CELEX: 62004CJ0077
Brysselkonventionen
Begäran att domstolen skall tolka artikel 6.2 och bestämmelserna i avsnitt 3 i avdelning II
Behörighet vid försäkringstvister
Talan som avser återgångskrav eller annat liknande krav och som väcks av en försäkringsgivare mot en annan försäkringsgivare
Samma intresse försäkrat hos flera försäkringsgivare mot samma fara

1       Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 6.2 och bestämmelserna i avsnitt 3 i avdelning II i konventionen
av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (EGT L 299, 1972, s. 32;
svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 30), i dess lydelse enligt konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks,
Irlands och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands tillträde (EGT L 304, s. 1, och – i ändrad lydelse – s. 77;
svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 14), enligt konventionen av den 25 oktober 1982 om Republiken Greklands tillträde (EGT L 388,
s. 1; svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 26), enligt konventionen av den 26 maj 1989 om Konungariket Spaniens och Republiken
Portugals tillträde (EGT L 285, s. 1; svensk utgåva, EGT C 15, 1997, s. 43) och enligt konventionen av den 29 november 1996
om Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges tillträde (EGT C 15, 1997, s. 1) (nedan kallad konventionen).
2       Begäran har framställts i en tvist där Société pyrénéenne de transit d'automobiles (nedan kallat Soptrans) försäkringsgivare
väckt talan avseende återgångskrav mot bolaget Zurich Seguros, numera Zurich España (nedan kallat Zurich). Talan har väckts
för att åstadkomma att ansvaret för det skadestånd som Soptrans skall betala till bolaget General Motors Espagne (nedan kallat
GME) fördelas försäkringsbolagen emellan.

Tillämpliga bestämmelser
3       I artikel 2 första stycket i konventionen föreskrivs följande:
”Om inte annat föreskrivs i denna konvention, skall talan mot den som har hemvist i en konventionsstat väckas vid domstol
i den staten, oberoende av i vilken stat han har medborgarskap.”
4       Artikel 6.2 i avsnitt 2, med rubriken Särskilda behörighetsregler, i avdelning II i konventionen har följande lydelse:
”Talan mot den som har hemvist i en konventionsstat kan även väckas
…
2.      om talan avser återgångskrav eller annat liknande, vid den domstol där det ursprungliga käromålet är anhängigt, såvida inte
detta har väckts endast för att få talan mot tredje man prövad vid annan domstol än den som annars skulle ha varit behörig
att pröva talan mot honom,
…”
5       Avsnitt 3, som har rubriken Behörighet vid försäkringstvister, under avdelning II i konventionen, består av artiklarna 7–12a.
6       Artikel 7 i konventionen har följande lydelse:
”För försäkringstvister gäller i fråga om domstols behörighet – utöver föreskrifterna i artikel 4 och artikel 5.5 – bestämmelserna
i detta avsnitt.”
7       I artikel 11 i konventionen föreskrivs följande:
”Med undantag av de fall som avses i artikel 10 tredje stycket, får en försäkringsgivare väcka talan endast vid domstolarna
i den konventionsstat där svaranden har hemvist, vare sig denne är försäkringstagare, försäkrad eller förmånstagare. …”

Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
8       Tvisten vid den nationella domstolen uppkom med anledning av en naturkatastrof som inträffade den 13 augusti 1990 på en bilparkering
där Soptrans, som är etablerat i Frankrike, förvarar nya bilar.
9       Soptrans är försäkrat mot skador på dessa fordon. Försäkringsgivare är GIE Réunion européenne, Axa-bolagen som trätt i stället
för Union des assurances de Paris, Winterthur som trätt i stället för Neuchâteloise, Le Continent och Assurances mutuelles
de France (nedan gemensamt kallade försäkringsgivarna). Samtliga bolag har säte eller en filial i Frankrike.
10     Vissa av de skadade fordonen ägdes av GME och var försäkrade hos Zurich som är etablerat i Spanien. Genom förlikning vid domstolen
i Zaragoza (Spanien) åtog sig Soptrans att betala 120 000 000 ESP till GME som ersättning för skadan på GME:s fordon.
11     Samtidigt som detta förfarande pågick väckte Soptrans talan mot försäkringsgivarna vid Tribunal de grande instance de Perpignan.
Soptrans väckte denna talan för att försäkringsgivarna skulle förpliktas att ersätta Soptrans för det belopp som Soptrans
ådöms att utge med anledning av den talan som väckts mot bolaget vid den spanska domstolen.
12     Försäkringsgivarna väckte i sin tur talan avseende återgångskrav mot Zurich vid Tribunal de grande instance de Perpignan.
Grunden för försäkringsgivarnas talan var artikel L. 121-4 i Code des assurances (franska lagen om försäkringar). I denna
artikel föreskrivs att när det är fråga om samma intresse som är försäkrat hos flera försäkringsgivare mot samma fara skall
ansvaret för den ersättning som tillkommer den försäkrade fördelas proportionellt de olika försäkringsgivarna emellan. Zurich
gjorde gällande att den franska domstolen inte var behörig utan att det i stället var Tribunal de Barcelona (Spanien) som
var laga domstol, då Barcelona är den ort där Zurichs styrelse har sitt säte.
13     Genom beslut av den 2 februari 1999 slog Tribunal de grande instance de Perpignan fast att de franska domstolarna var behöriga
på grundval av artikel 6.2 i konventionen. Zurich överklagade beslutet till Cour d'Appel de Montpellier. Denna domstol fann
att det endast var bestämmelserna i avsnitt 3 i avdelning II i konventionen som var tillämpliga och förklarade därför att
de franska domstolarna inte var behöriga att pröva försäkringsgivarnas talan avseende återgångskrav.
14     Försäkringsgivarna överklagade detta beslut till Cour de cassation. De gjorde därvid gällande att artikel 11 i konventionen
inte kan tillämpas när det är fråga om en talan avseende återgångskrav som grundas på att samma intresse är försäkrat hos
flera försäkringsgivare mot samma fara. Det gjordes även gällande att något krav på samband mellan huvudkäromålet och talan
avseende återgångskrav inte återfinns bland de rekvisit som skall vara uppfyllda för att artikel 6.2 i konventionen skall
kunna tillämpas.
15     Cour de cassation fann mot denna bakgrund att det var nödvändigt att tolka konventionen för att kunna slita tvisten och beslutade
därför att vilandeförklara målet och ställa följande två tolkningsfrågor till domstolen:
”1)      Kan bestämmelserna i avsnitt 3 i avdelning II i Brysselkonventionen tillämpas när det är fråga om en talan avseende återgångskrav
eller annat liknande krav som väcks av en försäkringsgivare mot en annan försäkringsgivare och som inte grundas på ett avtal
om återförsäkring utan på en situation där det görs gällande att samma intresse är försäkrat hos flera försäkringsgivare mot
samma skada eller på en samförsäkring?
2)      Är artikel 6.2 tillämplig för att fastställa behörig domstol vid talan avseende återgångskrav eller annat liknande som väcks
av en försäkringsgivare mot en annan försäkringsgivare? Om denna fråga besvaras jakande, krävs det för denna tillämpning att
de olika käromålen har samband med varandra i den mening som avses i artikel 22 i konventionen, eller krävs det åtminstone
att det bevisas att det finns ett sådant samband mellan käromålen att det inte kan anses att forumreglerna kringgås på ett
otillbörligt sätt?”

