CELEX: 62009CJ0051
Apeliacinis skundas
Bendrijos prekių ženklas
Reglamentas (EB) Nr. 40/94
8 straipsnio 1 dalies b punktas
Žodinis prekių ženklas "Barbara Becker"
Žodinių Bendrijos prekių ženklų BECKER ir BECKER ONLINE PRO savininko protestas
Galimybės supainioti vertinimas
Žymenų panašumo vertinimas konceptualiu požiūriu

Savo apeliaciniame skunde B. Becker prašo panaikinti 2008 m. gruodžio 2 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Harman International Industries prieš VRDT – Becker (Barbara Becker)
(T‑212/07, Rink. p. II‑3431, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Pirmosios instancijos teismas panaikino 2007 m. kovo
7 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimą
(byla R 502/2006‑1, toliau – ginčijamas sprendimas). Šiuo ginčijamu sprendimu minėta Apeliacinė taryba panaikino Protestų
skyriaus sprendimą, kuriuo buvo patenkintas
Harman International Industries, Inc.
(toliau –
Harman
) pateiktas protestas dėl žodinio Bendrijos prekių ženklo „Barbara Becker“ registracijos.

Teisinis pagrindas
1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis
leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) 8 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta:
„Ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas:
<…>
b)      jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra
skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas;
suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių ženklu.“
Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 2 dalies a punktą „ankstesni prekių ženklai“ reiškia tokius prekių ženklus, kurių
įregistravimo paraiškos padavimo data yra ankstesnė už Bendrijos prekių ženklo įregistravimo paraiškos padavimo datą.

Faktinės bylos aplinkybės
2002 m. lapkričio 19 d. Barbara Becker pateikė VRDT paraišką įregistruoti žodinį prekių ženklą „Barbara Becker“ kaip Bendrijos
prekių ženklą.
Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos
sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 9 klasei ir atitinka šį aprašymą:
„Moksliniai, navigacijos, geodeziniai, elektriniai, fotografiniai, kino, optiniai, svėrimo, matavimo, signaliniai, tikrinimo
(priežiūros), gelbėjimo bei mokymo prietaisai ir aparatai; garso ar vaizdo įrašymo, perdavimo ar atkūrimo aparatūra; magnetinės
duomenų laikmenos, įrašų diskai; prekybos automatai ir monetinių aparatų mechanizmai; kasos aparatai, skaičiavimo mašinos,
duomenų apdorojimo įrenginiai ir kompiuteriai“.
2004 m. birželio 24 d., remdamasi Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu ir šio reglamento 8 straipsnio 5 dalimi,
Harman
pateikė protestą dėl prekių ženklo „Barbara Becker“ registracijos visoms paraiškoje nurodytoms prekėms. Protestas buvo grindžiamas
2002 m. liepos 1 d. įregistruotu žodiniu Bendrijos prekių ženklu BECKER ONLINE PRO Nr. 1823228 ir 2000 m. lapkričio 2 d. žodinio
Bendrijos prekių ženklo BECKER, įregistruoto 2004 m. rugsėjo 17 d., registracijos paraiška Nr. 1944578, kurioje taip pat nurodytos
įvairios 9 klasės prekės.
2005 m. vasario 15 d. Sprendimu VRDT Protestų skyrius, pripažinęs, kad yra galimybė supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo
ginčas, patenkino
Harman
protestą. Jis nusprendė, kad šiais prekių ženklais žymimos prekės yra tapačios, o prekių ženklai – apskritai panašūs tuo,
kad, viena vertus, jie turi vidutinį vizualaus ir fonetinio panašumo laipsnį ir, antra vertus, jie konceptualiai tapatūs,
nes juose nurodoma ta pati pavardė.
2006 m. balandžio 11 d. Barbara Becker pateikė apeliaciją dėl šio sprendimo, kuris buvo panaikintas ginčijamu sprendimu. Jame
VRDT pirmoji apeliacinė taryba (toliau – Apeliacinė taryba) nusprendė, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos
prekės iš dalies tapačios ir panašios. Ji susiskirstė prekes pagal tai, ar jos skirtos plačiajai visuomenei, ar profesionalams,
ar sudaro tarpinę prekių, kurios gali būti skirtos tiek pirmai, tiek antrai iš šių dviejų pirmųjų grupių, kategoriją.
Kalbant apie žymenis, dėl kurių kilo ginčas, Apeliacinė taryba tik palygino ankstesnį žodinį prekių ženklą BECKER ir prekių
ženklą „Barbara Becker“, kurį buvo prašoma įregistruoti. Apeliacinė taryba konstatavo, kad tarp minėtų žymenų yra tik tam
tikro laipsnio vizualių ir fonetinių panašumų, ir manė, kad vis dėlto jie konceptualiu požiūriu aiškiai skiriasi Vokietijoje
ir kitose Europos Sąjungos valstybėse, nes atitinkama visuomenė prekių ženklą „Barbara Becker“ suvoks kaip visumą, o ne kaip
„Barbara“ ir „Becker“ derinį. Ji taip pat nurodė, kad B. Becker yra garsi Vokietijoje, o pavardė „Becker“ labai paplitusi
pavardė. Todėl ji padarė išvadą, kad skirtumai tarp nagrinėjamų žymenų pakankamai dideli, kad būtų atmesta galimybė supainioti.
Be to, Apeliacinė taryba nusprendė, jog neįvykdyta sąlyga, pagal kurią tam, kad būtų taikoma Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
5 dalis, tarp prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, turi būti toks panašumo laipsnis, kad suinteresuotoji visuomenė nustatytų
tarp jų ryšį.

