CELEX: 62003CJ0028
Biztosítás
A 73/239/EGK első irányelv 15. és 16. cikke
A 79/267/EGK első irányelv 17. és 18. cikke
Biztosítóintézet engedélyének visszavonását követő felszámolási eljárás
Munkabér és egyéb bérjellegű juttatás iránti követelések és biztosítási kárigények kielégítési sorrendje

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenység megkezdésére
és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1973. július 24-i 73/239/EGK
első tanácsi irányelv (HL L 228., 3. o.) 15. és 16. cikkének értelmezését érinti, amely irányelvet egyrészt az életbiztosítás
körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenységekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról
és a szolgáltatásnyújtás szabadságának tényleges gyakorlását elősegítő rendelkezések megállapításáról, valamint a 73/239/EGK
irányelv módosításáról szóló, 1988. június 22-i 88/357/EGK második tanácsi irányelv (HL L 172., 1. o.), másrészt az életbiztosítás
körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenységekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról,
valamint a 73/239/EGK és a 88/357/EGK irányelv módosításáról szóló, 1992. június 18-i 92/49/EGK tanácsi irányelv (harmadik
„nem életbiztosítási” irányelv) (HL L 228., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet 346. o.) módosított. A kérelem
ugyancsak érinti a közvetlen életbiztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási
rendelkezések összehangolásáról szóló, 1979. március 5-i 79/267/EGK első tanácsi irányelv (HL L 63., 1. o.) 17. és 18. cikkét,
amely irányelvet egyrészt a közvetlen életbiztosítási tevékenységekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések
összehangolásáról, a szolgáltatásnyújtás szabadságának tényleges gyakorlását elősegítő rendelkezések megállapításáról, valamint
a 79/267/EGK irányelv módosításáról szóló, 1990. november 8-i 90/619/EGK tanácsi irányelv (HL L 330., 50. o.), másrészt a
közvetlen életbiztosítási tevékenységekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról,
valamint a 79/267/EGK és a 90/619/EGK irányelv módosításáról szóló, 1992. november 10-i 92/96/EGK tanácsi irányelv (harmadik
életbiztosítási irányelv) (HL L 360., 1. o.) módosított.
Az előterjesztést az Epikouriko Kefalaio (közúti balesetekhez kapcsolódó felelősségbiztosításra vonatkozó kiegészítő alap)
és a görög fejlesztési miniszter közötti eljárásban tették, amely az utóbbi határozata nyomán indult, amely felszabadította
az Intercontinental AE (a továbbiakban: Intercontinental) görög biztosító biztonsági tőkéjének egy részét munkabér és egyéb
bérjellegű juttatás iránti követelések kifizetése céljából.

Jogi háttér

A közösségi jog
A 73/239 és 79/267 irányelv, amelyeket a 92/49 és a 92/96 irányelv módosított, fekteti le az egyszeri engedélyezés elvét (az
irányelvek 6. és 7. cikke) és annak a tagállamnak a vállalkozás pénzügyi felügyeletével kapcsolatos kizárólagos hatáskörét,
ahol a biztosító székhelye található (székhely szerinti tagállam) (73/239 irányelv 13. cikke és 79/267 irányelv 15. cikke).
A 73/239 irányelv 15. cikke és a 79/267 irányelv 17. cikke alapján a székhely szerinti tagállamnak elő kell írnia a biztosítóintézetek
számára, hogy megfelelő biztosítástechnikai tartalékokat képezzenek és megfelelő szavatoló tőkével rendelkezzenek teljes üzleti
tevékenységük tekintetében. A tartalékot képviselő eszközöket a befektetésük diverzifikációjának biztosítására szolgáló intézkedések
szabályozzák.
A 73/239 irányelv 16. cikke és a 79/267 irányelv 18. cikke alapján a székhely szerinti tagállamnak elő kell írnia a biztosítóintézetek
számára, hogy megfelelő szavatoló tőkét képezzenek teljes üzleti tevékenységüknek megfelelően, amely szabad eszközeikkel egyezik
meg. A 73/239 irányelv 18. cikke és a 79/267 irányelv 21. cikke értelmében a tagállamok a biztosítástechnikai tartalékot képviselő
eszközökön túl nem határozhatják meg az eszközök kiválasztásának szabályait.
