CELEX: 62005CJ0007
Augalų veislės
Asmeniui, turinčiam teisę į Bendrijos teisinę apsaugą, mokėtino teisingo atlygio dydis
Reglamento (EB) Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 2, 4 ir 5 dalys
Sąvoka "gerokai mažesnio dydžio atlygis negu mokestis už dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta licencija"

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1995 m. liepos 24 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1768/95, įgyvendinančio
Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje 14 straipsnio 3 dalyje numatytos žemės
ūkio išimties taisykles (OL L 173, 14 p.), iš dalies pakeisto 1998 m. gruodžio 3 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2605/98
(OL L 328, p. 6, toliau – Reglamentas Nr. 1768/95), 5 straipsnio 2, 4 ir 5 dalių išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčus tarp
Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH
(toliau –
STV
), asmenų, turinčių teisę į augalų veislių teisinę apsaugą (toliau – teisės turėtojai), organizacijos, ir Dieter Deppe palikuonių
Ulrich Deppe, Hanne‑Rose Deppe, Thomas ir Mathias Deppe bei Christine Urban, o taip pat ūkininkų Siegfried Hennings bei Hartmut
Lübbe dėl atlygio sumokėjimo už sėklų, kurioms taikoma minėta teisinė apsauga, auginimą.

Teisinis pagrindas
1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje (OL L 227, p. 1,
toliau – pagrindinis reglamentas) 1 straipsniu nustatoma augalų veislių Bendrijos teisinės apsaugos sistema kaip vienintelė
ir išimtinė Bendrijos pramoninės nuosavybės teisių taikymo augalų rūšims forma.
Pagal šio reglamento 14 straipsnio, numatančio augalų veislių Bendrijos teisinės apsaugos išimtį, 1 dalį:
„Nepaisant 13 straipsnio 2 dalies nuostatų ir siekiant užtikrinti žemės ūkio gamybą, ūkininkams leidžiama dauginimo tikslams
lauke savo ūkyje naudoti augalinę medžiagą, gautą nuėmus tam tikros, išskyrus hibridinės ar sintetinės, veislės, kuriai taikoma
augalų veislių Bendrijos teisinė apsauga, dauginamosios medžiagos derlių.“ (Pataisytas vertimas)
To paties straipsnio 3 dalies ketvirta įtrauka susijusi su finansinėmis sąlygomis, kurioms esant ūkininkai, išskyrus smulkius
ūkininkus, gali pasinaudoti šia teise. Šie ūkininkai privalo „mokėti teisės turėtojams teisingą atlygį, kuris yra gerokai
mažesnis už sumą, gaunamą tame pačiame regione už dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta licencija; faktiškas šio
teisingo atlygio dydis laikui bėgant gali svyruoti atsižvelgiant į tai, kokiu mastu bus naudojamasi 1 dalyje nurodyta išimtimi
tos veislės atžvilgiu“. (Pataisytas vertimas)
Reglamento Nr. 1768/95 1 straipsnis nustato sąlygų, kurioms esant siekiama realizuoti pagrindinio reglamento 14 straipsnio
1 dalyje numatytą išimtį, įgyvendinimo taisykles.
Reglamento Nr. 1768/95 2 straipsnis numato:
„1.      1 straipsnyje nurodytas sąlygas įgyvendina tiek teisės turėtojas, atstovaujantis selekcininkui, tiek ūkininkas taip, kad apsaugotų
teisėtus vienas kito interesus.
2.      Laikoma, kad teisėti interesai neapsaugoti, jeigu vienam ar keliems iš šių interesų daromas nepalankus poveikis neatsižvelgus
į poreikį išlaikyti deramą pusiausvyrą tarp jų visų arba į poreikį išlaikyti proporcingumą tarp atitinkamų sąlygų tikslo ir
faktiško tų sąlygų įgyvendinimo poveikio.“ (Pataisytas vertimas)
Pagal šio reglamento 5 straipsnį:
„1.      Pagal pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalies ketvirtą įtrauką teisės turėtojui mokamo teisingo atlygio dydis gali būti
sutarties tarp teisės turėtojo ir atitinkamo ūkininko objektas.
