CELEX: 61992CJ0193
Social sikring
invaliditetsydelser
regulering og fornyet beregning af ydelserne

1 Ved kendelse af 5. maj 1992 indgaaet til Domstolen den 14. maj 1992 har Tribunal du travail, Bruxelles, har i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 51 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6).
2 Spoergsmaalet er rejst under en tvist mellem sagsoegeren i hovedsagen, Fioravante Luigi Bogana, og Union nationale des mutualités socialistes (herefter benaevnt "UNMS"), et belgiske organ, der er ansvarligt for udbetaling af ydelserne, og Institut national d' assurances maladie-invalidité (herefter benaevnt "INAMI"), et belgisk organ, der er kompetent til at tilkende invaliditetsydelser, begge sagsoegte i hovedsagen.
3 Det fremgaar af sagens akter, at den italienske statsborger Bogana har udoevet loennet virksomhed i Italien og Belgien. Da han blev uarbejdsdygtig, fik han i begge disse lande tilkendt invaliditetsydelser pr. 1. november 1981.
4 Den italienske invaliditetsydelse blev beregnet efter det princip om sammenlaegning og forholdsmaessig beregning, der er fastsat i artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71.
5 Den belgiske invaliditetsydelse blev fastsat efter bestemmelserne i den nationale lovgivning. Under hensyntagen til de antikumulationsregler, der er fastsat i artikel 76c, stk. 2, i den belgiske lov af 9. august 1963 om indfoerelse og oprettelse af en obligatorisk syge- og invalideforsikringsordning, som aendret ved kongelig anordning nr. 19 af 4. december 1978, blev den ydelse, det kompetente belgiske organ udbetalte til Bogana, fastsat til et beloeb svarende til den fulde belgiske ydelse minus den forholdsmaessigt beregnede italienske ydelse.
6 Paa grund af antikumulationsreglen i artikel 46, stk. 3, i forordning nr. 1408/71, ville ydelsen, saafremt den var fastsat efter de i denne artikel indeholdte beregningsregler, have vaeret identisk med den ydelse, der blev fastsat alene efter reglerne i den nationale lovgivning.
7 Den belgiske invaliditetsydelse er senere i henhold til artikel 241a, stk. 2, litra a) og b), i kongelig anordning af 4. november 1963 om gennemfoerelse af lov af 9. august 1963, som aendret ved kongelig anordning af 30. juli 1981, blevet reguleret under hensyn til udviklingen i den italienske ydelse.
8 Ifoelge denne artikel skal der ske fornyet beregning af den ydelse, der udbetales i medfoer af artikel 76c, stk. 2, i lov af 9. august 1963, saafremt
"a) [den ved en udenlandsk lovgivning tilkendte] ydelse ... aendrer sig med mere end 2% i forhold til det beloeb, der er lagt til grund ved den oprindelige eller foregaaende beregning; den nye beregning sker paa grundlag af den vekselkurs, der gaelder for det kvartal, hvor ydelsen blev aendret ...
b) den gennemsnitlige vekselkurs for den udenlandske valuta afviger med 2% fra den kurs, der er lagt til grund ved den oprindelige eller foregaaende beregning; den nye beregning faar virkning den foerste dag i det kvartal, hvor den gennemsnitlige vekselkurs, der er aendret med 2%, finder anvendelse
...".
9 I forbindelse med en regulering konstaterede UNMS, at udviklingen i den til Bogana udbetalte italienske pension ikke var taget behoerigt i betragtning, og at bestemmelserne i ovennaevnte artikel 241a, stk. 2, litra a) og b), i kongelig anordning af 4. november 1963 ikke var anvendt korrekt over for Bogana. UNMS kraevede derfor, at Bogana tilbagebetalte de 4 572 BFR og 39 093 BFR, som det haevdede, at han fejlagtigt havde faaet udbetalt i perioden fra den 1. januar 1987 til den 28. februar 1991.
10 Bogana anfaegtede disse afgoerelser ved Tribunal du travail, Bruxelles, og gjorde gaeldende, at bestemmelserne i ovennaevnte artikel 241a, stk. 2, litra a) og b), i kongelig anordning af 4. november 1963 var anvendt i strid med artikel 51 i forordning nr. 1408/71.