Prövning av tolkningsfrågorna

Den första tolkningsfrågan
16     Avsnitt 3 i avdelning II i konventionen innehåller bestämmelser om särskild behörighet vid försäkringstvister.
17     Enligt fast rättspraxis framgår det av en undersökning av bestämmelserna i nämnda avsnitt och förarbetena till dem att dessa
bestämmelser – som innebär att den försäkrade i större utsträckning än försäkringsgivaren har möjlighet att välja vilken domstol
som skall vara behörig och att det inte är möjligt att införa klausuler om domstols behörighet till försäkringsgivarens fördel
– bygger på tanken att man bör skydda den försäkrade, som oftast ställs inför standardavtal med villkor som inte är förhandlingsbara
och som är den ekonomiskt svagare parten (dom av den 14 juli 1983 i mål 201/82, Gerling m.fl., REG 1983, s. 2503, punkt 17,
och av den 13 juli 2000 i mål C‑412/98, Group Josi, REG 2000, s. I‑5925, punkt 64).
18     Att bestämmelserna har till uppgift att skydda den part som anses vara ekonomiskt svagare och mindre erfaren i juridiskt hänseende
än motparten innebär emellertid att tillämpningen av de särskilda behörighetsregler som har införts i konventionen i detta
syfte inte kan utsträckas till att omfatta personer som inte behöver detta skydd (domen i det ovannämnda målet Group Josi,
punkt 65).
19     Av handlingarna i förevarande mål framgår att försäkringsgivarna väckt talan mot Zurich vid Tribunal de grande instance de
Perpignan med stöd av artikel L. 121-4 i Code des assurances. Enligt denna bestämmelse får en försäkringsgivare mot vilken
talan väckts av den försäkrade väcka talan avseende återgångskrav mot de andra försäkringsgivarna på den grunden att samma
intresse är försäkrat hos flera försäkringsgivare mot samma fara, för att därigenom åstadkomma att ansvaret för ersättningen
till den försäkrade fördelas försäkringsgivarna emellan.
20     Mot denna bakgrund finns det inte något behov av att särskilt skydda någon av parterna när båda är näringsidkare inom försäkringsbranschen,
där ingen part kan anses vara svagare än motparten.
21     Denna tolkning vinner särskilt stöd i artiklarna 8, 10, 11 och 12 i konventionen, vilket även generaladvokaten kommit fram
till i punkt 17 i sitt förslag till avgörande. Artiklarna 8, 10 och 12 avser klart och tydligt talan som väcks av en försäkringstagare,
försäkrad eller skadelidande, medan artikel 11 avser talan som väcks gentemot en försäkringstagare, försäkrad eller förmånstagare.
22     Konventionens upphovsmän utgick från att bestämmelserna i avsnitt 3 i avdelning II endast skall tillämpas i fall där de inblandade
parterna är olika starka. Det var också av denna anledning som de inrättade ett system med särskild behörighet till förmån
för den som anses vara den ekonomiskt svagaste parten och minst erfaren i juridiskt hänseende. Enligt artikel 12.5 i konventionen
skall dessutom ett sådant skyddssystem inte tillämpas när det är fråga om försäkringsavtal där den försäkrade har en stark
ekonomisk ställning.
23     Det står således i överensstämmelse med ordalydelsen i, andan i och syftet med de aktuella bestämmelserna att inte tillämpa
dem i mål där en försäkringsgivare för talan avseende återgångskrav mot en annan försäkringsgivare.
24     Den första frågan skall således besvaras på följande sätt. Bestämmelserna i avsnitt 3 i avdelning II i konventionen kan inte
tillämpas när det är fråga om en talan avseende återgångskrav som väcks av en försäkringsgivare mot en annan försäkringsgivare
på den grunden att samma intresse är försäkrat hos flera försäkringsgivare mot samma fara.