2.      Jeigu tokia sutartis nesudaryta arba netaikoma, atlygio dydis yra gerokai mažesnis negu mokestis, imamas tame pačiame rajone
už žemiausios tos pačios veislės, tinkamos oficialiai sertifikuoti, kategorijos dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta
licencija.
Jeigu rajone, kuriame įkurtas ūkininko ūkis, nevykdoma atitinkamos veislės dauginamosios medžiagos gamyba, kuriai suteikta
licencija, ir jeigu Bendrijoje nenustatytas vienodas minėtos sumos dydis, atlygio dydis yra gerokai mažesnis už sumą, paprastai
įtraukiamą minėtu tikslu į kainą, kuria parduodama tame rajone žemiausios tos veislės, tinkamos oficialiai sertifikuoti, kategorijos
dauginamoji medžiaga, jeigu jis ne didesnis kaip minėta suma, imama toje teritorijoje, kurioje buvo pagaminta dauginamoji
medžiaga.
3.      Atlygio dydis laikomas gerokai mažesniu, kaip apibrėžta pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalies ketvirtoje įtraukoje,
kaip nurodyta šio straipsnio 2 dalyje, jeigu jis neviršija dydžio, reikalingo kaip ekonominio veiksnio, leidžiančio nustatyti,
kokiu mastu naudojamasi išimtimi, siekiant nustatyti arba stabilizuoti pagrįstai subalansuotą santykį tarp dauginamosios medžiagos,
kuriai suteikta licencija, panaudojimo ir atitinkamų veislių, kurioms taikoma augalų veislių Bendrijos teisinė apsauga, augalinių
produktų auginimo. Toks santykis laikomas pagrįstai subalansuotu, jeigu jis užtikrina, kad teisės turėtojas apskritai gaus
teisėtą kompensaciją už bendrą jo veislės naudojimą“. (Pataisytas vertimas)
Reglamentas Nr. 2605/98, įsigaliojęs 1998 m. gruodžio 24 d., papildė Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio pradinę redakciją
šiomis dalimis:
„4.      Jeigu 2 dalyje minimi atlygio dydžiai turi būti nustatyti susitarimais tarp savininkų ir ūkininkų organizacijų dalyvaujant
ar nedalyvaujant perdirbėjų organizacijoms, o jie yra nustatyti Bendrijoje atitinkamai Bendrijos, nacionaliniu ar regioniniu
mastu, sutarti dydžiai naudojami kaip gairės sprendžiant, kokio dydžio atlygis turi būti mokamas atitinkamoje teritorijoje
ir už atitinkamas veisles, jeigu apie šių atlygių dydžius ir jų nustatymo sąlygas Komisijai raštu pranešė įgalioti atitinkamų
organizacijų atstovai ir jeigu tuo remiantis sutarti atlygių dydžiai ir jų nustatymo sąlygos buvo paskelbtos
Oficialiajame Bendrijos augalų veislių tarnybos biuletenyje
.
5.      Jeigu 4 dalyje minimas susitarimas netaikomas 2 daliai, turi būti mokamas atlygis, lygus 50 % sumos, mokėtinos už dauginamosios
medžiagos gamybą, kuriai suteikta licencija, kaip numatyta 2 dalyje.
Tačiau jeigu valstybė narė iki 1999 m. sausio 1 d. pranešė Komisijai apie neišvengiamą susitarimo sudarymą tarp atitinkamų
nacionaliniu ar regioniniu lygiu sukurtų organizacijų, kaip tai nurodyta 4 dalyje, turi būti mokamas ne 50 % dydžio, kaip
nurodyta pirmiau, o 40 % dydžio atlygis atitinkamoje teritorijoje ir už atitinkamą augalų veislę, tačiau tik tuomet, kai atleidimu
nuo žemės ūkio mokesčio buvo naudojamasi prieš įgyvendinant tokį susitarimą, bet ne vėliau kaip iki 1999 m. balandžio 1 dienos.
