CELEX: 62003CJ0121
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyvos 75/442/EEB ir 91/156/EEB
Atliekų sąvoka
Direktyvos 85/337/EEB ir 97/11/EB
Tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimas
Direktyva 80/68/EEB
Požeminio vandens apsauga nuo tam tikrų pavojingų medžiagų keliamos taršos
Direktyva 80/778/EEB
Žmonėms vartoti skirto vandens kokybė

1       Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad:
–       nepriimdama priemonių, reikalingų įvykdyti iš 1975 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 75/442/EEB dėl atliekų (OL L 194, p. 39)
su pakeitimais, padarytais 1991 m. kovo 18 d. Tarybos direktyva 91/156/EEB (OL L 78, p. 32, toliau – Direktyva 75/442), 4,
9 ir 13 straipsnių kylančius įsipareigojimus, nesiimdama priemonių, reikalingų užtikrinti Gerona provincijos Baix Ter zonoje
įsteigtų kiaulių ūkių atliekų pašalinimą arba panaudojimą, nesukeliant pavojaus žmonių sveikatai arba nekenkiant aplinkai,
leisdama daugeliui šių ūkių veikti neturint pagal šią direktyvą reikalaujamų leidimų ir neatlikdama šiuose ūkiuose būtinų
reguliarių patikrinimų,
–       neatlikdama poveikio aplinkai vertinimo prieš pradedant šių kiaulių ūkių statybą ar jų projektų pakeitimą ir taip pažeisdama
1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo
(OL L 175, p. 40, toliau – pirminė Direktyvos 85/337 redakcija) 2 straipsnio ir 4 straipsnio 2 dalies nuostatas arba pažeidžiant
šios direktyvos su pakeitimais, padarytais 1997 m. kovo 3 d. Tarybos direktyva 97/11/EB (OL L 73, p. 5, toliau – Direktyva 85/337),
nuostatas,
–       neatlikdama pagal 1979 m. gruodžio 17 d. Tarybos direktyvos 80/68/EEB dėl požeminio vandens apsaugos nuo tam tikrų pavojingų
medžiagų keliamos taršos (OL L 20, 1980, p. 43) 3 straipsnio b punktą, 5 straipsnio 1 dalį ir 7 straipsnį reikalaujamų hidrogeologinių
tyrimų šiame ieškinyje nurodytų kiaulių ūkių keliamos taršos paveiktoje zonoje,
–       viršydama 1980 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 80/778/EEB dėl žmonėms vartoti skirto vandens kokybės I priedo C dalies
20 punkte nurodytą didžiausią leistiną nitratų koncentraciją kai kuriose valstybinėse Baix Ter zonos vandens paskirstymo sistemose
ir taip pažeisdama šios direktyvos 7 straipsnio 6 dalį,
Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šias direktyvas.

Teisinis pagrindas

Teisės aktai, reglamentuojantys atliekas
Bendrijos teisė
2       Direktyvos 75/442 1 straipsnio a punkto pirmoji pastraipa atliekas apibrėžia kaip „bet kokią medžiagą ar daiktą, patenkantį
į I priedo kategorijas, kurias atliekų turėtojas šalina, ketina arba privalo šalinti“.
3       Direktyvos 75/442 1 straipsnio a punkto antroji pastraipa numato Komisijai užduotį sudaryti „sąrašą atliekų, priklausančių
I priede nurodytoms kategorijoms“. 1993 m. gruodžio 20 d. Sprendimu 94/3/EB, pateikiančiu atliekų sąrašą pagal Tarybos direktyvos
75/442 (OL L 5, 1994, p. 15) dėl atliekų 1 straipsnio a punktą, Komisija sudarė Europos atliekų katalogą (EAK), kuriame būtent
tarp „žemės ūkio <...> pirminės gamybos <...> atliekų“ nurodomi „gyvulių ekskrementai, šlapimas ir mėšlas (įskaitant panaudotus
šiaudus), ištekėję, atskirai surinkti ir tvarkyti už teritorijos ribų“. Šio sprendimo priede esančioje įžanginėje pastaboje
pabrėžiama, kad šis atliekų sąrašas yra „neišsamus“, kad „medžiagos įtraukimas į EAK jokiu būdu nereiškia, jog medžiaga tampa
atlieka“, ir kad „įrašas tampa teisėtu tik tuomet, kai jis atitinka atliekos apibrėžimą“.
4       Minėtos direktyvos 1 straipsnio c punktas turėtoją apibrėžia kaip „atliekų gamintoją arba fizinį ar juridinį asmenį, kuris
tas atliekas valdo“.
5       Direktyvos 75/442 2 straipsnis nustato:
„1. Ši direktyva netaikoma:
a) dujų išmetimui į atmosferą;
b) tam, ką reguliuoja kiti teisės aktai:
<…>
iii) kritusiems gyvuliams ir šioms žemės ūkio atliekoms: srutoms ir kitoms natūralioms nepavojingoms medžiagoms, naudojamoms
žemės ūkyje;
<…>
2. Specifinės taisyklės, taikomos ypatingais atvejais arba papildančios šios direktyvos taisykles dėl konkrečių atliekų kategorijų
tvarkymo, gali būti nustatytos atskiromis direktyvomis.“
6       Minėtos direktyvos 4 straipsnis nustato:
„Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad atliekos būtų panaudotos ar pašalintos nesukeliant pavojaus žmonėms
ir nenaudojant procesų ar būdų, galinčių pakenkti aplinkai, būtent:
–       nesukeliant pavojaus vandeniui, orui, dirvožemiui, augalams ir gyvūnams,
–       nesukeliant triukšmo ar kvapų,
–       nedarant neigiamo poveikio kraštovaizdžiui ar ypač svarbioms vietovėms.
Valstybės narės taip pat imasi būtinų priemonių uždrausti atliekų išmetimą, išvertimą ar nekontroliuojamą šalinimą.“
7       Remiantis tos pačios direktyvos 9 straipsniu, kad galėtų įgyvendinti minėtą 4 straipsnį, bet kuri įmonė ar ūkio subjektas,
vykdantis šios direktyvos II priedo A dalyje numatytas operacijas, turi gauti atitinkamą atsakingos institucijos leidimą,
kuriame būtų nurodyta atliekų rūšis ir kiekis, techniniai reikalavimai, būtinos saugos priemonės, atliekų šalinimo vieta ir
tvarkymo būdas.
8       Direktyvos 75/442 13 straipsnyje nustatyta:
„Įmones ir kitus ūkio subjektus, vykdančius 9–12 straipsniuose nurodytas operacijas, privalo reguliariai tikrinti atsakingos
institucijos.“
Nacionalinė teisė
9       1998 m. balandžio 21 d. Įstatymo Nr. 10/1998 dėl atliekų (BOE, 1998 m. balandžio 22 d.) 2 straipsnio 2 dalis nustato, kad
„šis įstatymas papildomai taikomas toliau nurodytiems klausimams, kiek tai susiję su aspektais, kuriuos jis aiškiai reguliuoja
savo specifiniu reglamentavimu:
<…>
b)      kritusių gyvulių ir gyvulinės kilmės atliekų šalinimui ir apdorojimui, kaip tai reglamentuota 1993 m. gruodžio 17 d. Karaliaus
dekrete Nr. 2224/1993 dėl sanitarinių normų, susijusių su kritusių gyvulių ir gyvulinės kilmės atliekų šalinimu ir apdorojimu
bei apsauga nuo ligų sukėlėjų gyvulių pašare <…>
c)      ūkininkų ūkių ir galvijų auginimo ūkių atliekoms, sudarytoms iš ekskrementų ir kitų natūralių nekenksmingų medžiagų, naudojamų
ūkininkų ūkiuose, kaip tai reglamentuota 1996 m. vasario 16 d. Karaliaus dekrete Nr. 261/1996 dėl vandens apsaugos nuo taršos
nitratais iš žemės ūkio šaltinių ir teisės aktuose, kuriuos turi priimti vyriausybė, remdamasi penkta papildoma nuostata
<…>“
10     Ši penkta papildoma nuostata nustato, kad minėto 2 straipsnio 2 dalies c punkte nurodytų atliekų, kaip žemės ūkio trąšų, naudojimui
taikomi vyriausybės šiuo klausimu priimti teisės aktai ir prireikus papildomos autonominių regionų priimtos normos. Remiantis
ta pačia papildoma nuostata, šis teisės aktas nustato atliekų, kurias galima naudoti tręšimui, rūšį ir kiekį, taip pat sąlygas,
kurioms esant tokiai veiklai nereikalingas leidimas, ir numato, kad ši veikla turi būti vykdoma nekeliant pavojaus žmonių
sveikatai ir nenaudojant procesų arba metodų, galinčių daryti žalą aplinkai, būtent teršti vandenį. Šios papildomos nuostatos
3 dalyje taip pat nustatyta, kad tais atvejais, kai jos reglamentuojamos atliekos naudojamos laikantis joje nustatytų sąlygų,
tai nėra išpylimas į vandenį 1985 m. rugpjūčio 2 d. Įstatymo Nr. 29/1985 92 straipsnio prasme.
