CELEX: 62004CJ0393
Štátna pomoc
Pojem
Oslobodenie od miestnych a provinčných daní
Účinky článku 88 ods. 3 ES
Poplatky s rovnakým účinkom
Vnútroštátne zdanenie

Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu pojmu štátna pomoc a prípadných právnych následkov, ktoré môžu
z existencie takej pomoci vyplývať na vnútroštátnej úrovni. Rovnako sa týkajú výkladu pojmov poplatok s rovnakým účinkom a vnútroštátne
zdanenie.
Tieto návrhy boli podané v rámci sporov medzi jednak Air Liquide Industries Belgium SA (ďalej len „Air Liquide“) a mestom
Seraing a jednak Air Liquide a provinciou Liège.
Air Liquide je medzinárodná skupina, ktorá sa špecializuje na výrobu a prepravu technických a medicinálnych plynov a takisto
ponúka súvisiace služby. Air Liquide dodáva predovšetkým kyslík, dusík, vodík, ako aj početné ďalšie plyny do tak odlišných
odvetví činnosti, ako sú oceliarstvo alebo rafinácia, chémia alebo metalurgia, sklársky, elektronický, papierenský, potravinársky
priemysel a zdravotníctvo alebo letecký a kozmický priemysel.
V rámci svojej činnosti Air Liquide okrem iného zabezpečuje prepravu technického plynu z rôznych výrobných zariadení vybudovaných
v Belgicku, vo Francúzsku a v Holandsku k svojim zákazníkom usadeným v týchto troch štátoch. Táto prepravná činnosť je v uvedených
štátoch zabezpečovaná prostredníctvom siete vysokotlakových potrubí, ktorá umožňuje zásobovať najmä veľkých spotrebiteľov
umiestnených v oceliarskych a chemických komplexoch.
Na zásobovanie svojej potrubnej siete Air Liquide využíva zariadenie na výrobu technického plynu na území mesta Seraing v provincii
Liège. Súčasťou tohto zariadenia je stanica na stláčanie tohto plynu.

Vnútroštátny právny rámec
Mestské zastupiteľstvo mesta Seraing vydalo 13. decembra 1999 nariadenie o zavedení dane z hybnej sily. Toto nariadenie ukladá
priemyselným, obchodným, finančným alebo poľnohospodárskym podnikom usadeným na území tohto mesta ročnú daň z motorov používaných
pri činnosti prevádzkarne alebo k nej pripojených zariadení, bez ohľadu na médium alebo zdroj energie, ktorá tieto motory
poháňa. Výška tejto dane je úmerná výkonu použitého motora.
Článok 3 tohto nariadenia uvádza určitý počet situácií, ktoré zakladajú oslobodenie od tejto dane. Podľa deviateho odseku
tohto článku sú od dane z hybnej sily konkrétne oslobodené motory používané v staniciach na stláčanie zemného plynu na pohon
kompresorov vytvárajúcich stav tlaku v zásobovacích rozvodoch.
Zastupiteľstvo provincie Liège vydalo 30. októbra 1998 a 29. októbra 1999 nariadenie o zavedení dane z hybnej sily. Toto nariadenie
stanovuje v prospech provincie Liège ročnú daň z motorov bez ohľadu na médium, ktoré ich poháňa. Táto daň sa ukladá priemyselným,
obchodným, finančným, poľnohospodárskym podnikom a akýmkoľvek profesiám a povolaniam. Jej výška je úmerná výkonu použitého
motora.
Článok 5 tohto nariadenia uvádza početné situácie, ktoré zakladajú oslobodenie od tejto dane. Podľa článku 5 ods. 12 uvedeného
nariadenia sú od dane z hybnej sily konkrétne oslobodené motory používané v kompresných staniciach zemného plynu na pohon
kompresorov vytvárajúcich stav tlaku v zásobovacích rozvodoch.

