CELEX: 62004CJ0264
69/335/EGK irányelv
Tőkefelhalmozást terhelő közvetett adók
Társaságok egyesülése
Az ingatlan-nyilvántartás kijavítása
Illeték kivetése
»Átruházás utáni illeték« minősítése
Az illeték kivetésének feltételei

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1985. június 10‑i 85/303/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 156., 23. o.; magyar nyelvű
különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 122. o.) módosított, a tőkeemelést [helyesen: tőkefelhalmozást] terhelő közvetett adókról
szóló, 1969. július 17‑i 69/335/EGK tanácsi irányelv (HL L 249., 25. o., magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 11. o.,
a továbbiakban: irányelv) 10. cikke c) pontjának és 12. cikkének értelmezésére irányul.
E kérelmet a Badischer Winzerkeller eG szövetkezet (a továbbiakban: Badischer Winzerkeller) és a Land Baden‑Württemberg közötti
jogvita keretében nyújtották be, amelynek tárgya az ingatlan‑nyilvántartás kijavításáért kivetett díj.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
Az irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdése felsorolja a tőkeilleték alá tartozó, valamint azon ügyleteket, amelyeket az
továbbra is terhelhet.
Az irányelv 10. cikke értelmében:
„A tőkeilletéktől eltekintve, a tagállamok nem számíthatnak fel semmilyen adót vagy illetéket a nyereségszerzési céllal működő
társaságoknak, egyesületeknek vagy jogi személyeknek:
a)      a 4. cikkben említett ügyletek tekintetében;
b)      a 4. cikkben említett ügyletek keretében a hozzájárulások, hitelek vagy szolgáltatások teljesítése tekintetében [helyesen:
a 4. cikkben említett ügyletekhez kapcsolódó hozzájárulások, hitelek és szolgáltatások tekintetében];
c)      nyilvántartásba vétel vagy más alaki követelmény tekintetében, amelyre egy nyereségszerzési céllal működő társaságnak, egyesületnek
vagy jogi személynek van szüksége a jogi forma alapján a tevékenység gyakorlásának megkezdése előtt [helyesen: nyilvántartásba
vétel vagy más alaki követelmény tekintetében, amelyet a nyereségszerzési céllal működő társaság, egyesület vagy jogi személy
számára jogi formája alapján a tevékenység gyakorlásának előfeltételeként írhatnak elő].”
Az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének b) pontja úgy rendelkezik, hogy a 10. és 11. cikktől eltérve a tagállamok kivethetik
a nyereségszerzési céllal működő társaságot, egyesületet vagy jogi személyt terhelő, a tagállamok területén lévő üzleti- vagy
cégérték, illetve ingatlan átruházása utáni illetékek, beleértve a földhivatali nyilvántartás illetékeit.
Az irányelv 12. cikkének (2) bekezdése értelmében az e cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett illetékek és adók mértéke
nem haladhatja meg azokét, amelyeket a kivető tagállamban a hasonló ügyletekre állapítanak meg.

A nemzeti szabályozás
Az ingatlan-nyilvántartás vezetéséről és annak nyilvánosságáról szóló, 1994. május 26‑i törvény (Grundbuchordnung) (BGBl. 1994 I,
1114. o.) 82. cikke előírja:
„Ha valamely, az ingatlan-nyilvántartáson kívül történt jogátruházást követően a tulajdonosra vonatkozó bejegyzés nem pontos,
a Grundbuchamt (ingatlan-nyilvántartási hivatal) kötelezi a tulajdonost vagy az ingatlan kezelésével megbízott hagyatéki gondnokot
az ingatlan-nyilvántartás kijavításának kezdeményezésére, és a nyilvántartás kijavításához szükséges iratok szolgáltatására.”