Ieškinys Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas

Harman
pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2007 m. birželio
15 dieną. Grįsdama savo ieškinį, ji rėmėsi dviem teisiniais pagrindais, susijusiais atitinkamai su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
1 dalies b punkto ir šio reglamento 8 straipsnio 5 dalies pažeidimu.
Pripažinęs pagrįstu pirmąjį iš šių pagrindų, Pirmosios instancijos teismas skundžiamu sprendimu panaikino ginčijamą sprendimą,
manydamas, jog Apeliacinė taryba padarė klaidingą išvadą, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra aiškiai skirtingi.
Skundžiamo sprendimo 33 punkte pažymėjęs, kad vizualiu ir fonetiniu požiūriais jie yra šiek tiek panašūs, kaip tai konstatavo
ir Apeliacinė taryba, minėto sprendimo 34 punkte jis nusprendė, jog Apeliacinė taryba klaidingai įvertino, kad elementas „Becker“
yra santykinės svarbos, palyginti su elementu „Barbara“.
Šiuo klausimu, pirma, Pirmosios instancijos teismas, remdamasis savo 2005 m. kovo 1 d. Sprendimu
Fusco prieš VRDT – Fusco International (ENZO FUSCO)
(T‑185/03, Rink. p. II‑715, 54 punktas), skundžiamo sprendimo 35 punkte pažymėjo, jog teismų praktikoje numatyta, kad bent
jau Italijoje vartotojai didesnį skiriamąjį požymį paprastai priskiria prekių ženklą sudarančiai pavardei, o ne vardui, vadinasi,
pavardei „Becker“ gali būti priskirtas didesnis skiriamasis požymis nei vardui „Barbara“ sudėtiniame prekių ženkle.
Antra, skundžiamo sprendimo 36 punkte jis nurodė, jog tai, kad B. Becker, kaip buvusi Boriso Becker sutuoktinė, yra garsi
Vokietijoje, nereiškia, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, konceptualiu požiūriu nėra panašūs. Jis pažymėjo, kad abiejuose
šiuose prekių ženkluose nurodoma ta pati pavardė, taigi jie panašūs, juolab kad Bendrijos dalyje prekių ženklo „Barbara Becker“
elementui „Becker“, kaip pavardei, gali būti priskirtas didesnis skiriamasis požymis nei elementui „Barbara“, kuris reiškia
paprastą vardą.
Trečia, remdamasis 2005 m. spalio 6 d. Sprendimu
Medion
(C‑120/04, Rink. p. I‑8551, 30 ir 37 punktai), skundžiamo sprendimo 37 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad
elementas „Becker“, net jeigu jis nėra dominuojantis elementas sudėtiniame prekių ženkle, bus suvokiamas kaip pavardė, kuri
paprastai vartojama asmeniui nurodyti, ir minėtame prekių ženkle šis elementas išlaiko nepriklausomą išskirtinę poziciją.
Todėl pažymėjęs, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimų prekių tapatumas ar panašumas nėra ginčijamas, o minėti
prekių ženklai turi vizualių, fonetinių ir konceptualių panašumų, skundžiamo sprendimo 40 punkte Pirmosios instancijos teismas
nusprendė, kad yra galimybė supainioti šiuos prekių ženklus, net jeigu nagrinėjamos prekės yra skirtos visuomenei, turinčiai
sąlygiškai didelį pastabumo laipsnį.
Galiausiai skundžiamo sprendimo 41 ir 42 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog šios išvados nepaneigia VRDT
argumentas, kad sudėtinis prekių ženklas ir kitas prekių ženklas gali būti laikomi panašiais, tik jeigu jų bendra sudėtinė
dalis yra dominuojantis sudėtinio prekių ženklo kuriamo bendro įspūdžio elementas. Taip pat jis nepritarė B. Becker argumentui,
kad šiuo atveju negali būti taikoma teismo praktika dėl sudėtinių prekių ženklų, nes prekių ženklas Barbara Becker sudarytas
iš vardo ir pavardės.

