CELEX: 62009CJ0118
"Valsts tiesas" jēdziens EKL 234. panta izpratnē
Diplomu atzīšana
Direktīva 89/48/EEK
Advokāts
Iekļaušana profesionālajā reģistrā dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā diploms ir ticis atzīts par līdzvērtīgu

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvu 89/48/EEK par vispārēju
sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV 1989, L 19,
16. lpp.), kurā grozījumi ir izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 14. maija Direktīvu 2001/19/EK (OV L 206,
1. lpp.; turpmāk tekstā – “grozītā Direktīva 89/48”).
Šis lūgums ir ticis iesniegts tiesvedībā starp R. Kolleru un
Rechtsanwaltsprüfungskommission beim Oberlandesgericht Graz
(Grācas Reģionālās augstākās tiesas eksaminācijas komisija advokātu piekļuvei nodarbinātībai advokāta profesijā) par tās priekšsēdētāja
atteikumu pielaist kvalifikācijas atbilstības pārbaudījumam praktizēšanai advokāta profesijā Austrijā vai atbrīvot no šī pārbaudījuma.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesības
Saskaņā ar grozītās Direktīvas 89/48 1. panta a), b) un g) apakšpunktu:
“Šajā direktīvā izmanto šādas definīcijas:
a)      diploms: jebkāds diploms, sertifikāts vai cits kvalifikāciju apliecinošs dokuments, vai jebkāds šādu diplomu, sertifikātu
vai citu apliecinājumu komplekts:
–      ko ir piešķīrusi kompetenta iestāde dalībvalstī, kura ir nozīmēta saskaņā ar valsts normatīvajiem vai administratīvajiem aktiem,
–      kas apliecina, ka tā īpašnieks ir sekmīgi pabeidzis vismaz trīs gadu vai līdzvērtīga ilguma daļlaika pēcvidusskolas programmu
universitātē vai augstskolā, vai kādā citā līdzīga līmeņa mācību iestādē, un attiecīgā gadījumā, ka tas ir sekmīgi pabeidzis
profesionālās mācības, kas ir nepieciešamas papildus pēcvidusskolas izglītībai, un
–      kas apliecina, ka tā īpašniekam ir vajadzīgā profesionālā kvalifikācija, lai uzņemtos vai veiktu reglamentētu kvalificētu
darbu attiecīgajā dalībvalstī,
ar noteikumu, ka izglītība, ko apliecina diploms, sertifikāts vai cits kvalifikāciju apliecinošs dokuments, ir iegūta galvenokārt
Kopienā [..]
Šādus dokumentus pielīdzina diplomam, kas minēts pirmajā daļā: jebkādu diplomu, sertifikātu vai citu kvalifikāciju apliecinošu
dokumentu, vai jebkādu šādu diplomu, sertifikātu vai citu apliecinājumu komplektu, ko ir piešķīrusi kompetenta iestāde dalībvalstī,
ja tas ir piešķirts, sekmīgi pabeidzot Kopienā iegūtu izglītību, un kompetentā iestāde tajā dalībvalstī to atzīst par līdzvērtīgu,
un ja tas piešķir tādas pašas tiesības attiecībā uz reglamentēta kvalificēta darba sākšanu un veikšanu attiecīgajā dalībvalstī;
b)      attiecīgā dalībvalsts: dalībvalsts, kurā kādas dalībvalsts pilsonis iesniedz pieteikumu nolūkā veikt reglamentētu kvalificētu
darbu šajā dalībvalstī, kas nav tā pati, kurā tas ir ieguvis diplomu vai veicis atbilstīgo kvalificēto darbu;
[..]
g)      kvalifikācijas atbilstības pārbaude: pārbaude, ko attiecina tikai uz kandidāta profesionālajām zināšanām un ko veic kompetentas
iestādes attiecīgajā dalībvalstī nolūkā novērtēt kandidāta spēju veikt reglamentētu kvalificētu darbu šajā dalībvalstī.