A nemperes eljárások költségeiről szóló, 1957. július 26‑i szövetségi törvény (Gesetz über die Kosten in Angelegenheiten der
freiwilligen Gerichtsbarkeit, a továbbiakban: Kostenordnung, BGBl. 1957 I, 960. o.; a továbbiakban: Kostenordnung) 60. cikkének
(1)–(4) bekezdése így rendelkezik:
„(1)      Tulajdonos vagy tulajdonostársak bejegyzése után a teljes illetéket meg kell fizetni.
(2)      A tulajdonos házastársának, élettársának vagy leszármazóinak bejegyzése után az illeték mértéke a teljes illeték fele, akkor
is, ha e bejegyzésre tulajdonközösség megszüntetése vagy hagyaték felosztása következtében kerül sor, vagy ha e személyek
tulajdonközösség tárgyát képező ingatlanok társtulajdonosaként való bejegyzése utólag történik; ha a bejegyzés hagyaték felosztása
vagy tulajdonközösség megszüntetése következtében történik, közömbös, hogy az örökösök vagy a tulajdonközösség felosztása
utáni tulajdonosok időközben bejegyzésre kerültek‑e az ingatlan-nyilvántartásba.
(3)      Ha az illetéket az (1) és (2) bekezdés értelmében egyetemlegesen kell megfizetni, az illetéket a teljes illetékből kell kiszámítani
az összérték alapján; az így kiszámított összeget a felére kell csökkenteni azon személyek tekintetében, akiknek a bejegyzése
után a (2) bekezdés értelmében a felére csökkentett illetéket kell megfizetni.
(4)      A bejegyzett tulajdonos örököseinek bejegyzésére nem vonatkoznak az (1)–(3) bekezdésben előírt illetékek, ha a bejegyzésre
irányuló kérelmet az örökhagyó halálát követő két éven belül nyújtják be az ingatlan-nyilvántartási hivatalban.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az Amtsgericht Breisach megállapítja, hogy a Breisach am Rheinben székhellyel rendelkező Weinbau‑ und Vertriebsgenossenschaft
Baden eG szövetkezetnek (a továbbiakban: Weinbau) a Badischer Winzerkellerrel beolvadás útján történt egyesülését 1995. augusztus
3‑án jegyezték be az Amtsgericht Freiburg szövetkezeti nyilvántartásába.
Az Amtsgericht Breisach megállapítja továbbá, hogy a Weinbau több ingatlan tulajdonosaként bejegyzésre került a Breisachi
ingatlan-nyilvántartásba.
1997. június 10‑én a Grundbuchamt Badischer Winzerkellerre javította a tulajdonos nevét. A kijavításért a hivatal a Kostenordnung
19. és 20. cikkének, valamint 60. cikkének (1) bekezdése értelmében a mintegy 3 400 000 euró összegű ingatlanérték alapján
hozzávetőleg 5 100 euró összeget követelt.
2001. március 19‑én a Badischer Winzerkeller keresetet nyújtott be az illeték kiszabásával szemben, keresetét lényegében az
irányelvre alapozva.
Az Amtsgericht Breisach úgy ítéli meg, hogy a Kostenordnung 60. cikke értelmében kiszabott illeték elvben az irányelv 10. cikkének
c) pontjában előírt tilalomba ütközik, mivel olyan alaki követelményről van szó, amelyet a nyereségszerzési céllal működő
jogi személy számára jogi formája alapján a tevékenység gyakorlásának előfeltételeként írhatnak elő.
Az Amtsgericht Breisach szerint meg kell vizsgálni, hogy ez az illeték, amint azt más német bíróságok is vélik, az irányelv
12. cikke (1) bekezdésének b) vagy c) pontjában megengedett, átruházás utáni illetéknek minősül‑e.
