CELEX: 62002CJ0216
Tavaroiden vapaa liikkuvuus
Yhteisön sisäinen hevoseläinten kauppa
Rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitävien tai perustavien järjestöjen ja yhdistysten hyväksymis- tai tunnustamismenettely
Päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohta

Ennakkoratkaisupyyntö koskee rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitävien tai perustavien järjestöjen ja yhdistysten
hyväksymisen tai tunnustamisen perusteista 11 päivänä kesäkuuta 1992 tehdyn komission päätöksen 92/353/ETY (EYVL L 192, s.
63) 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan tulkintaa.
Tämä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Österreichischer Zuchtverband für Ponys,
Kleinpferde und Spezialrassen (jäljempänä Zuchtverband für Ponys) ja toisaalta Burgenlandin osavaltion hallitus ja joka koskee
jälkimmäisen tekemää päätöstä tunnustaa Österreichischer Shetlandponyzuchtverband (jäljempänä ÖSZV) shetlanninponien jalostusjärjestöksi
kyseisessä Itävallan osavaltiossa. ÖSZV on väliintulijana pääasian oikeudenkäynnissä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Jalostusta ja polveutumista koskevista edellytyksistä yhteisön sisäisessä hevoseläinten kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1990
annetussa neuvoston direktiivissä 90/427/ETY (EYVL L 224, s. 55) määritellään edellä mainitut edellytykset, joita sovelletaan
yhteisön sisäiseen hevoseläinten, niiden sperman, munasolujen ja alkioiden kauppaan. Tämän direktiivin johdanto-osan toisesta
ja kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee, että sillä pyritään vahvistamaan yhteisön tason säännöt, jotka koskevat hevoseläinten
kaupan pitämistä yhteisön sisäisessä kaupassa, hevoseläintuotannon, joka on osalle maatalousväestöstä tulolähde, tarkoituksenmukaisen
kehittämisen varmistamiseksi ja sen tuottavuuden lisäämiseksi. Saman direktiivin johdanto-osan neljännen perustelukappaleen
mukaan tyydyttävät tulokset riippuvat tässä suhteessa paljon siitä, että käytetään virallisesti hyväksyttyjen järjestöjen
ja yhdistysten pitämiin kantakirjoihin rekisteröityjä hevoseläimiä. Kyseisen direktiivin johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa
korostetaan, että täydelliseksi kaupan vapauttamiseksi vaaditaan edelleen yhdenmukaistamista kantakirjoihin merkitsemisen
osalta.
Direktiivin 90/427 4 artiklan 2 kohdassa säädetään komission päätöksistä, joissa vahvistetaan muun muassa kantakirjoja pitävien
tai perustavien järjestöjen ja yhdistysten hyväksymisen tai tunnustamisen perusteet. Saman direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa
määritellään periaatteet, jotka on otettava huomioon tehtäessä kyseisiä päätöksiä, jotka tehdään tämän saman direktiivin 10
artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
Komissio teki tässä yhteydessä päätöksen 92/353, jossa määritellään rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitävien tai
perustavien järjestöjen ja yhdistysten hyväksymisen tai tunnustamisen perusteet. Tämän päätöksen 1 artiklassa todetaan, että
tullakseen virallisesti hyväksytyksi tai tunnustetuksi kyseessä olevien järjestöjen tai yhdistysten on esitettävä hakemuksensa
sen jäsenvaltion viranomaisille, jonka alueella niillä on kotipaikka.
Päätöksen 92/353 2 artiklassa todetaan seuraavaa:
”1.

Kyseisen jäsenvaltion viranomaisten on virallisesti hyväksyttävä tai tunnustettava jokainen kantakirjoja pitävä tai perustava
järjestö tai yhdistys, joka täyttää liitteessä määrätyt edellytykset.
2.

Jäsenvaltiossa, jossa tietyllä rodulla on jo yksi tai useampi virallisesti hyväksytty tai tunnustettu järjestö tai yhdistys,
voivat kyseisen jäsenvaltion viranomaiset kieltäytyä tunnustamasta uutta järjestöä tai yhdistystä:
a)
jos se vaarantaa rodun säilymisen tai vaarantaa olemassa olevan järjestön tai yhdistyksen toiminnan taikka parantamis‑ tai
jalostusohjelman,
tai
b)
jos kyseisen rodun hevoseläimet voidaan merkitä tai rekisteröidä sellaisen kantakirjan erityiseen sektioon, jota pitää järjestö
tai yhdistys, joka noudattaa erityisesti kyseisen sektion osalta tämän rodun alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävän järjestön
tai yhdistyksen liitteessä olevan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti vahvistamia periaatteita.
