CELEX: 62007TJ0191
Ochranná známka Spoločenstva
Námietkové konanie
Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva BUDWEISER
Skoršie medzinárodné slovné a obrazové ochranné známky BUDWEISER a Budweiser Budvar
Relatívne dôvody zamietnutia
Článok 8 ods. 1 písm. a) a b) nariadenia (ES) č. 40/94
Riadne používanie skoršej ochrannej známky
Článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94
Porušenie práva na obranu
Odôvodnenie
Článok 73 nariadenia č. 40/94
Oneskorené predloženie dokumentov
Voľná úvaha priznaná článkom 74 ods. 2 nariadenia (ES) č. 40/94

Okolnosti predchádzajúce sporu
Anheuser-Busch, Inc. podal 1. apríla 1996 prihlášku ochrannej známky Spoločenstva na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) na základe nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z o ochrannej známke spoločenstva (
Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1
; Mim. vyd. 17/001, s. 146), v znení zmien a doplnení.
Prihlasovanou ochrannou známkou bolo slovné označenie BUDWEISER.
Výrobky, pre ktoré sa požadoval zápis ochrannej známky, patria do triedy 32 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu: „pivo, ale, porter, alkoholické a nealkoholické sladové nápoje“.
Prihláška ochrannej známky Spoločenstva bola uverejnená 28. júna 1999 vo
Vestníku ochranných známok Spoločenstva
č. 50/99.
Dňa 28. septembra 1999 podala spoločnosť Budějovický Budvar, národní podnik, (ďalej len „Budvar“) podľa článku 42 nariadenia č. 40/94 námietky proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky, a to pre všetky výrobky uvedené v prihláške.
Na podporu svojich námietok Budvar v prvom rade uvádzal na základe článku 8 ods. 1 písm. a) a b) nariadenia č. 40/94:
—
medzinárodnú slovnú ochrannú známku BUDWEISER (R 238 203) zapísanú pre „pivo všetkých druhov“ s účinkami v Nemecku, Rakúsku, štátoch Beneluxu a Taliansku,
—
medzinárodnú obrazovú ochrannú známku (č. 674 530) zapísanú pre výrobky „slad“ a „pivo“, s účinkami v Rakúsku, štátoch Beneluxu, Francúzsku a Taliansku, zobrazenú takto:
—
medzinárodnú obrazovú ochrannú známku (č. 614 536) zapísanú pre výrobok „pivo“, s účinkami v Nemecku, Rakúsku, štátoch Beneluxu, Francúzsku a Taliansku, zobrazenú takto:
V druhom rade sa Budvar na základe článku 8 ods. 4 nariadenia č. 40/94 dovoláva viacerých označení pôvodu vrátane výrazu „budweiser“.
Anheuser-Busch 8. júla 2002 podľa článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 požiadal, aby Budvar predložil dôkaz o riadnom používaní ochranných známok uvádzaných na podporu jeho námietok. Budvar na túto žiadosť odpovedal .
Prvým rozhodnutím z 10. júna 2004 námietkové oddelenie vyhovelo námietke podanej zo strany Budvaru a v dôsledku toho zamietlo prihlášku predmetnej ochrannej známky Spoločenstva. Námietkové oddelenie v zásade zastávalo názor, že v Rakúsku a vo Francúzsku existovalo nebezpečenstvo zámeny medzi prihlasovanou ochrannou známkou a medzinárodnou obrazovou ochrannou známkou č. 674 530.
Anheuser-Busch podal 23. júna 2004 na základe článkov 57 až 62 nariadenia č. 40/94 odvolanie na ÚHVT proti rozhodnutiu námietkového oddelenia.
Rozhodnutím z 11. júla 2005 (vec R 509/2004-2) druhý odvolací senát ÚHVT vyhovel odvolaniu Anheuser-Busch. Podľa názoru odvolacieho senátu sa námietkové oddelenie dopustilo chyby, keď prijalo záver, že skoršia medzinárodná obrazová ochranná známka č. 674 530 bola v Rakúsku a Francúzsku chránená od , hoci bola v týchto krajinách chránená od , teda od podania prihlášky predmetnej ochrannej známky Spoločenstva.
Odvolací senát vrátil vec na konanie pred námietkovým oddelením.
Druhým rozhodnutím z 22. decembra 2005 námietkové oddelenie opätovne vyhovelo námietkam, ktoré podal Budvar, a v dôsledku toho zamietlo prihlášku predmetnej ochrannej známky Spoločenstva.
Námietkové oddelenie hneď na úvod konštatovalo, že dôkaz o používaní skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) bol nepostačujúci.
Námietkové oddelenie sa preto rozhodlo obmedziť svoje skúmanie na porovnanie medzi prihlasovanou ochrannou známkou a medzinárodnou obrazovou ochrannou známkou č. 614 536, pre ktorú akceptovalo zohľadnenie dokumentov, ktoré predložil Budvar na podporu svojich námietok.
V tomto kontexte námietkové oddelenie v podstate zastávalo názor, že v Nemecku, Rakúsku, Beneluxe a v Taliansku existovala pravdepodobnosť zámeny medzi prihlasovanou ochrannou známkou a medzinárodnou obrazovou ochrannou známkou č. 614 536.
Anheuser-Busch podal 13. februára 2006 na základe článkov 57 až 62 nariadenia č. 40/94 odvolanie na ÚHVT proti druhému rozhodnutiu námietkového oddelenia.
Rozhodnutím z 20. marca 2007 (vec R 299/2006-2, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktoré bolo Anheuser-Busch oznámené , druhý odvolací senát ÚHVT odvolanie zamietol.
Nepopierajúc posúdenie námietkového oddelenia, pokiaľ ide o pravdepodobnosť zámeny medzi prihlasovanou ochrannou známkou a medzinárodnou obrazovou ochrannou známkou č. 614 536, odvolací senát na rozdiel od námietkového oddelenia prijal záver, že skoršia medzinárodná slovná ochranná známka BUDWEISER (R 238 203) mohla byť zohľadnená. V tomto kontexte odvolací senát na základe dokumentov, ktoré predložil Budvar, prijal záver, že dôkaz o riadnom používaní medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) bol predložený.
V nadväznosti na to konštatujúc, že prihlasovaná ochranná známka bola zhodná s medzinárodnou slovnou ochrannou známkou BUDWEISER (R 238 203) a že výrobky „pivo, ale, porter, alkoholické a nealkoholické sladové nápoje“ uvádzané v prihláške predmetnej ochrannej známky Spoločenstva boli zhodné s výrobkami „pivo všetkých druhov“, ktoré sú označované uvedenou skoršou ochrannou známkou, odvolací senát zastával názor, že námietkam bolo možné pre tieto výrobky vyhovieť na základe článku 8 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94. Pokiaľ ide o zostávajúce výrobky („nealkoholické nápoje“), odvolací senát zastával názor, že vzhľadom na zhodu ochranných známok a zjavnú podobnosť medzi výrobkami námietkam bolo možné pre tieto výrobky vyhovieť na základe článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94.
Návrhy účastníkov konania
Anheuser-Busch navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
—
zrušil napadnuté rozhodnutie,
—
subsidiárne zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom vyhovelo námietkam pre výrobky „nealkoholické nápoje“,
—
zaviazal ÚHVT a Budvar na náhradu trov konania.
ÚHVT a Budvar navrhujú, aby Súd prvého stupňa:
—
zamietol žalobu,
—
zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
Právny stav
1.
O hlavných žalobných návrhoch
Na podporu svojich hlavných žalobných návrhov sa Anheuser-Busch dovoláva troch žalobných dôvodov založených po prvé na porušení práva byť vypočutý, po druhé na porušení článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 a po tretie na porušení článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94.
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení práva byť vypočutý
Tvrdenia účastníkov konania
Anheuser-Busch uvádza, že zápis a platnosť skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203), na ktorú sa zameriava odvolací senát, nie sú predmetom sporu medzi účastníkmi konania.
Je pravda, že Budvar v rámci konania pred odvolacím senátom spomenul, že 21. januára 2004 námietkovému oddeleniu predložil dôkaz o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203). Anheuser-Busch uznal, že k tomuto bodu pred odvolacím senátom nenamietal. Napriek tomu Anheuser-Busch upresňuje, že nemal žiadny dôvod domnievať sa, že odvolací senát by akceptoval tento dôkaz predložený takmer dva roky po uplynutí pôvodnej lehoty stanovenej na . Anheuser-Busch v tejto súvislosti odkazuje na dve rozhodnutia ÚHVT, ktorými boli odmietnuté dokumenty predložené po uplynutí lehoty. Táto ustálená rozhodovacia prax je v súlade s usmerneniami ÚHVT v oblasti námietok, najmä ich bodom 1.5.1.
Anheuser-Busch pripúšťa, že táto ustálená rozhodovacia prax a predmetné usmernenia predchádzajú rozsudku Súdneho dvora z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul (C-29/05 P, Zb. s. I-2213). Anheuser-Busch však uvádza, že k dátumu jeho odpovede pred odvolacím senátom, a to , sa mal uplatňovať starý právny rámec. Anheuser-Busch okrem toho uvádza, že rozsudky Súdu prvého stupňa z , Henkel/ÚHVT — LHS (UK) (KLEENCARE) (T-308/01, Zb. s. II-3253); z , Kaul/ÚHVT — Bayer (ARCOL) (T-164/02, Zb. s. II-3807); z , Focus Magazin Verlag/ÚHVT — ECI Telecom (Hi-FOCuS) (T-275/03, Zb. s. II-4725); z , La Baronia de Turis/ÚHVT — Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE) (T-323/03, Zb. s. II-2085), a z , Caviar Anzali/ÚHVT — Novomarket (Asetra) (T-252/04, Zb. s. II-2115), sa týkajú iných skutkových a právnych aspektov.