Az Amtsgericht Breisach felhívja a figyelmet arra a tényre, hogy ha a Bíróság úgy dönt, hogy a Kostenordnung 60. cikkében
előírthoz hasonló illeték az irányelv 12. cikkének (1) bekezdésében előírt eltérések közé tartozik, akkor azt is meg kell
vizsgálnia, hogy az irányelv 12. cikke (2) bekezdésének megfelelően ezen illeték mértéke nem haladja‑e meg azokét, amelyeket
a kivető tagállamban a hasonló ügyletekre állapítanak meg. E tekintetben az Amtsgericht Breisach emlékeztet arra, hogy a Kostenordnung
60. cikke az ingatlan‑nyilvántartás kijavításával kapcsolatos illetéket nem írja elő azon öröklési esetekben, amikor a kijavítás
iránti kérelmet az örökhagyó halálát követő két éven belül nyújtják be.
E megfontolások alapján az Amtsgericht Breisach akként határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal
céljából következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a kedvezményes társasági adókulcs adóalapját a tőkeemelést [helyesen: tőkefelhalmozást] terhelő közvetett
adókról szóló irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti egyes társasági szerkezetátalakítások javára módosító,
1973. április 9‑i 73/79/EGK tanácsi irányelvvel, a közös társasági adókulcsok megállapításáról szóló, 1973. április 9‑i 73/80/EGK
tanácsi irányelvvel, a tőkeemelést [helyesen: tőkefelhalmozást] terhelő közvetett adókról szóló 69/335/EGK irányelv 5. cikke
(2) bekezdésének módosításáról szóló, 1974. november 7‑i 74/553/EGK tanácsi irányelvvel, valamint a tőkeemelést [helyesen:
tőkefelhalmozást] terhelő közvetett adókról szóló 69/335/EGK irányelv módosításáról szóló, 1985. június 10‑i 85/303/EGK tanácsi
irányelvvel módosított, a tőkeemelést [helyesen: tőkefelhalmozást] terhelő közvetlen adókról szóló, 1969. július 17‑i 69/335/EGK
tanácsi irányelvet (a továbbiakban: irányelv), hogy a 10. cikkének c) pontjában rögzített tilalom a 4. cikkében foglalt feltételektől
függetlenül a 10. cikkének c) pontjában megnevezett valamennyi ügyletre vonatkozik?
2)      Nem kell‑e különbséget tenni az irányelv alkalmazása során az igazgatási szolgáltatási díjak és az illetékek között, és így
azonosnak tekinthetők‑e a Kostenordnung szerinti »díjak« az átruházási illetékekkel?
3)      Amennyiben a Bíróság a 2. pontban feltett kérdésre igennel válaszol, a következő kérdés is felmerül: úgy kell‑e értelmezni
az irányelv 12. cikke (2) bekezdésének utolsó mondatát, hogy kivételt jelent, ha a német Kostenordnung […] 60. cikke szerint
például az ingatlan-nyilvántartás kijavítása öröklési ügyekben díjmentes, ha a kijavítás iránti kérelmet az örökhagyó halálát
követő két éven belül nyújtják be?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az ingatlan-nyilvántartás kijavítására
két jogi személy egyesülése esetén kiszabott, az alapeljárásban érintetthez hasonló illeték nem ütközik‑e az irányelv 10. cikkének
c) pontja szerinti tilalomba.
Emlékeztetni kell arra, hogy ez a rendelkezés megtiltja a tagállamoknak, hogy a tőkeilletéktől eltekintve adót vagy illetéket
számítsanak fel nyilvántartásba vétel vagy más alaki követelmény tekintetében, amelyet a nyereségszerzési céllal működő jogi
személy számára jogi formája alapján a tevékenység gyakorlásának előfeltételeként írhatnak elő.
A Bíróság már megállapította, hogy az irányelv 10. cikkének c) pontja szerinti tilalom a 4. cikkben szereplő esetekre vonatkozó
10. cikk a) és b) pontja szerinti tilalmakhoz csatlakozik (lásd ebben az értelemben a C‑152/97. sz. AGAS‑ügyben 1998. október
27‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑6553. o.] 21. pontját). Ezt a tilalmat az a tény indokolja, hogy habár a szóban forgó díjak
nem magát a tőke‑hozzájárulást terhelik, azokat mégis a társaság jogi formájával, tehát a tőkefelhalmozáshoz alkalmazott eszközzel
összefüggő alaki követelmények kapcsán szedik be, és így fenntartásuk az irányelv célkitűzéseinek elérését is veszélyeztetheti
(a C‑2/94. sz., Denkavit Internationaal és társai ügyben 1996. június 11‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑2827. o.] 23. pontja
és a fent hivatkozott AGAS‑ügyben hozott ítélet 21. pontja).