6.      Jeigu pagal 5 dalies nuostatas ūkininkas atitinkamu laikotarpiu pasinaudojo atleidimu nuo žemės ūkio mokesčio santykiu, viršijančiu
55 % atitinkamos veislės visos medžiagos, panaudotos jos gamybai, atitinkamoje teritorijoje ir už atitinkamą veislę mokamas
tokio dydžio atlygis, koks būtų mokamas už tokią veislę, jeigu ji būtų saugoma pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę
augalų veislių teisinės apsaugos sistemą, tačiau su sąlyga, kad egzistuoja tokia nacionalinė sistema, kuri yra nustačiusi
tokio mokesčio dydį, ir su sąlyga, kad tas dydis yra didesnis kaip 50 % sumos, mokėtinos už dauginamosios medžiagos gamybą,
kuriai suteikta licencija, kaip tai numatyta 2 dalyje. Jeigu nacionalinė sistema nenustato tokio mokesčio dydžio, 5 dalies
nuostatos taikomos nepriklausomai nuo panaudojimo santykio“. (Pataisytas vertimas)
Reglamento Nr. 1768/95 6 straipsnio 1 dalis nustato:
„Nepažeidžiant 2 dalies nuostatų, individuali ūkininko pareiga mokėti teisingą atlygį atsiranda tuomet, kai jis dauginimo
tikslu faktiškai pasinaudoja augaliniais produktais savo lauke.
Teisės turėtojas gali nustatyti apmokėjimo datą ir būdą. Tačiau jis negali nustatyti ankstesnės apmokėjimo datos negu data,
kai atsiranda pareiga.“ (Pataisytas vertimas)

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

Bundesgerichtshof
nagrinėja bylą pagal
STV
kasacinį skundą dėl apeliacine tvarka priimto sprendimo, kuriuo buvo atmestas jos Dietter Deppe palikuonims bei S. Hennings
ir H. Lübbe pareikštas reikalavimas dėl papildomos kompensacijos.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, nei žemesnės instancijos teismai, nei doktrina neišplėtojo
bendrų gairių dėl to, ką apima sąvoka „gerokai mažesnis“ atlygis Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio 2 dalies prasme ir kokie
yra šio atlygio nustatymo kriterijai.
Be to, šis teismas pažymi, kad Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnis nenurodo, kas turi kompetenciją nustatyti minėtą atlygį,
jei nebuvo sudaryta sutartis tarp teisės turėtojo ir augalus auginančio ūkininko. Kadangi pagal šio reglamento 6 straipsnį
teisės turėtojas gali nustatyti jam priklausančio atlygio sumokėjimo laiką ir būdą, gali būti preziumuojama, kad jis turi
teisę nustatyti ir jo dydį.
Pasak šio teismo, pagal tą patį 5 straipsnį pagrindinės bylos atsakovai už augalinės medžiagos auginimą turi sumokėti teisingą
atlygį, kuris, nesant susitarimo tarp suinteresuotų šalių, turi būti gerokai mažesnis nei suma, imama tame pačiame rajone
už žemiausios tos pačios veislės, tinkamos oficialiai sertifikuoti, kategorijos dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta
licencija (toliau – licencinis mokestis). Sąvoka „gerokai mažesnis“ visuomet reiškia geroką kainos sumažinimą licencinio mokesčio
atžvilgiu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad rinkoje atlygio sumažinimas 20 % laikomas
reikšmingu.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą dėl kriterijų, kurie leistų įvertinti atlygio teisingumą
tuo atveju, kai jis nustatomas teisės aktais. Darydamas nuorodą į Reglamentą Nr. 2605/98 jis daro prielaidą, kad iš to, jog
teisės turėtojų ir ūkininkų organizacijų susitarimais vadovaujamasi kaip gairėmis, galėtų būti daroma išvada, jog dėl nesusaistytų
susitarimais ūkininkų mokėtino atlygio nustatymo teisės turėtojams turėtų būti nustatytos tam tikros ribos, nors ir netaikant
įvairių apskaičiavimo taisyklių. Todėl, remiantis 1996 metų bendradarbiavimo susitarimu, kuriuo gali būti vadovaujamasi kaip
gairėmis, 80 % licencinio mokesčio už sertifikuotas sėklas tarifas galėtų būti laikomas teisingu.