Spory vo veci samej a prejudiciálne otázky

Vec C‑393/04
Dňa 28. júna 2000 Air Liquide dostal platobný výmer mesta Seraing, ktorým mu bola nariadená úhrada sumy 41 275 757 BEF (1 023 199,20
eur) ako dane z hybnej sily týkajúcej sa činností za rok 1999.
Dňa 22. septembra 2000 Air Liquide podal na mestský úrad uvedeného mesta sťažnosť, ktorou sa domáhal zrušenia tohto zdanenia.
Air Liquide potom podal na Tribunal de première instance de Liège žalobu, ktorou sa domáhal zrušenia rozhodnutia o zamietnutí
týchto sťažností. V rámci tejto žaloby sa dovolával diskriminačného charakteru dane z hybnej sily vyplývajúceho najmä z oslobodenia
od dane v prospech spoločností prepravujúcich zemný plyn, ktoré označil za svojvoľné.
Rozsudkom z 28. novembra 2002 Tribunal de première instance de Liège zamietol uvedenú žalobu ako nedôvodnú.
Air Liquide podal proti tomuto rozsudku odvolanie na Cour d’appel de Liège, ktorý rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu
dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa oslobodenie od miestnej dane z hybnej sily, ktoré sa vzťahuje výlučne na motory používané na staniciach zemného plynu
a vylučuje motory používané pre iné technické plyny, považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 87 úplného znenia Zmluvy o založení
Európskeho spoločenstva?“

Vec C‑41/05
V dňoch 20. apríla 2000 a 9. mája 2001 provincia Liège zaslala Air Liquide platobný výmer, ktorým mu nariadila zaplatiť sumu
4 744 980 BEF (117 624,98 eur) za zdaňovacie obdobie roku 1999 a 2 403 360 BEF (59 577,74 eur) za zdaňovacie obdobie roku
2000 ako daň z hybnej sily.
V dňoch 26. júna 2000 a 23. júla 2001 Air Liquide podal orgánom provincie Liège sťažnosti, ktorými sa domáhal zrušenia tohto
zdanenia.
Keďže tieto sťažnosti boli zamietnuté, Air Liquide podal na Tribunal de première instance de Liège žalobu, ktorou sa domáhal
zrušenia uvedeného zdanenia a vrátenia daní zaplatených pred zdaňovacím obdobím roku 1999 vo výške 30 788 100 BEF (763 217,06 eur).
V rámci tejto žaloby sa dovolával diskriminačného charakteru dane z hybnej sily vyplývajúceho najmä z oslobodenia od dane
v prospech spoločností prepravujúcich zemný plyn, ako aj nezlučiteľnosti tejto dane so Zmluvou ES.
Tribunal de première instance de Liège rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa oslobodenie od provinčnej dane z hybnej sily, ktoré sa vzťahuje výlučne na motory používané na staniciach zemného plynu
a vylučuje motory používané pre iné technické plyny, považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 87 úplného znenia Zmluvy o založení
Európskeho spoločenstva?
2.      V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku, má vnútroštátny súd konajúci o žalobe podanej daňovníkom, ktorý nebol
oslobodený od provinčnej dane z hybnej sily, nariadiť orgánu verejnej moci, ktorý túto daň vybral, aby ju tomuto daňovníkovi
vrátil, pokiaľ zistí, že právne ani skutkovo nie je pre orgán verejnej moci, ktorý túto daň vybral, možné, aby ju požadoval
od daňovníka, ktorý bol oslobodený od dane z hybnej sily?
3.      Má sa daň z hybnej sily, ktorej podliehajú motory používané na prepravu technického plynu, ktorá sa uskutočňuje vysokotlakovými
rozvodmi vyžadujúcimi prevádzkovanie kompresných staníc, považovať za poplatok s rovnakým účinkom zakázaný článkom 25 a nasl.
úplného znenia Zmluvy ES, pokiaľ je zrejmé, že provincia alebo obec ju v skutočnosti vyberá za prepravu technického plynu
za hranice ich územia, zatiaľ čo preprava zemného plynu za rovnakých podmienok je od takej dane oslobodená?