Za týchto okolností Anheuser-Busch uvádza, že ak mal odvolací senát úmysel zohľadniť skoršiu medzinárodnú slovnú ochrannú známku BUDWEISER (R 238 203), mal ho o tom informovať a umožniť mu podať v tejto súvislosti vyjadrenie. Nekonajúc takto, odvolací senát porušil svoje povinnosti vyplývajúce z článku 73 nariadenia č. 40/94.
Anheuser-Busch dodáva, že napadnuté rozhodnutie bolo prijaté iba sedem dní po vyhlásení rozsudku ÚHVT/Kaul, už citovaného v bode 26 vyššie. Podľa jeho názoru, mu mal ÚHVT umožniť vyjadriť sa k prípadným dôsledkom tohto rozsudku na predmetný prípad, a to k zohľadneniu dôkazu o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) a ostatných dôkazov, ktoré mali byť boli prijaté 26. februára 2002.
Nakoniec Anheuser-Busch tvrdí, že v oblasti pravdepodobnosti zámeny v práve ochranných známok každé porušenie procesných predpisov vytvára potenciálne účinky na rozhodnutie ÚHVT, ktoré preto musí byť na tomto základe zrušené.
ÚHVT zastáva názor, že Anheuser-Busch mohol predložiť pripomienky týkajúce sa skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203). Pokiaľ ide o rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný v bode 26 vyššie, iba vykladal právne pravidlo.
Budvar uvádza, že ÚHVT mal zohľadniť skoršiu medzinárodnú slovnú ochrannú známku BUDWEISER (R 238 203) a že Anheuser-Busch nespochybňoval platnosť tohto skoršieho práva pred odvolacím senátom. Pokiaľ ide o rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný v bode 26 vyššie, článok 73 nariadenia č. 40/94 sa nemôže vykladať tak, že zaväzuje ÚHVT informovať účastníkov konania o rozhodnutiach, ktoré by mohli ovplyvniť ich návrhy.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
Na úvod treba konštatovať, že dôvodom založeným na porušení zásady práva byť vypočutý žalobca v skutočnosti namieta porušenie článku 73 druhej vety nariadenia č. 40/94, ktorý stanovuje, že rozhodnutia ÚHVT sa môžu zakladať iba na dôvodoch, ku ktorým mali účastníci konania možnosť predložiť svoje pripomienky.
V súlade s týmto ustanovením môže odvolací senát ÚHVT vychádzať pri svojom rozhodovaní len zo skutkových alebo právnych okolností, ku ktorým účastníci konania mohli predložiť svoje pripomienky [rozsudok Súdneho dvora z 21. októbra 2004, KWS Saat/ÚHVT, C-447/02 P, Zb. s. I-10107, bod 42, a rozsudok Súdu prvého stupňa z , Sunrider/ÚHVT (TOP), T-242/02, Zb. s. II-2793, bod 59].
Uvedené ustanovenie upravuje všeobecnú zásadu ochrany práva na obranu v rámci práva ochranných známok Spoločenstva [rozsudky Súdu prvého stupňa z 15. septembra 2005, Citicorp/ÚHVT (LIVE RICHLY), T-320/03, Zb. s. II-3411, bod 21, a zo , Kustom Musical Amplification/ÚHVT (Tvar gitary), T-317/05, Zb. s. II-427, bod 26]. Podľa tejto všeobecnej zásady práva Spoločenstva sa musí adresátom rozhodnutí orgánov verejnej moci, ktoré výrazným spôsobom ovplyvňujú ich záujmy, účinne umožniť uviesť svoje stanovisko [rozsudok Súdneho dvora z , Transocean Marine Paint/Komisia, 17/74, Zb. s. 1063, bod 15; rozsudky Súdu prvého stupňa z , Eurocool Logistik/ÚHVT (EUROCOOL), T-34/00, Zb. s. II-683, bod 21, a LIVE RICHLY, už citovaný, bod 22].
Okrem toho podľa judikatúry právo byť vypočutý sa vzťahuje na všetky skutkové a právne okolnosti, ktoré tvoria základ rozhodovacieho aktu, ale nie na konečné stanovisko, ktoré chce správny orgán prijať [rozsudok Súdu prvého stupňa z 3. decembra 2003, Audi/ÚHVT (TDI), T-16/02, Zb. s. II-5167, bod 75, a Tvar gitary, už citovaný v bode 34 vyššie, bod 27]. Preto odvolací senát nie je povinný vypočuť žalobcu o posúdení skutkového stavu, ktoré patrí do jeho konečného stanoviska [rozsudok Súdu prvého stupňa z , Tegometall International/ÚHVT — Wuppermann (TEK), T-458/05, Zb. s. II-4721, bod 45].
V prejednávanom prípade bez toho, aby bolo v rámci prvého žalobného dôvodu potrebné vysloviť sa k tomu, či dôkaz o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) bol predložený včas, treba v prvom rade konštatovať, že podaním námietok z 28. septembra 1999 sa Budvar pred ÚHVT dovolával uvedenej skoršej ochrannej známky. Podľa výpisu z evidencie Svetovej organizácie duševného vlastníctva (WIPO) predloženého Budvarom pred ÚHVT, uvedená ochranná známka bola v čase podania námietok platná.
Po druhé je potrebné poznamenať, že medzi dôvodmi odôvodňujúcimi jeho námietky Budvar výslovne uvádzal zhodu medzi prihlasovanou ochrannou známkou a skoršou medzinárodnou slovnou ochrannou známkou BUDWEISER (R 238 203).
Po tretie listom adresovaným námietkovému oddeleniu 19. mája 2003 Anheuser-Busch spochybňoval najmä platnosť skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203), z dôvodu, že dôkaz o obnovení uvedenej ochrannej známky nebol predložený pred lehotou stanovenou na . Tento dôkaz o obnovení Budvar predložil .
Po štvrté v rámci odvolania, ktoré podal Anheuser-Busch proti prvému rozhodnutiu námietkového oddelenia (pozri bod 9 vyššie) sa Budvar vo svojom vyjadrení z 24. januára 2005 na podporu svojich námietok dovolával tiež skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203).
Po piate v rámci odvolania, ktoré podal Anheuser-Busch proti druhému rozhodnutiu námietkového oddelenia (pozri bod 13 vyššie), Budvar vo svojom vyjadrení z 28. júla 2006 uviedol, že skoršia medzinárodná slovná ochranná známka BUDWEISER (R 238 203) mala byť zohľadnená a že vzhľadom na zhodnosť predmetných výrobkov, predmetná ochranná známka odôvodňovala vyhovenie námietkam.
Po šieste je potrebné zdôrazniť, že Anheuser-Busch mohol v rámci repliky 10. októbra 2006 pred odvolacím senátom odpovedať na tvrdenia uvádzané Budvarom v súvislosti so skoršou medzinárodnou slovnou ochrannou známkou BUDWEISER (R 238 203), čo neurobil a čo pripúšťa vo svojich písomných podaniach pred Súdom prvého stupňa.
Z toho vyplýva, že vzhľadom na pripomienky, ktoré predložil Budvar pred námietkovým oddelením, ako aj pred odvolacím senátom, a možnosti vyjadrenia, ktoré boli ponúkané Anheuser-Busch, Anheuser-Busch mohol vyjadriť svoje pripomienky k platnosti skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203), čo navyše spravil pred námietkovým oddelením.
V tejto súvislosti z článku 62 ods. 1 nariadenia č. 40/94 vyplýva, že v nadväznosti na skúmanie prípustnosti odvolania odvolací senát rozhodne o odvolaní a že pri takomto postupe môže „vykonávať… právomoci… oddelenia zodpovedného za rozhodnutie [oddelenia, ktoré vydalo napadnuté rozhodnutie —
neoficiálny preklad
]“, teda v prejednávanej veci môže sám rozhodnúť o námietkach, o ich zamietnutí alebo vyhlásení za dôvodné, potvrdzujúc alebo spochybňujúc tým napadnuté rozhodnutie. Z článku 62 ods. 1 nariadenia č. 40/94 teda vyplýva, že účinkom podaného odvolania je, že odvolací senát je povolaný pristúpiť k novému úplnému preskúmaniu tak právneho, ako aj skutkového základu námietok (rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný v bode 26 vyššie, body 56 a 57).
Zo súhrnu týchto skutočností vyplýva, že odvolací senát sa nedopustil porušenia svojich povinností podľa článku 73 druhej vety nariadenia č. 40/94, keď Anheuser-Busch výslovne nevyzval na formulovanie jeho pripomienok k skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známke BUDWEISER (R 238 203).
Ostatné tvrdenia, ktoré uvádza Anheuser-Busch, nemôžu spochybniť tento záver.
Po prvé, pokiaľ by tieto tvrdenia mali byť chápané v tom zmysle, že Anheuser-Busch sa dovoláva na podporu prvého žalobného dôvodu zásady ochrany legitímnej dôvery, je potrebné pripomenúť, že predmetná zásada sa vzťahuje na každého jednotlivca, ktorý sa nachádza v situácii, z ktorej vyplýva, že administratíva Spoločenstva mu poskytnutím špecifických záruk dala dôvody pre vznik dôvodných očakávaní [rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1998, Embassy Limousines & Services/Parlament,
T-203/96, Zb. s. II-4239
, bod 74; z , Innova Privat-Akademie/Komisia,
T-273/01, Zb. s. II-1093
, bod 26, a z , Kachakil Amar/ÚHVT (Pozdĺžna čiara končiaca trojuholníkom), T-388/04, neuverejnený v Zbierke, bod 26]. Takéto záruky predstavujú špecifické údaje, nepodmienečné a súhlasné a pochádzajúce od autorizovaných a spoľahlivých zdrojov (rozsudky Innova Privat-Akademie/Komisia, už citovaný, bod 26, a Pozdĺžna čiara končiaca trojuholníkom, už citovaný, bod 27).