11     Įgyvendindama ta pačia papildoma nuostata suteiktą įgaliojimą, Ispanijos vyriausybė priėmė 2000 m. kovo 3 d. Karaliaus dekretą
Nr. 324/2000, nustatantį pagrindines kiaulių auginimo ūkių tvarkymo taisykles (BOE, 2000 m. kovo 8 d.). Šis dekretas numato,
kad kiaulių auginimo ūkių nuotekų tvarkymas, be kita ko, gali būti vykdomas panaudojant jas kaip organines ir mineralines
trąšas ir kad taip panaudotas maksimalus nuotekų kiekis bei azoto koncentracija turi atitikti Karaliaus dekrete Nr. 261/1996
nustatytas normas.
12     Katalonijos autonominis regionas, kiek tai susiję su juo pačiu, priėmė 1993 m. liepos 15 d. Įstatymą Nr. 6/1993 dėl atliekų.
Šio įstatymo 4 straipsnio 2 dalies c punktas nustato, kad įstatymo taikymo sritis neapima „ūkininkų ūkių ir galvijų auginimo
ūkių atliekų, kurios yra nepavojingos ir kurios panaudojamos tik vykdant žemės ūkio veiklą“. 2001 m. rugpjūčio 1 d. Dekretas
Nr. 220/2001 dėl auginant gyvulius susidarančių ekskrementų valdymo, numatantis pareigą parengti tvarkymo planus ir vesti
registrus, skirtas papildyti šiuos teisės aktus. Šis dekretas pabrėžia, kad tokios atliekos turi būti tvarkomos atsižvelgiant
į geros ūkininkavimo praktikos kodeksą, kiek jis taikomas azotui. Pastarasis kodeksas buvo patvirtintas 1998 m. spalio 22 d.
Įsakymu.

Teisės aktai, reglamentuojantys tam tikrų projektų poveikio aplinkai vertinimą
Bendrijos teisė
13     Pirminės Direktyvos 85/337 redakcijos 2 straipsnio 1 dalis nustato:
„Valstybės narės imasi visų priemonių, reikalingų užtikrinti, kad prieš duodant sutikimą projektams, galintiems daryti reikšmingą
poveikį aplinkai, be kita ko, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos, būtų atliekamas poveikio aplinkai vertinimas.
Šie projektai yra nurodyti 4 straipsnyje.“
14     Remiantis šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalimi, „II priede išvardytų rūšių projektams vertinimas privalomas pagal 5–10 straipsnius,
kai valstybės narės mano, kad to reikalauja projektų charakteristikos“. Šio II priedo 1 punkto f papunktyje nurodytos kiaulidės.
15     Remiantis Direktyvos 85/337 4 straipsnio 1 dalimi, „I priede išvardytų rūšių projektams vertinimas privalomas pagal 5–10 straipsnių
nuostatas“.
16     Minėto I priedo 17 punkto b papunktis nurodo įrengimus, skirtus intensyviam kiaulių auginimui, kuriuose yra daugiau kaip 3 000 vietų
kiaulėms (sunkesnėms nei 30 kg), o to paties punkto c papunktis įtraukia įrengimus, kuriuose yra daugiau kaip 900 vietų paršavedėms
kiaulėms.
17     Direktyvos 85/337 4 straipsnio 2 dalis numato, kad valstybės narės, išnagrinėjusios kiekvieną atvejį pagal valstybės narės
nustatytas ribas ar kriterijus, nusprendžia, ar projektai, išvardyti šios direktyvos II priede, „turi būti vertinami pagal
5–10 straipsnių nuostatas“. To paties 4 straipsnio 3 dalis patikslina, kad „kai pagal 2 dalį nagrinėjamas kiekvienas atvejis
ar naudojamasi valstybės narės nustatytomis ribomis arba kriterijais, privaloma atsižvelgti į atrankos kriterijus, išvardytus
III priede“.
18     Direktyvos 85/337 II priedo 1 punkto e papunktyje nurodomi „statiniai intensyviam naminių gyvulių auginimui (jei neįtraukti
į I priedą)“, o to paties priedo 13 punkte – „bet kurių I ir II prieduose išvardytų ir jau įgyvendintų, įgyvendinamų ar leistų
įgyvendinti projektų pakeitimas ar išplėtimas, galintis daryti reikšmingą neigiamą poveikį aplinkai“. Valstybės narės turėjo
įgyvendinti Direktyvą 85/337 iki 1999 m. kovo 14 dienos.
Nacionalinė teisė
19     Remiantis 1998 m. vasario 27 d. Katalonijos autonominio regiono įstatymu Nr. 3/1998 dėl plataus aplinkos institucijų įsikišimo
ir jį įgyvendinančiu dekretu, t. y., 1999 m. gegužės 18 d. Dekretu Nr. 136/1999, kiaulių ūkiai, kuriuose auginama daugiau
kaip 2 000 mėsinių kiaulių arba daugiau kaip 750 paršavedžių kiaulių, turi gauti išankstinį aplinkosaugos leidimą, kuris užtikrina,
kad bus laikomasi aiškių auginimo nuotekų ir kritusių gyvulių gaišenų tvarkymo įpareigojimų. Kiaulių ūkiai, kuriuose numatoma
auginti nuo 200 iki 2 000 kiaulių, prieš jų statybą turi gauti aplinkosaugos leidimą. Tas pats įstatymas numato, kad jau veikiantys
kiaulių ūkiai, kurie neturi aplinkosaugos leidimo, turi pateikti prašymus tokiems leidimams, siekiant įteisinti jų statusą.
20     Nacionaliniu lygmeniu 2001 m. gegužės 8 d. Įstatymas Nr. 6/2001, pakeičiantis 1986 m. birželio 28 d. Karaliaus dekretą Nr. 1302/1986
dėl poveikio aplinkai vertinimo (BOE, 2001 m. gegužės 1 d.), nustato, kad naujiems intensyvaus auginimo įrengimams, kuriuose
mėsinių kiaulių skaičius viršija 2 000, o paršavedžių kiaulių – 750, turi būti taikoma poveikio aplinkai vertinimo procedūra.

Teisės aktai, reglamentuojantys požeminio vandens apsaugą
Bendrijos teisė
21     Direktyvos 80/68 3 straipsnis nustato, kad:
„valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad:
<…>
b) būtų apribotas II sąrašo medžiagų išleidimas į požeminius vandenis, ir tokiu būdu išvengiant požeminio vandens taršos šiomis
medžiagomis, būtų užkirstas kelias I sąrašo medžiagų išleidimui į požeminius vandenis“.
22     Minėto II sąrašo 3 punktas nurodo „medžiagas, kurios kenkia požeminio vandens skoniui ir (arba) kvapui, ir junginius, galinčius
sukelti tokių medžiagų susidarymą požeminiame vandenyje ir taip padaryti jį netinkamą žmonėms vartoti“.
23     Direktyvos 80/68 5 straipsnis, be kita ko, nustato, kad valstybės narės išankstinį tyrimą taiko visiems to paties II sąrašo
medžiagų išleidimams ir gali suteikti leidimą tik tuomet, jei yra laikomasi visų techninių atsargumo priemonių, būtinų užkirsti
kelią požeminio vandens taršai šiomis medžiagomis.
24     Remiantis šios direktyvos 7 straipsniu, „atliekant išankstinius tyrimus, nurodytus 4 ir 5 straipsniuose, analizuojamos konkrečios
teritorijos hidrogeologinės sąlygos, dirvožemio ir podirvio apsivalymo galimybės, taršos rizika ir požeminio vandens kokybės
pakitimas dėl išleidimo, taip pat nustatoma, ar medžiagų išleidimas į požeminį vandenį aplinkosauginiu požiūriu yra tinkamas
sprendimas“.
Nacionalinė teisė
25     Nagrinėjamoje byloje Teisingumo Teismui nebuvo pateikta informacijos apie kokius nors nacionalinės teisės aktus, specialiai
skirtus Direktyvai 80/68 įgyvendinti.