4.      Má sa daň z hybnej sily, ktorej podliehajú motory používané na prepravu technického plynu, ktorá sa uskutočňuje vysokotlakovými
rozvodmi vyžadujúcimi prevádzkovanie kompresných staníc, považovať za opatrenie vnútroštátneho zdanenia zakázané článkom 90
a nasl. ES, pokiaľ je zrejmé, že preprava zemného plynu je od tejto dane oslobodená?
5.      V prípade, ak by predchádzajúce otázky boli zodpovedané kladne, je daňovník, ktorý zaplatil daň z hybnej sily, oprávnený požadovať
jej vrátenie od 16. júla 1992, dátumu vyhlásenia rozsudku Legros [a i.]?“
Uznesením predsedu druhej komory Súdneho dvora z 21. júla 2005 boli veci C‑393/04 a C‑41/05 spojené na účely ústnej časti
konania a rozsudku.

O prejudiciálnych otázkach

O otázke položenej vo veci C‑393/04 a prvej otázke vo veci C‑41/05
O prípustnosti týchto otázok
Belgická vláda a Komisia Európskych spoločenstiev tvrdia, že tieto dve otázky sú neprípustné vzhľadom na to, že aj v prípade
kladných odpovedí na ne by tieto odpovede nemali žiaden dosah na riešenie sporov vo veci samej, ktoré sa týkajú vrátenia sporných
daní.
Belgická vláda a Komisia pripomínajú, že – ako to vyplýva z judikatúry Súdneho dvora – vnútroštátny súd, na ktorý súťažiteľ
podal návrh na vrátenie uhradenej dane, nie je v prípade porušenia článku 88 ods. 3 poslednej vety ES v zásade schopný prispieť
k ochrane práv, ktoré by subjekt mohol uplatňovať. Také vrátenie by totiž tvorilo novú protiprávnu pomoc, ktorá by viedla
k zvýšeniu skôr poskytnutej pomoci, a vnútroštátny súd je rovnako ako každý iný vnútroštátny orgán povinný dodržiavať právo
Spoločenstva, a preto nemôže vydať rozhodnutie, ktoré by predstavovalo poskytnutie ďalšej protiprávnej pomoci.
Tá istá vláda a Komisia sa domnievajú, že ak by sa aj mali sporné oslobodenia považovať za štátnu pomoc, žalobca vo veci samej
by nebol oprávnený odmietnuť zaplatenie predmetných daní. Inak by tomu bolo, ak by tieto dane predstavovali spôsob financovania
opatrenia, ktoré má charakter pomoci, a výnos z uvedených daní by mal vplyv na výšku pomoci. V tejto veci pritom ani uplatňovanie
týchto oslobodení, ani ich rozsah uvedené podmienky nespĺňa.
Je namieste pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je úlohou Súdneho dvora, aby v rámci procesu spolupráce medzi vnútroštátnymi
súdmi a Súdnym dvorom, ktorý bol zavedený článkom 234 ES, dal vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď, ktorá mu umožní rozhodnúť
spor, o ktorom koná (pozri rozsudky zo 17. júla 1997, Krüger, C‑334/95, Zb. s. I‑4517, bod 22, a z 28. novembra 2000, Roquette
Frères, C‑88/99, Zb. s. I‑10465, bod 18).
Rovnako treba uviesť, že v súlade s ustálenou judikatúrou je úlohou vnútroštátnych súdov, ktoré konajú o spore, aby posúdili
tak nevyhnutnosť rozhodnutia o prejudiciálnej otázke na vydanie ich rozsudku, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladú Súdnemu
dvoru. Súdny dvor však môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke, ktorú mu položil vnútroštátny súd, najmä vtedy, ak
je úplne zrejmé, že výklad práva Spoločenstva, ktorý je od neho požadovaný, nemá žiadnu súvislosť so skutočnosťou alebo s predmetom
sporu vo veci samej (pozri najmä rozsudky z 15. júna 1999, Tarantik, C‑421/97, Zb. s. I‑3633, bod 33; z 9. marca 2000, EKW
a Wein & Co, C‑437/97, Zb. s. I‑1157, bod 52, a z 22. januára 2002, Canal Satélite Digital, C‑390/99, Zb. s. I‑607, bod 19).