A 73/239 irányelv 22. cikke és a 79/267 irányelv 26. cikke megjelöl néhány helyzetet, amikor a székhely szerinti tagállam
illetékes hatósága visszavonhatja az engedélyt és előírhatja, hogy ilyen esetekben a hatóságnak minden szükséges intézkedést
meg kell tennie a biztosítottak érdekeinek védelmében, főként pedig korlátoznia kell a vállalkozás eszközei feletti szabad
rendelkezést.
2001. március 19-én fogadták el a biztosítóintézetek reorganizációjáról és felszámolásáról szóló, 2001/17/EK európai parlamenti
és tanácsi irányelvet (HL L 110, 28. o., magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 4. kötet, 3. o.).

A nemzeti jog
Az ezen ítélet 1. pontjában említett irányelveket a magánbiztosítókról szóló 400/1970 törvényerejű rendelet (FEK A, 10; a
továbbiakban: a törvényerejű rendelet) módosító 118/1985 (FEK A, 35) és 252/1996 elnöki rendelet (FEK A, 186) ültette át a
görög jogba.
A törvényerejű rendelet 3. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a Görögországban székhellyel rendelkező biztosítóintézetek
működése a kereskedelmi miniszter határozatával megadott engedélyhez kötött. A törvényerejű rendelet 3. cikkének (3) és (5)
bekezdése előírja, hogy az engedély – teljes vagy részleges, végleges vagy ideiglenes – visszavonása a törvényerejű rendelet
által meghatározott minden esetben a kereskedelmi miniszter indokolással ellátott határozatával történik. A 3. cikk (7) bekezdése
értelmében a biztosítóintézet engedélyének végleges visszavonása automatikusan magával vonja a biztosítóintézet alapítási
engedélyének visszavonását és az intézet felszámolását.
A törvényerejű rendelet 7. cikke előírása szerint a Görögországban székhellyel rendelkező biztosítóintézeteknek biztosítástechnikai
tartalékot kell képezniük teljes üzleti tevékenységüknek megfelelően. A biztosítástechnikai tartalékokat egyenértékű és ugyanabban
a pénznemben kifejezett eszközöknek kell fedezniük.
A törvényerejű rendelet 8. cikkének (1) bekezdése alapján a Görögországban székhellyel rendelkező biztosítóintézeteknek biztonsági
tőkét kell képezniük Görögországban, az Európai Unió vagy az Európai Gazdasági Térség valamely tagállamában, amelyekhez vagyoni
eszközöket rendelnek azzal a céllal, hogy biztosítási szerződés alapján valamely ellátásra jogosult személyek érdekeit védelmezzék.
A 8. cikk (1) bekezdése alapján a biztonsági tőkének tartalmaznia kell azokat a vagyoni eszközöket, amelyek a törvényerejű
rendelet 7. cikkében említett biztosítástechnikai tartalékokat fedezik és azokat a vagyoni eszközöket, amelyek a törvényerejű
rendelet 20. cikk (2) bekezdése A. pontjának e) alpontja szerinti minimális szint negyedét fedezik.
Ha a biztosítóintézet nem tartja be a biztosítástechnikai tartalékokról szóló 7. és 8. cikk rendelkezéseit, a törvényerejű
rendelet 9. cikkének (1) bekezdése alapján a kereskedelmi miniszter a Görög Köztársaság Hivatalos Közlönyében megjelentetett
határozatával különböző intézkedéseket hozhat, miután közölte szándékát azon tagállamok felügyelő hatóságaival, ahol a biztosítóintézet
fióktelep útján vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága körében működik. A miniszter az intézet szabad vagyoni eszközeinek egészét
vagy annak egy részét a biztonsági tőkéhez rendelheti, megtilthatja az intézetnek a vagyoni eszközei egésze vagy annak egy
része feletti szabad rendelkezést, ideiglenesen vagy véglegesen visszavonhatja az összes vagy bizonyos biztosítási ágazatra
szóló működési engedélyét, valamint minden más megfelelő intézkedést meghozhat, amelynek célja a biztosítottak vagy bármely
más, biztosítási kifizetésre jogosult személyek érdekeinek védelme.