Na úvod je potrebné konštatovať, že Anheuser-Busch nedostal presné záruky, podľa ktorých skoršia medzinárodná slovná ochranná známka BUDWEISER (R 238 203) nebola zohľadnená v rámci skúmania námietok. Skutočnosť, že vo svojom druhom rozhodnutí námietkové oddelenie nezohľadnilo uvedenú skoršiu ochrannú známku, nemôže predstavovať takúto záruku, pretože, ako to už bolo uvedené v bode 43 vyššie, odvolací senát je povolaný pristúpiť k novému úplnému preskúmaniu tak právneho, ako aj skutkového základu námietok.
Pokiaľ ide o bod 1.5.1 usmernení ÚHVT v oblasti námietok, je tiež potrebné poznamenať, že výpis, ktorý predložil Anheuser-Busch, má dátum z marca 2004, teda dátum neskorší, než je dátum podania námietok zo strany Budvaru a dátum uplynutia lehôt stanovených zo strany ÚHVT na odôvodnenie námietok. Okrem toho nič neumožňuje prijať záver, že usmernenia ÚHVT v oblasti námietok majú prednosť pred právnou úpravou Spoločenstva uplatniteľnou v tejto oblasti. V tejto súvislosti sa Anheuser-Busch v rámci svojho prvého žalobného dôvodu nedovoláva právneho ustanovenia uplatniteľného v čase vzniku skutkových okolností, ktoré smerovalo k preukázaniu, že Budvar bol
ex offo
povinný predložiť osvedčenie o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203). Okrem toho ÚHVT výslovne Budvar nežiadal o predloženie takéhoto osvedčenia o obnovení. Navyše skutočnosť, že odvolací senát mohol nesprávne uplatniť ustanovenie právnej úpravy Spoločenstva, nemôže predstavovať porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery.
Pokiaľ ide o skoršiu rozhodovaciu prax postačuje pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry rozhodnutia týkajúce sa zápisu označenia ako ochrannej známky Spoločenstva, ktoré majú prijať odvolacie senáty podľa nariadenia č. 40/94, patria do výkonu viazanej právomoci a nie právomoci voľnej úvahy. Preto sa zákonnosť rozhodnutí odvolacích senátov musí posúdiť iba na základe tohto nariadenia tak, ako ho vykladá súd Spoločenstva, a nie na základe rozhodovacej praxe odvolacích senátov [rozsudok Súdneho dvora z 15. septembra 2005, BioID/ÚHVT, C-37/03 P, Zb. s. I-7975, bod 47, a rozsudok Súdu prvého stupňa z , Glaverbel/ÚHVT (Povrch sklenenej dosky), T-36/01, Zb. s. II-3887, bod 35, a zo , Europig/ÚHVT (EUROPIG), T-207/06, Zb. s. II-1961, bod 40]. Okrem toho samotná prax, akokoľvek bežná by bola, nemôže byť porovnávaná s presnými, nepodmienečnými a súhlasnými údajmi v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 46 vyššie (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z , Campoli/Komisia, T-135/05, Zb. s. II-A-2-1527, bod 70). Navyše sa Anheuser-Busch na podporu svojich tvrdení dovolával iba dvoch rozhodnutí odvolacích senátov ÚHVT.
Preto tvrdenia uvádzané v tejto súvislosti zo strany Anheuser-Busch nemôžu byť úspešné.
Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie založené na skutočnosti, že odvolací senát nevyzval Anheuser-Busch na vyjadrenie pripomienok k prípadným dôsledkom rozsudku ÚHVT/Kaul, už citovaného v bode 26 vyššie, pokiaľ ide o zohľadnenie dôkazu osvedčenia o obnovení medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) a dôkazu dokumentmi predloženými zo strany Budvaru na podporu jeho námietok a v celom rozsahu prijatými zo strany ÚHVT 27. februára 2002, tiež nemôže byť úspešné.
Čo sa týka dôkazu o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203), postačuje poznamenať, že ako to zdôrazňuje samotný Anheuser-Busch v rámci druhého žalobného dôvodu (pozri bod 59 ďalej), uvedený rozsudok nebol v napadnutom rozhodnutí uvádzaný vo vzťahu k zohľadneniu osvedčenia o obnovení. Z napadnutého rozhodnutia a najmä z jeho bodov 24 a 25 vyplýva, že rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný v bode 26 vyššie, bol uvedený v rámci zohľadnenia dokumentov, ktoré predložil Budvar a ktoré ÚHVT prijal v celom rozsahu 27. februára 2002. Z toho vyplýva, že tvrdenia, ktoré v tejto súvislosti uvádza Anheuser-Busch, nie sú podložené.
Pokiaľ ide o dokumenty predložené Budvarom na podporu svojich námietok a v celom rozsahu prijaté zo strany ÚHVT 27. februára 2002, na úvod je potrebné poznamenať, že Anheuser-Busch pred odvolacím senátom namietal zohľadnenie uvedených dokumentov zo strany ÚHVT. V nadväznosti na to je potrebné prijať záver, že rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný v bode 26 vyššie, hoci vykladá článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, nemôže meniť jeho obsah. Nakoniec za predpokladu, že by bolo možné konštatovať porušenie práva Anheuser-Busch byť vypočutý, pokiaľ ide o zohľadnenie rozsudku ÚHVT/Kaul, už citovaného v bode 26 vyššie, zo strany odvolacieho senátu, takéto pochybenie by mohlo viesť k zrušeniu napadnutého rozhodnutia iba vtedy, ak by konanie mohlo viesť k odlišnému výsledku (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z , Belgicko/Komisia,
C-142/87, Zb. s. I-959
, bod 48, a KWS Saat/ÚHVT, už citovaný v bode 33 vyššie, body 47 až 50). Z dôvodov, ktoré budú uvedené v bodoch 81 až 91 nižšie, v rámci analýzy druhého žalobného dôvodu uvádzaného zo strany Anheuser-Busch, sa odvolací senát nedopustil chyby, keď uplatnil článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, tak ako je vykladaný Súdnym dvorom. Preto, hoci by Anheuser-Busch mohol vyjadriť svoje pripomienky, nemohlo to viesť k odlišnému výsledku.
Vzhľadom na súhrn týchto údajov je potrebné zamietnuť prvý žalobný dôvod uvádzaný zo strany Anheuser-Busch ako nedôvodný.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94
Tvrdenia účastníkov konania
Anheuser-Busch uvádza, že dokonca so zohľadnením rozsudku ÚHVT/Kaul, už citovaného v bode 26 vyššie, dokumenty oneskorene predložené Budvarom na preukázanie zápisu skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) mali byť odmietnuté a námietky mali byť v dôsledku toho zamietnuté.
Anheuser-Busch v tejto súvislosti pripomína, že lehota stanovená Budvaru na predloženie dôkazov na podporu jeho námietok bola 26. február 2002. Napriek tomu je nesporné, že dokumenty zaslané faxom na tento účel boli zo strany ÚHVT prijaté v celom rozsahu o 0 hod. 48 min. (teda so 48 minútovým meškaním a nie 44 minútovým, ako to uviedol odvolací senát). Okrem toho, ak by, ako to uvádza Budvar, prenos dokumentov faxom začal o 21 hod. 46 min., bolo by ťažké určiť medzi nimi, ktoré dokumenty boli ÚHVT prijaté pred uplynutím stanovenej lehoty a ktoré dokumenty ÚHVT prijal po uplynutí predmetnej lehoty. V zmysle pravidiel v oblasti dôkazného bremena túto neistotu musí znášať osoba, ktorá znáša dôkazné bremeno, a teda Budvar. Ako dátum prijatia súhrnu dokumentov zasielaných Budvarom teda bolo potrebné stanoviť .
V každom prípade Anheuser-Busch zdôrazňuje, že dokumenty, ktoré predložil Budvar na podporu svojich námietok a ktoré ÚHVT v celom rozsahu prijal 27. februára 2002, nepokrývajú obnovenie skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203). Podľa jeho názoru, Budvar mal napriek tomu povinnosť predložiť dôkaz o obnovení predmetnej skoršej ochrannej známky v čase, keď predložil dokumenty na podporu svojich námietok. Budvar teda predložil dôkaz o takom obnovení až , teda takmer dva roky po uplynutí lehoty stanovenej zo strany ÚHVT (a to ), v súlade s pravidlom 20 ods. 2 nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z , ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva (
Ú. v. ES L 303, s. 1
; Mim. vyd. 17/001, s. 189), ktoré sa stalo pravidlom 19 ods. 4 toho istého nariadenia v znení zmien a doplnení. Zo strany Budvaru nebolo predložené žiadne odôvodnenie na ospravedlnenie tohto omeškania.
Anheuser-Busch uznal, že podľa článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, tak ako je vykladaný zo strany Súdneho dvora, ÚHVT disponuje právomocou voľnej úvahy na účel akceptovať dokumenty predložené po uplynutí lehoty. Táto právomoc voľnej úvahy však bola v prejednávanom prípade vykonávaná nesprávne.