Bundesgerichtshof
mano, kad iš susitarimams tarp profesinių organizacijų suteiktos gairių funkcijos galėtų būti daroma išvada, jog esminiais
šio susitarimo elementais taip pat turi būti vadovaujamasi nustatant atlygį teisės aktais. Tai leistų išvengti esminių skirtumų
tarp remiantis susitarimu ar pagal įstatymus atliktų apskaičiavimų.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad 1996 metų bendradarbiavimo susitarimas Bendrijos
augalų veislių tarybos (toliau – Taryba)
Oficialiajame Bendrijos augalų veislių tarnybos biuletenyje
buvo paskelbtas tik 1999 m. rugpjūčio 16 dieną. Jis kelia klausimą, ar Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnyje numatyti formos
reikalavimai taip pat turi būti taikomi iki Reglamento Nr. 2605/98 įsigaliojimo teisėtai sudarytiems bendradarbiavimo susitarimams.
Tokiomis aplinkybėmis
Bundesgerichtshof
nusprendė sustabdyti bylų nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar atlygio dydžio už auginimą nustatymo reikalavimas Reglamento (EB) Nr. 1768/95 5 straipsnio 2 dalies prasme, kad atlygio
dydis būtų „gerokai mažesnis“ negu mokestis, imamas tame pačiame rajone už tos pačios veislės dauginamosios medžiagos gamybą,
kuriai suteikta licencija, patenkinamas ir tuomet, kai nustatoma 80 % šio mokesčio dydžio bendra atlygio norma?
2.      Ar Reglamento (EB) Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 4 ir 5 dalyse yra nustatyta įstatymo
reikalaujamo atlygio už auginimą dydžio vertinė išraiška?
Jeigu į šį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar ši išraiška yra bendras principas, taikytinas ir auginimo veiksmams, atliktiems
iki įsigaliojant Reglamentui (EB) Nr. 2605/98?
3.      Ar susitarimo tarp teisės turėtojų ir ūkininkų organizacijų gairių funkcija Reglamento (EB) Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto
Reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 4 dalies prasme apima tai, kad apskaičiuojant atlyginimą pagal įstatymus esminiai
šio susitarimo elementai (apskaičiavimo parametrai) gali būti taikomi, net jei apskaičiuojant įstatymų nustatytą atlygį ne
visi ūkininko turimi apskaičiavimui pagal susitarimą reikalingi parametrai yra žinomi teisės turėtojui ir jis neturi teisės
reikalauti, kad ūkininkas praneštų jam šiuos duomenis?
Jeigu į šį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar tam, kad toks susitarimas, jei jis šia prasme privalo atlikti gairių funkciją,
galiotų, reikalaujama laikytis Reglamento (EB) Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 4 dalyje
nustatytų reikalavimų, net jei susitarimas buvo sudarytas prieš įsigaliojant Reglamentui (EB) Nr. 2605/98?
4.      Ar Reglamento (EB) Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 5 dalis nustato atlygio maksimalią
ribą, jei atlygis nustatomas pagal sutartį ir (arba) įstatymus?
5.      Ar susitarimas tarp profesinių organizacijų gali būti naudojamas kaip gairės Reglamento (EB) Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto
Reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 4 dalies prasme, jei jis nustato didesnę nei 50 % sumos pagal šio reglamento 5 straipsnio
5 dalį atlygio normą?“
2005 m. sausio 26 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑7/05, C‑8/05 ir C‑9/05 buvo sujungtos, kad būtų bendrai
vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas sprendimas.

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar 80 % licencinio
mokesčio dydžio atlygis gali būti laikomas atitinkančiu „gerokai mažesnio“ už licencinius mokesčius atlygio reikalavimą pagal
Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio 2 dalį.