A törvényerejű rendelet 10. cikkének (1) bekezdése, amelyet a 2496/1997 törvény (FEK A, 87) 35. cikkének (9) bekezdése módosított,
a következőket írja elő:
„A biztosítási kifizetésre jogosult személyek és egyetemes vagy különös jogutódaik elsőbbséget élveznek a biztonsági tőkét
illetően, amely előnyt biztosít minden más általános vagy különös elsőbbségi joggal szemben, kivéve a 12a. cikk (8) bekezdése
szerinti elsőbbséget és a munkaviszonyból származó követelések elsőbbségét, amely utóbbi nem foglalja magában a biztosítóintézet
vezetését és igazgatását ellátó személyek követeléseit.”
A törvényerejű rendelet 12a. cikkének (8) bekezdése feltétlen elsőbbséget teremt a biztosító teljes vagyona felett a felszámolási
és a csődeljárás felügyelőjének, a felszámolónak, valamint a biztosítási állomány felszámolójának díja és költségei részére.
A 27/1996 elnöki rendelettel (FEK A, 19) a biztosítóintézetek feletti felügyeleti jog átkerült a fejlesztési miniszterhez.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az Epikouriko Kefalaio a 489/1976 törvény (FEK A, 331) szerint alapított jogi személy, amelynek tagjai gépjármű-felelősségbiztosítást
nyújtó vállalkozások Görögországban. Működése kiterjed arra, hogy kártérítést fizessen közúti balesetek áldozatainak (kárt
szenvedett felek és jogutódaik), amikor a balesetért felelős személyt biztosító intézet csődeljárás alá került vagy ha működési
engedélyét visszavonták. A kártérítés kifizetésével e törvény alapján az Epikouriko Kefalaio jogátruházással megszerzi a balesetért
felelős biztosított javára a törvényerejű rendelet 10. cikke által meghatározott elsőbbséget.
1995-ben a kereskedelmi miniszter visszavonta az Intercontinental engedélyét, ingó és ingatlan vagyonát pedig a biztonsági
tőkéhez rendelte.
A görög fejlesztési miniszter 1998. november 4-i K3‑9086. sz. határozatával (Hivatalos Közlöny korlátolt felelősségű társaságok
és részvénytársaságok részére kiadott száma, 1998. november 10., 8649. o., a továbbiakban: a megtámadott határozat) a biztosító
vagyonából az Intercontinental biztonsági tőkéjével megegyező 28 967 185 GRD-t szabadított fel, hogy a 13. pontban említett
rendelkezéssel összhangban teljesítsék a munkaviszonyból származó, elsőbbséget élvező kötelezettségeket.
1998. december 16-án az Epikouriko Kefalaio, amely kifizette azokat a biztosítási követeléseket, amelyekkel az Intercontinental
tartozott, eljárást indított a Symvoulio tis Epikrateias előtt a megtámadott határozat hatályon kívül helyezése érdekében,
azon az alapon, hogy a határozat csökkenti az Intercontinentallal szembeni saját, jogátruházással megszerzett követeléseinek
kielégítésére alkalmas vagyont.
A Symvoulio tis Epikrateias hangsúlyozta, hogy a biztosítottak védelme a közösségi jog alapvető célkitűzése, továbbá megjegyezte,
hogy a biztosítók biztosítástechnikai tartalék képzésére vonatkozó kötelezettsége és a törvényerejű rendelet 9. cikkének (1)
bekezdése e cél elérését szolgálja. Úgy vélte, hogy a 2496/1997 törvény 35. cikkének (9) bekezdése sérti ezen ítélet 4., 5.
és 6. pontjában említett közösségi rendelkezéseket, amennyiben előírja, hogy a csődeljárás, a felszámolási eljárás vagy a
fizetésképtelenség más hasonló eseteiben a biztosítóintézet munkavállalóinak munkaviszonyból eredő követeléseit a biztosító
biztonsági alapjából sorrendben előbb elégítik ki, mint a biztosítási kifizetésre jogosultak és jogutódaik igényeit. A Symvoulio
tis Epikrateias szerint így a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni.