3.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle virallisista hyväksymisistä ja tunnustamisista sekä vastustetuista hylkäämisistä.
4.
Jos jäsenvaltiossa kieltäydytään hyväksymästä tai tunnustamasta virallisesti jotakin järjestöä tai yhdistystä, hylkäämisen
perusteet on ilmoitettava kirjallisesti yhdistykselle tai järjestölle.”
Päätöksen 92/353 3 artiklassa säädetään lisäksi, että asianomaisen jäsenvaltion viranomaisten on peruutettava kantakirjaa
pitävän järjestön tai yhdistyksen virallinen hyväksyminen tai tunnustaminen, kun se ei enää jatkuvasti täytä tämän päätöksen
liitteessä määrättyjä edellytyksiä.
Kansallinen lainsäädäntö
Itävallassa direktiivin 90/427 saattaminen osaksi kansallista oikeusjärjestystä sekä tähän direktiiviin perustuvien komission
päätösten täytäntöönpano kuuluvat osavaltioiden toimivaltaan.
Burgenländischen Tierzuchtgesetzin (eläinten jalostuksesta Burgenlandin osavaltiossa annettu laki; jäljempänä Tierzuchtgesetz)
(LGBl. 1995/33, sellaisena kuin se on julkaistuna LGBl. 2001/32:ssa), joka annettiin 2.3.1995, kolmannen osan 9 §:ssä säännellään
jalostusjärjestöjen tunnustamista. Tässä pykälässä säädetään muun muassa seuraavaa:
”1) Osavaltion hallituksen on tunnustettava jalostusjärjestö, kun
1.
jalostusohjelmalla voidaan edistää jalostusta 1 §:n 2 momentissa tarkoitetulla tavalla
2.
olemassa oleva kanta on riittävän suuri jalostusohjelman toteuttamiseksi
3.
moitteettoman jalostuksen edellyttämä henkilöstö ja laitteisto ovat käytettävissä
4.
erityisesti henkilöstöä, toimintaa ja järjestelyjä koskevien edellytysten osalta taataan, että
a)
jalostusjärjestön kotipaikka on Burgenlandin osavaltiossa
b)
jalostettavat eläimet merkitään kestävästi siten, että ne voidaan yksilöidä myöhemmin
c)
kantakirjaa tai ‑rekisteriä pidetään asianmukaisesti ja rekistereihin tehdään tarvittavat merkinnät
d)
yhdistyksessä kukin eläin, joka sen syntyperä ja ominaisuudet − ulkomuoto mukaan lukien − huomioon ottaen täyttää rekisteröintiedellytykset,
rekisteröidään tai merkitään hakemuksesta ja voidaan rekisteröidä kantakirjaan; Burgenlandin osavaltioon tuotuihin eläimiin
ei sovelleta tiukempia edellytyksiä kuin sieltä peräisin oleviin eläimiin ja
5.
kukin jalostaja, joka kuuluu sen oikeusjärjestyksen alaisen jalostusyhdistyksen asialliseen ja alueelliseen toiminta-alaan
ja joka täyttää toiminnan moitteetonta harjoittamista koskevan edellytyksen, voi olla kyseisen yhdistyksen jäsen.
2)
Tunnustamista koskeva hakemus sisältää seuraavat tiedot:
− −
3.
jalostusohjelma, josta ilmenevät jalostuksen tavoite, jalostusmenetelmä, kannan koko sekä yksilötulosten tyyppi, laajuus ja
käyttö
4.
tiedot, jotka koskevat jalostusohjelmaan osallistuvien yritysten tai jalostajien eläinten suunniteltua määrää
5.
kun on kyseessä jalostusyhdistys
a)
oikeudellista perustaa koskevat asiakirjat, joista ilmenee yhdistyksen asiallinen ja alueellinen toiminta-ala
b)
kantakirjaa koskevat säännöt, joista ilmenevät edellytykset, joita kantakirjan eri osastoihin merkitseminen edellyttää
− −
3)

Tunnustamismenettelyssä on kuultava kaikkia jalostusyhdistyksiä, joiden alueellinen tai asiallinen toiminta-ala kattaa kokonaan
tai osaksi 2 momentin 5 kohdan a alakohdassa luetellut alat.
