CELEX: 62007CJ0055
Direktiiv 97/81/EÜ
Osalise tööajaga töötajate ja täistööajaga töötajate võrdne kohtlemine
Diskrimineerimine
Haldustakistus, mis piirab osalise tööajaga töötamise võimalusi

Eelotsusetaotlused käsitlevad nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (
EÜT 1998, L 14, lk 9
; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267) tõlgendamist ning meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtet.
Need taotlused esitati kohtuvaidlustes ühelt poolt äriühingu Subito GmbH (edaspidi „Subito”) ja selle seadusjärgsete esindajate O. Michaeleri ja R. Volggeri ning teiselt poolt Amt für sozialen Arbeitsschutzi (varem Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen) ja Autonome Provinz Bozeni vahel seoses siseriikliku õigusnormi rikkumisega, milles nähti ette kohustus teatada osalise tööajaga töölepingutest.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigus
Direktiivi 97/81 eesmärk on rakendada direktiivile lisatud tööandjate ja töövõtjate üldorganisatsioonide Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni vahel 6. juunil 1997 sõlmitud osalist tööaega käsitlevat raamkokkulepet (edaspidi „raamkokkulepe”).
Raamkokkuleppe preambuli kahes esimeses lõigus on märgitud:
„Käesolev raamkokkulepe on osa üleeuroopalisest tööhõivestrateegiast. Viimastel aastatel on osalise tööajaga töötamisel olnud oluline mõju tööhõivele. Sel põhjusel on käesolevale kokkuleppele allakirjutanud pööranud esmajärjekorras tähelepanu nimetatud töösuhtevormile. Lepinguosalised kavatsevad võtta arvesse vajadust sõlmida muid paindlikke töösuhtevorme käsitlevaid samasuguseid kokkuleppeid.
Tõdedes liikmesriikide olukorra erinevust ning tunnistades, et teatavates valdkondades ja tegevusaladel on osaline tööaeg töösuhte tunnuseks, sätestab käesolev kokkulepe osalise tööajaga seotud üldpõhimõtted ja miinimumnõuded. See illustreerib tööturu osapoolte tahet kehtestada üldine raamistik osalise tööajaga töötajate diskrimineerimise kõrvaldamiseks ning aidata kaasa osalise tööajaga töötamise võimaluste arendamisele nii tööandjatele kui ka töötajatele vastuvõetaval viisil.”
Käesolevas kohtuasjas omavad tähendust järgmised raamkokkuleppe sätted:
„Üldkaalutlused
[…]
5.
käesoleva kokkuleppe osalised peavad tähtsaks meetmeid, mis lihtsustavad meeste ja naiste pääsemist osalisele tööajale, et valmistuda pensionileminekuks, sobitada kutsetööd ja perekonnaelu ning kasutada oma oskuste ja edutamisväljavaadete parandamiseks õppimis- ja koolitusvõimalusi tööandjate ja töötajate vastastikuseks kasuks ning ettevõtte arengut toetaval viisil;
[…]
Klausel 1: Eesmärk
Käesoleva raamkokkuleppe eesmärk on:
a)
kõrvaldada osalise tööajaga töötajate diskrimineerimine ja parandada osalise tööajaga töötamise kvaliteeti;
b)
soodustada osalise tööajaga töö arendamist vabatahtlikkuse alusel ja aidata kaasa paindlikule tööaja korraldusele tööandjate ja töötajate vajadusi arvesse võtval viisil.
[…]
Klausel 4: Mittediskrimineerimise põhimõte
1.
Osalise tööajaga töötajate suhtes ei või ainult osalise tööaja tõttu rakendada vähem soodsamaid töötingimusi, kui on võrreldavatel täistööajaga töötajatel, kui erinevat kohtlemist ei õigusta objektiivsed põhjused.
2.
Asjakohasel juhul kohaldatakse
pro rata temporis
põhimõtet.
3.
Käesoleva klausli kohaldamise korra määravad liikmesriigid ja/või tööturu osapooled, võttes arvesse Euroopa õigusakte, siseriiklikke seadusi, kollektiivlepinguid ja tavasid.
4.
Pärast konsulteerimist tööturu osapooltega kooskõlas siseriiklike seaduste, kollektiivlepingute või tavadega võivad liikmesriigid ja/või tööturu osapooled seada objektiivsetel põhjustel asjakohasel juhul eriliste töötingimuste saamise eelduseks tööstaaži, töötatava aja või töötasuga seotud tingimused. Osalise tööajaga töötajate eriliste töötingimuste saamise kriteeriumid tuleks regulaarselt läbi vaadata, võttes arvesse klausli 4 punktis 1 väljendatud mittediskrimineerimise põhimõtet.