Pokiaľ ide o predmet sporov vo veci samej, je potrebné uviesť, že – ako to vyplýva zo spisu a pojednávania na Súdnom dvore,
najmä z vysvetlení podaných žalobcom vo veci samej – hoci predmetom návrhov Air Liquide je vrátenie sporných daní, rovnako
sa týkajú spochybnenia platnosti právnych nástrojov, ktorými boli tieto dane zavedené.
Za týchto podmienok je potrebné odpovedať na položené otázky.
O odpovedi na uvedené otázky
Treba pripomenúť, že účelom článku 87 ES je zabrániť tomu, aby obchod medzi členskými štátmi ovplyvňovali výhody poskytnuté
orgánmi verejnej moci, ktoré v rôznych formách narúšajú alebo hrozia narušiť hospodársku súťaž tým, že zvýhodňujú určitých
podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru (rozsudok z 2. júla 1974, Taliansko/Komisia, 173/73, Zb. s. 709, bod 26).
Preto je namieste preskúmať oslobodenia od dane, o ktoré ide vo veci samej, so zreteľom na podmienky, od ktorých závisí kvalifikovanie
vnútroštátneho opatrenia ako štátnej pomoci podľa článku 87 ods. 1 ES, a to financovanie takého opatrenia štátom alebo zo
štátnych prostriedkov, existenciu výhody pre podnik, selektívnosť uvedeného opatrenia, ako aj dosah tohto opatrenia na obchod
medzi členskými štátmi a z toho vyplývajúce narušenie hospodárskej súťaže.
Pokiaľ ide o prvú a druhú podmienku, je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je pojem pomoc všeobecnejší ako
pojem subvencia vzhľadom na to, že nezahŕňa len pozitívne plnenia, ako sú napríklad subvencie samotné, ale takisto aj zásahy
štátu, ktoré rôznymi formami znižujú výdavky, ktoré obvykle zaťažujú rozpočet podniku, a tak síce nie sú subvenciami v úzkom
zmysle slova, ale majú rovnakú povahu a účinky (pozri najmä rozsudky z 8. novembra 2001, Adria‑Wien Pipeline a Wietersdorfer
& Peggauer Zementwerke, C‑143/99, Zb. s. I‑8365, bod 38; z 15. júla 2004, Španielsko/Komisia, C‑501/00, Zb. s. I‑6717, bod
90, a z 15. decembra 2005, Taliansko/Komisia, C‑66/02, Zb. s. I‑10901, bod 77).
Z toho vyplýva, že opatrenie, ktorým orgány verejnej moci poskytnú určitým podnikom oslobodenie od dane, ktoré síce nezahŕňa
prevod štátnych prostriedkov, ale stavia príjemcov do výhodnejšej finančnej situácie ako iných daňovníkov, predstavuje štátnu
pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES (pozri rozsudky z 15. marca 1994, Banco Exterior de España, C‑387/92, Zb. s. I‑877, bod
14, a z 10. januára 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a i., C‑222/04, Zb. s. I‑289, bod 132).
Pokiaľ ide o tretiu podmienku týkajúcu sa selektívneho charakteru opatrení, o ktoré ide vo veci samej, je nesporné, že predmetné
daňové výhody sa neuplatňujú na všetky hospodárske subjekty, ale sa poskytujú podnikom vykonávajúcim určité typy činností,
a to tým, ktoré v kompresných staniciach zemného plynu používajú motory určené na pohon kompresorov vytvárajúcich stav tlaku
v zásobovacích rozvodoch.
Keďže sa teda tieto opatrenia neuplatňujú na všetky hospodárske subjekty, nemožno ich považovať za všeobecné opatrenia daňovej
alebo hospodárskej politiky (pozri rozsudky z 15. decembra 2005, Taliansko/Komisia, už citovaný, bod 99, a Unicredito Italiano,
C‑148/04, Zb. s. I‑11137, bod 49).