Šalių reikalavimai
Savo apeliaciniu skundu apeliantė prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamo sprendimo dalį, kuria buvo panaikintas ginčijamas
sprendimas ir iš jos priteistos bylinėjimosi išlaidos. Be to, ji prašo priteisti iš atsakovės bylinėjimosi apeliaciniame procese
išlaidas.

Harman
prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
VRDT prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą ir priteisti iš
Harman
jos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Dėl apeliacinio skundo

Šalių argumentai
Grįsdama savo apeliacinį skundą B. Becker remiasi vieninteliu apeliacinio skundo pagrindu, susijusiu su Reglamento Nr. 40/94
8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu. Ji teigia, kad Pirmosios instancijos teismas suklydo manydamas, kad prekių ženklai,
dėl kurių kilo ginčas, yra panašūs, ir todėl šis teismas klaidingai pritaikė minėtą nuostatą padarydamas išvadą, kad yra galimybė
supainioti.
Pirma, ji kaltina Pirmosios instancijos teismą savo vertinimą grindus minėtu Sprendimu
Fusco prieš VRDT – Fusco International (ENZO FUSCO)
, pagal kurį Italijoje vartotojai didesnį skiriamąjį požymį paprastai priskiria prekių ženklą sudarančiai pavardei, o ne vardui.
Šiuo klausimu ji pastebi, kad vėlesniame 2006 m. liepos 12 d. Sprendime
Rossi prieš VRDT – Marcorossi (MARCOROSSI)
(T‑97/05, 46 ir 47 punktai) Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, jog tokia bendra taisyklė nėra taikoma automatiškai bet
kuriuo atveju, nes kiekvienas atvejis turi būti nagrinėjamas atskirai, ir kad pavardė, kuri yra bendra abiem prekių ženklams
šioje byloje, nepakankamai dominuoja šiuose prekių ženkluose, kad būtų galima juos supainioti.
Antra, apeliantė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas iš minėto Sprendimo
Medion
padarė klaidingą išvadą, jog sudėtiniame prekių ženkle elementas „Becker“ užima nepriklausomą išskirtinę poziciją, todėl abu
prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, turi būti laikomi panašiais. Šiame sprendime tik nurodyta, jog nepakanka, kad trečioji
šalis prie įregistruoto prekių ženklo pridurtų savo įmonės pavadinimą tam, kad galėtų reikalauti savo sudėtinio prekių ženklo
apsaugos. Jis niekaip negali būti suprastas kaip nustatantis bendrąją taisyklę, pagal kurią nesvarbu, kad ir koks būtų bendras
dviem prekių ženklams elementas, jis turi būti laikomas skiriamuoju, net jeigu nėra dominuojantis.
Be to, minėtas sprendimas susijęs su prekių ženklais, kurie negali būti palyginti su prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas
šioje byloje. Iš tiesų šioje byloje tai yra ne ankstesnio prekių ženklo, prie kurio priduriamas įmonės pavadinimas, kopija,
o ankstesnio prekių ženklo pakeitimas pridedant vardą prie pavardės. Atitinkama visuomenė žymenį „Barbara Becker“ supras kaip
moters pavardę, o labai įprasta pavardė „Becker“ nėra pakankamai individualizuota, kad būtų pripažintas konceptualus nagrinėjamų
prekių ženklų panašumas. Taigi Pirmosios instancijos teismas klaidingai taikė Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą
nuspręsdamas, kad elementas „Barbara“ yra tik vardas, nes prie šio vardo pridurtas elementas turi lemiamą įtaką bendram prekių
ženklo, kurį prašoma įregistruoti, sukeliamam įspūdžiui dėl to, kad jis pavardei „Becker“ suteikia visiškai naują konceptualią
reikšmę.
VRDT iš esmės pritaria pagrindams, kuriais remiasi apeliantė. Iš tiesų ji teigia, kad Pirmosios instancijos teismas, vertindamas
galimybės supainioti buvimą, atsižvelgė ne į visus nagrinėjamu atveju svarbius veiksnius, klaidingai manęs, kad minėtame sprendime
Fusco prieš VRDT – Fusco International (ENZO FUSCO)
pateiktas faktinis įvertinimas yra teisės norma, ir automatiškai pritaikęs teismo praktiką, įtvirtintą minėtame Sprendime
Medion
.
Taigi Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į tai, kad prekių ženklą, kurį prašoma įregistruoti, sudaranti pavardė yra
labai įprasta vokiška pavardė. Skundžiamo sprendimo 36 punkte jis nenustatė, ar tai, kad B. Becker yra garsi, gali neutralizuoti
nagrinėjamų žymenų fonetinius ir vizualius panašumus. Jis netgi klaidingai padarė išvadą, kad elementas „Becker“ užima nepriklausomą
išskirtinę poziciją, neanalizuodamas, kokią įtaką vartotojų suvokimui turi B. Becker garsumas.
Per teismo posėdį VRDT pridūrė, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, kai remdamasis savo išvada nusprendė,
kad antroji žymens dalis turi dominuojantį skiriamąjį požymį, palyginti su pirmąja, kuri taip pat užima nepriklausomą išskirtinę
poziciją.
Tačiau
Harman
nesutinka su apeliantės nurodytu pagrindu. Viena vertus, ji tvirtina, kad, priešingai nei teigia apeliantė, iš skundžiamo
sprendimo matyti, jog Pirmosios instancijos teismas rėmėsi minėtu Sprendimu
Fusco prieš VRDT – Fusco International (ENZO FUSCO)
kaip pavyzdžiu, o ne kaip visiems atvejams taikoma teisės norma. Be to, ji pastebi, kad ši nuoroda neturi lemiamos įtakos
Pirmosios instancijos teismo pateiktiems argumentams darant išvadą, kad yra galimybė supainioti.
Kita vertus, ji pritaria Pirmosios instancijos teismo pateiktai analizei dėl nepriklausomos išskirtinės elemento „Becker“
pozicijos, kuri, anot jos, neprieštarauja minėtam Sprendimui
Medion
.