Annak megállapítása céljából, hogy az alapeljárásban érintetthez hasonló illeték az irányelv 10. cikkének c) pontja szerinti
tilalom alá tartozik‑e, meg kell vizsgálni, hogy teljesülnek‑e az e rendelkezésben előírt feltételek.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy a Badischer Winzerkeller az irányelv 3. cikkének (2) bekezdése értelmében
nyereségszerzési céllal működő jogi személy. Az irányelv 10. cikkének c) pontja tehát alkalmazható.
Ezután meg kell vizsgálni, hogy az alapeljárásban szereplő illetéket nyilvántartásba vétel vagy más olyan alaki követelmény
tekintetében számították‑e fel, amelyet a jogi személy számára jogi formája alapján a tevékenység gyakorlásának előfeltételeként
írhatnak elő.
Azt a kérdést illetően, hogy az ingatlan-nyilvántartásnak az alapeljárásban történt kijavítását a Badischer Winzerkeller jogi
formája indokolja‑e, meg kell állapítani, hogy ez a kijavítás igazolja az ingatlanoknak a Weinbauról a Badischer Winzerkellerre
történt átruházását, ami a két szövetkezet egyesülésének közvetlen következménye. A kijavítás tehát valóban olyan alaki követelmény,
amelyet a társaság számára jogi formája alapján írnak elő.
Ezzel szemben nem tűnik úgy, az ingatlan-nyilvántartás kijavítása szigorú értelemben véve olyan alaki követelmény, amely a
Badischer Winzerkellerhez hasonló jogi személy minden tevékenysége gyakorlásának előfeltétele lenne.
Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében meg kell vizsgálni, hogy az ingatlan-nyilvántartás kijavítása, anélkül, hogy az
formálisan az érintett jogi személy tevékenysége gyakorlásának előfeltételét képező eljárást alkotna, mindazonáltal feltétele‑e
e tevékenység gyakorlásának, illetve folytatásának (a tőkeemelés bejegyzése vonatkozásában lásd a C‑188/95. sz., Fantask és
társai ügyben 1997. december 2‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑6783. o.] 22. pontját és a C‑56/98. sz. Modelo‑ügyben [úgynevezett
„Modelo I‑ügy”] 1999. szeptember 29‑én hozott ítélet, [EBHT 2000., I‑6427. o.] 25. pontját).
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság már több alkalommal is megállapította, hogy ha a jogi személy által végrehajtott
ügyletnek, mint például tőkeemelésének vagy alapító okirata módosításának a nemzeti jog szerint kötelezően jogi alaki követelmény
tárgyát kell képeznie, ez az alaki követelmény feltétele annak, hogy e jogi személy a tevékenységét gyakorolja, illetve folytassa.
(lásd különösen a fent hivatkozott Modelo I‑ügyben hozott ítélet, 26. pontját, a C‑19/99. sz. Modelo‑ügyben [úgynevezett „Modelo
II‑ügy”] 2000. szeptember 21‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑7213. o.] 26. pontját, a C‑134/99. sz. IGI‑ügyben 2000. szeptember
26‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑7717. o.] 24. pontját, a C‑206/99. sz. SONAE‑ügyben 2001. június 21‑én hozott ítélet [EBHT 2001.,
I‑4679. o] 30. pontját és a C‑426/98. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2002. március 19‑én hozott ítélet [EBHT 2002.,
I‑2793. o.] 30. pontját).