Pokiaľ ide o štvrtú podmienku existencie štátnej pomoci, článok 87 ods. 1 ES ukladá, aby predmetné opatrenie ovplyvňovalo
obchod medzi členskými štátmi a narúšalo alebo hrozilo narúšať hospodársku súťaž.
Na účely takého kvalifikovania z judikatúry vyplýva, že nie je nevyhnutné zisťovať skutočný dosah poskytnutej pomoci na obchod
medzi členskými štátmi a skutočné skreslenie hospodárskej súťaže, keďže sa má preskúmať iba okolnosť, či uvedená pomoc môže
tento obchod ovplyvniť a narušiť hospodársku súťaž (pozri rozsudok z 29. apríla 2004, Taliansko/Komisia, C‑372/97, Zb. s. I‑3679,
bod 44, ako aj rozsudky z 15. decembra 2005, Taliansko/Komisia, už citovaný, bod 111, a Unicredito Italiano, už citovaný,
bod 54).
Osobitne, pokiaľ pomoc poskytnutá členským štátom posilní postavenie jedného podniku voči iným podnikom konkurentom v obchode
vnútri Spoločenstva, musia sa tieto konkurenčné podniky považovať za ovplyvnené touto pomocou. Okrem toho nie je nevyhnutné,
aby sa podnik príjemca pomoci sám zúčastňoval na uvedenom obchode (pozri najmä rozsudky z 15. decembra 2005, Taliansko/Komisia,
už citovaný, body 115 a 117, a Unicredito Italiano, už citovaný, body 56 a 58, ako aj citovanú judikatúru).
Napokon, pomerne nízka výška pomoci alebo pomerne skromná veľkosť podniku príjemcu pomoci nevylučuje
a priori
možnosť, že obchod medzi členskými štátmi je ovplyvnený (pozri rozsudok zo 14. septembra 1994, Španielsko/Komisia, C‑278/92
až C‑280/92, Zb. s. I‑4103, bod 42).
Je úlohou vnútroštátnych súdov, aby vo svetle predchádzajúcich zložiek výkladu zistili existenciu štátnej pomoci v konaniach
vo veci samej.
Preto je namieste odpovedať na otázku položenú vo veci C‑393/04 a na prvú otázku vo veci C‑41/05 tak, že oslobodenie od miestnej
alebo provinčnej dane z hybnej sily, ktoré sa vzťahuje výlučne na motory používané na staniciach zemného plynu a vylučuje
motory používané pre iné technické plyny, možno kvalifikovať ako štátnu pomoc v zmysle článku 87 ES. Je úlohou vnútroštátnych
súdov, aby posúdili, či sú splnené podmienky, s ktorými sa spája existencia štátnej pomoci.

O druhej otázke vo veci C‑41/05
Vnútroštátny súd sa touto otázkou pýta Súdneho dvora na právne následky kvalifikovania predmetného oslobodenia ako štátnej
pomoci a na práva daňovníka, ktorý uhradil daň, keď oslobodenie iných podnikov od nej môže takú pomoc predstavovať.
Na účely odpovede na túto otázku treba pripomenúť, že podľa článku 88 ods. 3 tretej vety ES členský štát nesmie vykonať navrhované
opatrenia, ktoré majú charakter štátnej pomoci, pokiaľ neboli vyhlásené za zlučiteľné so spoločným trhom.
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že k zásahu vnútroštátneho súdu v systéme kontroly štátnej pomoci môže dôjsť iba vtedy,
ak vyplýva z judikatúrou uznaného priameho účinku zákazu vykonania štátnej pomoci podľa tretej vety článku 88 ods. 3 ES. Súdny
dvor najmä zdôraznil, že je úlohou súdov členských štátov, aby chránili práva subjektov voči prípadnému porušovaniu zákazu
vykonania pomoci zo strany vnútroštátnych orgánov (pozri rozsudok z 21. októbra 2003, Van Calster a i., C‑261/01 a C‑262/01,
Zb. s. I‑12249, bod 53).