Teisingumo Teismo vertinimas
Kadangi apeliantė kaltina Pirmosios instancijos teismą klaidingai taikius 8 straipsnio 1 dalies b punktą, reikia priminti,
kad pagal šią nuostatą ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas neregistruojamas, jeigu dėl savo
panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo
ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas.
Šiuo klausimu pagal nusistovėjusią teismo praktiką galimybę supainioti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto
prasme sudaro galimybė, kad visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos pagamintos arba suteiktos tos pačios
įmonės arba prireikus ekonomiškai susijusių įmonių (žr. 2007 m. birželio 12 d. Sprendimo
VDRT prieš Shaker
, C‑334/05 P, Rink. p. I‑4529, 33 punktą ir 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Nestlé prieš VRDT
, C‑193/06 P, 32 punktą; šiuo klausimu dėl 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos valstybių narių įstatymams,
susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92) taip
pat žr. 1998 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo
Canon
, C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 29 punktą; 1999 m. birželio 22 d. Sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 17 punktą ir minėto Sprendimo
Medion
26 punktą).
Siekiant nustatyti, ar yra galimybė suklaidinti visuomenę, reikia atlikti visapusį vertinimą, atsižvelgiant į visus konkrečiam
atvejui svarbius veiksnius (šiuo klausimu žr. 1997 m. lapkričio 11 d. Sprendimo
SABEL
, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 22 punktą bei minėtų sprendimų
Lloyd Schuhfabrik Meyer
18 punktą;
Medion
27 punktą;
VRDT prieš Shaker
34 punktą ir
Nestlé prieš VRDT
33 punktą).
Pagal taip pat nusistovėjusią teismų praktiką visapusis galimybės supainioti  vertinimas, kiek jis susijęs su vizualiu, fonetiniu
ar konceptualiu nagrinėjamų prekių ženklų panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų daromu įspūdžiu, atsižvelgiant, visų pirma
į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus. Tai, kaip paprastas nagrinėjamų prekių ir paslaugų vartotojas suvokia prekių
ženklus, yra lemiamas kriterijus visapusiškai vertinant minėtą galimybę supainioti. Šiuo atžvilgiu paprastas vartotojas prekių
ženklą dažniausiai suvokia kaip visumą ir nenagrinėja įvairių jo detalių (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
SABEL
23 punktą;
Lloyd Schuhfabrik Meyer
25 punktą;
Medion
28 punktą;
VRDT prieš Shaker
35 punktą ir
Nestlé prieš VRDT
34 punktą).
Minėto sprendimo 30 ir 31 punktuose Teisingumo Teismas vis dėlto nusprendė, kad, išskyrus įprastą atvejį, kai paprastas vartotojas
prekių ženklą suvokia kaip visumą, jokiu būdu negalima atmesti galimybės, kad konkrečiu atveju ankstesnis prekių ženklas,
kurį trečioji šalis naudoja sudėtiniame žymenyje, apimančiame šios trečiosios šalies įmonės pavadinimą, net ir nebūdamas dominuojančiu
elementu sudėtiniame žymenyje, išlaiko nepriklausomą išskirtinę poziciją. Tokiu atveju dėl sudėtinio žymens sukurto bendro
įspūdžio visuomenė gali manyti, kad nagrinėjamos prekės ar paslaugos pagamintos arba suteiktos bent jau ekonomiškai susijusių
įmonių, ir tuomet reikia pripažinti, kad yra galimybė supainioti.
Nagrinėjamu atveju, priminęs šio sprendimo 30–33 punktuose išdėstytas taisykles, Pirmosios instancijos teismas, vertindamas
prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumą konceptualiu požiūriu, iš esmės nusprendė: kadangi dalyje Sąjungos vartotojai