Teisės aktai, reglamentuojantys žmonėms vartoti skirto vandens kokybę
Bendrijos teisė
26     Direktyvos 80/778/EEB 2 straipsnis nustato:
„Šioje direktyvoje sąvoka „žmonėms vartoti skirtas vanduo“ suprantama kaip bet koks šiam tikslui naudojamas gamtinis ar paruoštas
vanduo, neatsižvelgiant į jo kilmę:
–       žmonėms vartoti tiekiamas vanduo
arba
–       vanduo:
–       vartojamas maisto gamybos įmonėje žmonių mitybai skirtiems produktams ar medžiagoms gaminti, perdirbti, konservuoti arba tiekti
į rinką
ir
–       darantis įtaką galutinio maisto produkto saugai.“ (Neoficialus vertimas)
27     Remiantis šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalimi:
„Valstybės narės nustato I priede nurodytų žmonėms vartoti skirto vandens parametrų vertes.“ (Neoficialus vertimas)
28     To paties straipsnio 6 dalis paaiškina, jog „valstybės narės imasi būtinų priemonių, užtikrinančių, kad žmonėms vartoti skirtas
vanduo atitiktų bent I priedo reikalavimus“. (Neoficialus vertimas)
29     Minėto I priedo C dalies 20 punkte nurodyta, kad maksimali leistina nitratų koncentracija yra 50 mg/l.
Nacionalinė teisė
30     Šiame ieškinyje nagrinėjama zona 1998 m. spalio 21 d. Katalonijos autonominio regiono dekretu Nr. 283/1998 buvo paskelbta
pažeidžiama. Įgyvendinant šį teisės aktą ir siekiant užtikrinti žmonėms vartoti skirto vandens kokybę, buvo priimtas 2000 m.
gegužės 2 d. Dekretas Nr. 167/2000, patvirtinantis ypatingąsias priemones nitratais užterštų viešųjų vandens tiekimo šaltinių
atžvilgiu.

Ikiteisminė procedūra
31     2000 m. Komisija gavo skundą, kuriuo buvo pranešta apie Gerona provincijoje Ter upės deltoje esančios Baix Ter zonos gruntinio
vandens ir daugelyje tos pačios provincijos Empordà savivaldybių tiekiamo geriamojo vandens užterštumą. Skundą pateikęs asmuo
tvirtino, kad šio užterštumo įvairiomis medžiagomis, ypač nitratais, priežastis yra intensyvi kiaulių auginimo ūkių, kurių
nuotekos tiesiogiai – nekontroliuojamai ir neišvalytos – buvo išleidžiamos į vandenis, plėtra. Pateikdamas Komisijai tyrimo,
kurio metu buvo nustatytas nitratų kiekis atitinkamame vandenyje, rezultatus, tas pats skundą pateikęs asmuo nurodė, kad už
sveikatos apsaugą atsakinga Gerona provincijos institucija atsisakė jam pateikti tam tikrą informaciją apie šio vandens kokybę.
32     2000 m. gegužės 2 d. laišku Komisija pasiūlė Ispanijos valdžios institucijoms pateikti savo pastabas dėl šio skundo ir informaciją
apie nurodytus kiaulių ūkius bei apie Baix Ter zonos gruntinio vandens būklę.
33     2000 m. liepos 13 d. laišku Ispanijos valdžios institucijos persiuntė keletą Katalonijos autonominio regiono aplinkos apsaugos
tarnybos parengtų ataskaitų. Savo atsakyme jos tvirtino, kad dėl žemės ūkio veiklos susidarančios atliekos nepatenka į Direktyvos 75/442
taikymo sritį ir kad nagrinėjamai veiklai nebuvo taikyta Direktyvoje 85/337 numatyta vertinimo procedūra, kiek tai susiję
su jų poveikiu aplinkai. Prie šio atsakymo kaip priedas pridėti dokumentai parodė, kad kiaulių auginimo ūkiuose atlikus atliekų
išleidimo kontrolę buvo skirtos sankcijos ir kad gruntinio vandens užterštumas nitratais buvo padidėjęs, o pusė 2000 m. pirmą
trimestrą paimtų mėginių viršijo maksimalią 50 mg/l koncentraciją. Kiek tai susiję su Direktyva 80/778, Ispanijos institucijos
paminėjo Dekretą Nr. 167/2000.
34     Manydama, kad Ispanijos valdžios institucijos pažeidė Direktyvas 75/442 ir 85/337, taip pat ir jų pirmines redakcijas – 80/68
ir 80/778, 2000 m. spalio 25 d. Komisija nusiuntė Ispanijos Karalystei oficialų pranešimą.
35     Ispanijos valdžios institucijos į jį atsakė 2001 m. vasario 1 ir 15 d. d. laiškais, pateikdamos Komisijai Katalonijos autonominio
regiono aplinkos apsaugos tarnybos parengtą ataskaitą, kurioje Katalonijos administracija paskelbė žinanti problemą, kurią
kelia užterštumas nitratais Baix Ter zonoje. Ispanijos valdžios institucijos, be kita ko, pripažino, kad nagrinėjamo gruntinio
vandens atveju šešiose savivaldybėse nitratų koncentracija viršijo 50 mg/l ribą. Tačiau jos nurodė, kad Dekretu Nr. 283/98
nagrinėjama zona buvo paskelbta pažeidžiama Katalonijos zona, kiek tai susiję su užterštumu žemės ūkio kilmės nitratais, ir
kad 2000 m. balandžio 3 d. vyriausybė dėl šio užterštumo patvirtino hidroresursų valdymo pažeidžiamose zonose programą. Ispanijos
institucijos taip pat paaiškino, kad nagrinėjamoje zonoje 1998 m. spalio 22 d. Įsakymu patvirtintas geros ūkininkavimo praktikos
kodeksas buvo privalomas kaip ir Dekretas Nr. 205/2000, patvirtinantis pažeidžiamose zonose taikomų agronominių priemonių
programą. Dėl Direktyvų 75/442 ir 80/68 Ispanijos valdžios institucijos nurodė, kad jos nebuvo pažeistos, o visiems kiaulių
auginimo ūkiams buvo taikyta procedūra, kuria siekta užtikrinti tinkamą jų atliekų tvarkymą.
36     2001 m. kovo 15 d. laišku Ispanijos valdžios institucijos Komisijai papildomai pateikė Katalonijos autonominio regiono sveikatos
ir socialinės apsaugos tarnybos parengtą ataskaitą, iš kurios matyti, kad kai kuriose savivaldybėse, kuriose yra nagrinėjamas
gruntinis vanduo, ir daugelyje šulinių maksimali 50 mg/l nitratų koncentracija buvo viršyta.
37     Laikydama šiuos pateiktus atsakymus nepakankamais, 2001 m. liepos 26 d. laišku Komisija pateikė Ispanijos Karalystei pagrįstą
nuomonę, siūlydama jai per du mėnesius nuo šios nuomonės gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
38     2001 m. gruodžio 3 d. laišku Ispanijos valdžios institucijos atsakė į pagrįstą nuomonę, pateikdamos Komisijai naują Katalonijos
autonominio regiono aplinkos apsaugos tarnybos parengtą ataskaitą. Šioje ataskaitoje jos pirmiausia nurodė, kad vykdomos atitinkamų
kiaulių auginimo ūkių situacijos sureguliavimo procedūros ir kad buvo paskelbtos šiuo klausimu prieš suteikiant ar atsisakant
suteikti leidimus parengtos aplinkos apsaugos ataskaitos. Jos taip pat nurodė, kad parengtas minėtų ūkių tikrinimų ir sankcijų
taikymo planas. Ispanijos valdžios institucijos pažymėjo, kad, remiantis Įstatymu Nr. 6/2001, visų naujų intensyvaus kiaulių
auginimo ūkių, turinčių daugiau kaip 2 000 mėsinių kiaulių arba daugiau kaip 750 paršavedžių kiaulių, atveju buvo atliktas
jų poveikio aplinkai vertinimas. Galiausiai jos pripažino, kad maksimali nitratų koncentracija buvo viršyta penkiose nagrinėjamos
zonos savivaldybėse, kuriose,  remiantis Komisijai pateikta 2001 m. rugsėjo 14 d. Katalonijos autonominio regiono visuomenės
sveikatos tarnybos parengta ataskaita, buvo 1 424 gyventojai.
39     Atsižvelgdama į tai, kad Ispanijos Karalystė vis dar nesiėmė reikalingų priemonių įsipareigojimams įvykdyti, Komisija pareiškė
šį ieškinį.
40     Ispanijos Karalystė prašo šį ieškinį atmesti ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Dėl ieškinio

Dėl kaltinimų pažeidus Direktyvą 75/442
Šalių argumentai
41     Komisija tvirtina, kad vykdant nagrinėjamų ūkių veiklą susidaro didelis kiekis atliekų, būtent srutų ir kritusių gyvulių gaišenų,
ir kad šių atliekų tvarkymą, nesant kitų specialių Bendrijos teisės aktų, apimančių visą šių atliekų daromo poveikio aplinkai
riziką, reglamentuoja Direktyva 75/442.