Visų pirma būtina pažymėti, kad teisės turėtojui gali būti atlyginama trimis būdais: pirma, sudarius sutartį tarp teisės turėtojo
ir ūkininko pagal Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio 1 dalį; antra, sudarius susitarimus tarp teisės turėtojų ir ūkininkų
organizacijų pagal minėto reglamento 5 straipsnio 4 dalį ir galiausiai, papildomai, tuo atveju, jei nėra sudarytų sutarčių
ar susitarimų, atlygio dydis nustatomas atsižvelgiant į tam tikras gaires, numatytas to paties reglamento 5 straipsnio 2 ir
5 dalyse.
Atsižvelgiant į tai, kad nagrinėjamu atveju nebuvo nei sutarties, nei prisijungimo prie susitarimo, reikia nagrinėti trečią
būdą, nurodytą šio sprendimo 21 punkte.
Kaip pastabose nurodo Komisija, būtina skirti atvejus, atsižvelgiant į tai, ar jie susiję su aplinkybėmis iki ar po Reglamento
Nr. 2605/98 įsigaliojimo.
Dėl pirmiesiems priskirtinų aplinkybių būtina pažymėti, kad iš Reglamento Nr. 1768/95 2 straipsnio 2 dalies matyti, jog teisėti
teisės turėtojo ir ūkininko interesai laikomi apsaugotais tik tada, jeigu atsižvelgiama į „poreikį išlaikyti deramą pusiausvyrą
tarp jų visų arba į poreikį išlaikyti proporcingumą tarp atitinkamų sąlygų tikslo ir faktiško tų sąlygų įgyvendinimo poveikio“.
Be to, minėto reglamento 5 straipsnio 3 dalis kaip „gerokai mažesnio“ atlygio dydžio kriterijų nurodo poreikį nustatyti arba
stabilizuoti pagrįstai subalansuotą santykį tarp dauginamosios medžiagos, kuriai suteikta licencija, panaudojimo ir saugomų
veislių augalinių produktų auginimo.
Be kita ko, to paties reglamento 5 straipsnio 2 dalyje kaip referencinis nurodomas „mokestis, imamas tame pačiame rajone už
žemiausios tos pačios veislės kategorijos, tinkamos oficialiai sertifikuoti, dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta
licencija“.
Dėl aplinkybių po Reglamento Nr. 2605/98 įsigaliojimo Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio 5 dalis kaip teisės turėtojams mokėtiną
atlygį nurodo 50 % licencinio mokesčio tarifą, o siekiant paskatinti susitarimų tarp teisės turėtojų ir ūkininkų sudarymą
pereinamuoju laikotarpiu nustatė 40 % tarifą.
Darytina išvada, kad nustatyta bendra 80 % licencinio mokesčio dydžio teisės turėtojams mokėtino atlygio norma yra per didelė,
o tam, kad būtų nustatytas taikytinas dydis, reikia atsižvelgti į aplinkybes, susijusias su pagrindinėje byloje nagrinėjamomis
veislėmis bei atitinkamu rajonu.
Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad tuo atveju, kai remiamasi pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalyje numatyta
žemės ūkio išimtimi, fiksuoto dydžio atlygis, lygus 80 % licencinio mokesčio neatitinka sąlygos, kad minėtas atlygis turi
būti „gerokai mažesnis“ negu mokestis, imamas už dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta licencija, Reglamento (EB)
Nr. 1768/95 5 straipsnio 2 dalies prasme, nacionaliniam teismui paliekant galimybę įvertinti kitas reikšmingas kiekvienos
iš pagrindinių bylų aplinkybes.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar apibūdinant teisės turėtojo
teises Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio 4 ir 5 dalys nustato taisykles, leidžiančias įvertinti atlygio jam dydį.
Pirma, iš minėtos 4 dalies formuluotės aiškiai matyti, kad taisyklės, leidžiančios įvertinti šio atlygio dydį, turi būti įtrauktos
į tarp teisės turėtojų ir ūkininkų organizacijų sudarytus susitarimus ir naudojamos kaip gairės, jeigu apie šiuos susitarimus
buvo pranešta Komisijai ir Taryba juos paskelbė.