Den andra tolkningsfrågan
25     Enligt artikel 6.2 i konventionen kan en talan avseende återgångskrav eller annat liknande krav väckas, vid den domstol där
det ursprungliga käromålet är anhängigt, såvida inte detta har väckts endast för att få talan mot tredje man prövad vid annan
domstol än den som annars skulle ha varit behörig att pröva talan mot honom.
26     I förevarande fall har försäkringsgivarna väckt talan avseende återgångskrav mot Zurich vid den domstol där Soptrans väckt
talan mot försäkringsgivarna för att dessa skall förpliktas att ersätta Soptrans för det belopp som detta bolag kan komma
att ådömas att utge med anledning av GME:s talan mot detsamma.
27     Soptrans talan och försäkringsgivarnas talan vid Tribunal de grande instance de Perpignan skall således klassificeras som
ett ursprungligt käromål respektive talan avseende återgångskrav i den mening som avses i artikel 6.2 i konventionen.
28     Detta vinner stöd i P. Jenards rapport om konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens
område (EGT C 59, 1979, s. 1, 27). Enligt denna rapport definieras talan avseende återgångskrav som en talan ”som väckts mot
tredje man av den som är svarande i ett annat mål för att på så sätt hålla sig skadeslös med anledning av utgången i nämnda
mål”.
29     Ett krav, för att artikel 6.2 i konventionen skall kunna tillämpas i förevarande mål, är emellertid att talan avseende återgångskrav
inte väckts endast för att få talan mot tredje man prövad vid annan domstol än den som annars skulle ha varit behörig att
pröva talan.
30     Domstolen delar den bedömning som generaladvokaten kommit fram till i punkterna 32 och 33 i förslaget till avgörande, nämligen
att själva begreppet återgångskrav innebär att det finns ett samband mellan de två nu aktuella käromålen vid den nationella
domstolen. Detta har även gjorts gällande av kommissionen.
31     Det finns nämligen ett inneboende samband mellan, å ena sidan, en talan som väcks av en försäkringstagare mot en försäkringsgivare
för att få ersättning för en skada som täcks av försäkringsavtalet och, å andra sidan, en talan som väcks av nämnda försäkringsgivare
mot en annan försäkringsgivare som skall ha försäkrat samma intresse för att på så sätt fördela ansvarigheten försäkringsgivarna
emellan.
32     Det ankommer på den nationella domstol som prövar det ursprungliga käromålet att kontrollera huruvida det finns ett sådant
samband, i den meningen att talan avseende återgångskrav inte kan anses ha väckts endast för att få talan mot svaranden prövad
vid annan domstol än den som annars skulle ha varit behörig att pröva talan mot honom.
33     Det enda som erfordras enligt artikel 6.2 i konventionen i detta avseende är således att det finns ett sådant samband att
det kan slås fast att forumreglerna inte kringgås på ett otillbörligt sätt.
34     I artikel 6.2 i konventionen anges endast vilken domstol som är behörig att pröva talan avseende återgångskrav, och några
egentliga sakprövningsförutsättningar uppställs inte i bestämmelsen. Det är de nationella rättegångsregler som gäller för
den nationella domstolen som skall tillämpas i detta avseende (dom av den 15 maj 1990 i mål C‑365/88, Hagen, REG 1990, s. I‑1845,
punkterna 18 och 19).
35     De nationella rättegångsreglerna får emellertid inte tillämpas på ett sådant sätt att det inverkar menligt på konventionens
ändamålsenliga verkan. Den nationella domstolen får inte tillämpa sådana sakprövningsförutsättningar i den nationella rättsordningen
som innebär att konventionens bestämmelser om behörig domstol endast genomförs i begränsad omfattning (domen i det ovannämnda
målet Hagen, punkt 20).
36     Den andra frågan skall således besvaras på följande sätt. Artikel 6.2 i konventionen är tillämplig i fråga om talan avseende
återgångskrav som väcks på den grunden att samma intresse är försäkrat hos flera försäkringsgivare mot samma fara, såvitt
det finns ett samband mellan det ursprungliga käromålet och talan avseende återgångskrav som gör det möjligt att slå fast
att forumreglerna inte kringgås på ett otillbörligt sätt.

Rättegångskostnader
37     Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
På dessa grunder beslutar domstolen (första avdelningen) följande dom:
1)
Bestämmelserna i avsnitt 3 i avdelning II i konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet
av domar på privaträttens område, i dess lydelse enligt konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks, Irlands
och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands tillträde, enligt konventionen av den 25 oktober 1982 om Republiken
Greklands tillträde, enligt konventionen av den 26 maj 1989 om Konungariket Spaniens och Republiken Portugals tillträde och
enligt konventionen av den 29 november 1996 om Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges tillträde,
kan inte tillämpas när det är fråga om en talan avseende återgångskrav som väcks av en försäkringsgivare mot en annan försäkringsgivare
på den grunden att samma intresse är försäkrat hos flera försäkringsgivare mot samma fara.
2)
Artikel 6.2 i nämnda konvention är tillämplig i fråga om talan avseende återgångskrav som väcks på den grunden att samma intresse
är försäkrat hos flera försäkringsgivare mot samma fara, såvitt det finns ett samband mellan det ursprungliga käromålet och
talan avseende återgångskrav som gör det möjligt att slå fast att forumreglerna inte kringgås på ett otillbörligt sätt.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: franska.