Tekintettel azonban az értelmezéssel kapcsolatban felmerült jelentős kétségekre, a Symvoulio tis Epikrateias felfüggesztette
az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé utalta a következő kérdést:
„A […] 73/239/EGK irányelv rendelkezései és különösen annak 15. és 16. cikke, valamint a […] 79/267/EGK irányelv rendelkezései
és különösen annak 17. és 18. cikke figyelembevételével, előírhatja-e a nemzeti jog azt, hogy ha a biztosítóintézet felszámolási
vagy csődeljárás alatt áll, vagy egyébként fizetésképtelen, a biztosító biztosítástechnikai alapját képviselő vagyoni eszközökből
a biztosítóintézettel munkaviszonyban állók követeléseit sorrendben előbb elégítsék ki, mint a biztosítási kifizetésre jogosultak
és egyetemes vagy különös jogutódaik igényeit?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
A nemzeti bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a közösségi rendelkezések, amelyek előírják a biztosítóintézetek számára, hogy
megfelelő biztosítástechnikai tartalékokat képezzenek és megfelelő szavatoló tőkével rendelkezzenek teljes üzleti tevékenységük
tekintetében, kizárják-e az olyan értelmű nemzeti előírásokat, amelyek szerint ha a biztosítóintézet felszámolási vagy csődeljárás
alatt áll, vagy egyébként fizetésképtelen, a biztosítástechnikai tartalék alapját képező vagyoni eszközöket sorrendben előbb
használják fel a munkabér vagy egyéb bérjellegű juttatás iránti követelések kielégítésére, mint a biztosítási követelések
kifizetésére.
E kérdés a biztosítóintézet felszámolása esetére a biztosítási követeléseknek elsőbbséget biztosító jogszabályt érinti. Az
elsőbbség a vállalkozás biztonsági alapjára vonatkozik, és a biztosítástechnikai alapot képviselő vagyoni eszközök mellett
a vállalkozás egyéb eszközeire is kiterjed. Miniszteri határozattal kiterjeszthető a vállalkozás teljes hozzáférhető vagyonára,
mint ahogy az a jelen esetben történt. Ez az elsőbbség előnyt biztosít minden más általános vagy különös elsőbbségi joggal
szemben, kivéve a felszámolási költségek elsőbbségét és a munkaviszonyból származó követelések elsőbbségét, amely utóbbi nem
foglalja magában a biztosítóintézet vezetését és igazgatását ellátó személyek követeléseit.
Ahogyan azt a Görögország és az Egyesült Királyság Kormánya, valamint a Bizottság hangsúlyozta, sem a közösségi rendelkezések,
amelyek előírják a biztosítóintézetek számára, hogy megfelelő biztosítástechnikai tartalékokat képezzenek és megfelelő szavatoló
tőkével rendelkezzenek teljes üzleti tevékenységük tekintetében, sem a 73/239 vagy 79/267 irányelvek rendelkezései nem tartalmaznak
a fizetésképtelen biztosítóintézetekre vonatkozó előírásokat összehangoló szabályokat (lásd a 2001/17 irányelv ilyen értelmű
második preambulumbekezdését).
Kétségtelen, hogy a biztosítóintézetektől elvárt pénzügyi biztosítékokra vonatkozó nemzeti előírások összehangolása, amely
különösen ezen ítélet 4. és 5. pontjában említett közösségi rendelkezések útján történik, a biztosításikötvény-tulajdonosok
és kívülálló kedvezményezettek megfelelő védelmét szolgálja a közösség minden tagállamában (lásd a 73/239 irányelv második
preambulumbekezdését és a 79/267 irányelv első preambulumbekezdését). Különösen azon kötelezettségnek célja, hogy a biztosítók
rendelkezzenek a kötvénytulajdonosokkal szembeni szerződéses kötelezettségeik kielégítésére szolgáló pénzügyi eszközökkel,
amely előírja a biztosítóintézetek számára, hogy megfelelő biztosítástechnikai tartalékokat képezzenek (lásd a Bíróságnak
a 205/84. sz. Bizottság kontra Németország ügyben 1986. december 4-én hozott ítéletét [EBHT 1986., 3755. o., ] 38. pontja,
valamint a 73/239 irányelv kilencedik preambulumbekezdését, a 79/267 irányelv hetedik preambulumbekezdését, a 92/49 irányelv
(12) preambulumbekezdését és a 92/96 irányelv (13) preambulumbekezdését).
A kérdéses közösségi rendelkezések nem értelmezhetőek úgy, mintha a közösségi jogszabályalkotó célja az lenne, hogy a biztosítóintézet
felszámolása esetére a biztosítástechnikai alapot képviselő vagyoni eszközöket minden esetben a biztosítási követelések kielégítésére
kell rendelni, azoknak feltétlen elsőbbséget biztosítva.