Antra, Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio 5 dalis nustato, kad, nesant susitarimo, minėtas atlygis lygus 50 % licencinio
mokesčio su vienintele išlyga pagal Reglamento Nr. 2605/98 septintą konstatuojamąją dalį, kad vėliau jis bus moduliuotas pagal
atitinkamą nacionalinę slankiąją skalę.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat siekia išsiaiškinti, ar šios normos išreiškia bendrą principą,
taikytiną iki Reglamento (EB) Nr. 2605/98 įsigaliojimo.
Šiuo atžvilgiu Komisija nurodo, kad minėto reglamento nuostatų taikymas atgaline data sandoriams, sudarytiems iki jo įsigaliojimo,
prieštarautų teisinio saugumo principui.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad Reglamentas Nr. 2605/98 papildė Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnį 4 ir 5 dalių nuostatomis
ir kad jose nėra tiesiogiai nurodyta, jog šias nuostatas leidžiama taikyti atgaline data sandoriams iki Reglamento Nr. 2605/98
įsigaliojimo.
Vis dėlto kadangi šio straipsnio 4 ir 5 dalys papildė Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnį ir jose į jį tiesiogiai daroma nuoroda,
į jas galima atsižvelgti nustatant atlygį situacijose, susiklosčiusiose iki jų įsigaliojimo.
Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad atlygio teisės turėtojui dydį leidžiantys nustatyti kriterijai apibrėžiami Reglamento
Nr. 1768/95 5 straipsnio 4 ir 5 dalyse. Šie kriterijai neturi atgalinio poveikio, tačiau jais galima vadovautis apskaičiuojant
atlygį už auginimą iki Reglamento Nr. 2605/98 įsigaliojimo.

Dėl trečiojo ir penktojo klausimų
Šiais dviem klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia apie susitarimo, sudaryto tarp teisės
turėtojų ir ūkininkų organizacijų, reikšmę ir turinį.
Pirma, reikia pažymėti, kad pagal Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio 4 dalį toks susitarimas naudojamas kaip gairės sprendžiant,
kokio dydžio atlygis turi būti mokamas atitinkamoje teritorijoje, jeigu apie šių atlygių dydžius ir jų nustatymo sąlygas buvo
pranešta Komisijai ir Taryba juos paskelbė
Oficialiajame Bendrijos augalų veislių tarnybos biuletenyje
.
Be to, iš Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio 5 dalies aiškiai matyti, kad šis atlygis lygus 50 % licencinio mokesčio, jei
nėra taikomas tarp teisės turėtojų ir ūkininkų organizacijų sudarytas susitarimas.
Todėl ši 50 % norma nėra vienintelis atlygio dydis, kurį suinteresuotosios šalys gali nustatyti per derybas dėl tokio susitarimo.
Galiausiai, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 2605/98 nuostatas, neskiriančias iki ir po jo įsigaliojimo sudarytų susitarimų,
reikia pažymėti, kad jei susitarimas tarp teisės turėtojų ir ūkininkų organizacijų buvo sudarytas iki Reglamento Nr. 2605/98
įsigaliojimo, pasinaudoti šiuo susitarimu kaip gairėmis bus galima, tik jei jis atitiks pirmiau minėtus pranešimo ir paskelbimo
formos reikalavimus.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, į trečiąjį ir penktąjį klausimus reikia atsakyti, jog tam, kad visu Reglamento Nr. 1768/95
5 straipsnio 4 dalyje numatytą tarp teisės turėtojų ir ūkininkų organizacijų sudaryto susitarimo parametrus būtų galima panaudoti
kaip gaires, būtina, kad apie šį susitarimą būtų pranešta Komisijai ir kad Taryba būtų jį paskelbusi
Oficialiajame Bendrijos augalų veislių tarnybos biuletenyje
, net jei jis buvo sudarytas iki Reglamento Nr. 2605/98 įsigaliojimo. Toks susitarimas gali numatyti kitokią nei papildomai
Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio 5 dalyje numatyta atlygio normą.