Klausel 5: Osalise tööajaga töötamise võimalused
1.
Käesoleva kokkuleppe klausli 1 ning osalise tööajaga ja täistööajaga töötajate vahelise mittediskrimineerimise põhimõtte kohaselt:
a)
peaksid liikmesriigid pärast konsulteerimist tööturu osapooltega vastavalt siseriiklikule seadusele ja tavale identifitseerima ja üle vaatama õiguslikku ja halduslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, ning vajaduse korral need kõrvaldama;
b)
peaksid tööturu osapooled oma pädevusalal tegutsedes ning kollektiivlepingutes sätestatud korra kohaselt identifitseerima ja üle vaatama takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, ning vajaduse korral need kõrvaldama.
[…]”
Siseriiklik õigus
25. veebruari 2000. aasta seadusandliku dekreedi nr 61 pealkirjaga „Attuazione della direttiva 97/81/CE relativa all’accordo-quadro sul lavoro a tempo parziale concluso dall’UNICE, dal CEEP e dalla CES” (direktiivi 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta rakendamine;
Gazzetta Ufficiale della Repubblica italiana,
edaspidi
GURI
, nr 66,20.3.2000, lk 4; edaspidi „seadusandlik dekreet nr 61/2000”) artikkel 2 kohustas tööandjat esitama pädeva tööinspektsiooni ja sotsiaalkindlustusameti regionaalsele osakonnale 30 päeva jooksul pärast osalise tööajaga töölepingu sõlmimist selle koopia.
Seadusandliku dekreedi nr 61/2000 artikli 8 kohaselt karistati selle kohustuse rikkumise eest haldustrahviga, mis oli iga asjaomase töötaja kohta 15 eurot iga viivitatud päeva eest.
Seadusandliku dekreedi nr 61/2000 artiklis 2 sätestatud kohustus esitada lepingu koopia tühistati 10. septembri 2003. aasta seadusandliku dekreediga nr 276 (
GURI
nr 159 regulaarne lisa, 9.10.2003).
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Amt für sozialen Arbeitsschutzi (varem Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen) 25. märtsi ja 29. aprilli 2003. aasta otsustega määrati äriühingule Subito ja selle seadusjärgsetele esindajatele O. Michaelerile ja R. Volggerile trahv kogusummas 233550 eurot, kuna nad olid seadusandliku dekreedi nr 61/2000 artiklit 2 rikkudes jätnud sellele inspektsioonile esitamata mitme osalise tööajaga töölepingu koopia.
Äriühing Subito ja selle seadusjärgsed esindajad esitasid nende otsuste peale kaebused Landesgericht Bozenile.
Eelotsusetaotlustes väljendab viidatud kohus kahtlusi, kas osalise tööajaga töölepingutest teatamise kohustus on kooskõlas direktiiviga 97/81. Kuigi selle direktiivi eesmärk on edendada osalise tööajaga töötamist, taotlevad asjaomased siseriiklikud õigusnormid vastupidist eesmärki, sest kohustus teavitada osalise tööajaga töölepingutest on bürokraatlik takistus seda tüüpi töökorraldusele. Kuna nende sätetega muudetakse osalise tööajaga töötamine kallimaks, toovad need kaasa ka ebavõrdse kohtlemise ja piiravad konkurentsi, soodustades täistööajaga töötajaid kasutavaid ettevõtjaid.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib ühtlasi, et põhikohtuasjas käsitletavad õigusnormid kahjustavad kaudselt ka meeste ja naiste võrdsust, kuna osalise tööajaga töötamine puudutab sagedamini naisi (13. mai 1986. aasta otsus kohtuasjas
170/84: Bilka-Kaufhaus, EKL 1986, lk 1607
; 7. märtsi 1996. aasta otsus kohtuasjas
C-278/93: Freers ja Speckmann, EKL 1996, lk I-1165
; 17. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas
C-243/95: Hill ja Stapleton, EKL 1998, lk I-3739
, samuti 15. septembri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-279/96–C-281/96: Ansaldo Energia jt, EKL 1998, lk I-5025
).
Selles olukorras otsustas Landesgericht Bozen menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ühenduse õigusnormide ja […] direktiiviga 97/81/EÜ on kooskõlas siseriiklikud õigusnormid (seadusandliku dekreedi nr 61/2000 artiklid 2 ja 8), mis panevad tööandjale kohustuse esitada tööinspektsiooni pädevale regionaalsele osakonnale 30 päeva jooksul pärast osalise tööajaga töölepingu sõlmimist selle koopia ning maksta koopia esitamata jätmise korral iga asjaomase töötaja kohta iga viivitatud päeva eest trahvi summas 15 eurot, ilma et oleks kindlaks määratud halduskaristuse […] maksimaalne määr?”