Lai atļautu šīs pārbaudes veikšanu, kompetentās iestādes sastāda to disciplīnu sarakstu, uz kurām, pamatojoties uz dalībvalstī
prasītās izglītības salīdzinājumu ar kandidāta iegūto izglītību, neattiecas kandidāta diploms vai cits kvalifikāciju apliecinošs
dokuments.
Kvalifikācijas atbilstības pārbaudē jāņem vērā tas, ka kandidāts ir kvalificēts profesionālis izcelsmes dalībvalstī vai dalībvalstī,
no kuras tas ir ieradies. Tā attiecas uz izvēlētajām sarakstā esošajām disciplīnām, kurās zināšanas ir būtisks priekšnoteikums,
lai varētu veikt atbilstīgo kvalificēto darbu attiecīgajā dalībvalstī. Pārbaudīt var arī zināšanas par profesionālajiem noteikumiem,
kas attiecīgajā dalībvalstī attiecas uz konkrētajām darbībām. Sīki izstrādātu kvalifikācijas atbilstības pārbaudes piemērošanas
kārtību nosaka attiecīgās valsts kompetentās iestādes, pienācīgi ievērojot Kopienas tiesību normas.
[..]”
Grozītās Direktīvas 89/48 3. panta a) apakšpunktā ir noteikts šādi:
“Ja attiecīgajā dalībvalstī, lai sāktu vai veiktu reglamentētu kvalificētu darbu, ir vajadzīgs diploms, kompetentā iestāde
nedrīkst, pamatojoties uz nepietiekamu kvalifikāciju, atteikt dalībvalsts pilsonim atļauju sākt vai veikt attiecīgo kvalificēto
darbu ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādi attiecas uz tās pilsoņiem:
a)      ja kandidātam ir tāds diploms, kas tiek prasīts citā dalībvalstī, lai uzņemtos vai veiktu attiecīgo kvalificēto darbu tās
teritorijā, un ja šāds diploms ir ticis piešķirts dalībvalstī [..].”
Minētās direktīvas 4. panta 1. un 2. punktā ir noteikts, ka:
“Neatkarīgi no 3. panta attiecīgā dalībvalsts var arī pieprasīt, lai kandidāts:
a)      sniegtu profesionālās pieredzes apliecinājumu, ja tā pieteikumā minētais izglītības laiks, kā noteikts 3. panta a) un b) apakšpunktā,
ir vismaz vienu gadu īsāks nekā attiecīgajā dalībvalstī prasītais laiks. [..]
[..]
b)      pabeigtu adaptācijas laikposmu, kas nepārsniedz trīs gadus, vai veiktu kvalifikācijas atbilstības pārbaudi:
–        ja izglītības, ko tas saņēmis, kā noteikts 3. panta a) un b) apakšpunktā, saturs ievērojami atšķiras no attiecīgās dalībvalsts
pieprasītā, vai
–        ja gadījumā, kas minēts 3. panta a) apakšpunktā, attiecīgajā dalībvalstī reglamentēts kvalificēts darbs ietver vienu vai vairākas
reglamentētas profesionālas darbības, kas neietilpst tajā dalībvalstī reglamentētajā kvalificētajā darbā, no kurienes ieradies
kandidāts, un šī atšķirība atbilst īpašajai izglītībai, ko pieprasa attiecīgajā dalībvalstī, un attiecas uz saturu, kurš ievērojami
atšķiras no tā, kam atbilst kandidāta minētais diploms, vai
[..]
Ja uzņēmēja dalībvalsts plāno prasīt pieteikuma iesniedzējam pabeigt adaptācijas laikposmu vai kārtot profesionālās kvalifikācijas
pārbaudi, tai vispirms ir jāpārbauda, vai zināšanas, ko pieteikuma iesniedzējs ir ieguvis savas profesionālās pieredzes gaitā,
ir tādas, kas pilnībā vai daļēji kompensē būtisko atšķirību, kura minēta pirmajā daļā.