Pokiaľ ide o opatrenia, ktoré môžu alebo majú byť uskutočnené na zabezpečenie tejto súdnej ochrany, Súdny dvor upresnil, že
vnútroštátny súd musí z takého porušenia, ktorého sa subjekty dovolávajú, vyvodiť všetky dôsledky v súlade s vnútroštátnymi
procesnými postupmi, a to pokiaľ ide tak o platnosť aktov zahŕňajúcich vykonanie opatrení, ktoré majú charakter pomoci, ako
aj o vymáhanie finančnej podpory poskytnutej v rozpore s článkom 88 ods. 3 ES (pozri rozsudky z 21. novembra 1991, Fédération
nationale du commerce extérieur des produits alimentaires a Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon,
C‑354/90, Zb. s. I‑5505, bod 12, a z 13. januára 2005, Streekgewest, C‑174/02, Zb. s. I‑85, bod 17).
Súdny dvor takisto rozhodol, že daňovníci sa nemôžu dovolávať toho, že oslobodenie iných podnikov predstavuje štátnu pomoc,
aby sa vyhli zaplateniu uvedenej dane (pozri rozsudok z 20. septembra 2001, Banks, C‑390/98, Zb. s. I‑6117, bod 80). Z toho
plynie, že aj za predpokladu, že oslobodenie, o ktoré ide vo veci samej, predstavuje opatrenie, ktoré má charakter pomoci
v zmysle článku 87 ES, prípadná nezákonnosť tejto pomoci nemôže ovplyvniť zákonnosť dane samotnej.
Článok 88 ods. 3 posledná veta ES totiž definuje povinnosť, ktorej účelom je zabezpečiť, aby pomoc nebola poskytnutá, pokiaľ
ju Komisia nevyhlásila za zlučiteľnú so spoločným trhom. V tomto rámci majú právomoci vnútroštátnych súdov v podstate preventívnu
povahu a nemôžu presiahnuť právomoci zverené Komisii, ktorá po hĺbkovom preskúmaní vydáva rozhodnutie o zákonnosti štátnej
pomoci.
Napokon je namieste poznamenať, že rozšírenie okruhu potenciálnych príjemcov na iné podniky by neumožnilo odstrániť účinky
pomoci poskytnutej v rozpore s článkom 88 ods. 3 ES, ale naopak by malo za následok zväčšenie účinkov tejto pomoci.
Inak by tomu bolo, ak by daň a ustanovené oslobodenie tvorili neoddeliteľnú súčasť opatrenia, ktoré má charakter pomoci. Na
to, aby daň mohla byť považovaná za neoddeliteľnú súčasť opatrenia, ktoré má charakter pomoci, musí medzi daňou a pomocou
existovať vzťah záväzného určenia podľa relevantnej vnútroštátnej právnej úpravy v tom zmysle, že výnos z dane je povinne
určený na financovanie pomoci a priamo ovplyvňuje jej výšku a v dôsledku toho posúdenie zlučiteľnosti tejto pomoci so spoločným
trhom (pozri rozsudky Streekgewest, už citovaný, bod 26, a z 27. októbra 2005, Casino France a i., C‑266/04 až C‑270/04, C‑276/04
a C‑321/04 až C‑325/04, Zb. s. I‑9481, bod 40). Medzi daňou a oslobodením od uvedenej dane v prospech jednej kategórie podnikov
však neexistuje žiaden vzťah záväzného určenia. Uplatňovanie oslobodenia od dane a jeho rozsah totiž nezávisí od výnosu z dane
(pozri rozsudky Streekgewest, už citovaný, bod 28, a Casino France a i., už citovaný, bod 41).
Je nesporné, že vo veci samej nebol medzi daňou z hybnej sily a ustanovenými oslobodeniami, pokiaľ ide o ňu, taký vzťah zistený.