Pokiaľ ide o osvedčenie o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203), Anheuser-Busch odkazuje na rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT, ktoré odmietlo oneskorený dôkaz o obnovení ochrannej známky v inom konaní. Podľa Anheuser-Busch, rovnaké riešenie sa musí uplatňovať v prejednávanom prípade. Bolo by netolerovateľné, aby odvolacie senáty prijímali odlišné riešenia v porovnateľných veciach. Išlo by o „zneužívanie právomoci voľnej úvahy“. Navyše dôvody uvedené v napadnutom rozhodnutí na odôvodnenie zohľadnenia osvedčenia o obnovení nepodopierajú prijaté riešenie. Samotná skutočnosť, že toto osvedčenie bolo predložené v priebehu konania sama osebe neodôvodňuje, aby dokument mohol byť prijatý podľa článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94. Anheuser-Busch v tejto súvislosti zdôrazňuje, že odvolací senát neprijal svoje rozhodnutie na základe uvedeného článku. Preto vzniká otázka, či odvolací senát uznal, že v tejto súvislosti mal vykonávať svoju právomoc voľnej úvahy. Anheuser-Busch v tomto bode poznamenáva, že úvahy odvolacieho senátu týkajúce sa rozsudku ÚHVT/Kaul, už citovaného v bode 26 vyššie, sa netýkajú osvedčenia o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203), ale iba dokumentov, ktoré ÚHVT v celom rozsahu prijal 27. februára 2002.
Pokiaľ ide o dokumenty, ktoré predložil Budvar na podporu svojich námietok a ktoré boli v celom rozsahu prijaté zo strany ÚHVT 27. februára 2002, Anheuser-Busch zdôrazňuje že odvolací senát považoval „44 minútové“ omeškanie so zaslaním za bezvýznamné zo štyroch dôvodov. V tejto súvislosti Anheuser-Busch uvádza po prvé, že trvanie konania pred ÚHVT nemá slúžiť ako referencia pre určenie, či omeškanie môže byť považované za bezvýznamné. Po druhé uvádza, že skutočnosť, že odosielanie faxom začalo pred uplynutím lehoty, nebola preukázaná a ÚHVT sa jej nemôže dovolávať. Do úvahy by mal byť braný iba moment prijatia predmetných dokumentov. Navyše ide o závažnú nedbanlivosť začať so zasielaním 336 strán dokumentov faxom niekoľko minút pred polnocou posledného dňa stanovenej lehoty. Okrem toho Budvaru zostávala možnosť podať návrh na vyhlásenie neplatnosti predmetnej ochrannej známky. Po tretie Anheuser-Busch zastáva názor, že relevantnosť predmetných dokumentov na prijatie napadnutého rozhodnutia nemôže sama osebe a z tohto jediného dôvodu odôvodňovať ich zohľadnenie.
ÚHVT a Budvar zastávajú názor, že odvolací senát nebol povinný odmietnuť dokumenty, ktoré uvádza Anheuser-Busch. ÚHVT najmä tvrdí, že dôkaz o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) nebol predložení po uplynutí lehoty. Pokiaľ ide o dokumenty adresované Budvarom a v celom rozsahu prijaté zo strany ÚHVT 27. februára 2002, ÚHVT a Budvar zdôrazňujú, že odvolací senát použil svoju právomoc voľnej úvahy dôvodne.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
Na účely skúmania druhého žalobného dôvodu je potrebné rozlišovať medzi osvedčením o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203), predloženým 21. januára 2004 a dokumentmi, ktoré predložil Budvar na podporu svojich námietok a ktoré ÚHVT v celom rozsahu prijal .
— O osvedčení o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203)
Ako vyplýva zo znenia článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, ÚHVT môže nebrať do úvahy fakty alebo dôkazy, ktoré neboli predložené zúčastnenými stranami včas.
Z toho vyplýva, že uplatnenie článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 na prejednávaný prípad predpokladá, že jeden alebo viacerí účastníci konania pred ÚHVT sa nedovolávali skutočností, alebo nepredložili dôkazy „včas“.
V prejednávanej veci, pokiaľ ide o skoršiu medzinárodnú slovnú ochrannú známku BUDWEISER (R 238 203), z napadnutého rozhodnutia nevyplýva, žeby odvolací senát zastával názor, že osvedčenie o obnovení predmetnej ochrannej známky nebolo predložené včas.
Odvolací senát v bode 22 napadnutého rozhodnutia uviedol toto:
„Namietateľ v prílohe svojich pripomienok z 21. januára 2004 pred námietkovým oddelením predložil výpis, ktorý vystavila WIPO, potvrdzujúci, že zápis bol obnovený . Námietkové oddelenie teda malo dôkaz o pokračujúcej platnosti [skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203)] v čase prijatia napadnutého rozhodnutia.“
Okrem toho z napadnutého rozhodnutia nevyplýva, žeby odvolací senát uplatnil ustanovenia článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 na účel zohľadnenia osvedčenia o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203), na rozdiel od toho, čo vykonal pri dokumentoch, ktoré predložil Budvar a ktoré v celom rozsahu ÚHVT prijal 27. februára 2002.
Pokiaľ ide o tieto dokumenty, odvolací senát v bodoch 24 a 25 napadnutého rozhodnutia výslovne uviedol článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, ako aj rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný v bode 26 vyššie.
Samotný Anheuser-Busch vo svojich písomných podaniach zdôrazňuje skutočnosť, že odvolací senát nezaložil svoje rozhodnutie na článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, pokiaľ ide o osvedčenie o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203). Anheuser-Busch rovnako poznamenáva, že úvahy týkajúce sa rozsudku ÚHVT/Kaul, už citovaného v bode 26 vyššie, sa netýkajú zohľadnenia predmetného osvedčenia.
Navyše je potrebné konštatovať, že z dôvodov uvedených v bodoch 78 a 79 ďalej a vzhľadom na právnu úpravu uplatniteľnú v čase skutkových okolností, osvedčenie o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky na BUDWEISER (R 238 203) bolo predložené včas.
Z toho vyplýva, že vo vzťahu k napadnutému rozhodnutiu nemožno konštatovať žiadne porušenie článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, pokiaľ ide o zohľadnenie osvedčenia o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203).
Tvrdenia uvedené v tejto súvislosti zo strany Anheuser-Busch sú teda zjavne nedôvodné.
V každom prípade za predpokladu, že odvolávaním sa na pravidlo 20 ods. 2 nariadenia č. 2868/95 v jeho znení uplatniteľnom pred jeho zmenou nariadením Komisie (ES) č. 1041/2005 z 29. júna 2005 (
Ú. v. EÚ L 172, s. 4
), ktoré sa po tejto zmene stalo pravidlom 19 ods. 4 toho istého nariadenia, Anheuser-Busch v skutočnosti zastáva názor, že odvolací senát mal povinnosť odmietnuť osvedčenie o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) bez toho, aby mohol uplatniť článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, je potrebné zdôrazniť, že predmetný článok udeľuje ÚHVT právomoc posúdenia vo vzťahu k zohľadneniu skutočností predložených po uplynutí lehoty [rozsudky Súdu prvého stupňa z , MFE Marienfelde/ÚHVT — Vétoquinol (HIPOVITON), T-334/01, Zb. s. II-2787, bod 57, a Asetra, už citovaný v bode 26 vyššie, bod 36]. Okrem toho, keďže nariadenie č. 2868/95 bolo Komisiou prijaté na základe článku 140 ods. 1 nariadenia č. 40/94, jeho ustanovenia musia byť vykladané v súlade s ustanoveniami tohto posledného uvedeného nariadenia (rozsudok HIPOVITON, už citovaný, bod 57). Preto tvrdenia Anheuser-Busch, ak by mali byť chápané v tomto zmysle, by viedli k uprednostneniu výkladu pravidla vykonávacieho nariadenia v rozpore s jasným znením všeobecného nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Asetra, už citovaný v bode 26 vyššie, bod 36).
Navyše je potrebné konštatovať, že nariadenie č. 1041/2005 sa stalo účinným 25. júla 2005, teda po prvé, po podaní námietok, po druhé, po uplynutí lehôt stanovených na doplnenie námietok a po tretie, po predložení dôkazu o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) zo strany Budvaru.
Zásada právnej istoty všeobecne bráni tomu, aby časová pôsobnosť aktu Spoločenstva bola stanovená k dátumu predchádzajúcemu jeho vyhláseniu. Výnimočne to môže byť inak, pokiaľ si to vyžaduje sledovaný cieľ a pokiaľ sú riadne rešpektované legitímne očakávania dotknutých osôb (rozsudky Súdneho dvora z 25. januára 1979, Racke, 98/78, Zb. s. 69, bod 20, a z , Meridionale Industria Salumi a i., 212/80 až 217/80, Zb. s. 2735, bod 10). Takáto judikatúra, ako upresnil Súdny dvor, je uplatniteľná tiež v prípade, keď spätná účinnosť nie je stanovená výslovne samotným aktom, ale vyplýva z jeho obsahu (rozsudky Súdneho dvora z , Crispoltoni, C-368/89, Zb. s. I-3695, bod 17, a z , Gemeente Leusden a Holin Groep, C-487/01 a C-7/02, Zb. s. I-5337, bod 59).
V prejednávanom prípade nič v znení ani vo všeobecnej štruktúre nariadenia č. 1041/2005 neumožňuje domnievať sa, že ustanovenia zavedené týmto nariadením by sa mali uplatňovať retroaktívne.
Preto sa pravidlo 19 ods. 4 nariadenia č. 2868/95, pochádzajúce z nariadenia č. 1041/2005, ktoré stanovuje, že „[ÚHVT] neberie do úvahy písomne predložené dokumenty alebo ich časti, ktoré neboli predložené alebo ktoré neboli preložené do jazyka konania v lehote, ktorú stanovil [ÚHVT]“, neuplatní.