42     Komisijos teigimu, Baix Ter zonos gruntinio vandens užterštumo, kurį Ispanijos valdžios institucijos pripažino savo 2001 m.
vasario 1 ir 15 d. d., 2001 m. kovo 15 d. ir 2001 m. gruodžio 3 d. laiškuose, priežastis yra nevaldomas ir nekontroliuojamas
didėjančio srutų kiekio išpylimas, pažeidžiant minėtos direktyvos 4 straipsnį. Tai patvirtino keletas tyrimų. Vidutinis nitratų
kiekis Baix Ter hidrogeologinio vieneto vandenyje yra 61 mg/l – didesnis nei maksimali leidžiama koncentracija.
43     Be to, Komisija tvirtina, kad pagrįstoje nuomonėje nurodytu laikotarpiu nagrinėjami kiaulių auginimo ūkiai veikė neturėdami
tos pačios direktyvos 9 straipsnyje numatyto leidimo. Ispanijos institucijos tai pripažino nurodydamos, kad daugelio šių ūkių
atveju vykdomos situacijos sureguliavimo procedūros, o tai rodo, kad nebuvo laikomasi nacionalinės teisės aktų, kuriais remiasi
šios institucijos.
44     Galiausiai, pažeidžiant Direktyvos 75/442 13 straipsnį, nagrinėjamos zonos kiaulių auginimo ūkiai, kurių priskaičiuojama apie
200, nebuvo reguliariai ir veiksmingai tikrinami atsakingų institucijų. Ispanijos institucijos apsiribojo lentelės, susijusios
su 1994–1998 metais, pateikimu ir kontrolės bei sankcijų skyrimo plano sudarymu.
45     Ispanijos vyriausybė ginčija kiaulių srutų priskyrimą atliekoms Direktyvos 75/442 prasme. Srutos, kaip mineralinės organinės
trąšos, naudojamos dirvožemiui tręšti ir todėl yra ne atliekos, o žaliava. Šios srutos, panaudotos kaip žaliava, iš tiesų
patenka į 1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyvos 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių
(OL L 375, p. 1), kuria siekiama užkirsti kelią taršai nitratais iš žemės ūkio šaltinių, taikymo sritį.
46     Be to, Ispanijos vyriausybė aiškina, kad Direktyva 91/676 turi būti laikoma „kitu teisės aktu“ Direktyvos 75/442 2 straipsnio
1 dalies prasme, ir dėl šios priežasties pastaroji direktyva tampa netaikytina kiaulių srutoms. Padarius prielaidą, kad sąvoka
„kiti teisės aktai“ gali būti vertinama kaip apimanti ir nacionalinės teisės aktus, Karaliaus dekretai Nr. 261/1996 ir Nr. 324/2000
turėtų būti laikomi teisės aktais, kuriuos ši sąvoka apima.
47     Priešingu atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad srutos patenka į Direktyvos 75/442 taikymo sritį, Ispanijos vyriausybė
mano, jog Komisija, turinti įrodyti, kad jos pateikti faktai yra teisingi, neįrodė šios direktyvos pažeidimo buvimo. Šiuo
klausimu kompetentingų Ispanijos valdžios institucijų veiksmai buvo ryžtingi ir leido pasiekti apčiuopiamų rezultatų.
48     Savo dublike Komisija tvirtina, kad sąvoka „kiti teisės aktai“ Direktyvos 75/442 2 straipsnio 1 dalies prasme nurodo tik kitus
Bendrijos, o ne valstybių narių teisės aktus. Taigi Teisingumo Teismas turėtų pakeisti teismo praktiką, pagrįstą 2003 m. rugsėjo
11 d. Sprendimu
AvestaPolarit Chrome
(C‑114/01, Rink. p. I‑8725), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad nacionalinės teisės aktai taip pat gali būti laikomi
„kitais teisės aktais“.
49     Bet kuriuo atveju Komisija laikosi nuomonės, kad galiojantys Ispanijos teisės aktai, būtent Karaliaus dekretai Nr. 261/1996
ir Nr. 324/2000, neužtikrina tokio žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos lygio, kokį užtikrina Direktyva 75/442. Be to, išskyrus
šią direktyvą, daugiau nėra nė vieno Bendrijos teisės akto, taikomo srutoms. Direktyvos 91/676 taikymo sritis yra specifinė
ir neapima visos auginimo nuotekų daromos žalos aplinkai. Kritusių gyvulių gaišenų Ispanijos vyriausybė nemini, o 1990 m.
lapkričio 27 d. Tarybos direktyva 90/667/EEB, nustatanti gyvūninės kilmės atliekų šalinimo, perdirbimo, jų pateikimo į rinką
ir gyvūninės arba žuvies kilmės pašaruose esančių ligų sukėlėjų prevencijos veterinarijos taisykles ir iš dalies keičianti
Direktyvą 90/425/EEB (OL L 363, p. 51), kuri neapima visos kritusių gyvulių gaišenų daromos žalos ir visų atliekų tvarkymo
veiksmų, negali būti laikoma „kitais teisės aktais“. Taigi kiaulių auginimo ūkiuose susidarančioms atliekoms (srutoms ir kritusių
gyvulių gaišenoms) taikoma tik Direktyva 75/442.
50     Be to, Komisija atmeta Ispanijos vyriausybės teiginį, kad srutos yra ne atliekos, o žaliava. Tai, kad kiaulių srutos perdirbamos
ir kad jos paminėtos Europos atliekų kataloge, leidžia atliekas priskirti šiai medžiagai. Tik srutos, naudojamos gyvulių auginimo
ūkyje kaip trąšos, ir atsižvelgiant į gerą ūkininkavimo praktiką gali būti laikomos subproduktu. Taip nėra visuose gyvulių
auginimo ūkiuose, dėl kurių pateiktas šis ieškinys, nes srutų susidaro per daug, kad jas būtų galima panaudoti šiam tikslui.
51     Galiausiai Komisija mano, kad pateikdama pakankamai įrodymų ji įrodė, jog Ispanijos valdžios institucijos neįvykdė įsipareigojimų
pagal Direktyvą 75/442.
52     Ispanijos vyriausybė triplike nurodo, kad jai neatrodo teisinga abejoti dėl sąvokos „kiti teisės aktai“ išaiškinimo, kurį
Teisingumo Teismas pateikė minėtame sprendime
AvestaPolarit Chrome
.
53     Ji teigia, kad visi nacionalinės teisės aktai, t. y., pirma, nacionaliniu lygmeniu taikytini Karaliaus dekretas Nr. 261/1996
dėl pažeistų zonų ir Karaliaus dekretas Nr. 324/2000 dėl kitų zonų, papildyti Įstatymu Nr. 10/1998, ir, antra, labai išsamūs
Katalonijos autonominio regiono priimti teisės aktai dėl gyvulių ekskrementų (tvarkymo planai, tvarkymo apskaita, tręšimo
mėšlu taisyklės, pervežimo ūkio teritorijoje taisyklės, leidimų išdavimo, sankcijų skyrimo sąlygos ir t. t.) yra „kiti teisės
aktai“ Direktyvos 75/442 2 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, todėl ši direktyva netaikytina. Komisija dublike nepagrįstai
akcentuoja kritusių gyvulių gaišenas, nors šiame ieškinyje sprendžiamas vandens taršos gyvulių ekskrementais klausimas.
54     Ispanijos vyriausybė tvirtina, kad Bendrijos lygmeniu Direktyva 91/676 reglamentuoja auginimo nuotekų panaudojimą žemės ūkyje.
Direktyva 90/667, atvirkščiai, netaikoma srutoms, nes gyvulių ekskrementai nepatenka į jos taikymo sritį. Tad srutos yra subproduktas,
kai jos panaudojamos kaip trąšos laikantis geros ūkininkavimo praktikos. Tai, kad jos būtų lengvai parduodamos net ir už gamybos
zonos ribų, parodo, jog „atliekų“ sąvoka Direktyvos 75/442 prasme jų neapima. Kritusių gyvulių gaišenoms taikomas specialus
2002 m. spalio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1774/2002, nustatantis sveikatos taisykles gyvūninės
kilmės šalutiniams produktams, neskirtiems vartoti žmonėms (OL L 273, p. 1).
55     Galiausiai Ispanijos vyriausybė pabrėžia, kad Katalonijos valdžios institucijos ėmėsi veiksmų mokyti žemdirbius tinkamai tvarkyti
auginant gyvulius susidarančias atliekas ir kad jos skatina steigti komposto gamybos įmones, siekiant perdirbti perteklinius
ekskrementus. Dvylika tokių įmonių jau veikia, dar dešimties įmonių atveju vyksta leidimų išdavimo procedūros.