11 Da Tribunal du travail, Bruxelles, fandt, at tvistens udfald afhang af fortolkningen af faellesskabsretten, besluttede den i medfoer af artikel 177 at forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal:
"Naar der er foretaget en sammenlignende beregning af en ydelse paa grundlag af henholdsvis national lovgivning (artikel 76c, stk. 2, i lov af 9.8.1963) og artikel 46, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 1408/71, og denne foerer til det samme resultat, skal ydelsen ... da efter tidspunktet for rettens opstaaen reguleres i overensstemmelse med artikel 51 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 eller i overensstemmelse med en bestemmelse i national ret (artikel 241a i kongelig anordning af 4.11.1963), hvorefter der skal ske en fornyet beregning af ydelsen i henhold til national ret ved aendringer i den udenlandske ydelse, der navnlig beror paa aendringer i de gennemsnitlige vekselkurser og den oekonomiske udvikling (justering)?"
12 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt de til Domstolen indgivne skriftlige indlaeg henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
13 Den nationale ret oensker ved sit praejudicielle spoergsmaal at faa afgjort, om en invaliditetsydelse, der udbetales af en medlemsstat til en vandrende arbejdstager, og hvis beloeb, alene beregnet efter de nationale retsregler, herunder antikumulationsreglen, er det samme som det, der fremkommer ved anvendelse af reglerne i artikel 46 i forordning nr. 1408/71, herunder antikumulationsreglen i stk. 3, skal reguleres i henhold til artikel 51 i forordning nr. 1408/71 eller i henhold til de nationale retsregler, saafremt disse bestemmer, at der skal ske en fornyet beregning af den nationale ydelse under hensyn til aendringer i en ydelse udbetalt af en anden medlemsstat, som skyldes udsving i de gennemsnitlige vekselkurser eller den generelle oekonomiske og sociale udvikling i denne stat.
14 Bogana og Kommissionen har foreslaaet at besvare spoergsmaalet saaledes, at bestemmelserne i artikel 51 i forordning nr. 1408/71 finder anvendelse. De har anfoert, at en ydelse som den, der er tale om i hovedsagen, fastsaettes i henhold til artikel 46 i forordning nr. 1408/71, og at bestemmelserne i denne forordnings artikel 51 derfor finder anvendelse paa ydelsen. De finder, at disse bestemmelser er til hinder for fornyede beregninger under hensyn til aendringerne i vaerdien af en udenlandsk ydelse af samme karakter, bortset fra de aendringer, der beror paa en aendring i den paagaeldendes individuelle situation.
15 INAMI har derimod foreslaaet Domstolen at svare, at det er de i det praejudicielle spoergsmaal omhandlede bestemmelser i den nationale lovgivning, der finder anvendelse. INAMI finder, at naar ydelsesbeloebet, fastsat efter de nationale retsregler, er det samme som det beloeb, der fremkommer efter reglerne i artikel 46 i forordning nr. 1408/71, maa anvendelsen af de nationale retsregler i virkeligheden betragtes som mere fordelagtig end anvendelsen af faellesskabsretten, og at den nationale bestemmelser derfor finder anvendelse i sin helhed, dvs. ogsaa dens antikumulationsregler, herunder ovennaevnte artikel 241a i anordning af 4. november 1963, som der er tale om i hovedsagen.
16 INAMI' s argumentation kan ikke laegges til grund.
17 Det fremgaar af Domstolens faste praksis (se i analogi hermed dom af 11.6.1992, sag C-90/91 og C-91/91, Di Crescenzo og Casagrande, Sml. I, s. 3851, praemis 17), at ved beregningen af stoerrelsen af en invaliditetsydelse, der i medfoer af faellesskabsretten skal udbetales til en arbejdstager, der er omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater, skal den kompetente institution i hver enkelt af disse stater foretage en sammenligning mellem de ydelser, der vil kunne udbetales alene i medfoer af den nationale lovgivning, herunder dennes antikumulationsregler, og de ydelser, der vil kunne udbetales i medfoer af artikel 46 i forordning nr. 1408/71, herunder antikumulationsreglen i stk. 3. Ydelsen til arbejdstageren skal beregnes efter den for ham mest fordelagtige ordning.