Preto treba na druhú otázku vo veci C‑41/05 odpovedať tak, že prípadná nezákonnosť oslobodenia od dane, o aké ide vo veci
samej, so zreteľom na právo Spoločenstva v oblasti štátnej pomoci nemôže ovplyvniť zákonnosť dane samotnej, takže podniky,
ktoré sú daňovníkmi tejto dane, sa nemôžu na vnútroštátnych súdoch dovolávať nezákonnosti poskytnutého oslobodenia na to,
aby sa vyhli zaplateniu uvedenej dane, alebo aby dosiahli jej vrátenie.

O tretej a štvrtej otázke vo veci C‑41/05
–       Úvodné pripomienky
Svojou treťou a štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd chce dozvedieť, či daň z hybnej sily môže predstavovať poplatok s rovnakým
účinkom ako clá na dovozy a vývozy v zmysle článku 25 ES alebo diskriminačné vnútroštátne zdanenie zakázané článkom 90 ES.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že ustanovenia Zmluvy týkajúce sa poplatkov s rovnakým účinkom a diskriminačného vnútroštátneho
zdanenia nemožno uplatniť kumulatívne, takže to isté opatrenie nemôže v systéme Zmluvy patriť zároveň do oboch kategórií (pozri
rozsudok z 2. augusta 1993, Celbi, C‑266/91, Zb. s. I‑4337, bod 9).
–       O tretej otázke
Treba uviesť, že podľa ustálenej judikatúry predstavuje akákoľvek – hoci aj minimálna – jednostranne uložená peňažná povinnosť
bez ohľadu na jej názov a techniku, ktorej tovary podliehajú z toho dôvodu, že prekračujú hranicu, pokiaľ nie je clom vo vlastnom
slova zmysle, poplatok s rovnakým účinkom v zmysle článku 25 ES (pozri rozsudky zo 17. septembra 1997, UCAL, C‑347/95, Zb.
s. I‑4911, bod 18; z 9. septembra 2004, Carbonati Apuani, C‑72/03, Zb. s. I‑8027, bod 20, a z 8. novembra 2005, Jersey Produce
Marketing Organisation, C‑293/02, Zb. s. I‑9543, bod 55).
So zreteľom na túto definíciu a vzhľadom na charakteristiku dane, o ktorú ide vo veci samej, je potrebné konštatovať, že –
ako to vyplýva z pojednávania na Súdnom dvore – tejto dani podliehajú najmä používatelia motorov poháňaných na účely prepravy
technického plynu vo vysokotlakových rozvodoch, ktoré vyžadujú zásah kompresných staníc. Uvedená daň sa okrem toho týka veľkého
počtu priemyselných činností, ktoré zahŕňajú použitie týchto motorov.
Preto skutočnosť, na základe ktorej vzniká daňová povinnosť, je činnosť týchto motorov a ich spotreba energie bez ohľadu na
médium alebo zdroj energie, ktorá ich poháňa. Keďže sa uvedená daň nevyberá z dôvodu prekročenia hranice, nesúvisí s dovozom
alebo vývozom tovarov.
Na tretiu otázku vo veci C‑41/05 je teda namieste odpovedať tak, že daň z hybnej sily, ktorej podliehajú najmä motory používané
na prepravu technického plynu vo vysokotlakových rozvodoch, nepredstavuje poplatok s rovnakým účinkom v zmysle článku 25 ES.
–       O štvrtej otázke
Ako už Súdny dvor zdôraznil, článok 90 ES predstavuje v systéme Zmluvy doplnok ustanovení týkajúcich sa zrušenia ciel a poplatkov
s rovnakým účinkom. Účelom tohto ustanovenia je zabezpečiť voľný pohyb tovaru medzi členskými štátmi v normálnych podmienkach
hospodárskej súťaže odstránením akejkoľvek formy ochrany, ktorá by mohla vyplývať z uplatnenia diskriminačného vnútroštátneho
zdanenia vo vzťahu k výrobkom pochádzajúcim z iných členských štátov (rozsudky z 27. februára 1980, Komisia/Francúzsko, 168/78,
Zb. s. 347, bod 4; Komisia/Taliansko, 169/78, Zb. s. 385, bod 4, a Komisia/Dánsko, 171/78, Zb. s. 447, bod 4).