Pokiaľ ide o pravidlo 20 ods. 2 nariadenia č. 2868/95 v jeho znení uplatniteľnom pred jeho zmenou nariadením č. 1041/2005, to stanovuje, že „ak oznámenie o námietke neobsahuje podrobné údaje o faktoch, dôkazoch a argumentoch tak, ako bolo uvedené v pravidle 16 ods. 1 a 2, tak [ÚHVT] vyzve namietajúcu stranu predložiť takéto podrobné údaje v lehote špecifikovanej úradom“ a že „každé predloženie z namietajúcej strany bude oznámené prihlasovateľovi a bude mu poskytnutá možnosť odpovedať v lehote špecifikovanej úradom“.
Zo spojených ustanovení pravidiel 16 a 20 nariadenia č. 2868/95 v ich znení uplatniteľnom pred zmenou vykonanou nariadením č. 1041/2005 vyplýva, že ÚHVT má právo požadovať dôkaz o obnovení skoršej ochrannej známky, ak k uplynutiu jej ochrannej doby dôjde po dátume podania námietok [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. septembra 2006, MIP Metro/ÚHVT — Tesco Stores (METRO), T-191/04, Zb. s. II-2855, bod 41], nezaväzuje namietateľa na predloženie takého dôkazu
ex offo
. Uvedené pravidlo tiež neupresňuje, že ÚHVT je povinný odmietnuť dokument, ak je mu na vedomie predložený oneskorene. V prejednávanej veci námietkové oddelenie Budvar výslovne nevyzvalo na predloženie osvedčenia o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) v stanovenej lehote. Navyše Budvar predložil
ex offo
dôkaz o takom obnovení, po komentári vyjadrenom zo strany Anheuser-Busch, spochybňujúcom zápis a platnosť predmetnej skoršej ochrannej známky. Za týchto okolností nemôže byť prijatý záver, že odvolací senát mal povinnosť odmietnuť osvedčenie o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) a že nemohol uplatňovať článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94.
Vzhľadom na súhrn týchto skutočností musia byť tvrdenia Anheuser-Busch, pokiaľ ide o osvedčenie o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203), zamietnuté.
— O dokumentoch predložených Budvarom na podporu jeho námietok a v celom rozsahu prijatých zo strany ÚHVT 27. februára 2002
Medzi účastníkmi konania je nesporné, že dokumenty, ktoré predložil Budvar na podporu svojich námietok a v celom rozsahu prijaté zo strany ÚHVT 27. februára 2002, neboli predložené včas, čo v podstate uvádza aj odvolací senát v bodoch 24 a 25 napadnutého rozhodnutia. Naopak, účastníci konania sa rozchádzajú v možnosti ÚHVT zohľadniť predmetné dokumenty.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že zo znenia článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 vyplýva, že spravidla, a pokiaľ nie je uvedené inak, predloženie skutočností a dôkazov účastníkmi konania zostáva možným po uplynutí lehôt, ktorým je podriadené takéto predloženie, za uplatnenia ustanovení nariadenia č. 40/94, a že nič nezakazuje ÚHVT zohľadniť skutočnosti a dôkazy takto oneskorene označené alebo predložené. Naopak, z predmetnej formulácie rovnako jasne vyplýva, že takéto oneskorené označenie alebo predloženie skutočností alebo dôkazov nedáva účastníkovi konania, ktorý ich predložil, bezpodmienečné právo na to, aby takéto skutočnosti alebo dôkazy boli zo strany ÚHVT zohľadnené. Upresňujúc, že ÚHVT sa „môže“ v podobných prípadoch rozhodnúť nebrať takéto skutočnosti alebo dôkazy do úvahy, článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 v skutočnosti udeľuje ÚHVT širokú mieru voľnej úvahy s cieľom rozhodovať, aj keď ten súčasne musí odôvodniť svoje rozhodnutie v tomto bode, či je alebo nie je potrebné zobrať tieto skutočnosti a dôkazy do úvahy. Takéto zohľadnenie zo strany ÚHVT, ak má rozhodovať v rámci námietkového konania, môže byť odôvodnené najmä vtedy, ak sa ÚHVT domnieva, že na jednej strane oneskorene uvedené skutočnosti môžu byť skutočne relevantné, pokiaľ ide o výsledok námietok, ktoré boli pred ÚHVT podané, a na druhej strane štádium konania, v ktorom došlo k tomuto oneskorenému predloženiu a okolnosti, ktoré ho sprevádzajú, nebránia tomuto zohľadneniu (rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný v bode 26 vyššie, body 42 až 44).
V prejednávanom prípade je potrebné po prvé poznamenať, že Anheuser-Busch sa nedovoláva iného ustanovenia predpisu, ktoré by bolo uplatniteľné na okolnosti prípadu a ktoré by umožňovalo domnievať sa, že ÚHVT bol povinný odmietnuť predmetné dokumenty, keďže tie boli predložené oneskorene.
Okrem toho predmetom uvedených dokumentov bolo preukázať používanie označení pôvodu zahŕňajúcich výraz „budweiser“, uvedených v bode 7 vyššie. Listom z 8. novembra 2002, v reakcii na žiadosť Anheuser-Busch preukázať riadne používanie skorších ochranných známok uvádzaných na podporu námietok, a na výzvu ÚHVT v tomto zmysle, Budvar výslovne odkázal na uvedené dokumenty, zastávajúc názor, že sa uplatňujú rovnako na skoršiu medzinárodnú slovnú ochrannú známku BUDWEISER (R 238 203). Odkaz, ktorý uviedol Budvar nebol zo strany Anheuser-Busch namietaný. Tento odkaz bol odôvodnený najmä skutočnosťou, že námietkové oddelenie Budvar písomne ubezpečilo, že predmetné dokumenty budú zohľadnené. Preto za predpokladu, že by námietkové oddelenie bolo povinné odmietnuť tieto dokumenty a že by Budvar v tomto zmysle informovalo, Budvar by mohol vo svojom liste z opätovne predložiť tieto dokumenty pred námietkovým oddelením.
Po druhé napadnuté rozhodnutie obsahuje vo svojich bodoch 24 a 25 osobitné odôvodnenie smerujúce k vysvetleniu zohľadnenia predmetných dokumentov.
Po tretie skutočnosti uvedené odvolacím senátom v rámci jeho odôvodnenia umožňujú zdôvodniť jeho rozhodnutie zohľadniť predmetné dokumenty na základe článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94.
Odvolací senát poznamenáva, že prenos predmetných dokumentov faxom sa začal pred uplynutím stanovenej lehoty. Posúdenie skutkového stavu je v tejto súvislosti správne, keďže dátum a hodina začiatku prenosu (a to 26. február 2002 o 21 hod. 46 min.) boli zaznamenané prijímajúcim prístrojom ÚHVT. Anheuser-Busch nepredložil žiadny konkrétny dôkaz, ktorý by umožňoval tomu odporovať. Okrem toho tento skutkový prvok je súčasťou okolností, ktoré sprevádzajú oneskorené predloženie predmetných dokumentov. Preto na rozdiel od toho, čo uvádza Anheuser-Busch, skutkový prvok uvedený odvolacím senátom je relevantný, pretože objasňuje okolnosti, ktoré sprevádzajú oneskorené predloženie predmetných dokumentov.
Odvolací senát v nadväznosti na to uvádza, že prenos predmetných dokumentov faxom sa ukončil 44 minút po uplynutí lehoty stanovenej námietkovým oddelením. Podľa odvolacieho senátu toto omeškanie nie je významné. Túto úvahu je potrebné potvrdiť. Navyše nie je formálne spochybnená zo strany Anheuser-Busch, s výnimkou skutočnosti, že predmetné omeškanie bolo 48 a nie 44 minút, čo nemá vplyv na výsledok sporu. Úvahy odvolacieho senátu navyše musia byť začlenené do kontextu so skutočnosťou zdôrazňovanou zo strany ÚHVT v jeho písomných podaniach, že Anheuser-Busch by nezískal predmetné dokumenty rýchlejšie, ak by došli ÚHVT o niekoľko minút skôr pred uplynutím lehoty.
Odvolací senát ďalej zdôrazňuje, že predmetné dokumenty mohli byť relevantné. Anheuser-Busch v skutočnosti nenapáda odôvodnenie odvolacieho senátu, ale zastáva názor, že relevantnosť predmetných dokumentov nemôže sama osebe a z tohto jediného dôvodu odôvodňovať ich zohľadnenie. V tejto súvislosti postačuje poznamenať, že odvolací senát nezaložil svoje rozhodnutie výlučne na relevantnosti predmetných dokumentov, ale tiež na iných úvahách.
Odvolací senát nakoniec konštatuje, že predmetné dokumenty boli doručené 35 mesiacov pred prijatím rozhodnutia námietkového oddelenia. Námietkové oddelenie teda mohlo zohľadniť predmetné dokumenty a prihlasovateľ ochrannej známky mohol podať vyjadrenie k ich relevantnosti. V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, na rozdiel od toho čo uvádza Anheuser-Busch, že konštatovanie odvolacieho senátu je relevantné, keďže prispieva k posúdeniu štádia konania, v akom došlo k oneskorenému predloženiu predmetných dokumentov.
Vzhľadom na súhrn týchto údajov, tvrdenia uvedené zo strany Anheuser-Busch nemôžu ovplyvniť zákonnosť rozhodnutia odvolacieho senátu, pokiaľ ide o zohľadnenie dokumentov predložených zo strany Budvaru na podporu svojich námietok a v celom rozsahu prijatých zo strany ÚHVT 27. februára 2002.