− −
5)

Jos tiettyä rotua varten on jo olemassa yksi tai useampi tunnustettu jalostusjärjestö, osavaltion hallituksen on kieltäydyttävä
tunnustamasta uutta jalostusjärjestöä, jos tunnustaminen vaarantaa rodun säilymisen tai olemassa olevan järjestön jalostusohjelman.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Zuchtverband für Ponys on tunnustettu Burgenlandin osavaltiossa shetlanninponien jalostusjärjestöksi 14.8.1997 lähtien Tierzuchtgesetzin
säännösten mukaisesti.
Vuonna 1997 myös ÖSZV pyysi Burgenlandin osavaltion hallitukselta, joka on toimivaltainen tässä asiassa, että ÖSZV tunnustettaisiin
shetlanninponien jalostusjärjestöksi.
Zuchtverband für Ponysia kuultiin tätä seuranneessa hallintomenettelyssä. Se vastusti ÖSZV:n tunnustamista ja väitti, että
tunnustaminen vaarantaisi rodun säilymisen, sen oman toiminnan olemassa olevana järjestönä sekä sen parantamis‑ ja jalostusohjelman.
ÖSZV tunnustettiin Burgenlandin osavaltiossa 30.4.2001 tehdyllä päätöksellä Tierzuchtgesetzin 9 §:ää soveltaen tietyn jalostusohjelman
mukaisesti ja kymmenen vuoden pituiseksi ajaksi.
Zuchtverband für Ponys nosti kanteen tästä päätöksestä Verwaltungsgerichtshofissa. Burgenlandin osavaltion hallituksen mukaan
sillä ei kuitenkaan ole asianosaisasemaa ÖSZV:n hyväksymismenettelyssä eikä oikeutta riitauttaa kyseistä päätöstä tuomioistuimessa.
Jotta kanteen tutkittavaksi ottamisesta voidaan lausua, Verwaltungsgerichtshofin mukaan on ensiksi selvitettävä, onko pääasian
kantajalla lailla turvattu oikeus siihen, että tunnustaminen evätään uudelta jalostusjärjestöltä, kun tietyt edellytykset
täyttyvät.
Se täsmentää, että jos sovelletaan yksinomaan kansallista oikeutta, kanne on hylättävä ilman, että voidaan tutkia kysymystä
siitä, vaarantaako ÖSZV:n tunnustaminen jalostusjärjestöksi rodun säilymisen tai pääasian kantajan jalostusohjelman. Muita
säädöksiä koskevan Verwaltungsgerichtshofin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan säännös, jossa annetaan pelkästään oikeus
tulla kuulluksi hallintomenettelyssä, merkitsee, että kyseessä olevalla henkilöllä ei ole asianosaisasemaa tässä hallintomenettelyssä.
Hallintomenettelyä koskevassa Itävallan lainsäädännössä asianosaisasema on prosessuaalinen väline oikeusvaateiden esittämiseksi.
Jos henkilöltä evätään asianosaisasema menettelyssä, tällä henkilöllä ei ole oikeutta vaatia, että hallintoviranomainen tekee
tietyntyyppisen päätöksen, eikä oikeutta riitauttaa tämän jälkeen tuomioistuimissa hallintoviranomaisen tekemää päätöstä.
Zuchtverband für Ponys väittää, että yhteisön oikeudessa annetaan sille lailla turvattu oikeus siihen, että yhtäältä varmistetaan,
vaarantaako ÖSZV:n tunnustaminen rodun säilymisen tai olemassa olevan järjestön jalostusohjelman, ja jos näin on, toisaalta
siihen, että hallintoviranomainen evää tämän tunnustamisen. Se vetoaa näkemyksensä tueksi direktiiviin 90/427 ja pﾤätökseen
92/353.
