipsnį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos,
jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Švedijos Karalystės ir pastaroji pralaimėjo
bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Savo nacionalinėje teisėje numatydama pareigą įvertinti eržilo genetinę vertę Švedijoje tam, kad jį būtų galima kergti už
ūkio ribų, Švedijos Karalystė pažeidė savo įsipareigojimus pagal 1990 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvos dėl zootechninių
ir genealoginių reikalavimų, reglamentuojančių Bendrijos vidaus prekybą arklinių šeimos gyvūnais, 3 straipsnį.
2.
Priteisti iš Švedijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: švedų.