Ja attiecīgā dalībvalsts izmanto šo iespēju, tai ir jādod kandidātam tiesības izvēlēties starp adaptācijas laikposmu un kvalifikācijas
atbilstības pārbaudi. Atkāpjoties no šā principa, profesijām, kuru praksē ir nepieciešamas precīzas attiecīgās valsts tiesību
aktu zināšanas, un attiecībā uz kuriem konsultāciju un/vai palīdzības sniegšana saistībā ar valsts tiesību aktiem ir būtisks
un pastāvīgs profesionālās darbības aspekts, dalībvalsts drīkst noteikt vai nu adaptācijas laikposmu, vai arī profesionalitātes
pārbaudi. [..]
2.      Attiecīgā dalībvalsts tomēr nedrīkst kopā piemērot 1. punkta a) un b) apakšpunkta noteikumus.”

Valsts tiesības
Federālā likuma par pakalpojumu brīvu apriti un Eiropas advokātu reģistrāciju Austrijā (
Bundesgesetz über den freien Dienstleistungsverkehr und die Niederlassung von europäischen Rechtsanwälten in Österreich
,
BGBl
. I, 27/2000, redakcijā, kas publicēta
BGBl
. I, 59/2004; turpmāk tekstā – “
EuRAG
”) 3. nodaļā ietilpst tostarp šī likuma 24.–29. pants.
EuRAG
24. pantā ir noteikts šādi:
“1.      Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņi [..], kuriem ir diploms, no kā izriet, ka tā īpašnieks atbilst profesionālajiem nosacījumiem,
kuri izvirzīti tiešai piekļuvei kādai no šī federālā likuma pielikumā uzskaitītajām profesijām, pēc pieteikuma iesniegšanas
ir jāreģistrē advokātu reģistrā [..], ja viņi ir sekmīgi nokārtojuši kvalifikācijas atbilstības pārbaudi.
2.      Diploms 1. punkta izpratnē ir jebkāds diploms, sertifikāts vai cits kvalifikāciju apliecinošs dokuments Direktīvas 89/48 [..]
izpratnē.”

EuRAG
25. pants ir šāds:
“Kvalifikācijas atbilstības pārbaude ir valsts pārbaude, kas attiecas vienīgi uz pieteicēja profesionālajām zināšanām, ar
mērķi izvērtēt viņa spēju strādāt advokāta profesijā Austrijā. Kvalifikācijas atbilstības pārbaudē ir jāņem vērā apstāklis,
ka pieteicējam kādā Eiropas Savienības dalībvalstī ir kvalifikācija, kas tam ļauj strādāt advokāta profesijā.”

EuRAG
27. pantā ir noteikts, ka:
“Par pielaišanu kvalifikācijas atbilstības pārbaudei, pamatojoties uz pieteicēja iesniegumu, izlemj advokātu pārbaudes komisijas
priekšsēdētājs ar
Oberlandesgericht
advokātu kolēģijas piekrišanu vēlākais četrus mēnešus pēc tam, kad pieteicējs iesniedzis visus dokumentus.”

EuRAG
29. pants ir šāds:
“Advokātu pārbaudes komisijas priekšsēdētājs kopā ar atbilstoši 26. pantam kompetento advokātu kolēģiju, pamatojoties uz pieteikumu,
atbrīvo no pārbaudes kārtošanas tajos priekšmetos, attiecībā uz kuriem pieteicējs pierāda, ka viņš savā līdzšinējā izglītībā
vai profesionālajā darbībā attiecīgajā pārbaudes priekšmetā ir ieguvis Austrijas tiesību materiāltiesiskās un procesuāli tiesiskās
zināšanas, kas nepieciešamas praktizēšanai advokāta profesijā Austrijā.”
Advokatūras noteikumu (
Rechtsanwaltsordnung
,
RGBl.
96/1868, redakcijā, kas publicēta
BGBl
. I, 128/2004; turpmāk tekstā – “
RAO
”) 1. pants ir šāds:
“1)      Lai strādātu advokāta profesijā [Austrijas Republikā], nav vajadzīgs, ka personu ieceļ kāda iestāde; pietiekams ir pierādījums
par turpmāk uzskaitīto nosacījumu izpildi un reģistrācija advokātu reģistrā [..]
2)      Nosacījumi ir šādi:
[..]
d)      praktizēšana tiesību aktos paredzētajā ilgumā un apmērā;
e)      sekmīgi nokārtots advokāta eksāmens;
[..].”