Verwaltungsgerichtshof ei sulje pois sitä, että Zuchtverband für Ponys voisi perustaa näkemyksensä päätökseen 92/353. Se toteaa
tämän osalta, että asiassa 9/70, Grad, 6.10.1970 annetusta tuomiosta (Kok. 1970, s. 825, Kok. Ep. I, s. 483) lähtien yhteisöjen
tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä on myönnetty yksityisille oikeussubjekteille mahdollisuus vedota kansallisissa
viranomaisissa ja tuomioistuimissa jäsenvaltioille osoitettuun päätökseen samoin edellytyksin kuin silloin, kun on kyseessä
direktiivi.
Sen osalta, onko päätöksen 92/353 2 artiklan 2 kohdan sisältö riittävän ehdoton ja täsmällinen, jotta yksityinen oikeussubjekti
voi vedota siihen suoraan, Verwaltungsgerichtshof esittää useita huomautuksia.
Verwaltungsgerichtshofin mukaan tässä säännöksessä esiintyvä verbi ”voivat” saattaa merkitä, että jäsenvaltioilla on mahdollisuus
päättää vapaasti, evätäänkö uuden yhdistyksen tunnustaminen, kun tämä tunnustaminen vaarantaa rodun säilymisen tai olemassa
olevan järjestön tai yhdistyksen toiminnan taikka sen parantamis‑ tai jalostusohjelman. Tässä tapauksessa Zuchtverband für
Ponysilla ei olisi oikeutta vedota suoraan päätökseen 92/353.
Verwaltungsgerichtshof katsoo kuitenkin, että verbiä ”voivat” käyttämällä jäsenvaltioille näennäisesti jätetty liikkumavara
voidaan poistaa muilla yhteisön oikeuden säännöksillä. Se muistuttaa, että asiassa C‑435/97, WWF ym., 16.9.1999 annetussa
tuomiossa (Kok. 1999, s. I‑5613) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten
arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY (EYVL L 175, s. 40) 4 artiklan 4 kohdassa
jäsenvaltioille näennäisesti myönnettyä harkintavaltaa rajoitetaan tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdalla.
Vaikka olisi katsottava, että päätöksen 92/353 2 artiklan 2 kohdassa annetaan jäsenvaltioille harkintavaltaa, Verwaltungsgerichtshofin
mukaan nousee kuitenkin esiin kysymys siitä, voiko jäsenvaltio yhteisön oikeuden periaatteet huomioon ottaen vahvistaa edellytykset,
jotka koskevat uusien yhdistysten tunnustamisen epäämistä, myöntämättä olemassa oleville yhdistyksille lailla suojattua oikeutta
siihen, että tunnustaminen evätään.
Rodun säilymisen vaarantamista koskevan mahdollisuuden osalta Verwaltungsgerichtshof epäilee, voiko olemassa oleva järjestö
vedota lailla suojattuun oikeuteen tunnustamisen epäämisestä. Sen mukaan tämän tunnustamisen hylkäämisperusteen ja olemassa
olevan järjestön etujen välillä ei ole suoraa yhteyttä.
Verwaltungsgerichtshof muistuttaa myös, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan direktiivillä ei sellaisenaan
voida luoda velvoitteita yksityiselle oikeussubjektille eikä siihen näin ollen sellaisenaan voida vedota yksityistä oikeussubjektia
vastaan (asia C‑91/92, Faccini Dori, tuomio 14.7.1994, Kok. 1994, s. I‑3325, Kok. Ep. XVI, s. I‑1). Se huomauttaa tämän osalta,
että päätöksen 92/353 2 artiklan 2 kohdassa ei rajoituta myöntämään sellaista etua olemassa oleville yhdistyksille, johon
nämä voivat mahdollisesti vedota jäsenvaltioon nähden. Vaikuttaa siltä, että tässä säännöksessä on myös tunnustamishakemuksen
jättäneelle jalostusyhdistykselle asetettu rasite, koska jos kyseisen 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetyt edellytykset
täyttyvät, tunnustaminen evätään. Verwaltungsgerichsthof katsoo kuitenkin, ettei se voi päätellä varmasti, onko tämäntyyppinen
”rasite” yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitettu ”yksityiselle oikeussubjektille luotu velvoite”.