Vzhľadom na súhrn týchto skutočností je potrebné zamietnuť druhý žalobný dôvod predložený zo strany Anheuser-Busch ako nedôvodný.
O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94
Tvrdenia účastníkov konania
Anheuser-Busch zastáva názor, že dôkazy predložené zo strany Budvaru sú nepostačujúce na preukázanie riadneho používania skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203).
Anheuser-Busch v tejto súvislosti zdôrazňuje, že jediné dokumenty, ktoré je potrebné zohľadniť sú dokumenty, ktoré boli predložené 8. novembra 2002 a ktoré pozostávajú iba z kópií písomných reklám v Nemecku a Rakúsku. Nebol predložený žiadny dôkaz o predajoch predmetných výrobkov. Dokumenty predložené teda samy osebe nespĺňajú požiadavky článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 a pravidla 22 nariadenia č. 2868/95.
Anheuser-Busch dodáva, že odvolací senát nemohol prijať záver o riadnom používaní skoršej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) bez toho, aby zohľadnil dokumenty predložené po lehote 27. februára 2002. V tejto súvislosti odvolací senát konštatoval, že faktúry vystavené v Nemecku a v Rakúsku boli postačujúce. Preto, aby došiel k takému záveru, sa odvolací senát mal opierať o iné úvahy, ako je povaha používania predmetnej skoršej ochrannej známky v týchto krajinách. Táto povaha ale z predmetných faktúr nijako nevyplýva a len sotva vyplýva z predložených reklamných výňatkov.
ÚHVT a Budvar tvrdia, že riadne používanie skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) bolo preukázané. ÚHVT uvádza, že povaha používania skoršej ochrannej známky, a to pivo, jasne vyplýva z reklám predložených Budvarom.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
Ako to vyplýva z deviateho odôvodnenia nariadenia č. 40/94, zákonodarca zastával názor, že ochrana skoršej ochrannej známky je odôvodnená iba vtedy, ak je táto ochranná známka riadne používaná. V súlade s týmto odôvodnením článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 stanovuje, že prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva môže požadovať dôkaz o tom, že skoršia ochranná známka bola riadne používaná na území, na ktorom je chránená a v období piatich rokov pred uverejnením prihlášky ochrannej známky, proti ktorej bola podaná námietka (ďalej len „relevantné obdobie“).
Podľa pravidla 22 ods. 2 (teraz ods. 3) nariadenia č. 2868/95, sa dôkaz o používaní má týkať miesta, času, rozsahu a povahy používania skoršej ochrannej známky.
Pri výklade pojmu riadne používanie treba brať do úvahy skutočnosť, že účelom požiadavky
ratio legis
, ktorá vyžaduje, aby sa skoršia ochranná známka pre spôsobilosť jej namietania proti prihláške ochrannej známky riadne používala, je obmedziť konflikty medzi dvoma ochrannými známkami do tej miery, kým neexistuje rozumný ekonomický dôvod vyplývajúci zo skutočnej úlohy ochrannej známky na trhu [rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. marca 2003, Goulbourn/ÚHVT — Redcats (Silk Cocoon), T-174/01, Zb. s. II-789, bod 38]. Navyše toto ustanovenie nepredpokladá ani skúmanie obchodnej úspešnosti, ani kontrolovanie ekonomickej stratégie podniku alebo vyhradenie ochrany ochranných známok iba pre ich kvantitatívne významné obchodné používanie [rozsudky Súdu prvého stupňa z , Sunrider/ÚHVT — Espadafor Caba (VITAFRUIT), T-203/02, Zb. s. II-2811, bod 38, a z , Charlott/ÚHVT — Charlo (Charlott France Entre Luxe et Tradition), T-169/06, neuverejnený v Zbierke, bod 33].
Ochranná známka je predmetom „riadneho používania“, ak sa používa v súlade s jej základnou funkciou zaručiť označenie pôvodu výrobkov alebo služieb, pre ktoré je zapísaná, aby vytvárala alebo zachovávala odbyt pre tieto výrobky a služby, s výnimkou symbolického používania, ktorého účelom je len zachovanie práv z ochrannej známky (rozsudok Súdneho dvora z 13. septembra 2007, Il Ponte Finanziaria/ÚHVT, C-234/06 P, Zb. s. I-7333, bod 72, pozri tiež analogicky, rozsudok z , Ansul,
C-40/01, Zb. s. I-2439
, bod 43). V tomto smere podmienka týkajúca sa riadneho používania ochrannej známky vyžaduje, aby sa táto ochranná známka chránená na relevantnom území navonok a verejne používala (rozsudky Silk Cocoon, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 39; VITAFRUIT, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 39; Charlott France Entre Luxe et Tradition, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 34; pozri analogicky tiež rozsudok Ansul, už citovaný, bod 37).
Posúdenie riadnej povahy používania ochrannej známky musí spočívať na základe súhrnu skutočností a okolností týkajúcich sa určenia jej skutočného obchodného používania, najmä na tom, či jej používanie v príslušnom ekonomickom odvetví možno považovať za dostačujúce na udržanie alebo vytvorenie podielu na trhu pre tovary alebo služby chránené ochrannou známkou, na povahe týchto tovarov a služieb, vlastnostiach trhu, rozsahu a frekventovanosti používania ochrannej známky (rozsudky VITAFRUIT, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 40; Charlott France Entre Luxe et Tradition, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 35; pozri tiež analogicky rozsudok Ansul, už citovaný v bode 100 vyššie, bod 43).
Čo sa týka rozsahu používania skoršej ochrannej známky, treba brať ohľad najmä na obchodný objem všetkých úkonov používania na jednej strane a na trvanie obdobia, počas ktorého sa úkony používania vykonávali, rovnako ako na frekventovanosť týchto úkonov na druhej strane (rozsudky VITAFRUIT, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 41, a Charlott France Entre Luxe et Tradition, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 36).
Otázka, či je používanie kvantitatívne dostačujúce na udržanie alebo vytvorenie podielu na trhu pre tovary alebo služby chránené ochrannou známkou, závisí od viacerých skutočností a od posúdenia z prípadu na prípad. Vlastnosti týchto výrobkov alebo služieb, frekvencia a pravidelnosť používania ochrannej známky, skutočnosť, že ochranná známka sa používa pri uvedení všetkých zhodných výrobkov alebo služieb podniku, ktorý je jej majiteľom, na trh, alebo iba niektorých z nich, alebo aj dôkazy o používaní ochrannej známky, ktoré je schopný majiteľ predložiť, patria ku skutočnostiam, ktoré sa môžu zohľadniť (rozsudok Súdneho dvora z 11. mája 2006, Sunrider/ÚHVT, C-416/04 P, Zb. s. I-4237, bod 71).
Na účel skúmania riadnej povahy používania skoršej ochrannej známky je potrebné vykonať celkové posúdenie, berúc do úvahy všetky rozhodujúce okolnosti týkajúce sa daného prípadu (rozsudky VITAFRUIT, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 42; Charlott France Entre Luxe et Tradition, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 37; pozri tiež analogicky rozsudok Ansul, už citovaný v bode 100 vyššie, bod 39).
Súd prvého stupňa medziiným upresnil, že riadne používanie ochrannej známky nie je možné preukázať pravdepodobnosťou alebo domnienkami, ale musí byť založené na konkrétnych skutočnostiach a cieľoch, ktoré preukazujú skutočné a dostačujúce používanie ochrannej známky na predmetnom trhu [rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2002, Kabushiki Kaisha Fernandes/ÚHVT — Harrison (HIWATT), T-39/01, Zb. s. II-5233, bod 47].
V prejednávanej veci odvolací senát zastával názor, že dôkazy predložené Budvarom boli zjavne postačujúce na preukázanie riadneho používania skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203). Odvolací senát odkazoval najmä na reklamy ukazujúce obrázky piva Budvar označeného ochrannou známkou BUDWEISER, na faktúry adresované klientom v Nemecku a v Rakúsku a na skutočnosť, že tieto reklamy a faktúry sa týkali relevantného obdobia. Odvolací senát okrem toho zastával názor, že predmetné faktúry boli relevantné, najmä vzhľadom na uznesenie Súdneho dvora z 27. januára 2004, La Mer Technology (C-259/02, Zb. s. I-1159). Odvolací senát poznamenáva, že v tomto konaní Súdny dvor konštatoval, že aj minimálne používanie ochrannej známky, alebo používanie iba jediným dovozcom v predmetnom členskom štáte môže byť postačujúce, ak má používanie skutočný komerčný dôvod (bod 26 napadnutého rozhodnutia).
Po prvé je potrebné konštatovať, že odvolací senát sa v podstate domnieval, že dokumenty predložené Budvarom počas správneho konania boli postačujúce na preukázanie povahy výrobkov („pivo“), ako aj miesta („Nemecko“ a „Rakúsko“), trvania („relevantné obdobie“) a významu (predložené faktúry a odkaz na uznesenie La Mer Technology, už citované v bode 106 vyššie) používania skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203).