Atbilstoši
RAO
2. panta 2. punktam prakses laikam ir jābūt vismaz piecus gadus ilgam, no kuriem vismaz deviņi mēneši ir nostrādāti tiesā
vai prokuratūrā un vismaz trīs gadi – Austrijā praktizējoša advokāta birojā.

Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi
2002. gada 25. novembrī R. Kollers, Austrijas pilsonis, Grācas universitātē (Austrija) ieguva grādu “Magister der Rechtswissenschaften”
[tiesību zinātņu maģistrs], proti, diplomu, kas apliecina vismaz astoņu semestru ilgu augstskolas studiju cikla tiesību zinātnēs
pabeigšanu.
Ar 2004. gada 10. novembra lēmumu Spānijas Izglītības un zinātnes ministrs atzina grāda “Magister der Rechtswissenschaften”
līdzvērtīgumu grādam “Licenciado en Derecho”, jo pieprasījuma iesniedzējs bija pabeidzis mācību kursu Madrides universitātē
(Spānija) un nokārtojis papildu eksāmenus atbilstoši Spānijas valsts tiesiskajā regulējumā paredzētajai līdzvērtīguma atzīšanas
procedūrai.
2005. gada 14. martā Madrides advokātu kolēģija, konstatējusi, ka R. Kolleram ir grāds “Licenciado en Derecho”, atļāva viņam
izmantot profesionālo nosaukumu “abogado”.
2005. gada 5. aprīlī R. Kollers
Rechtsanwaltsprüfungskommission beim Oberlandesgericht Graz
lūdza atļaut kārtot kvalifikācijas atbilstības pārbaudījumu praktizēšanai advokāta profesijā. Vienlaikus viņš lūdza piemērot
EuRAG
29. pantā paredzēto atbrīvojumu attiecībā uz visiem kvalifikācijas pārbaudījuma priekšmetiem.
Ar 2005. gada 11. augusta lēmumu
Rechtsanwaltsprüfungskommission
priekšsēdētājs, pamatodamies uz
EuRAG
27. pantu, noraidīja pieteikumu par atļauju kārtot kvalifikācijas pārbaudījumu praktizēšanai advokāta profesijā. Tolaik R. Kollers
strādāja advokāta profesijā Spānijā. Viņš šo lēmumu pārsūdzēja
Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission
(Augstākā apelācijas un disciplinārlietu komisija, turpmāk tekstā – “
OBDK
”).
Ar 2006. gada 31. janvāra lēmumu
OBDK
pieteikuma iesniedzēja iebildumus noraidīja. Komisija kā pamatojumu norādīja, pirmkārt, faktu, ka atšķirībā no Austrijas tiesiskā
regulējuma Spānijas tiesībās nav prasības par praksi, lai varētu praktizēt advokāta profesijā.
OBDK
tādējādi secināja, ka R. Kollera mērķis ar šo pieteikumu esot bijis apiet minētajā tiesiskajā regulējumā paredzēto prasību
par piecu gadu praksi.
Otrkārt,
OBDK
uzskatīja, ka grāds “Licenciado en Derecho” neesot pietiekams pielaišanai pie kvalifikācijas atbilstības pārbaudījuma kārtošanas
atbilstoši
EuRAG
3. sadaļai. Šajā ziņā grozītās Direktīvas 89/48 1. panta a) apakšpunkta otrajā ievilkumā esot nošķirts fakts par vismaz trīs
gadu pēcvidusskolas programmas sekmīgu absolvēšanu un prasība par sekmīgu profesionālo mācību, kas ir nepieciešamas papildus
minētajai izglītībai, pabeigšanu. Šādos apstākļos būtu jāuzskata, ka
EuRAG
paredzētais kvalifikācijas atbilstības pārbaudījums ir eksāmens, kura mērķis ir vienīgi pārbaudīt pieteicēja profesionālās
zināšanas.