Dėl ketvirtojo klausimo
Šiuo klausimu
Bundesgerichtshof
iš esmės prašo Teisingumo Teismo išaiškinti, ar Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio 5 dalyje nurodyta 50 % norma yra maksimali
atlygio riba.
Pirma, būtina pabrėžti, kad minėta 5 straipsnio 5 dalis taikoma, tik kai netaikomas tarp teisės turėtojų ir ūkininkų organizacijų
sudarytas susitarimas.
Antra, kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 55 punkte, iš paties šios nuostatos teksto darytina išvada, kad nurodytas
dydis yra privalomas ir nesudaro vien viršutinės ar apatinės ribos. Tai, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas antrojoje šios
nuostatos pastraipoje numatė išimtį, nepaneigia šio teiginio, nes ši išimtis buvo taikoma tik ribotą laiką ir buvo skirta
paskatinti greitą susitarimų tarp teisės turėtojų ir ūkininkų organizacijų sudarymą iki 1999 m. balandžio 1 dienos.
Todėl į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti, kad jei netaikomas susitarimas tarp teisės turėtojų ir ūkininkų organizacijų,
atlygis teisės turėtojui pagal Reglamento Nr. 1768/95 5 straipsnio 5 dalį turi būti nustatomas nekintamu dydžiu, kuris nėra
nei viršutinė, nei apatinė riba.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
Tuo atveju, kai remiamasi 1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje
14 straipsnio 3 dalyje numatyta žemės ūkio išimtimi, fiksuoto dydžio atlygis, lygus 80 % mokesčio, imamo tame pačiame rajone
už žemiausios tos pačios veislės, tinkamos oficialiai sertifikuoti, kategorijos dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta
licencija, neatitinka sąlygos, kad minėtas atlygis turi būti „gerokai mažesnis“ negu mokestis, imamas už dauginamosios medžiagos
gamybą, kuriai suteikta licencija, 1995 m. liepos 24 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1768/95, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2100/94
14 straipsnio 3 dalyje numatytos žemės ūkio išimties taisykles, iš dalies pakeisto 1998 m. gruodžio 3 d. Komisijos reglamentu
(EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 2 dalies prasme, nacionaliniam teismui paliekant galimybę įvertinti kitas reikšmingas kiekvienos
iš pagrindinių bylų aplinkybes.
2.
Atlygio teisės į augalų veislių Bendrijos teisinę apsaugą turėtojui dydį leidžiantys nustatyti kriterijai apibrėžiami Reglamento
Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 4 ir 5 dalyse. Šie kriterijai neturi atgalinio poveikio,
tačiau jais galima vadovautis skaičiuojant atlygį už auginimą iki Reglamento Nr. 2605/98 įsigaliojimo.
3.
Tam, kad visu Reglamento Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2605/98, 5 straipsnio 4 dalyje numatytą tarp ūkininkų
organizacijų ir teisės turėtojų sudaryto susitarimo parametrus būtų galima panaudoti kaip gaires, būtina, kad apie šį susitarimą
būtų pranešta Europos Bendrijų Komisijai ir kad Bendrijos veislių apsaugos taryba būtų jį paskelbusi
Oficialiajame Bendrijos augalų veislių tarnybos biuletenyje
, net jei jis buvo sudarytas iki Reglamento Nr. 2605/98 įsigaliojimo. Toks susitarimas gali numatyti kitokią nei papildomai
Reglamento Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2605/98, 5 straipsnio 5 dalyje numatytą atlygio normą.
4.
Jei netaikomas susitarimas tarp teisės turėtojų ir ūkininkų organizacijų, atlygis teisės į augalų veislių Bendrijos teisinės
apsaugos turėtojui pagal Reglamento Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2605/98, 5 straipsnio 5 dalį turi būti
nustatomas nekintamu dydžiu, kuris nėra nei viršutinė, nei apatinė riba.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.