18 Selv om man ved alene at anvende national lovgivning, herunder dens antikumulationsregler, naar til et resultat, der for den vandrende arbejdstager er lige saa fordelagtigt som eller mere fordelagtigt end det, der fremkommer ved anvendelse af reglerne i artikel 46 i forordning nr. 1408/71, herunder antikumulationsreglen i stk. 3, er stoerrelsen af de til denne arbejdstager udbetalte invaliditetsydelser saaledes i virkeligheden fastsat efter artikel 46 i forordning nr. 1408/71, hvilket INAMI i oevrigt har anfoert i sine indlaeg til Domstolen.
19 Derfor er disse ydelser omfattet af bestemmelserne i artikel 51 i forordning nr. 1408/71, som ifoelge ordlyden vedroerer aendringer i ydelsernes vaerdi og den fornyede beregning af de ydelser, "der er fastsat efter bestemmelserne i artikel 46".
20 Ifoelge Domstolens faste praksis (jf. bl.a. dom af 20.3.1991, sag C-93/90, Cassamali, Sml. I, s. 1401) skal bestemmelserne i artikel 51 fortolkes saaledes, at de for at mindske den administrative byrde, der ville vaere tale om, saafremt arbejdstagerens situation skulle tages op paa ny ved hver aendring af de udbetalte ydelser, udelukker en fornyet beregning af en ydelse, der er fastsat efter bestemmelserne i artikel 46 i forordning nr. 1408/71, under hensyn til aendringerne i vaerdien af en ydelse af samme art udbetalt af en anden medlemsstat, saafremt den aendrede vaerdi beror paa andre begivenheder end de i artikel 51, stk. 2, naevnte, dvs. andre begivenheder end aendring af reglerne for fastsaettelse eller beregning af ydelser.
21 Heraf foelger, at bestemmelser som dem, der er indeholdt i ovennaevnte artikel 241a, stk. 2, litra a) og b), i kongelig anordning af 4. november 1963, og som, selv om de medfoerer en varig overholdelse af det loft, der er fastsat ved de nationale antikumulationsregler, i denne sag ovennaevnte artikel 76c, stk. 2, i lov af 9. august 1963, ikke laegges til grund ved den oprindelige beregning af invaliditetsydelsen, men fastsaetter de omstaendigheder, hvorunder der skal foretages en ny beregning af den maksimale ydelse, og den vekselkurs, der gaelder for den udenlandske ydelse ved den fornyede beregning, ikke kan anvendes paa en ydelse, der allerede er udbetalt, som den, der er tale om i hovedsagen, uden tilsidesaettelse af artikel 51 i forordning nr. 1408/71.
22 Paa denne baggrund maa det forelagte praejudicielle spoergsmaal besvares saaledes, at en invaliditetsydelse, som en medlemsstat tilkender en vandrende arbejdstager, og som fastsaettes i henhold til artikel 40 og 46 i forordning nr. 1408/71, og hvis beloeb beregnet efter de nationale retsregler, herunder antikumulationsreglerne, er det samme som det, der fremkommer ved en beregning efter reglerne i forordningens artikel 46, herunder antikumulationsreglen i stk. 3, skal reguleres i henhold til forordningens artikel 51 og ikke i henhold til de nationale retsregler, saafremt disse bestemmer, at der skal ske en fornyet beregning af den nationale ydelse under hensyn til aendringer i den af en anden medlemsstat betalte ydelse, som navnlig skyldes udsving i de gennemsnitlige vekselkurser eller den almindelige oekonomiske og sociale udvikling i denne stat.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal du travail, Bruxelles, ved kendelse af 15. oktober 1991, for ret:
En invaliditetsydelse, som en medlemsstat tilkender en vandrende arbejdstager, og som fastsaettes i henhold til artikel 40 og 46 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og hvis beloeb beregnet efter de nationale retsregler, herunder antikumulationsreglerne, er det samme som det, der fremkommer ved en beregning efter reglerne i forordningens artikel 46, herunder antikumulationsreglen i stk. 3, skal reguleres i henhold til forordningens artikel 51 og ikke i henhold til de nationale retsregler, saafremt disse bestemmer, at der skal ske en fornyet beregning af den nationale ydelse for at tage hensyn til aendringer i den af en anden medlemsstat betalte ydelse, som navnlig skyldes udsving i de gennemsnitlige vekselkurser eller den almindelige oekonomiske og sociale udvikling i denne stat.