OBDK
uzskata, ka R. Kollers, tā kā viņam nav nekādu profesionālo zināšanu, nav pielaižams pie kvalifikācijas atbilstības pārbaudījuma
kārtošanas. Visbeidzot, vienlaikus iesniegtais lūgums atļaut kārtot kvalifikācijas atbilstības pārbaudījumu un lūgums no tā
atbrīvot faktiski esot mēģinājums apzināti apiet Austrijas tiesību aktu prasības.
Ar 2008. gada 13. marta spriedumu
Verfassungsgerichtshof
(Austrijas Konstitucionālā tiesa), izskatot R. Kollera iesniegto pārsūdzību, atcēla minēto lēmumu par noraidījumu, pamatojot
tostarp, ka neesot pierādījumu par pieprasījuma iesniedzēja ļaunprātīgajiem nolūkiem. Tādēļ
OBDK
ir atkārtoti jālemj par R. Kollera lūgumu, kura mērķis ir panākt pielaišanu kvalifikācijas atbilstības pārbaudījumam praktizēšanai
advokāta profesijā.
Šādos apstākļos
OBDK
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai Direktīva 89/48 [..] ir jāpiemēro Austrijas pilsonim, ja
a)      viņš ir sekmīgi pabeidzis tiesību zinātņu studijas Austrijā un ar grāda piešķiršanas lēmumu viņam ir piešķirts akadēmiskais
grāds “Magister der Rechtswissenschaften”,
b)      pēc papildu pārbaudījumu nokārtošanas Spānijas universitātē, kurā studiju ilgums bija mazāks par trim gadiem, viņam ar [Spānijas]
Izglītības un zinātnes ministrijas atzīšanas apliecību ir piešķirtas tiesības lietot Austrijas profesionālajam nosaukumam
līdzvērtīgu spāņu nosaukumu “Licenciado en Derecho” un
c)      viņš, piesakoties Madrides advokātu kolēģijā, ir saņēmis tiesības izmantot profesionālo nosaukumu “abogado” un Spānijā faktiski
trīs nedēļas pirms pieteikuma iesniegšanas un pirmās instances lēmuma taisīšanas brīdī augstākais piecus mēnešus ir strādājis
advokāta profesijā.
2)      Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši:
Vai
EuRAG
24. pants ir interpretējams tādējādi, ka ar Direktīvu 89/48 [..] ir saderīgi, ja tiesību zinātņu studiju pabeigšana Austrijā,
kā arī pēc papildu pārbaudījumu nokārtošanas Spānijas universitātē pēc mazāk nekā trīs gadiem iegūtas tiesības izmantot spāņu
akadēmisko nosaukumu “Licenciado en Derecho” nav pietiekami pielaišanai atbilstības pārbaudījumam Austrijā atbilstoši
EuRAG
24. panta 1. punktam bez pierādījuma par praktisko darba pieredzi, kas prasīta valsts tiesību aktos (
RAO
2. panta 2. punkts), pat ja pieteikuma iesniedzējs Spānijā bez pielīdzināmas prakses prasības tiek pielaists “abogado” praktizēšanai
profesijā un tur šajā profesijā ir strādājis trīs nedēļas līdz pieteikuma iesniegšanai un pirmās instances lēmuma taisīšanas
brīdī, augstākais, piecus mēnešus?”

Par Tiesas kompetenci
Vispirms ir jāpārbauda, vai
OBDK
ir tiesa EKL 234. panta izpratnē un vai tādējādi Tiesas kompetencē ietilpst lemt par jautājumiem, ko tai uzdevusi šī komisija.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, lai noteiktu, vai iestāde, kas iesniedz lūgumu sniegt
prejudiciālu nolēmumu, ir uzskatāma par “tiesu” EKL 234. panta izpratnē – jautājums, kas attiecas vienīgi uz Savienības tiesībām,
– Tiesa ņem vērā vairāku faktoru kopumu, kā, piemēram, vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās pieņemtie
nolēmumi ir saistoši, vai process tajā ir balstīts uz sacīkstes principu, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir
neatkarīga (skat. it īpaši 1997. gada 17. septembra spriedumu lietā C‑54/96
Dorsch Consult
,
Recueil
, I‑4961. lpp., 23. punkts; 2005. gada 31. maija spriedumu lietā C‑53/03
Syfait
u.c., Krājums, I‑4609. lpp., 29. punkts, kā arī 2007. gada 14. jūnija spriedumu lietā C‑246/05
Häupl
, Krājums, I‑4673. lpp., 16. punkts).