Ez az értelmezés a 73/239 és a 79/267 irányelvekkel nem támasztható alá. Ezen túlmenően pedig megcáfolja azt a 2001/17 irányelv
10. cikkének (1) bekezdése, amely annak érdekében, hogy „megfelelő egyensúlyt […] biztosítson a biztosítási hitelezők és más,
a tagállamok jogszabályai által védett kiváltságos hitelezők védelme között” [(14) preambulumbekezdés], lehetőséget biztosít
a tagállamok számára, hogy bizonyos követelések, különösen a biztosítóintézet munkavállalóinak követelései számára a biztosítási
követeléseket megelőző elsőbbséget adjon a biztosítástechnikai alapot képviselő vagyoni eszközökön felül, míg a biztosítási
követelések elsőbbsége nem korlátozódik az azokat képviselő vagyoni eszközökre.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre ilyen körülmények között azt a választ kell adni, hogy a 73/239/EGK irányelv
15. és 16. cikke, valamint a 79/267/EGK irányelv 17. és 18. cikke nem zárja ki az olyan nemzeti szabályozást, amelyek szerint
ha a biztosítóintézet felszámolási vagy csődeljárás alatt áll, vagy egyébként fizetésképtelen, a biztosítástechnikai alapját
képviselő vagyoni eszközöket a munkabér és egyéb bérjellegű juttatás iránti követeléseknek a biztosítási igények előtti kielégítésére
rendeli, amennyiben e nemzeti jogszabály olyan elsőbbséget nyújt a biztosítási kárigényeknek, amelynek alapja a biztosítástechnikai
tartalékalapot képező vagyoni eszközök mellett a vállalkozás egyéb vagyoni eszközeit is magában foglalja, és amely miniszteri
határozattal kiterjeszthető a vállalkozás teljes hozzáférhető vagyonára.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban levő eljárás egy szakaszát
képezi, ez utóbbi bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek,
az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján, a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
Az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti
és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1973. július 24-i 73/239/EGK első tanácsi irányelv 15. és 16. cikkével,
amelyet egyrészt az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenységekre vonatkozó törvényi, rendeleti és
közigazgatási rendelkezések összehangolásáról és a szolgáltatásnyújtás szabadságának tényleges gyakorlását elősegítő rendelkezések
megállapításáról, valamint a 73/239/EGK irányelv módosításáról szóló, 1988. június 22-i 88/357/EGK második tanácsi irányelv,
másrészt az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenységekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási
rendelkezések összehangolásáról, valamint a 73/239/EGK és 88/357/EGK irányelv módosításáról szóló, 1992. június 18-i 92/49/EGK
tanácsi irányelv (harmadik „nem életbiztosítási” irányelv) módosított, valamint a közvetlen életbiztosítási tevékenység megkezdésére
és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1979. március 5-i 79/267/EGK
első tanácsi irányelv 17. és 18. cikkével, amelyet egyrészt a közvetlen életbiztosítási tevékenységekre vonatkozó törvényi,
rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról, a szolgáltatásnyújtás szabadságának tényleges gyakorlását elősegítő
rendelkezések megállapításáról, valamint a 79/267/EGK irányelv módosításáról szóló, 1990. november 8-i 90/619/EGK tanácsi
irányelv, másrészt a közvetlen életbiztosítási tevékenységekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések
összehangolásáról, valamint a 79/267/EGK és a 90/619/EGK irányelv módosításáról szóló, 1992. november 10-i 92/96/EGK tanácsi
irányelv (harmadik életbiztosítási irányelv) módosított, nem áll ellentétben az a nemzeti jogszabály, amelynek értelmében
ha a biztosítóintézet felszámolási vagy csődeljárás alatt áll, vagy egyébként fizetésképtelen, a biztosító biztosítástechnikai
tartalékalapját képező vagyoni eszközöket a munkabér és egyéb bérjellegű juttatás iránti követeléseknek a biztosítási kárigények
előtti kielégítésére rendeli, amennyiben e nemzeti jogszabály a biztosítási kárigényeknek olyan elsőbbséget nyújt, amelynek
alapja a biztosítástechnikai tartalékalapot képező vagyoni eszközök mellett a vállalkozás egyéb vagyoni eszközeit is magában
foglalja, és amely miniszteri határozattal kiterjeszthető a vállalkozás teljes hozzáférhető vagyonára.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: görög.