Sen mukaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä katsotaan, että direktiivillä voidaan asettaa välillisesti rasitteita
yksityisille oikeussubjekteille. Tässä yhteydessä se viittaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑431/92, komissio vastaan
Saksa, 11.8.1995 antamaan tuomioon (Kok. 1995, s. I‑2189; asia Großkrotzenburg) ja sen asiassa 103/88, Fratelli Costanzo,
22.6.1989 antamaan tuomioon (Kok. 1989, s. 1839, Kok. Ep. X, s. 95).
Verwaltungsgerichtshof tarkastelee lisäksi kysymystä siitä, missä määrin yhteisön oikeus vaikuttaa kansalliseen prosessioikeuteen
ja kansallisiin toimivaltasääntöihin. Tierzuchtgesetzin 9 §:n 3 momentin yksiselitteinen muotoilu huomioon ottaen Itävallan
lainsäädäntöä ei sen mukaan voida tulkita siten, että olemassa olevalla jalostusjärjestöllä olisi oikeus nostaa kanne päätöksestä,
jonka hallintoviranomainen on tehnyt menettelyssä, joka koskee uuden jalostusjärjestön tunnustamista. Yhteisöjen tuomioistuimen
oikeuskäytäntöön (asia 158/80, Rewe, tuomio 7.7.1981, Kok. 1981, s. 1805, Kok. Ep. VI, s. 157) perustuvan Itävallan oikeuskirjallisuuden
mukaan jäsenvaltioiden tehtävänä on vahvistaa oikeussuojakeinot, joiden avulla yksityiset oikeussubjektit voivat käyttää yhteisön
oikeuteen perustuvia oikeuksiaan, jos yhteisön oikeudessa ei ole erityisesti säädetty asiasta. Jäsenvaltioiden autonomian
kunnioittaminen merkitsee sen mukaan, että yhteisön oikeutta ei voida soveltaa kansallisten säännösten sijaan, kun on kyse
asian käsittelystä ja toimivallasta.
Käsiteltävänä olevassa asiassa Itävallan lainsäätäjä on Verwaltungsgerichtshofin mukaan järjestänyt olemassa olevien jalostusyhdistysten
ja ‑järjestöjen aseman oikeudenkäynnissä siten, että ne eivät voi saattaa asiaa tämän käsiteltäväksi. Tässä tilanteessa kyseessä
olevaa oikeutta ei Verwaltungsgerichtshofin mukaan ole suojattu lailla Itävallassa, vaikka päätöksen 92/353 2 artiklan 2 kohdan
a alakohdassa myönnetään olemassa oleville yhdistyksille oikeus siihen, että tässä säännöksessä vahvistettuja edellytyksiä
noudatetaan.
Verwaltungsgerichtshofin mukaan tämä lopputulos ei ole tyydyttävä eikä sitä voida johtaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä
(asia C‑76/97, Tögel, tuomio 24.9.1998, Kok. 1998, s. I‑5357 ja asia C‑258/97, HI, tuomio 4.3.1999, Kok. 1999, s. I‑1405).
Yhteisön oikeuteen perustuva vaatimus on sen mukaan voitava esittää Verwaltungsgerichtshofissa, joka on kansallinen tuomioistuin,
jolla on yleensä toimivalta käsitellä samantyyppisiä kansalliseen lainsäädäntöön perustuvia vaatimuksia.
Edellä esitetty huomioon ottaen Verwaltungsgerichtshof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle
seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Annetaanko − − päätöksen 92/353/ETY − − 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa olemassa olevalle järjestölle (yhdistykselle) oikeus
vaatia, että toimivaltaiset viranomaiset kieltäytyvät tunnustamasta uutta järjestöä (yhdistystä), jos tunnustaminen vaarantaa
rodun säilymisen tai olemassa olevan järjestön tai yhdistyksen toiminnan taikka parantamis‑ tai jalostusohjelman?
2)
Estääkö päätöksen [92/353] 2 artiklan 2 kohdan a alakohta sellaisen kansallisen säännöksen soveltamisen, jonka mukaan
a)
olemassa olevalla järjestöllä tai yhdistyksellä on uuden järjestön (yhdistyksen) tunnustamismenettelyssä toimivaltaisissa
viranomaisissa ainoastaan oikeus tulla kuulluksi, mutta sillä ei ole oikeutta vaatia, että tunnustaminen evätään siksi, että
se vaarantaa rodun säilymisen tai olemassa olevan järjestön taikka yhdistyksen toiminnan tai parantamis‑ ja jalostusohjelman
ja
b)
olemassa olevalle järjestölle tai yhdistykselle ei anneta oikeutta riitauttaa tuomioistuimessa (Verwaltungsgerichtshof) hallintoviranomaisten
siitä huolimatta suorittamaa tunnustamista, että tunnustamiseen oli otettu kielteinen kanta?”