Patiesi,
OBDK
, kuras nolēmumiem, kā zināms, ir saistošs spēks, kā to secinājumu 52. punktā norādījusi arī ģenerāladvokāte, piemīt visas
īpašības, lai to kvalificētu par tiesu EKL 234. panta nozīmē.
Tādēļ Tiesas kompetencē ietilpst atbildēt uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem.

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai attiecībā uz piekļuvi nodarbinātībai reglamentētā advokāta profesijā
attiecīgajā dalībvalstī, ar nosacījumu, ka ir nokārtots kvalifikācijas atbilstības pārbaudījums, uz grozītās Direktīvas 89/48
noteikumiem var atsaukties persona, kurai ir šajā dalībvalstī izdots vairāk nekā trīs gadus ilgu pēcvidusskolas izglītību
apliecinošs dokuments, kā arī par tam līdzvērtīgu atzīstams citā dalībvalstī izdots dokuments par papildizglītību mazāk nekā
trīs gadu garumā, kas ļauj šai personai pēdējā minētajā dalībvalstī praktizēt reglamentētajā advokāta profesijā, ko tā arī
darīja brīdī, kad iesniedza pieteikumu pielaist kvalifikācijas atbilstības pārbaudījumam.
Ir jāatgādina, ka grozītās Direktīvas 89/48 1. panta a) apakšpunktā definētais “diploma” jēdziens ir šajā direktīvā paredzētās
augstākās izglītības diplomu atzīšanas vispārējās sistēmas pamatā (skat. it īpaši 2008. gada 23. oktobra spriedumu lietā C‑286/06
Komisija/Spānija, Krājums, I‑8025. lpp., 53. punkts).
Neskarot grozītās Direktīvas 89/48 4. pantu, ar tās 3. panta pirmās daļas a) apakšpunktu ikvienai personai, kurai ir “diploms”
šīs direktīvas izpratnē, kurš ļauj tai darboties reglamentētā profesijā kādā dalībvalstī, šī direktīva dod tiesības darboties
šajā profesijā jebkurā citā dalībvalstī (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Spānija, 54. punkts).
Attiecībā uz kvalifikāciju, uz kuru atsaucas R. Kollers, vispirms ir jānorāda, ka “diploms” grozītās Direktīvas 89/48 1. panta
a) apakšpunkta izpratnē var nozīmēt arī kvalifikāciju apliecinošu dokumentu komplektu.
Attiecībā uz grozītās Direktīvas 89/48 1. panta a) apakšpunkta pirmajā ievilkumā paredzēto nosacījumu ir jāatzīst, ka 2009. gada
29. janvāra sprieduma lietā C‑311/06
Consiglio Nazionale degli Ingegneri
(Krājums, I‑415. lpp.) 48. punktā Tiesa ir norādījusi, ka šis nosacījums ir ticis izpildīts attiecībā uz kvalifikāciju apliecinošiem
dokumentiem, uz kuriem bija atsaukusies persona, kura vēlējās tikt iekļauta inženieru reģistrā Itālijā, jo katru no šiem dokumentiem
bija izdevusi attiecīgi atbilstoši Spānijas un Itālijas tiesību normu prasībām pilnvarota kompetentā iestāde. Minētais nosacījums
ir izpildīts arī attiecībā uz R. Kollera kvalifikāciju apliecinošajiem dokumentiem, kurus katru ir izdevusi attiecīgi atbilstoši
Austrijas un Spānijas tiesību normu prasībām pilnvarota kompetentā iestāde.