Euroopa Kohtu presidendi 18. aprilli 2007. aasta määrusega liideti kohtuasjad C-55/07 ja C-56/07 kirjaliku ja suulise menetluse ning kohtuotsuse huvides.
Eelotsuse küsimus
Euroopa Kohtule esitatud märkused
Itaalia valitsus väidab, et seadusandlik dekreet nr 61/2000 taotleb sama eesmärki kui direktiiv 97/81, mille see dekreet siseriiklikku õiguskorda üle võtab, st osalise tööajaga töötamise kaitset ja soodustamist. Seda arvestades on kohustus teatada osalise tööajaga töölepingutest vahend, mis aitab Itaalias tagada kõigi tööinspektsiooni ülesandeid täitvate asutuste tegevuse kooskõlastamist. See on ebaseadusliku tööturu vastase võitluse meede, mis võimaldab erinevatel tööinspektsioonidel olla andmebaasi vahendusel informeeritud turul valitsevast praktikast.
See ei ole sugugi bürokraatlik takistus, vaid pigem läbipaistvuse tagatis tööandjatele ja selle abil võideldakse ebaseadusliku tööturu vastu. Lisaks ei tekita selline formaalsus ettevõtjatevahelist ebavõrdsust ega moonuta konkurentsi.
Euroopa Ühenduste Komisjon leiab, et kohustus esitada trahvi ähvardusel asjaomased lepingud tööinspektsioonile rikub direktiivi 97/81 eesmärki.
Esiteks on selle direktiivi eesmärk kaotada osalise tööajaga töötajate diskrimineerimine ja teiseks lihtsustada osalise tööajaga töö arendamist, kaotades takistused, mis võivad pärssida ettevõtjate tahet kasutada seda töövormi. Direktiiv 97/81 paneb kohustuse kohelda osalise tööajaga tööd samal viisil kui täistööajaga tööd nii töötingimuste kui ka tööle juurdepääsu osas. Seega on raamkokkuleppe klausliga 5 vastuolus selliste takistuste loomine, mis ei ole objektiivselt õigustatud. Kõnealune direktiiv viitab oma põhjendustes üldisele raamistikule, mille abil kõrvaldatakse osalise tööajaga töötajate diskrimineerimine ning arendatakse osalise tööajaga töötamise võimalusi. Raamkokkuleppe üldpõhjenduste punkt 5 näeb ette, et meeste ja naiste pääsemist osalisele tööajaga tööle tuleb lihtsustada.
Kuigi siseriiklik kohus peab kontrollima, kas kõnealune meede on objektiivselt õigustatud, kahtleb komisjoni, kas käesolevas asjas esinevad sellised õigustused. Viidates 12. detsembri 1989. aasta otsusele kohtuasjas
C-265/88: Messner (EKL 1989, lk 4209
, punkt 14) ja 29. veebruari 1996. aasta otsusele kohtuasjas
C-193/94: Skanavi ja Chryssanthakopoulos (EKL 1996, lk I-929
, punkt 36), meenutab komisjon sellega seoses, et arvesse tuleb võtta kõnealuse siseriikliku meetmega seotud karistuste korda ja eeskätt selle proportsionaalsust. Käesolevas asjas on karistuste kord väga range, kuna trahvidel puudub ülemmäär.
Lõpuks leiab komisjon, et ei ole vaja uurida, kas kõnealune siseriiklik meede diskrimineerib naisi, kuna sellel küsimusel puudub piisavalt tugev seos põhikohtuasjaga.
Euroopa Kohtu vastus
Direktiivi 97/81 ja raamkokkuleppega soovitakse esiteks edendada osalise tööajaga töötamist ja teiseks kaotada osalise tööajaga ja täistööajaga töötajate vaheline diskrimineerimine.