Po druhé, keďže prihláška ochrannej známky Spoločenstva bola uverejnená 28. júna 1999, relevantné obdobie sa rozprestiera od do . V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že iba ochranná známka, ktorej riadne používanie bolo pozastavené počas nepretržitého päťročného obdobia, je predmetom sankcií uvedených v článku 15 ods. 1 nariadenia č. 40/94. Preto pre vyhnutie sa uvedeným sankciám postačuje, aby ochranná známka bola predmetom riadneho používania počas časti relevantného obdobia (rozsudky VITAFRUIT, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 45, a Charlott France Entre Luxe et Tradition, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 41).
Po tretie listom z 8. júla 2002 Anheuser-Busch podľa článku 43 ods. 2 nariadenia č. 40/94 požiadal, aby Budvar predložil dôkaz o riadnom používaní ochranných známok uvádzaných na podporu jeho námietok. Listom z , ÚHVT požiadala Budvar o predloženie takého dôkazu, najmä pokiaľ ide o skoršiu medzinárodnú slovnú ochrannú známku BUDWEISER (R 238 203), a to v lehote, ktorá končila . Budvar odpovedal na túto žiadosť predložiac tieto dokumenty:
—
reklama uverejnená v rakúskom časopise v roku 1995, ako to ukazuje dátum uvádzaný na titulnej strane uvedeného časopisu; pojem „budweiser“ sa tu objavuje viackrát v rôznych podobách; predmetným výrobkom je pivo,
—
osem reklám uverejnených v nemeckých časopisoch medzi rokmi 1996 a 1998, ako to ukazujú dátumy alebo určité prvky figurujúce na titulných stranách uvedených časopisov; pojem „budweiser“ sa tu objavuje viackrát v rôznych podobách; predmetným výrobkom je pivo.
Anheuser-Busch nepopiera, že tieto dokumenty prinášajú dôkazy týkajúce sa povahy výrobkov (pivo) a miesta (Nemecko a Rakúsko), trvania (rok 1995 pre Rakúsko a roky medzi 1996 a 1998 pre Nemecko) používania pojmu „budweiser“. Anheuser-Busch tiež nepopiera, že používanie pojmu „budweiser“ v rôznych podobách použitých v reklamách predložených Budvarom môže byť predložené pre skoršiu medzinárodnú slovnú ochrannú známku BUDWEISER (R 238 203).
Po štvrté faxom, ktorý ÚHVT prijal v celom rozsahu 27. februára 2002, Budvar zaslal niektoré dokumenty ÚHVT na preukázanie používania označení pôvodu zahŕňajúcich pojem „budweiser“ 2002, uvedený v bode 7 vyššie. Vo svojom liste z v reakcii na žiadosť Anheuser-Busch o preukázanie riadneho používania skorších ochranných známok uvádzaných na podporu námietok, Budvar výslovne odkázal na zaslané dokumenty, domnievajúc sa, že sa uplatnia najmä na skoršiu medzinárodnú slovnú ochrannú známku BUDWEISER (R 238 203). Tieto dokumenty predstavovalo, pokiaľ ide o Rakúsko, sedem reklám uverejnených v denníkoch a časopisoch, medzi rokmi 1995 a 1997, a 23 faktúr vystavených medzi rokmi 1993 a 2000. Pokiaľ ide o Nemecko, Budvar predložil osem reklám uverejnených v denníkoch a časopisoch medzi rokmi 1996 a 1998, a 14. faktúr vystavených medzi rokmi 1993 a 1997.
Anheuser-Busch pred Súdom prvého stupňa nepopiera skutočnosť, že predmetné dokumenty sa vzťahujú na používanie skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203). Anheuser-Busch tiež nespochybňuje skutočnosť, že tieto dokumenty prinášajú dôkazy týkajúce sa miesta, trvania a významu používania predmetnej ochrannej známky, ktoré navyše jasne vyplývajú z uvedených dokumentov.
Pokiaľ ide o tvrdenie Anheuser-Busch, podľa ktorého tieto dokumenty nemali byť zohľadnené odvolacím senátom, musí byť odmietnuté z dôvodov uvedených v rámci analýzy druhého žalobného dôvodu.
Pokiaľ ide navyše o tvrdenie Anheuser-Busch, podľa ktorého odvolací senát mal vychádzať z iných úvah, ako je povaha používania skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203) v Nemecku a Rakúsku, postačuje v tejto súvislosti poznamenať, že odvolací senát uviedol odkaz na reklamy ukazujúce obrázky „piva“ Budvar označeného touto skoršou ochrannou známkou. V tejto súvislosti, na rozdiel od tvrdení Anheuser-Busch, povaha používania uvedenej ochrannej známky jasne vyplýva z reklám predložených Budvarom. Predmetné reklamy konkrétne z veľkej časti odkazujú na pojem „Bier“. Odkazujúc na faktúry adresované klientom v Nemecku a Rakúsku, odvolací senát implicitne, ale nevyhnutne konštatoval, že tieto faktúry sa týkajú výrobku „pivo“. Navyše je potrebné konštatovať že pojmy „pivo“, „Bier“ alebo „des Bieres“ sa objavujú tiež vo faktúrach o predaji týkajúcich sa Nemecka a Rakúska.
Vzhľadom na súhrn týchto údajov je potrebné zamietnuť tretí žalobný dôvod uvádzaný zo strany Anheuser-Busch ako nedôvodný.
2.
O subsidiárnych žalobných návrhoch
Tvrdenia účastníkov konania
Na podporu svojich subsidiárnych žalobných návrhov Anheuser-Busch uvádza jediný žalobný dôvod založený na porušení povinnosti odôvodnenia, vyplývajúcej z článku 73 nariadenia č. 40/94.
Anheuser-Busch zdôrazňuje, že v rámci svojho posúdenia pravdepodobnosti zámeny podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, odvolací senát konštatoval, že „pivo“ označené skoršou medzinárodnou slovnou ochrannou známkou BUDWEISER (R 238 203), a „nealkoholické nápoje“ označované prihláškou ochrannej známky Spoločenstva, vykazujú „zjavnú podobnosť“.
Toto tvrdenie nepredstavuje ako také odôvodnenie podľa článku 73 nariadenia č. 40/94.
Nie je zrejmé, že by nealkoholické nápoje a pivo boli podobné. Anheuser-Busch v tejto súvislosti odkazuje na rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. februára 2005, Lidl Stiftung/ÚHVT — REWE Zentral (LINDENHOF) (T-296/02, Zb. s. II-563), v ktorom Súd prvého stupňa upresnil, že alkoholické nápoje sú,ako také zreteľne oddelené od nealkoholických nápojov a že priemerný spotrebiteľ, ktorý sa považuje za riadne informovaného a primerane pozorného a obozretného, je zvyknutý na toto rozdelenie alkoholických a nealkoholických nápojov a je si ho vedomý, čo je okrem toho potrebné, keďže niektorí spotrebitelia si neželajú, ba dokonca nechcú konzumovať alkohol (bod 54 rozsudku).
ÚHVT uznal, že odvolací senát nepodal podrobné vysvetlenie ku kritériám zohľadňovaným pri posúdení, či predmetné výrobky boli podobné. Odkazujúc ale na rozsudok LA BARONNIE, už citovaný v bode 26 vyššie (bod 69 a tam citovaná judikatúra), ÚHVT zastáva názor, že žalobca nemá legitímny záujem na dosiahnutí zrušenia rozhodnutia na základe procesných vád, ak toto zrušenie môže viesť len k prijatiu v podstate identického rozhodnutia. Takým je aj prejednávaný prípad.
ÚHVT najmä zdôrazňuje, že Anheuser-Busch mení skutkový stav, keď uvádza, že ochranná známka Spoločenstva bola prihlasovaná pre „nealkoholické nápoje“. Prihlasovaná ochranná známka sa v skutočnosti týkala „alkoholických a nealkoholických sladových nápojov“. Anheuser-Busch teda žiadal zápis ochrannej známky Spoločenstva pre „sladové“ nealkoholické nápoje.
Na tomto podklade sa ÚHVT domnieva, že nealkoholické sladové nápoje poukazujú na nealkoholické pivo, hoci je možné, že by pokrývali iné výrobky. Odvolaciemu senátu neprislúchalo, aby rozdelil nealkoholické sladové nápoje na rozličné podkategórie.
Je zjavné, že pivá a nealkoholické sladové nápoje (ktoré zahŕňajú nealkoholické pivá) vykazujú vysokú mieru podobnosti, keďže sú rovnakej povahy (nápoje), majú rovnaký cieľ (uhasiť smäd), rovnaké distribučné kanály (supermarkety, bary a reštaurácie) a do určitej miery si konkurujú. Okrem toho je bežné, že tí istí podnikatelia sú na trhu s pivom zaangažovaní vo výrobe piva, zároveň alkoholického aj nealkoholického.
Budvar uvádza, že pravdepodobnosť zámeny je v prejednávanom prípade nevyhnutná.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
Podľa článku 73 prvej vety nariadenia č. 40/94 musia byť rozhodnutia ÚHVT odôvodnené. Táto povinnosť má rovnaký dosah ako povinnosť, ktorú ukladá článok 253 ES [rozsudky Súdu prvého stupňa z 28. apríla 2004, Sunrider/ÚHVT — Vitakraft-Werke Wührmann a Friesland Brands (VITATASTE a METABALANCE 44), T-124/02 a T-156/02, Zb. s. II-1149, bod 72, a z , Royal County of Berkshire Polo Club/ÚHVT — Polo/Lauren (ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB), T-214/04, Zb. s. II-239, bod 16].