Attiecībā uz grozītās Direktīvas 89/48 1. panta a) apakšpunkta otrajā ievilkumā paredzēto nosacījumu ir jākonstatē, ka tāda
persona kā R. Kollers – kā Tiesa tika atzinusi arī iepriekš minētā sprieduma lietā
Consiglio Nazionale degli Ingegneri
49. punktā par attiecīgajā lietā centrālo personu – atbilst nosacījumam, ka īpašniekam ir sekmīgi jāpabeidz vismaz trīs gadu
pēcvidusskolas programma augstskolā. Šo faktu skaidri apliecina dokuments par kvalifikāciju, kuru ieinteresētajai personai
piešķīrusi Grācas universitāte.
Runājot par grozītās Direktīvas 89/48 1. panta a) apakšpunkta trešajā ievilkumā paredzēto nosacījumu, no Spānijas Izglītības
un zinātnes ministrijas izsniegtā līdzvērtīguma sertifikāta, kā arī katrā ziņā no R. Kollera reģistrācijas fakta Madrides
advokātu reģistrā izriet, ka viņam ir profesionālā kvalifikācija, kas nepieciešama, lai strādātu reglamentētā profesijā Spānijā
(šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Consiglio Nazionale degli Ingegneri
, 50. punkts).
Tomēr atšķirībā no līdzvērtīguma sertifikāta, kāds bija personai, par kuru runa ir iepriekš minētajā spriedumā lietā
Consiglio Nazionale degli Ingegneri
, kurš neapliecināja nekādu Spānijas izglītības sistēmā iegūtu kvalifikāciju un kura pamatā nebija nedz eksāmens, nedz Spānijā
iegūta profesionālā pieredze, R. Kolleram Spānijā izdotais kvalifikāciju apliecinošais dokuments apliecina, ka viņš bez Austrijā
iegūtās kvalifikācijas ir ieguvis vēl papildu kvalifikāciju.
Tādēļ, kaut arī profesionālo kvalifikāciju apliecinošu dokumentu nevar pielīdzināt “diplomam” grozītās Direktīvas 89/48 izpratnē,
ja kvalifikācija pilnībā vai daļēji nav iegūta dalībvalstī, kurā šis dokuments izdots (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu
lietā
Consiglio Nazionale degli Ingegneri
, 55. punkts), tomēr tas nav attiecināms uz kvalifikāciju apliecinošo dokumentu, uz kuru pamata lietā norāda R. Kollers.
Turklāt apstāklim, ka šis Spānijā izdotais dokuments neapliecina Spānijā triju gadu laikā iegūtu profesionālu izglītību, šajā
ziņā nav nozīmes. Minētās direktīvas 1. panta a) apakšpunkta pirmajā daļā faktiski nav prasības, ka vismaz trīs gadus ilgai
vai pielīdzināma laika daļlaika pēcvidusskolas izglītībai būtu jābūt iegūtai citā dalībvalstī, kas nav attiecīgā dalībvalsts.
Tādējādi tāda persona kā R. Kollers ir uzskatāma par grozītās Direktīvas 89/48 1. panta a) apakšpunktā paredzētā “diploma”
īpašnieku.
Tādēļ uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka attiecībā uz piekļuvi nodarbinātībai reglamentētā advokāta profesijā attiecīgajā
dalībvalstī, ar nosacījumu, ka ir nokārtots kvalifikācijas atbilstības pārbaudījums, uz grozītās Direktīvas 89/48 noteikumiem
var atsaukties persona, kurai ir šajā dalībvalstī izdots vairāk nekā trīs gadus ilgu pēcvidusskolas izglītību apliecinošs
dokuments, kā arī par tam līdzvērtīgu atzīstams citā dalībvalstī izdots dokuments par papildizglītību mazāk nekā trīs gadu
garumā, kas ļauj šai personai pēdējā minētajā dalībvalstī praktizēt reglamentētajā advokāta profesijā, ko tā arī darīja brīdī,
kad iesniedza pieteikumu pielaist kvalifikācijas atbilstības pārbaudījumam.

Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai grozītā Direktīva 89/48 ir interpretējama tādējādi, ka tai
pretrunā ir situācija, kad attiecīgās dalībvalsts kompetentās iestādes personai, kura atrodas pamata lietā aprakstītajā situācijā,
neļauj kārtot kvalifikācijas atbilstības pārbaudījumu advokāta profesijā, ja nav iesniegts apliecinājums par šīs dalībvalsts
tiesību aktos paredzēto prakses laiku.