Teisingumo Teismo vertinimas
56     Pirmiausia pažymėtina, kad Komisija savo ieškinyje aiškiai nurodė kritusių gyvulių gaišenas tarp kitų nagrinėjamuose kiaulių
auginimo ūkiuose susidarančių atliekų. Todėl kaltinimai Direktyvos 75/442 pažeidimu susiję ne tik su įsipareigojimų neįvykdymu,
už kurį Ispanijos valdžios institucijos yra atsakingos dėl šiuose ūkiuose susidarančių kiaulių srutų tvarkymo, bet ir su kai
kurių minėtos direktyvos nuostatų netaikymu kritusių gyvulių gaišenoms.
57     Reikėtų priminti, kad „atliekų“ sąvokos Direktyvos 75/442 prasme taikymo sritis priklauso nuo šios direktyvos 1 straipsnio
a punkto pirmosios pastraipos termino „šalinti“ reikšmės (žr. 1997 m. gruodžio 18 d. Sprendimo
Inter-Environnement Wallonie
, C‑129/96, Rink. p. I‑7411, 26 punktą).
58     Taigi tam tikrais atvejais prekė, medžiaga ar žaliava, gaunamos kaip gavybos ar gamybos proceso, kuris iš esmės nėra skirtas
joms pagaminti, rezultatas, gali būti ne atliekos, o subproduktas, kurių įmonė nesiekia „šalinti“ Direktyvos 75/442 1 straipsnio
a punkto pirmos įtraukos prasme, tačiau ketina naudoti arba realizuoti jai naudingomis sąlygomis vėlesniame procese iš anksto
neperdirbus. Tokiu atveju nepateisinama taikyti šios direktyvos nuostatas, skirtas reglamentuoti atliekų šalinimą arba apdorojimą,
prekėms, medžiagoms arba žaliavoms, kurios ekonominiu požiūriu turi produkto vertę, nesvarbu, ar jos buvo kaip nors perdirbtos,
ir kurioms taikomi šiems produktams skirti teisės aktai su sąlyga, kad jų pakartotinis panaudojimas, iš anksto neperdirbus
ir tęsiant gamybos procesą, yra ne tik galimas, bet ir neabejotinas (žr. 2002 m balandžio 18 d. Sprendimo
Palin Granit ir Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus
, C‑9/00, Rink. p. I‑3533, 34–36 punktus).
59     Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad akmens ir smėlio likučiai, liekantys po rūdos sodrinimo kasyklose, nelaikomi
atliekomis Direktyvos 75/442 prasme, kai jų turėtojas juos teisėtai panaudoja privalomam šių kasyklų galerijų užpildymui ir
pateikia pakankamas šių medžiagų identifikavimo ir efektyvaus panaudojimo garantijas (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
AvestaPolarit Chrome
43 punktą). Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad minėtos direktyvos prasme atliekomis taip pat nelaikytinas naftos
koksas, pagamintas naftos perdirbimo gamykloje, siekiant pagaminti būtent jį arba tuo pačiu metu gaminant kitas degiąsias
medžiagas iš naftos, ir neabejotinai naudojamas kaip kuras naftos perdirbimo gamyklos ir kitų pramonės įmonių energetiniams
poreikiams (2004 m. sausio 15 d. Nutarties
Saetti ir Frediani
, C‑235/02, Rink. p. I‑1005, 47 punktas).
60     Kaip teisingai nurodo Ispanijos vyriausybė, auginimo nuotekos, esant toms pačioms sąlygoms, gali būti nelaikomos atliekomis,
jeigu jos naudojamos žemei tręšti laikantis teisėto tręšimo praktikos konkrečiai identifikuotuose sklypuose ir jei laikomas
jų kiekis yra toks, kokio reikia šiems tręšimo organinėmis trąšomis poreikiams patenkinti.
61     Priešingai nei teigia Komisija, ši analizė neturi būti apribojama auginimo nuotekomis, kurios naudojamos kaip trąšos toje
pačioje žemės ūkio įmonėje, kurioje šios nuotekos susidarė. Iš tiesų, kaip Teisingumo Teismas jau buvo nusprendęs, medžiaga
gali būti nelaikoma atlieka Direktyvos 75/442 prasme, jeigu ji tikrai panaudojama kitų ūkio subjektų, kurie jos nepagamino,
poreikiams (žr. šiuo klausimu minėtos nutarties
Saetti ir Frediani
47 punktą).
62     Kita vertus, analizė, tam tikrais atvejais leidžianti gamybos atliekas laikyti ne atliekomis, o subproduktais arba tęstiniame
gamybos procese pakartotinai panaudojama žaliava, negali būti taikoma kritusių gyvulių gaišenoms, kai šie gyvuliai krito jų
auginimo ūkyje ir nebuvo paskersti tam, kad būtų panaudoti žmonių maistui.
63     Iš tiesų šie kritę gyvuliai paprastai negali būti panaudoti žmonių maistui. Pagal Bendrijos teisę, būtent Direktyvą 90/667,
kuri pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nurodytam terminui buvo panaikinta Reglamento Nr. 1774/2002 37 straipsniu, jie laikomi
„gyvūninės kilmės atliekomis“ ir, kita vertus, atliekomis, priklausančiomis „pavojingų medžiagų“, kurios turi būti perdirbamos
valstybės narės patvirtintoje įmonėje arba sunaikinamos sudeginant arba palaidojant, kategorijai. Pastaroji direktyva numato,
kad šios medžiagos gali būti panaudotos kaip gyvūnų, neskirtų žmonių maistui, ėdalui, bet tik turint valstybės narės išduotą
leidimą ir esant kompetentingos institucijos veterinarinei priežiūrai.
64     Taigi kritusių gyvulių gaišenos nagrinėjamame ūkyje jokiu būdu negali būti panaudotos tokiomis sąlygomis, kurios leistų jų
nepriskirti atliekoms Direktyvos 75/442 prasme. Šių gyvulių gaišenų turėtojas veikiau turi pareigą jas pašalinti, todėl šios
medžiagos turi būti laikomos atliekomis.
65     Nagrinėjamu atveju, kiek tai pirmiausia susiję su aptariamuose auginimo ūkiuose susidarančiomis srutomis, iš bylos dokumentų
matyti, kad šios srutos naudojamos kaip žemės ūkio organinės trąšos pagal tręšimo organinėmis trąšomis taisykles, atitinkančias
gero ūkininkavimo praktiką ir patvirtintas Katalonijos autonominio regiono. Taigi minėtiems ūkiams vadovaujantys asmenys nesiekia
jų pašalinti, todėl šios srutos nėra atliekos Direktyvos 75/442 prasme.
66     Aplinkybė, kad Europos atliekų kataloge tarp „žemės ūkio <…> pirminės gamybos <…> atliekų“ nurodyti „gyvulių ekskrementai,
šlapimas ir mėšlas (įskaitant panaudotus šiaudus), ištekėję, atskirai surinkti ir tvarkyti už teritorijos ribų“, negali kelti
abejonių dėl šios išvados. Iš tiesų taip bendrai paminint auginimo nuotekas neatsižvelgiama į sąlygas, kuriomis šios nuotekos
panaudojamos ir koks yra lemiamas veiksnys vertinant atliekų sąvoką. Be to, Europos atliekų katalogo įžanginėje pastaboje
yra paaiškinimas, pagal kurį šis atliekų sąrašas yra „neišsamus“, jog „medžiagos įtraukimas į EAK jokiu būdu nereiškia, kad
medžiaga tampa atlieka“ ir kad „įrašas tampa teisėtu tik tuomet, kai jis atitinka atliekos apibrėžimą“.
67     Taigi kaltinimai Direktyvos 75/442 pažeidimu, kiek tai susiję su kiaulių srutų tvarkymu, yra atmestini.
68     Kita vertus, kiek tai susiję su kritusių gyvulių gaišenomis, kurios turi būti laikomos atliekomis Direktyvos 75/442 prasme,
ir kaip jau minėta šio sprendimo 65 punkte, Ispanijos vyriausybė vis dėlto tvirtina, kad toms gyvulių gaišenoms „jau taikomi
kiti teisės aktai“, todėl ši direktyva joms netaikoma, remiantis jos 2 straipsnio 1 dalies b punkto iii papunkčiu.
69     Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad sąvoka „kiti teisės aktai“ gali reikšti ir Bendrijos, ir nacionalinės teisės aktus,
apimančius Direktyvos 75/442 2 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytą atliekų kategoriją, su sąlyga, kad šie Bendrijos ar nacionalinės
teisės aktai yra susiję su šių atliekų tvarkymu ir kad jie užtikrina bent jau tokį aplinkos apsaugos lygį, koks nurodytas
šioje direktyvoje (žr. minėto sprendimo
AvestaPolarit Chrome
61 punktą).