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že povinnosť odôvodnenia individuálnych rozhodnutí má dvojaký cieľ, a to jednak umožniť dotknutým osobám dozvedieť sa dôvody prijatého opatrenia na účely ochrany svojich práv a jednak umožniť súdu Spoločenstva vykonať svoje preskúmanie zákonnosti rozhodnutia (pozri rozsudok VITATASTE a METABALANCE 44, už citovaný v bode 125 vyššie, bod 73, a tam citovanú judikatúru). Otázku, či odôvodnenie rozhodnutia tieto požiadavky spĺňa, treba posudzovať z hľadiska nielen jeho znenia, ale tiež jeho kontextu, ako aj všetkých právnych predpisov upravujúcich dotknutú oblasť (rozsudok Súdneho dvora z 29. februára 1996, Komisia/Rada,
C-122/94, Zb. s. I-881
, bod 29; rozsudky Súdu prvého stupňa zo , Kuijer/Rada,
T-188/98, Zb. s. II-1959
, bod 36, a ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB, už citovaný v bode 125 vyššie, bod 17).
Ak ÚHVT zamietne zápis označenia ako ochrannej známky Spoločenstva, musí na odôvodnenie svojho rozhodnutia uviesť absolútne alebo relatívne dôvody zamietnutia, ktoré nedovoľujú tento zápis, ako aj ustanovenie, na ktorom sa tento dôvod zakladá, a uviesť skutkové okolnosti, ktoré považoval za preukázané a ktoré podľa neho odôvodňujú uplatnenie uvedeného ustanovenia [rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla 2008, Reber/ÚHVT — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart), T-304/06, Zb. s. II-1927, bod 46].
Od odvolacích senátov však nemožno požadovať, aby urobili podrobný výklad, ktorý by vyčerpávajúco rozoberal jednotlivo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi konania. Odôvodnenie teda môže byť implicitné, avšak pod podmienkou, že umožní zúčastneným osobám oboznámiť sa s dôvodmi, ktoré viedli odvolací senát k prijatiu rozhodnutia, a príslušnému súdu poskytne dostatok prostriedkov na uskutočnenie preskúmania (rozsudok Mozart, už citovaný v bode 127 vyššie, bod 55).
Vo svetle týchto úvah je vhodné preskúmať dôvodnosť tohto žalobného dôvodu.
V prejednávanom prípade odvolací senát v bode 27 napadnutého rozhodnutia uvádza toto:
„Prihlasovaná ochranná známka je zhodná s ochrannou známkou chránenou medzinárodným zápisom č. 238 203 pre ‚pivo všetkých druhov‘ zahrnuté do triedy 32. Je teda potrebné vyhovieť námietke na základe článku 8 ods. 1 písm. a) [nariadenia č. 40/94], pre výrobky označené ako ‚pivo, ale, porter, alkoholické a nealkoholické sladové nápoje‘, pretože ide o zhodné ochranné známky a výrobky. Pokiaľ ide o zostávajúce výrobky (‚nealkoholické nápoje‘) námietkam je potrebné vyhovieť, podľa článku 8 ods. 1 písm. b) [nariadenia č. 40/94]. Vzhľadom na zhodnosť ochranných známok a zjavnú podobnosť medzi výrobkami, existuje pravdepodobnosť zámeny na relevantnom území; spotrebitelia v Rakúsku a Nemecku by sa nevyhnutne domnievali, že nealkoholické nápoje predávané pod ochrannou známkou BUDWEISER pochádzajú z toho istého zdroja ako pivo predávané pod ochrannou známkou BUDWEISER.“
Anheuser-Busch osobitne napáda konštatovanie odvolacieho senátu, podľa ktorého existuje „zjavná podobnosť“ medzi „zostávajúcimi výrobkami“ uvádzanými v prihláške ochrannej známky, teda výrobkami inými než „pivo, ale, porter, alkoholické sladové nápoje“. Odvolací senát v tejto súvislosti uviedol, že „zostávajúce výrobky“ predstavovali „nealkoholické nápoje“.
Na úvod je potrebné konštatovať, že označením „nealkoholické nápoje“ odvolací senát v skutočnosti označuje „nealkoholické sladové nápoje“. Zápis predmetnej ochrannej známky Spoločenstva sa v skutočnosti požaduje pre výrobky „pivo, ale, porter, alkoholické a nealkoholické sladové nápoje“. Z tohto opisu jasne vyplýva, že prívlastok „nealkoholické“ sa vzťahuje na „sladové“ nápoje. Tento zápis sa teda žiada najmä pre „nealkoholické sladové nápoje“. Táto skutočnosť navyše nie je účastníkmi konania napádaná. Preto po tom, čo výrobky „pivo, ale, porter, alkoholické sladové nápoje“ boli uvedené v druhej vete už citovaného bodu 27, pojem „zostávajúce výrobky“ použitý odvolacím senátom môže pokrývať iba „nealkoholické sladové nápoje“.
Je nesporné, že „pivo všetkých druhov“, označované skoršou ochrannou známkou zahŕňa nealkoholické pivo, ktoré je podľa definície nealkoholickým sladovým nápojom. V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že medzi motívmi odôvodňujúcimi podanie námietok 28. septembra 1999, Budvar výslovne uviedol, že „nealkoholické sladové nápoje“ a „pivo všetkých druhov“ sú podobné, keďže tieto výrobky v skutočnosti označujú „sladové“ nápoje. Tieto skutočnosti boli prihlasovateľovi ochrannej známky, ktorý je navyše renomovaným profesionálom v predmetnom odvetví, dokonale známe. Anheuser-Busch navyše neuviedol pripomienky v tomto zmysle pred odvolacím senátom, hoci námietkové oddelenie sa tiež domnievalo, aj keď je pravda, že vo vzťahu k inej skoršej ochrannej známke, ale tiež používanej pre pivo, že uvedené výrobky boli „vo vysokej miere zhodné alebo podobné“. Za týchto okolností Anheuser-Busch mohol pochopiť dôvody, ktoré viedli odvolací senát ku konštatovaniu, že predmetné výrobky vykazujú „zjavnú podobnosť“.
Okrem toho je potrebné konštatovať, že keď samotný Budvar, vo svojich písomných podaniach pred ÚHVT, pokiaľ ide špecificky o skoršiu medzinárodnú slovnú ochrannú známku BUDWEISER (R 238 203), odkazoval na článok 8 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94 na podporu svojich námietok vo svojom formulári námietok, ktorý pokrýval všetky namietané skoršie práva, neuvádzal iba zhodu ochranných známok a výrobkov (kolónka č. 93 formulára námietok), ale tiež existenciu pravdepodobnosti zámeny (kolónka č. 94 formulára námietok). Navyše v motívoch odôvodňujúcich jeho námietky Budvar, pokiaľ ide o skoršiu medzinárodnú slovnú ochrannú známku BUDWEISER (R 238 203), výslovne odkázal na podobnosť predmetných výrobkov. Okrem toho je potrebné poznamenať, že článok 42 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94 uvádza ako dôvod týkajúci sa námietok najmä prípad článku 8 ods. 1 toho istého nariadenia bez toho, aby v tomto odseku rozlišoval medzi písmenom a) a b). Rovnako pravidlo 15 nariadenia č. 2868/95, v jeho znení uplatniteľnom v čase vzniku skutkových okolností, odkazovalo na prípad námietky založenej na existencii skoršej ochrannej známky, bez rozlišovania medzi článkom 8 ods. 1 písm. a) a článkom 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94. Toto ustanovenie tiež nestanovovalo, ak boli námietky založené na existencii viac ako jednej skoršej ochrannej známky, presný opis dôvodov, na ktorých sa námietky zakladajú, podľa každej ochrannej známky. Za týchto okolností odvolací senát mohol legitímne založiť svoje rozhodnutie, pokiaľ ide o skoršiu medzinárodnú slovnú ochrannú známku BUDWEISER (R 238 203), na článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, čo navyše Anheuser-Busch pred Súdom prvého stupňa nepopiera.
Vzhľadom na tieto skutočnosti, berúc do úvahy kontext napadnutého rozhodnutia a okolnosti prejednávaného prípadu, je potrebné konštatovať, že odôvodnenie odvolacieho senátu spĺňa povinnosti vyplývajúce z článku 73 prvej vety nariadenia č. 40/94.
Jediný žalobný dôvod uvádzaný zo strany Anheuser-Busch na podporu jeho subsidiárnych žalobných dôvodov je preto potrebné zamietnuť ako nedôvodný.
Preto je potrebné zamietnuť žalobu v celom jej rozsahu.
O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže Anheuser-Busch nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania v súlade s návrhmi ÚHVT a Budvaru.

Z týchto dôvodov
SÚD PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Anheuser-Busch, Inc. znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania ÚHVT a Budějovického Budvaru, národní podnik.

Tiili
Dehousse
Wiszniewska-Białecka
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 25. marca 2009.
Podpisy
Obsah

Okolnosti predchádzajúce sporu

Návrhy účastníkov konania

Právny stav

1. O hlavných žalobných návrhoch

O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení práva byť vypočutý

Tvrdenia účastníkov konania

Posúdenie Súdom prvého stupňa

O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94

Tvrdenia účastníkov konania

Posúdenie Súdom prvého stupňa

— O osvedčení o obnovení skoršej medzinárodnej slovnej ochrannej známky BUDWEISER (R 238 203)

— O dokumentoch predložených Budvarom na podporu jeho námietok a v celom rozsahu prijatých zo strany ÚHVT 27. februára 2002

O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94

Tvrdenia účastníkov konania

Posúdenie Súdom prvého stupňa

2. O subsidiárnych žalobných návrhoch

Tvrdenia účastníkov konania

Posúdenie Súdom prvého stupňa

O trovách
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.