Ensimmäinen kysymys
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään sekä toisen kysymyksensä ensimmäisellä osalla yhteisöjen
tuomioistuimelta lähinnä sitä, onko päätöksen 92/353 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että kun yksi tai useampi
tässä säännöksessä mainituista tilanteista toteutuu, tiettyä hevosrotua varten jo virallisesti tunnustetut tai hyväksytyt
järjestöt tai yhdistykset voivat vaatia toimivaltaisilta viranomaisilta, että nämä kieltäytyvät tunnustamasta tai hyväksymästä
uutta yhdistystä tai järjestöä, joka pitää tai perustaa samaa rotua koskevia kantakirjoja.
Aluksi on muistutettava, että päätöksen 92/353 2 artiklan 1 kohdan perusteella asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten
on hyväksyttävä tai tunnustettava virallisesti kaikki järjestöt tai yhdistykset, jotka pitävät tai perustavat kantakirjoja,
jos ne täyttävät saman päätöksen liitteessä vahvistetut edellytykset.
Kuten tästä säännöksestä sekä direktiivin 90/427 johdanto-osan perustelukappaleista ilmenee, kantakirjoja pitävien tai perustavien
uusien yhdistysten tai järjestöjen virallinen tunnustaminen on yleisesti ottaen yhteisön sisäistä hevoseläinten kauppaa koskevan
yhteisön lainsäädännön tavoitteiden mukaista. Rekisteröityjen hevoseläinten jalostuksen kannustamista ja niiden kaupan pitämisen
kehittämistä yhteisön sisäisessä kaupassa koskevat tavoitteet edellyttävät, että yhteisön eri jäsenvaltioissa on riittävä
määrä järjestöjä, jotka kykenevät pitämään kantakirjoja, joihin voidaan rekisteröidä kasvava määrä hevoseläimiä.
Vaikka yhteisön lainsäädännössä suhtaudutaan myönteisesti kantakirjoja pitävien tai perustavien uusien yhdistysten tai järjestöjen
viralliseen tunnustamiseen tai hyväksymiseen, siinä edellytetään kuitenkin, että kukin yhdistys tai järjestö täyttää päätöksen
92/353 liitteessä vahvistetut edellytykset, kuten tämän päätöksen 2 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmenee. Direktiivin 90/427
4 artiklan 1 kohdan a alakohdasta ilmenee lisäksi, että kyseisten järjestöjen tai yhdistysten tunnustaminen tai hyväksyminen
edellyttää niiden periaatteiden noudattamista, jotka rodun alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävä järjestö tai yhdistys on
määritellyt.
Päätöksen 92/353 2 artiklan 2 kohdan osalta on todettava, että tämän säännöksen päätavoite on harkintavallan myöntäminen jäsenvaltioiden
toimivaltaisille viranomaisille, jotta nämä voivat jossakin saman 2 artiklan 2 kohdan a tai b alakohdassa mainitussa tilanteessa
hylätä tunnustamista koskevan hakemuksen, jonka uusi yhdistys tai järjestö on tehnyt, vaikka tämän päätöksen liitteessä vahvistetut
edellytykset täyttyvät, kuten Itävallan hallitus ja komissio ovat perustellusti todenneet. Näitä tilanteita lukuun ottamatta
ja kyseisen päätöksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimivaltaisten viranomaisten on tunnustettava järjestöt tai yhdistykset,
jotka täyttävät kyseisessä liitteessä vahvistetut edellytykset.