Treba dodať, že peňažné povinnosti vyplývajúce zo všeobecného režimu vnútroštátneho zdaňovania, ktoré sa uplatňujú systematicky
podľa rovnakých objektívnych kritérií na kategórie výrobkov nezávisle od ich pôvodu alebo určenia, spadajú pod článok 90 ES
(pozri najmä rozsudky z 3. februára 1981, Komisia/Francúzsko, 90/79, Zb. s. 283, bod 14; zo 16. júla 1992, Legros a i., C‑163/90,
Zb. s. I‑4625, bod 11, a zo 16. decembra 1992, Lornoy a i., C‑17/91, Zb. s. I‑6523, bod 19).
Pokiaľ ide o hybnú silu, o ktorú ide vo veci samej, je namieste uviesť, že vyvážané alebo dovážané výrobky jej nepodliehajú
osobitným alebo odlišným spôsobom vzhľadom na to, že sa uplatňuje na hospodárske činnosti vykonávané priemyselnými, obchodnými,
finančnými alebo poľnohospodárskymi podnikmi a nie na výrobky ako také.
Okrem toho je potrebné uviesť, že skutočnosť, že poskytnuté oslobodenie sa týka motorov používaných na prepravu zemného plynu
nepostačuje na preukázanie diskriminačného charakteru uvedenej dane, keďže – ako to vyplýva z pojednávania na Súdnom dvore
– nie je zrejmé, že by uvedený plyn bol obdobný výrobok ako technický plyn alebo výrobok, ktorý je voči nemu konkurenčný.
Na štvrtú otázku je teda namieste odpovedať tak, že daň z hybnej sily, ktorej podliehajú najmä motory používané na prepravu
technického plynu vo vysokotlakových rozvodoch, nepredstavuje diskriminačné vnútroštátne zdanenie v zmysle článku 90 ES.
Vzhľadom na odpovede dané na tretiu a štvrtú otázku vo veci C‑41/05 nie je opodstatnené odpovedať na piatu otázku položenú
v tejto veci.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konaní vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté
v súvislosti s prekážkami postupu v konaniach pred vnútroštátnymi súdmi, o trovách konania rozhodnú tieto vnútroštátne súdy.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
1.
Oslobodenie od miestnej alebo provinčnej dane z hybnej sily, ktoré sa vzťahuje výlučne na motory používané na staniciach zemného
plynu a vylučuje motory používané pre iné technické plyny, možno kvalifikovať ako štátnu pomoc v zmysle článku 87 ES. Je úlohou
vnútroštátnych súdov, aby posúdili, či sú splnené podmienky, s ktorými sa spája existencia štátnej pomoci.
2.
Prípadná nezákonnosť oslobodenia od dane, o aké ide vo veci samej, so zreteľom na právo Spoločenstva v oblasti štátnej pomoci
nemôže ovplyvniť zákonnosť dane samotnej, takže podniky, ktoré sú daňovníkmi tejto dane, sa nemôžu na vnútroštátnych súdoch
dovolávať nezákonnosti poskytnutého oslobodenia na to, aby sa vyhli zaplateniu uvedenej dane, alebo aby dosiahli jej vrátenie.
3.
Daň z hybnej sily, ktorej podliehajú najmä motory používané na prepravu technického plynu vo vysokotlakových rozvodoch, nepredstavuje
poplatok s rovnakým účinkom v zmysle článku 25 ES.
4.
Daň z hybnej sily, ktorej podliehajú najmä motory používané na prepravu technického plynu vo vysokotlakových rozvodoch, nepredstavuje
diskriminačné vnútroštátne zdanenie v zmysle článku 90 ES.
Podpisy
*
Jazyk konania: francúzština.