See kahekordne eesmärk tuleneb raamkokkuleppe klauslist 1 (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 5) ja direktiivi 97/81 põhjendustest. Sellega seoses tuleb meenutada, et direktiivi põhjenduses 5 on märgitud, et „Euroopa Ülemkogu Esseni istungjärgu otsustes rõhutati vajadust võtta meetmeid, et edendada tööhõivet ning naiste ja meeste võrdseid võimalusi, samuti nõuti meetmeid kasvu tööhõivet intensiivistava mõju suurendamiseks eelkõige paindlikuma töökorralduse kaudu viisil, mis vastaks nii töötajate soovidele kui ka konkurentsinõuetele”. Lisaks ilmneb selle direktiivi põhjendusest 11, et raamkokkuleppele allakirjutanud osalised „soovisid sõlmida osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe, määrates kindlaks selle üldised põhimõtted ja miinimumnõuded; nad näitasid tahet luua üldine raamistik, mille abil kõrvaldatakse osalise tööajaga töötajate diskrimineerimine ning arendatakse osalise tööajaga töötajate võimalusi sellisel alusel, mis oleks vastuvõetav nii tööandjatele kui ka töötajatele”. Lõpuks märgitakse selle direktiivi põhjenduses 18, et „komisjon on koostanud oma ettepaneku direktiivi kohta vastavalt sotsiaalpoliitikat käsitleva kokkuleppe [sõlmiti Euroopa Ühenduse liikmesriikide vahel, v.a Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik (
EÜT 1992, C 191, lk 91
), esitatud Euroopa Ühenduse asutamislepingule lisatud sotsiaalpoliitika protokolli (nr 14) lisana] artikli 2 lõikele 2, mis näeb ette, et sotsiaalpoliitika valdkonna direktiivides „välditakse haldus-, finants- ja õiguslike piirangute kehtestamist viisil, mis pärsiks väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete loomist ja arengut””.
Vastavalt osalise tööajaga töötamise edendamise eesmärgile näeb raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkt a ette liikmesriikide kohustuse „identifitseeri[da] ja üle vaa[data] õiguslikku ja halduslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, ning vajaduse korral need kõrvalda[da]”.
Tuleb tõdeda, et seadusandliku dekreedi nr 61/2000 artiklis 2 pannakse ettevõtjatele kohustus edastada pädevatele ametiasutustele koopia kõigist osalise tööajaga töölepingutest ja et see on haldustakistus, mis võib piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkti a tähenduses.
Sellega seoses tuleb rõhutada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt Euroopa Kohtule edastatud toimikus ei ole mingeid tõendeid sellest, et täistööajaga töölepingute sõlmimisel esineks analoogne teatamiskohustus.
Itaalia valitsuse argument, mille kohaselt õigustab teatamiskohustust vajadus võidelda ebaseadusliku tööturu vastu ja teavitada haldusasutusi tööandjate praktikast, ei ole veenev. Tegelikult võivad sellised kaalutlused põhikohtuasjas käsitletud meedet õigustada vaid siis, kui see on taotletud eesmärgiga proportsionaalne. Nagu kohtujurist märgib oma ettepaneku punktides 46–48, saaks Itaalia valitsus kasutada pettuse ja ebaseadusliku tööturu vastase võitluse eesmärkide saavutamiseks vähem koormavaid meetmeid, pealegi kasutavad siseriiklikud ametiasutused neis valdkondades juba järelevalve-, kontrolli- ja politseimeetmeid.
Tuleb märkida, et peale majandusliku koormise, mis pannakse ettevõtjatele selle haldusliku teatamiskohustusega, kaasneb seadusandliku dekreedi nr 61/2000 artikliga 2 karistuste kord, mis näeb ette 15 euro suuruse trahvi iga asjaomase töötaja kohta iga viivitatud päeva eest, ilma et oleks kehtestatud mingit ülempiiri trahvi kogusumma piiramiseks.
See haldusformaalsus koos karistuste korraga pärsib tööandjate tahet kasutada osalise tööajaga töövormi.
Lisaks võib osalise tööajaga töölepingutest ametiasutusele teatamise kohustus oma maksumuse ja kaasnevate karistuste tõttu konkreetselt mõjutada väikesi ja keskmise suurusega ettevõtjaid, kellel puuduvad suurte ettevõtjatega samaväärsed vahendid ja keda niimoodi sunnitakse loobuma osalise tööajaga töökorraldusest, mida direktiiviga 97/81 soovitakse edendada.
Ilma et oleks vaja tõlgendada meeste ja naiste vahelise võrdse kohtlemise põhimõtet, tuleb seega Landesgericht Bozeni eelotsuse küsimusele vastata, et raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja millega kohustatakse esitama ametiasutusele 30 päeva jooksul pärast osalise tööajaga töölepingu sõlmimist selle koopia.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivile 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta lisatud Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja millega kohustatakse esitama ametiasutusele 30 päeva jooksul pärast osalise tööajaga töölepingu sõlmimist selle koopia.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.