Päätöksen 92/353 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa mainitaan tässä yhteydessä nimenomaisesti tilanteet, joissa jäsenvaltion
toimivaltaiset viranomaiset voivat kieltäytyä tunnustamasta uutta järjestöä tai yhdistystä. Kyseessä ovat tilanteet, joissa
asianomaisessa jäsenvaltiossa on jo yksi tai useita samaa hevosrotua varten virallisesti tunnustettuja järjestöjä tai yhdistyksiä
ja kun uuden järjestön tai yhdistyksen tunnustaminen vaarantaa tämän rodun säilymisen tai olemassa olevan järjestön tai yhdistyksen
toiminnan taikka parantamis‑ tai jalostusohjelman.
Toisin kuin Zuchtverband für Ponys väittää, päätöksen 92/353 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ei voida tulkita siten, että
siinä myönnetään olemassa olevalle yhdistykselle subjektiivinen oikeus vaatia asianomaisilta toimivaltaisilta viranomaisilta,
että nämä hylkäävät uuden yhdistyksen tai järjestön esittämän tunnustamispyynnön, kun yksi tai useampi tässä säännöksessä
tarkoitettu tilanne toteutuu. Jos tällainen tulkinta hyväksyttäisiin, sillä poistettaisiin harkintavalta, joka päätöksen 92/353
2 artiklan 2 kohdassa on pyritty varaamaan jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.
Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että päätöksen 92/353 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten,
että kun yksi tai useampi tässä säännöksessä mainittu tilanne toteutuu, hevosrotua varten jo virallisesti tunnustetuilla tai
hyväksytyillä järjestöillä tai yhdistyksillä ei ole oikeutta vaatia toimivaltaisilta viranomaisilta, että nämä kieltäytyvät
tunnustamasta tai hyväksymästä saman rodun kantakirjoja pitävää tai perustavaa uutta yhdistystä tai järjestöä.
Toinen kysymys
Kansallinen tuomioistuin kysyy toisen kysymyksensä toisella osalla yhteisöjen tuomioistuimelta lähinnä sitä, onko yhteisön
oikeuden vastaista, että jäsenvaltion lainsäädännössä evätään olemassa olevilta yhdistyksiltä tai järjestöiltä, jotka ovat
vastustaneet uuden yhdistyksen tai järjestön tunnustamista, oikeussuojakeino toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tekemän
tunnustamispäätöksen osalta.
Ensimmäiseen kysymykseen annetusta vastauksesta ilmenee, että kun yksi tai useampi päätöksen 92/353 2 artiklan 2 kohdan a
alakohdassa mainittu tilanne toteutuu, hevosrotua varten jo virallisesti tunnustetuilla tai hyväksytyillä järjestöillä tai
yhdistyksillä ei ole oikeutta vaatia toimivaltaisilta viranomaisilta, että nämä kieltäytyvät tunnustamasta tai hyväksymästä
saman rodun kantakirjoja pitävää tai perustavaa uutta yhdistystä tai järjestöä.
Tässä tilanteessa ja julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 38−40 kohdassa esittämistä syistä toiseen kysymykseen on vastattava,
että se, että jäsenvaltioiden lainsäädännössä evätään olemassa olevilta yhdistyksiltä tai järjestöiltä, jotka ovat vastustaneet
uuden yhdistyksen tai järjestön tunnustamista, oikeussuojakeino toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tekemän tunnustamispäätöksen
osalta, ei ole yhteisön oikeuden vastaista.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitävien tai perustavien järjestöjen ja yhdistysten hyväksymisen tai tunnustamisen
perusteista 11 päivänä kesäkuuta 1992 tehdyn komission päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava
siten, että kun yksi tai useampi tässä säännöksessä mainittu tilanne toteutuu, hevosrotua varten jo virallisesti tunnustetuilla
tai hyväksytyillä järjestöillä tai yhdistyksillä ei ole oikeutta vaatia toimivaltaisilta viranomaisilta, että nämä kieltäytyvät
tunnustamasta tai hyväksymästä saman rodun kantakirjoja pitävää tai perustavaa uutta yhdistystä tai järjestöä.
2)
Se, että jäsenvaltion lainsäädännössä evätään olemassa olevilta yhdistyksiltä tai järjestöiltä, jotka vastustavat uuden yhdistyksen
tai järjestön tunnustamista, oikeussuojakeino toimivaltaisten viranomaisten tekemän tunnustamispäätöksen osalta, ei ole yhteisön
oikeuden vastaista.
Allekirjoitukset
–
Oikeudenkäyntikieli: saksa.