70     Taigi nesant būtinybės šioje byloje spręsti dėl Komisijos pareikštos kritikos minėto sprendimo
AvestaPolarit Chrome
atžvilgiu, reikia pažymėti, kad, kalbant apie nagrinėjamas kritusių gyvulių gaišenas, Bendrijos teisės aktų leidėjas, be
Direktyvos 75/442, yra priėmęs „kitus teisės aktus“ šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies b punkto prasme.
71     Iš tiesų Direktyva 90/667, be kita ko, reglamentuoja gyvulių gaišenų, kaip atliekų, tvarkymą. Ji nustato aiškias taisykles,
taikytinas šios rūšies atliekoms, būtent nurodydama, kad jos turi būti perdirbamos patvirtintose įmonėse arba sunaikinamos
sudeginant arba palaidojant. Pavyzdžiui, ji apibrėžia sąlygas, kuriomis, nesant galimybės perdirbti, šios atliekos turi būti
sudegintos arba palaidotos. Pastarosios direktyvos 3 straipsnio 2 dalis nustato, kad šios atliekos gali būti sudegintos arba
palaidotos, be kita ko, jeigu „dėl mažo atliekų kiekio ir didelio atstumo iki gyvūninės kilmės atliekų perdirbimo įmonės yra
netikslinga jas surinkti“, ir kad „gyvūnų skeletai arba jų atliekos turi būti užkasami pakankamai giliai, jog jų negalėtų
išsikasti mėsėdžiai gyvūnai, ir tinkamame dirvožemyje, kad nebūtų teršiami požeminiai vandenys ar kaip kitaip kenkiama aplinkai.
Prieš užkasant, gyvūnų skeletai arba atliekos prireikus apibarstomi ar apšlakstomi atitinkamomis dezinfekcinėmis priemonėmis,
kurias naudoti leidžia kompetentinga institucija“. Ta pati direktyva numato kontrolę ir tikrinimą, kuriuos turi vykdyti valstybės
narės, o jos 12 straipsnis – galimybę tam tikrais atvejais Komisijos veterinarijos specialistams kartu su nacionalinėmis institucijomis
atlikti patikrinimus vietoje. Reglamentas Nr. 1774/2002 įsigaliojo pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui ir
todėl netaikytinas šioje byloje. Priimtas po vadinamosios „kempinligės“ epidemijos, jis nustato dar aiškesnius reikalavimus
gyvūninės kilmės atliekų saugojimui, perdirbimui ir deginimui.
72     Direktyvos 80/667 nuostatos reglamentuoja kritusių gyvūnų gaišenų apdorojimo poveikį aplinkai ir, atsižvelgiant į jų apibrėžtumo
laipsnį, užtikrina bent tokį patį aplinkos apsaugos lygį kaip Direktyva 75/442. Taigi, priešingai nei Komisija nurodė dublike,
jos yra „kiti teisės aktai“, apimantys šią atliekų kategoriją ir leidžiantys daryti išvadą, kad šiai atliekų kategorijai pastaroji
direktyva netaikoma, todėl nėra būtinybės nagrinėti, ar nacionalinės teisės aktai, kuriais remiasi Ispanijos vyriausybė, priklauso
„kitiems teisės aktams“.
73     Taigi Direktyva 75/442 netaikoma aptariamoms kritusių gyvulių gaišenoms. Kadangi Komisija rėmėsi tik šios direktyvos nesilaikymu,
kaltinimai šios direktyvos pažeidimu, kiek jie susiję su šiomis gyvulių gaišenomis, yra atmestini.
74     Taigi visi šie kaltinimai yra atmestini.

Dėl kaltinimų pažeidus Direktyvą 85/337
Šalių argumentai
75     Komisija tvirtina, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Direktyvos 85/337, taip pat ir jos pirminės redakcijos,
4 straipsnio 2 dalis nesuteikia valstybėms narėms teisės visiškai ir visiems laikams atsisakyti pareigos vertinti vieną ar
kelias šios direktyvos II priede nurodytas projektų rūšis. Diskrecija, kurią turi valstybės narės priskirdamos šiame II priede
nurodytus projektus, iš tikrųjų yra apribota pareiga įvertinti visus projektus, galinčius daryti didelį poveikį aplinkai,
be kita ko, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos. Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų
pagal šias nuostatas (2002 m. birželio 13 d. Sprendimas
Komisija prieš Ispaniją
, C‑474/99, Rink. p. I‑5293).
76     Nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į kiaulių auginimo ūkių daromą neigiamą poveikį aplinkai, ypač vandens teršimą ir blogus
kvapus, šių ūkių mastą ir paplitimą, jų buvimą zonoje, pačių Ispanijos valdžios institucijų pagal Direktyvą 91/676 paskelbtoje
pažeidžiama, privalėjo būti atliktos išankstinio vertinimo procedūros. Ispanijos valdžios institucijos tai pripažino savo
2001 m. spalio 31 d. ataskaitoje, pridėtoje prie atsakymo į pagrįstą nuomonę.
77     Taigi Komisija teigia, kad Ispanijos Karalystė nesilaikė Direktyvos 85/337, taip pat jos pirminės redakcijos, 2 straipsnio
ir 4 straipsnio 2 dalies, neatsižvelgiant į tai, ar prašymo išduoti leidimą arba atlikti atitinkamų projektų pakeitimus data
yra ankstesnė, ar vėlesnė nei 1999 m. kovo 14 d., kai įsigaliojo Direktyva 97/11 padaryti pakeitimai.
78     Ispanijos vyriausybė mano, kad Komisija nepatikslino, su kuria iš dviejų Direktyvos 85/337 redakcijų yra susijęs įsipareigojimų
neįvykdymas, ir kad dėl to kaltinimas yra nepriimtinas.
79     Be to, Ispanijos vyriausybė teigia, kad šis kaltinimas bet kuriuo atveju turi būti atmestas. 2000–2003 m. Baix Ter zonoje
kiaulių ūkių savininkai pateikė dvylika prašymų leidimams arba aplinkosaugos leidimams gauti, iš kurių devyni susiję su egzistuojančių
ūkių situacijos sureguliavimu. Iš tikrųjų tik trys atvejai buvo susiję su naujų gyvulių auginimo ūkių kūrimu. Keturi iš šių
prašymų buvo atmesti.
80     Dublike Komisija tvirtina aiškiai nurodžiusi, kad Ispanijos valdžios institucijos pažeidė Direktyvą 85/337, taip pat jos pirminę
redakciją, atsižvelgiant į datą, kada gyvulių auginimo ūkiai pradėjo savo veiklą arba buvo išplėsti. Taigi nėra kliūčių priimti
kaltinimą. Galiausiai Ispanijos vyriausybė neginčijo argumentų, kuriais grindžiamas šis kaltinimas.
81     Triplike Ispanijos vyriausybė nurodo, kad Komisijos teiginiai yra netikslūs, atsižvelgiant į nagrinėjamų ūkių skaičių, t. y.
387 1989 m., ir todėl šis kaltinimas yra nepriimtinas.
Teisingumo Teismas vertinimas
82     Reikia priminti, kad Komisija privalo visuose pagal EB 226 straipsnį pareikštuose ieškiniuose tiksliai nurodyti kaltinimus,
dėl kurių Teisingumo Teismo prašoma priimti sprendimą, ir bent jau trumpai nurodyti teisines ir faktines aplinkybes, kuriomis
šie kaltinimai grindžiami (žr. šiuo klausimu 1997 m. spalio 23 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C‑375/95, Rink. p. I‑5981, 35 punktą ir 2001 m. lapkričio 29 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑202/99, Rink. p. I‑9319, 20 punktą).
83     Taip yra nagrinėjamu atveju.
84     Iš tikrųjų Komisija nurodė, kad jos kaltinimai susiję su išankstinio kaulių auginimo ūkių Baix Ter zonoje poveikio aplinkai
vertinimo neatlikimu, ir pateikė keletą konkrečių ūkių, kuriems turėjo būti taikomas toks vertinimas, pavyzdžių, nurodydama,
kad direktyva, kuriuos pažeidimas buvo konstatuotas, yra Direktyva 85/337 arba pirminė šios direktyvos redakcija, atsižvelgiant
į tai, ar prašymo išduoti leidimą arba atlikti atitinkamų projektų pakeitimus data yra ankstesnė, ar vėlesnė nei 1999 m. kovo
14 d., kai įsigaliojo Direktyva 97/11 padaryti pakeitimai.
85     Taigi šie kaltinimai buvo pateikti su paaiškinimais, sudarančiais Ispanijos Karalystei galimybę gintis, ir todėl jie yra priimtini.