Ugyanezen megállapítások érvényesek az alapeljárásban szereplőhöz hasonló ügylet esetében is, tehát valamely ingatlannak a
jogi személy által beolvadással történő egyesülés során való megszerzése esetében, amelynek a német jog értelmében kötelezően
azt ingatlan‑nyilvántartás kijavításának tárgyát kell képeznie.
Ebből következik, hogy az alapeljárásban érintetthez hasonló, az ingatlan-nyilvántartás kijavítása okán kiszabott díj olyan
előzetes alaki követelmény tekintetében kivetett adónak minősül, amelyet a nyereségszerzési céllal működő jogi személy számára
jogi formája alapján írhatnak elő.
A fenti megállapításokra figyelemmel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az alapeljárásban érintetthez hasonló,
az ingatlan-nyilvántartás kijavítására kiszabott díj elvben az irányelv 10. cikkének c) pontja szerinti tilalomba ütközik.

A második és a harmadik kérdésről
Második és harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy bizonyos feltételek mellett
az irányelv 10. cikkének c) pontjától való eltérésként az irányelv 12. cikkében megengedett, átruházás utáni illetéknek minősülhet‑e
az alapeljárásban érintetthez hasonló, az ingatlan‑nyilvántartás kijavítására kiszabott díj.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az irányelv 12. cikkének (1) bekezdése kimerítően sorolja fel a tőkeilletéktől
eltérő díjakat és illetékeket, amelyek az irányelv 10. és 11. cikkétől való eltérésként az utóbbi rendelkezésekben szereplő
ügyletek esetében terhelhetik a tőketársaságokat (lásd ebben az értelemben a 36/86. sz., Dansk Sparinvest ügyben 1988. február
2‑án hozott ítélet [EBHT 1988., 409. o.] 9. pontját és a C‑71/91. és C‑178/91. sz., Ponente Carni et Cispadana Costruzioni
egyesített ügyekben 1993. április 20‑án hozott ítélet [EBHT 1993., I‑1915.o.] 24. pontját).
Az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő átruházás utáni illetékeket úgy kell minősíteni, mint az egyes
ingatlan-, illetve üzletiérték‑ vagy cégérték‑átruházási ügyletek bejegyzése után általános és objektív feltételek alapján
kivetett illetéket (a C‑42/96. sz., Immobiliare SIF ügyben 1997. december 11‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑7089. o.] 34. pontja).
Ez a rendelkezés nem tesz különbséget a tagállamok által kivethető átruházás utáni illetékek között. A rendelkezés általánosan
lehetővé teszi, hogy a tagállamok a tőkeilletéken kívül olyan illetéket vessenek ki, amelyek tekintetében az adóköteles esemény
objektív módon kapcsolódik az ingatlan‑, illetve üzletiérték‑ vagy cégérték tulajdonának átruházásához (lásd a fent hivatkozott
Immobiliare SIF ügyben hozott ítélet 35. pontját).
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az alapeljárásban érintett díj, amelyet általános és objektív feltételek alapján számítanak
ki, azaz, az előzetes döntéshozatalra utaló végzés szerint az ügylet tárgyának értéke alapján, objektív módon kapcsolódik
az ingatlanok tulajdonjogának a Weinbauról a Badischer Winzerkellerre történő átruházásához az utóbbinak az előbbivel beolvadással
történő egyesülése útján.
Következésképpen úgy tűnik, hogy az alapeljárásban szereplőhöz hasonló díj kiszabása az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének
b) pontja szerinti átruházás utáni illetéknek minősül.
Ez a díj azonban kizárólag akkor engedhető meg, ha az irányelv 12. cikke (2) bekezdésének megfelelően annak mértéke nem haladja
meg azon díjakét vagy illetékekét, amelyeket a kivető tagállamban a hasonló ügyletekre állapítanak meg.
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság emlékeztetett arra, hogy a nemzeti szabályozás szerint bizonyos feltételek mellett
az ingatlan-nyilvántartás kijavítása öröklési ügyekben díjmentes, ha a kijavítás iránti kérelmet az örökhagyó halálát követő
két éven belül nyújtják be.