Kā grozītās Direktīvas 89/48 1. panta a) apakšpunktā paredzētā “diploma” īpašniekam tādai personai kā R. Kollers saskaņā ar
šīs direktīvas 3. panta pirmās daļas a) apakšpunktu ir tiesības piekļūt darbam reglamentētā advokāta profesijā attiecīgajā
dalībvalstī.
Tomēr, tā kā runa ir par profesiju, praktizēšanai kurā ir nepieciešamas detalizētas valsts tiesiskā regulējuma zināšanas un
kuras būtisks un nemainīgs elements ir konsultāciju un/vai palīdzības sniegšana ar valsts tiesībām saistītos jautājumos, grozītās
Direktīvas 89/48 3. pants nav šķērslis, piemērojot tās 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu, lai attiecīgā dalībvalsts varētu
izvirzīt prasību arī par to, ka pieprasījuma iesniedzējam ir jānokārto kvalifikācijas atbilstības pārbaudījums, ar nosacījumu,
ka šī dalībvalsts ir iepriekš pārbaudījusi, vai zināšanas, ko pieprasījuma iesniedzējs ieguvis savas profesionālās pieredzes
gaitā, ir pietiekamas, lai pilnībā vai daļēji izlīdzinātu pēdējās minētās normas pirmajā daļā norādīto būtisko atšķirību.
Ja pieteikuma iesniedzējam attiecīgajā dalībvalstī tomēr ir jākārto kvalifikācijas atbilstības pārbaudījums, kura konkrētais
mērķis ir pārliecināties, ka pieteikuma iesniedzējs spēj praktizēt reglamentētā profesijā šajā dalībvalstī, tā atbilstoši
grozītās Direktīvas 89/48 4. pantam personai, kura atrodas tādā situācijā kā prasītājs pamata lietā, nedrīkst atteikt atļauju
kārtot kvalifikācijas atbilstības pārbaudījumu, pamatojot šādu rīcību ar to, ka tā nav izpildījusi šīs dalībvalsts tiesību
aktos paredzēto prasību par praksi.
Uz otro jautājumu ir jāatbild, ka grozītā Direktīva 89/48 ir interpretējama tādējādi, ka tai pretrunā ir situācija, kad attiecīgās
dalībvalsts kompetentās iestādes personai, kura atrodas tādā situācijā kā prasītājs pamata lietā, neļauj kārtot kvalifikācijas
atbilstības pārbaudījumu praktizēšanai advokāta profesijā, ja nav iesniegts apliecinājums par šīs dalībvalsts tiesību aktos
paredzēto prakses laiku.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
saistībā ar piekļuvi nodarbinātībai reglamentētā advokāta profesijā attiecīgajā dalībvalstī, ar nosacījumu, ka ir nokārtots
kvalifikācijas atbilstības pārbaudījums, uz Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu
augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību, kurā grozījumi ir izdarīti
ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 14. maija Direktīvu 2001/19/EK, noteikumiem var atsaukties persona, kurai ir šajā
dalībvalstī izdots vairāk nekā trīs gadus ilgu pēcvidusskolas izglītību apliecinošs dokuments, kā arī par tam līdzvērtīgu
atzīstams citā dalībvalstī izdots dokuments par papildizglītību mazāk nekā trīs gadu garumā, kas ļauj šai personai pēdējā
minētajā dalībvalstī praktizēt reglamentētajā advokāta profesijā, ko tā arī darīja brīdī, kad iesniedza pieteikumu pielaist
kvalifikācijas atbilstības pārbaudījumam;
2)
Direktīva 89/48, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 2001/19, ir interpretējama tādējādi, ka tai pretrunā ir situācija,
kad attiecīgās dalībvalsts kompetentās iestādes personai, kura atrodas tādā situācijā kā prasītājs pamata lietā, neļauj kārtot
kvalifikācijas atbilstības pārbaudījumu praktizēšanai advokāta profesijā, ja nav iesniegts apliecinājums par šīs dalībvalsts
tiesību aktos paredzēto prakses laiku.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.