86     Galiausiai, kiek tai pirmiausia susiję su ūkiais, įsteigtais ar rekonstruotais iki 1999 m. kovo 14 d., Komisija pagrįstai
teigia, kad šių ūkių statybos arba rekonstrukcijos projektams, nors ir nurodytiems pirminės Direktyvos 85/337 redakcijos II priede,
turėjo būti atliktas išankstinis jų poveikio aplinkai vertinimas, atsižvelgiant į jų pobūdį pagal šios direktyvos 2 straipsnio
1 dalį.
87     Iš tikrųjų, jeigu pirminės Direktyvos 85/337 redakcijos 4 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa suteiktų valstybėms narėms
tam tikrą diskreciją sprendžiant, ar šios direktyvos II priede nurodytoms projektų rūšims turėtų būti atliekamas vertinimas,
arba nustatant kriterijus ir (arba) ribas, ši diskrecija būtų apribota šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta pareiga
atlikti projektų, galinčių daryti reikšmingą poveikį aplinkai, be kita ko, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos, tyrimą ( šiuo
klausimu žr. 1996 m. spalio 24 d. Sprendimo
Kraaijeveld ir kt.
, C‑72/95, Rink. p. I‑5403, 50 punktą; 1999 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo
Komisija prieš Airiją
, C‑392/96, Rink. p. I‑5901, 64 punktą ir minėto sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
30 ir 31 punktus). Kaip jau yra nusprendęs Teisingumo Teismas, valstybės narės neturi teisės visiškai ir visiems laikams
atsisakyti pareigos vertinti vieną ar kelias šios direktyvos II priede nurodytas projektų rūšis (šiuo klausimu žr. 1996 m.
gegužės 2 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
, C‑133/94, Rink. p. I‑2323, 41–43 punktus).
88     Šiuo atveju nagrinėjamų ūkių pobūdis lėmė, kad turėjo būti įvertintas jų daromas poveikis aplinkai. Daugumos šių ūkių dydis,
jų geografinė vieta zonoje, kurią Ispanijos valdžios institucijos pagal Direktyvą 91/676 1998 m. paskelbė pažeidžiama, jų
sąlygiškai didelis skaičius vienoje zonoje ir ypatingi nepatogumai, susiję su tokiais ūkiais, buvo priežastis atlikti tokį
vertinimą.
89     Taigi Ispanijos vyriausybė nenurodė nė vienos išankstinės vertinimo procedūros, kuri turėjo būti taikoma nagrinėjamiems kiaulių
auginimo ūkiams iki 1999 m. kovo 14 dienos. Per ikiteisminę procedūrą ji paaiškino, kad tuo metu galioję nacionalinės teisės
aktai nenumatė, jog nagrinėjamai veiklai turi būti taikomas jos poveikio aplinkai vertinimas. Be to, Teisingumo Teismui pateiktuose
argumentuose ji nurodo tik tai, kad Baix Ter zonoje buvo taikomi nacionalinės teisės aktai, kurie įsigaliojo po 1999 m. kovo
14 dienos.
90     Taigi kaltinimai pažeidus pirminę Direktyvos 85/337 redakciją turi būti priimti.
91     Antra, kiek tai susiję su ūkiais, įsteigtais ar rekonstruotais iki 1999 m. kovo 14 d., kai įsigaliojo Direktyva 97/11 padaryti
pakeitimai, reikia pastebėti, kad Direktyvos 85/337 4 straipsnio 2 dalies nuostatos numato, jog valstybės narės, išnagrinėjusios
kiekvieną atvejį pagal savo nustatytas ribas ar kriterijus, nusprendžia, ar turi būti atliekamas projektų, išvardytų šios
direktyvos II priede, tarp kurių paminėti kiti nei nurodyti šios direktyvos I priede įrengimai, skirti intensyviam auginimui,
poveikio vertinimas.
92     Šių nuostatų apimtis iš esmės tokia pati kaip pirminės Direktyvos 85/337 redakcijos 4 straipsnio 2 dalies. Jos nepakeičia
šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje įtvirtintos bendros taisyklės, pagal kurią reikia įvertinti projektus, galinčius daryti
didelį poveikį aplinkai, be kita ko, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos. Iš to išplaukia, kad Direktyva 97/11 padarytų pakeitimų
įsigaliojimas neturėjo įtakos Ispanijos valdžios institucijų pareigai užtikrinti, kad toks vertinimas būtų atliktas nagrinėjamų
kiaulių auginimo ūkių atžvilgiu.
93     Bet kuriuo atveju Ispanijos vyriausybė tvirtina, kad, remiantis Įstatymu Nr. 3/1998 ir jo taikymą reglamentuojančiu dekretu,
kiaulių ūkiai, kuriuose auginama daugiau kaip 2 000 mėsinių kiaulių arba daugiau kaip 750 paršavedžių kiaulių, turi gauti
išankstinį aplinkosaugos leidimą, užtikrinantį, kad bus laikomasi aiškių auginimo nuotekų ir kritusių gyvulių gaišenų tvarkymo
įpareigojimų. Kiaulidės, kuriose numatoma auginti nuo 200 iki 2 000 kiaulių, prieš statybą turi gauti aplinkosaugos leidimą.
Tas pats įstatymas numato, kad jau veikiantys kiaulių ūkiai, kurie neturi aplinkosaugos leidimo, turi pateikti prašymus tokiems
leidimams, siekiant įteisinti jų statusą.
94     Ispanijos vyriausybės teigimu, pateikti tik trys pagal minėtą įstatymą pateikti prašymai, susiję su naujų gyvulių auginimo
ūkių steigimu. Dėl visų naujų įrengimų turi būti paduodamas prašymas išduoti leidimą arba aplinkosaugos leidimą, o didžiausiems
jų, remiantis šio sprendimo 93 punkte pateiktais kriterijais, turi būti atliekamas jų poveikio vertinimas.
95     Ispanijos vyriausybė taip pat nurodo, kad visose šiame ieškinyje nagrinėjamose Baix Ter zonos savivaldybėse kiaulių auginimo
ūkių skaičius sumažėjo nuo 387 1989 m. iki 197 1999 m. Nuo pastarųjų metų, netgi jei ūkių skaičius nedaug padidėjo, gyvulių
skaičius aiškiai sumažėjo, būtent 12 017 vienetų. Ispanijos valdžios institucijos, be kita ko, iškėlė 63 bylas, kuriose taikytos
ekonominės sankcijos.
96     Taigi Komisija neginčija Katalonijos autonominio regiono priimtais teisės aktais nustatytų ribų pagrįstumo. Kita vertus, jeigu
ji ginčija remiantis Įstatymu Nr. 3/1998 patvirtintų priemonių veiksmingumą, ji neįrodo, kad tam tikri ūkiai buvo įsteigti
arba rekonstruoti po 1999 m. kovo 14 d. neatlikus jų poveikio vertinimo. Priešingai nei teigia Komisija, Ispanijos valdžios
institucijos nepripažino, kad ūkiai buvo atsidūrę tokioje situacijoje. Jos tik pripažino, kad nebuvo atliktas ūkių, įsteigtų
prieš įsigaliojant Įstatymui Nr. 3/1998 ir jo įgyvendinimo dekretui, poveikio tyrimas ir kad kai kurie iš jų pateikė prašymus
leidimams gauti ir atskirais atvejais jų padėtis buvo įteisinta.
97     Esant šioms sąlygoms, Ispanijos Karalystės įsipareigojimų pagal Direktyvos 85/337 2 straipsnį ir 4 straipsnio 2 dalį neįvykdymas
nebuvo įrodytas. Taigi kaltinimai minėtų nuostatų pažeidimu yra atmestini.
98     Iš viso to, kas pasakyta, matyti, kad Komisijos kaltinimai pažeidus pareigą vertinti Baix Ter zonos kiaulių auginimo ūkių
poveikį aplinkai pagrįsti tiek, kiek jie susiję su pirminės Direktyvos 85/337 redakcijos 2 straipsnio ir 4 straipsnio 2 dalies
nesilaikymu.

Dėl kaltinimų pažeidus Direktyvą 80/68
99     Komisija tvirtina, kad srutos yra įtaką požeminio vandens skoniui ir kvapui daranti medžiaga, nurodyta Direktyvos 80/68 II sąraše.
Taigi taikant Direktyvos 80/68 3 straipsnio c punktą, 5 straipsnio 1 dalį ir 7 straipsnį, taršos paveiktose zonose, kur buvo
ketinama statyti kiaulių auginimo ūkius, turėjo būti atliktos leidimų suteikimo procedūros, kurių dalimi būtų išankstinis
ir hidrogeologinis tyrimas, o tai šiuo atveju nebuvo atlikta. Nekontroliuojamą srutų išvertimą ir infiltraciją patvirtina
Ispanijos institucijų taikytos represinės priemonės nagrinėjamiems ūkiams vadovaujančių asmenų atžvilgiu.