Annak meghatározásához, hogy az öröklés esetét az alapeljárásban szereplő ügylethez hasonlónak lehet‑e minősíteni, figyelembe
kell venni mind annak céljait, mind annak hatásait.
Meg kell állapítani, hogy az ingatlanok öröklés következtében történő átruházását céljaira vagy hatásaira való tekintettel
nem lehet összehasonlítani az alapeljárásban szereplőhöz hasonló ügylettel, amely két gazdasági szereplő egyesüléséből következő
ingatlanátruházásra vonatkozik.
Másrészt az a tény, hogy a nemzeti szabályozás nem ír elő díjat, illetve csökkentett díjat ír elő egyes olyan ügyletek esetében,
mint az öröklés, nem jelenti szükségszerűen azt, hogy az alapeljárásban szereplő ügyletre alkalmazott díj ellentétes lenne
az irányelv 12. cikkének (2) bekezdésével.
Ilyen következtetésre csak azon díjak és illetékek átfogó vizsgálatával lehet jutni, amelyek céljukra és hatásaikra figyelemmel
hasonlóak az alapeljárásban szereplő ügylethez, azaz ingatlanoknak egyesülés következtében az egyik szövetkezetről a másikra
történő átruházásához.
Ezt az értékelést az alapeljárás ténybeli körülményeire figyelemmel kell elvégezni, és a nemzeti jog értelmezése szükséges
hozzá.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy EK 234. cikk szerinti, a nemzeti bíróságok és a Bíróság közötti egyértelmű feladatmegosztáson
alapuló eljárásban a konkrét tényállás értékelése a kérdést előterjesztő bíróság hatáskörébe tartozik (lásd különösen a C‑295/97. sz.
Piaggio-ügyben 1999. június 17‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑3735. o.] 29. pontját, a C‑175/98. és C‑177/98. sz., Lirussi
és Bizzaro egyesített ügyekben 1999. október 5‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑6881. o.] 37. pontját és a C‑282/00. sz. RAR‑ügyben
2003. május 15‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑4741. o.] 46. pontját).
Következésképpen a nemzeti bíróság feladata annak megvizsgálása, hogy az alapügyben szereplő illeték mértéke meghaladja-e
azokét, amelyeket a kivető tagállamban a hasonló ügyletekre állapítanak meg.
A fentiekre figyelemmel a második és a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az alapeljárásban érintetthez hasonló
díj az irányelv 10. cikkének c) pontjától való eltérésként az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének c) pontja által megengedett
átruházás utáni illetéknek minősülhet, azzal a feltétellel, hogy mértéke nem haladja meg azokét, amelyeket a kivető tagállamban
a hasonló ügyletekre állapítanak meg. A nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy e díj megfelel‑e az irányelv 12. cikke
(2) bekezdése rendelkezéseinek.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az alapeljárásban érintetthez hasonló, az ingatlan-nyilvántartás kijavítására kiszabott díj elvben az 1985. június 10‑i 85/303/EGK
tanácsi irányelvvel módosított, a tőkeemelést [helyesen: tőkefelhalmozást] terhelő közvetett adókról szóló, 1969. július 17‑i
69/335/EGK tanácsi irányelv 10. cikkének c) pontja szerinti tilalomba ütközik.
2)
Az alapeljárásban érintetthez hasonló díj a 85/303/EGK irányelvvel módosított 69/335 irányelv 10. cikkének c) pontjától való
eltérésként a 85/303 irányelvvel módosított 69/335 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének c) pontja által megengedett átruházás
utáni illetéknek minősülhet, azzal a feltétellel, hogy mértéke nem haladja meg azokét, amelyeket a kivető tagállamban a hasonló
ügyletekre állapítanak meg.
A nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy e díj megfelel‑e a 85/303 irányelvvel módosított 69/335 irányelv 12. cikke
(2) bekezdése rendelkezéseinek.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.