didesnį skiriamąjį požymį paprastai priskiria žodinį žymenį sudarančiai pavardei, o ne vardui, prekių ženklo, kurį prašoma
įregistruoti, elementui „Becker“ gali būti priskirtas didesnis skiriamasis požymis nei elementui „Barbara“, ir, antra, tai,
kad B. Becker garsi Vokietijoje, neturi įtakos prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumui, nes jie nurodo tą pačią pavardę,
o elementas „Becker“ yra tik vardas, ir, trečia, elementas „Becker“ sudėtiniame prekių ženkle išlaiko nepriklausomą išskirtinę
poziciją, nes bus suvokiamas kaip pavardė.
Nors gali būti, kad dalyje Sąjungos pavardė paprastai turi didesnį skiriamąjį požymį nei vardas, vis dėlto reikia atsižvelgti
į nagrinėjamam atvejui būdingus veiksnius, ypač į tai, kad nagrinėjama pavardė yra nelabai įprasta ar, atvirkščiai, labai
paplitusi, o tai gali turėti įtakos šiam skiriamajam požymiui. Tas pats pasakytina ir apie pavardę „Becker“, kurios įprastumą
akcentavo Apeliacinė taryba.
Taip pat reikia atsižvelgti ir į tai, ar asmuo, kuris prašo, kad jo vardas ir pavardė kartu būtų įregistruoti kaip prekių
ženklas, yra gerai žinomas, nes šis žinomumas, be abejo, gali turėti įtakos tam, kaip atitinkama visuomenė suvokia prekių
ženklą.
Be to, darytina išvada, kad sudėtiniame prekių ženkle pavardė ne visais atvejais išlaiko nepriklausomą išskirtinę poziciją
vien dėl to, kad ji bus suvokiama kaip pavardė. Tokios pozicijos pripažinimas iš tikrųjų gali būti grindžiamas tik visų konkrečiam
nagrinėjamam atvejui svarbių veiksnių tyrimu.
Be to, kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 59 punkte, Pirmosios instancijos teismo pateikti motyvai
darant išvadą, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, konceptualiai panašūs, jeigu jie būtų laikomi neprieštaraujančiais
Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktui, leistų manyti, kad remiantis bet kokia pavarde, sudarančia ankstesnį
prekių ženklą, galima pagristai užprotestuoti prekių ženklo, sudaryto iš vardo ir nagrinėjamos pavardės, registraciją, net
jeigu, pavyzdžiui, ši pavardė būtų įprasta arba vardo pridėjimas konceptualiu požiūriu turėtų įtakos tam, kaip atitinkama
visuomenė suvokia taip sudarytą prekių ženklą.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, savo atliktą prekių ženklų panašumo
konceptualiu požiūriu vertinimą grindęs bendrais teismo praktikoje pateiktais argumentais, nenagrinėjęs bylai būdingų svarbių
veiksnių visumos, nepaisydamas reikalavimo atlikti visapusį galimybės supainioti vertinimą, kuriame atsižvelgiama į visus
konkrečiam atvejui svarbius veiksnius ir kuris grindžiamas bendru prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, sukeliamu įspūdžiu.
Iš to darytina išvada, kad turi būti pritarta apeliacinio skundo pagrindui, susijusiam su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
1 dalies b punkto pažeidimu, ir todėl reikia panaikinti skundžiamą sprendimą ir grąžinti bylą Bendrajam Teismui.

Dėl apeliacinio skundo
Kadangi bylą reikia grąžinti Bendrajam Teismui, su apeliaciniu procesu susijusių bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą
reikia atidėti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Panaikinti 2008 m. gruodžio 2 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Harman International Industries prieš VRDT – Becker (Barbara Becker)
(T‑212/07).
2.
Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.
3.
Atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.