100   Vis dėlto reikia pažymėti, pirma, kad srutų, kaip trąšos, panaudojimas yra veiksmas, dažniausiai atitinkantis gero ūkininkavimo
praktiką, ir todėl nėra „šių medžiagų šalinimas ar išpylimas šalinimo tikslais“ šios direktyvos 5 straipsnio prasme.
101   Kita vertus, net padarius prielaidą, kad tręšimas srutomis daro poveikį požeminio vandens skoniui ir kvapui ir kad tai galėtų
būti vandens taršos šaltinis, vandenų apsauga nuo taršos dėl auginimo nuotekų Bendrijos lygmeniu grindžiama ne Direktyva 80/68,
o Direktyva 91/676. Iš tikrųjų specialus pastarosios direktyvos tikslas yra kovoti su vandenų tarša, atsirandančia dėl tręšimo
organinėmis trąšomis, gyvulių ekskrementų išvertimo ir per didelio organinių trąšų naudojimo. Ji numato specialų apsaugos
režimą, kuris apima aiškias valdymo priemones, valstybės narės nustatomas ūkininkams, kuriomis atsižvelgiama į daugiau ar
mažiau pažeidžiamą aplinką, į kurią kurpatenka nuotekos.
102   Todėl jeigu Direktyvos 80/68 5 straipsnis būtų aiškinamas taip, kad valstybės narės turi atlikti išankstinį tyrimą, kurį,
be kita ko, sudaro ir hidrogeologinis tyrimas, dėl bet kokio srutų ir apskritai auginimo nuotekų, kaip žemės ūkio trąšų, panaudojimo,
tai reikštų plačias pareigas atlikti tyrimą, kad ir kokia būtų nagrinėjama zona. Šios pareigos būtų aiškiai griežtesnės nei
tos, kurias Bendrijos teisės aktų leidėjas ketino nustatyti valstybėms narėms žemės ūkio srityje Direktyva 91/676. Direktyva 80/68
nustatytas apsaugos režimas iš dalies pakeistų specialų Direktyva 91/676 įtvirtintą režimą.
103   Taigi toks Direktyvos 80/68 aiškinimas negali būti priimtinas.
104   Todėl, remdamosi šia direktyva, Ispanijos valdžios institucijos neturėjo pareigos nagrinėjamuose gyvulių auginimo ūkiuose
susidarančių srutų naudojimui taikyti šioje direktyvoje numatytą leidimų procedūrą ir, esant tokioms aplinkybėms, nagrinėjamoje
zonoje atlikti hidrogeologinius tyrimus.
105   Taigi kaltinimai Direktyvos 80/68 pažeidimu yra atmestini.

Dėl kaltinimų pažeidus Direktyvą 80/778
Šalių argumentai
106   Komisija tvirtina, kad kai kuriose Baix Ter zonos savivaldybėse daugeliu atvejų buvo viršyta Direktyvos 80/778 I priedo C dalies
20 punkte nustatyta maksimali 50 mg/l nitratų koncentracija ir kad Ispanijos valdžios institucijos tai pripažino savo 2000 m.
liepos 13 d., 2001 m. vasario 1 ir 15 d. d., 2001 m. kovo 15 d., 2001 m. gruodžio 3 d. ir 2002 m. sausio 29 d. laiškuose.
107   Ispanijos vyriausybė nurodo, kad Katalonijos autonominis regionas parengė vandenų taršos nitratais sureguliavimo planą, kuris
buvo įgyvendinamas atliekant nemažai tyrimų ir analizių bei taikant vandenviečių apsaugos priemones, vadovaujant Katalonijos
vandens agentūrai. Baix Ter zonoje buvo sukurtas monitoringo tinklas, kurio 28 taškuose kas tris mėnesius imami mėginiai.
2003 m. 73 % mėginių šiame tinkle parodė, kad nitratų kiekis yra mažesnis nei 50 mg/l. Analogiški veiksmai buvo atlikti tiriant
azoto elementų buvimą Gerona provincijos požeminiame vandenyje. Vis dar nepakankamus visų šių veiksmų rezultatus galima iš
dalies paaiškinti didelėmis sausromis, kurios Kataloniją ištinka kelerius pastaruosius metus. Be to, gyvulių auginimo ūkiai
tapo griežčiau kontroliuojami. 2002 m. daugelyje savivaldybių taip pat buvo imtasi veiksmų, siekiant išspręsti viešojo aprūpinimo
geriamuoju vandeniu problemas. Nurodytos problemos kituose tinkluose taip pat buvo išspręstos.
Teisingumo Teismo vertinimas
108   Kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, Direktyvos 80/778 7 priedo 6 dalis nustato ne tik prievolę veikti, bet ir pareigą
pasiekti atitinkamą rezultatą (2002 m. lapkričio 14 d. Sprendimo
Komisija prieš Airiją
, C‑316/00, Rink. p. I‑10527, 37 punktas).
109   Taigi Ispanijos vyriausybė neginčija, kad 30–40 % šiame ieškinyje nagrinėjamoje zonoje paimtų vandens mėginių parodė, jog
nitratų koncentracija viršija 50 mg/l ribą, nustatytą Direktyvos 80/778 I priedo C dalies 20 punkte. Ši vyriausybė, be kita
ko, pripažino, kad tam tikrose savivaldybėse, ypač Albons, Parlavà, Rupià ir Foixà, įsipareigojimai pagal šią direktyva, kiek
tai susiję su parametru „nitratai“, nebuvo įvykdyti.
110   Nors priemonės, kurių ėmėsi Ispanijos valdžios institucijos, bendrai paėmus, atrodo, pagerino žmonėms vartoti skirto vandens
Baix Ter zonoje kokybę, vis dėlto jos neįrodo, kad įsipareigojimai pagal Direktyvos 80/778 7 straipsnio 6 dalį buvo įvykdyti.
111   Ispanijos vyriausybės nurodyta aplinkybė, kad susirgimų rizika atitinkamiems gyventojams dėl vykdytų informacinių kampanijų
sumažėjo, jokiu būdu neatleidžia Ispanijos valdžios institucijų nuo pareigos pasiekti rezultatą, kurį joms nustato Direktyva 80/778.
112   Taigi kaltinimai Direktyvos 80/778 pažeidimu yra pagrįsti.
113   Iš viso to, kas pasakyta, matyti, kad:
–       neatlikdama poveikio aplinkai vertinimo prieš pradedant kiaulių auginimo ūkių Baix Ter zonoje statybą ar rekonstrukciją ir
taip pažeisdama pirminės Direktyvos 85/337 redakcijos 2 straipsnio ir 4 straipsnio 2 dalies nuostatas,
–       viršydama Direktyvos 80/778 I priedo C dalies 20 punkte nurodytą didžiausią leistiną nitratų koncentraciją kai kuriose valstybinėse
Baix Ter zonos vandens paskirstymo sistemose ir taip pažeisdama šios direktyvos 7 straipsnio 6 dalį,
Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šias direktyvas.
114   Likusi ieškinio dalis yra atmestina.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
115   Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Remdamasis to paties reglamento 69 straipsnio 3 dalimi, Teisingumo Teismas gali paskirstyti išlaidas šalims
arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama,
arba jeigu susiklosto ypatingos aplinkybės.
116   Šioje byloje reikia atsižvelgti į tai, kad ieškinys patenkinamas ne dėl visų Komisijos nurodytų įsipareigojimų neįvykdymo.
117   Todėl Ispanijos Karalystė padengia du trečdalius visų bylinėjimosi išlaidų. Kitą trečdalį padengia Komisija.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
Neatlikusi jokio poveikio aplinkai vertinimo prieš pradedant kiaulių auginimo ūkių Baix Ter zonoje statybą ar rekonstrukciją
ir taip pažeidusi 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio
aplinkai vertinimo 2 straipsnio ir 4 straipsnio 2 dalies nuostatas bei viršijusi 1980 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 80/778/EEB
dėl žmonėms vartoti skirto vandens kokybės I priedo C dalies 20 punkte nurodytą didžiausią leistiną nitratų koncentraciją
kai kuriose valstybinėse Baix Ter zonos vandens paskirstymo sistemose ir taip pažeidusi šios direktyvos 7 straipsnio 6 dalį,
Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šias direktyvas.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Ispanijos Karalystė padengia du trečdalius visų bylinėjimosi išlaidų. Kitą trečdalį padengia Europos Bendrijų Komisija.
Parašai.
*
Proceso kalba: ispanų.