CELEX: 62002CJ0327
Yhteisöjen ja Bulgarian, yhteisöjen ja Puolan ja yhteisöjen ja Slovakian väliset assosiaatiosopimukset
Sijoittautumisoikeus
Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan hakemukset, jotka koskevat oleskelulupaa sijoittautumista varten, hylätään ilman tutkintaa siinä tapauksessa, että hakijalla ei ole väliaikaista oleskelulupaa

Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Bulgarian tasavallan välisestä assosiaatiosta
tehdyn Eurooppa-sopimuksen, joka on hyväksytty 19 päivänä joulukuuta 1994 tehdyllä neuvoston ja komission päätöksellä 94/908/EHTY,
EY, Euratom (EYVL L 358, s. 1; jäljempänä yhteisöjen ja Bulgarian välinen sopimus), 45 artiklan 1 kohdan ja 59 artiklan 1 kohdan,
Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Puolan tasavallan välisestä assosiaatiosta tehdyn Eurooppa-sopimuksen,
joka on hyväksytty 13 päivänä joulukuuta 1993 tehdyllä neuvoston ja komission päätöksellä 93/743/Euratom, EHTY, EY (EYVL L
348, s. 1; jäljempänä yhteisöjen ja Puolan välinen sopimus) 44 artiklan 3 kohdan ja 58 artiklan 1 kohdan sekä Euroopan yhteisöjen
ja niiden jäsenvaltioiden sekä Slovakian tasavallan välisestä assosiaatiosta tehdyn Eurooppa-sopimuksen, joka on hyväksytty
19 päivänä joulukuuta 1994 tehdyllä neuvoston ja komission päätöksellä 94/909/EHTY, EY, Euratom (EYVL L 359, s. 1; jäljempänä
yhteisöjen ja Slovakian välinen sopimus ja kaikki yhdessä assosiaatiosopimukset) 45 artiklan 3 kohdan ja 59 artiklan 1 kohdan
tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty yhtäältä Bulgarian kansalaisten Panayotovan ja Kalchevan, Puolan kansalaisten Lisin, Topan ja Rusieckan
ja Slovakian kansalaisen Sopovan ja toisaalta Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratien (ulkomaalais- ja integraatioasiain
ministeri) välisissä asioissa, jotka koskevat sitä, että viimeksi mainittu hylkäsi heidän oleskelulupahakemuksensa, jotka
he olivat tehneet voidakseen harjoittaa ammattitoimintaa itsenäisinä ammatinharjoittajina.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Yhteisöjen ja Bulgarian välisen sopimuksen 45 artiklan 1 kohdassa, joka on sen IV osastossa, määrätään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot takaavat tämän sopimuksen voimaantulosta alkaen Bulgarian yhtiöiden ja kansalaisten sijoittautumiselle ja alueelleen
sijoittautuneiden Bulgarian yhtiöiden ja kansalaisten toiminnalle kohtelun, joka ei ole epäedullisempi kuin sen omille yhtiöilleen
ja kansalaisilleen myöntämä kohtelu, lukuun ottamatta liitteessä XVa tarkoitettuja aloja.”
Kyseisen sopimuksen 59 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Tämän sopimuksen IV osastoa sovellettaessa mitkään tämän sopimuksen määräykset eivät estä osapuolia soveltamasta maahan pääsyä
ja maassa oleskelua, työskentelyä, työoloja, luonnollisten henkilöiden sijoittautumista sekä palvelujen tarjontaa koskevia
lakejaan ja asetuksiaan, jos niillä ei mitätöidä tai heikennetä niitä etuja, jotka kuuluvat jollekin osapuolelle tämän sopimuksen
tietyn määräyksen perusteella. – – ”
Yhteisöjen ja Puolan välisen sopimuksen 44 artiklan 3 kohta ja 58 artiklan 1 kohta sekä yhteisöjen ja Slovakian välisen sopimuksen
45 artiklan 1 kohta ja 59 artiklan 1 kohta ovat sanamuodoltaan hyvin samankaltaiset kuin yhteisöjen ja Bulgarian välisen sopimuksen
45 artiklan 1 kohta ja 59 artiklan 1 kohta.
Alankomaiden lainsäädäntö
Vreemdelingenwet 1994:n (vuoden 1994 ulkomaalaislaki, jäljempänä Vreemdelingenwet) 16 a §:n 1 momentissa säädetään, että oleskelulupahakemus
tutkitaan vain, jos ulkomaalaisella on voimassa oleva väliaikainen oleskelulupa. Saman pykälän 3 ja 4 momentissa vapautetaan
tästä vaatimuksesta tietyt ulkomaalaisryhmät, kun taas saman säännöksen 6 momentissa säädetään, että hakijat voidaan vapauttaa
tästä vaatimuksesta hyvin poikkeuksellisissa yksittäistapauksissa.
Ulkomaalaisen on haettava väliaikaista oleskelulupaa lähtövaltionsa tai sen valtion, jossa hän pysyvästi oleskelee, Alankomaiden
diplomaattisesta edustustosta tai konsulaatista. Lupa myönnetään, jos hakija täyttää oleskeluluvan saamisen aineelliset edellytykset.
Jolleivät olosuhteet ole tämän myöntämisen jälkeen muuttuneet ja jollei käy ilmi, että lupa on saatu virheellisten tietojen
perusteella, tällaisen luvan haltija voi Alankomaihin saavuttuaan saada oleskeluluvan.
Alle kolme kuukautta kestävä lyhytaikainen oleskelu edellyttää Bulgarian kansalaisilta viisumin hankkimista. Puolan ja Slovakian
kansalaisilla puolestaan on Vreemdelingenwetin 8 §:n ja Vreemdelingenbesluit 1994:n (vuoden 1994 ulkomaalaispäätös) 46 §:n
1 momentin c kohdan mukaisesti oikeus vapaaseen oleskeluun kolmen kuukauden ajan (jäljempänä vapaa oleskeluaika). Vreemdelingenbesluit
1994:n 46 §:n 2 momentin mukaan tämä vapaa oleskeluaika päättyy automaattisesti, jos asianomainen tekee tämän ajan kuluessa
oleskelulupahakemuksen.
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
Groningenin (Alankomaat) aluepoliisipäällikkö hylkäsi pääasian kantajien oleskelulupahakemukset, jotka he olivat tehneet voidakseen
harjoittaa Alankomaissa ammattitoimintaa itsenäisinä ammatinharjoittajina, sillä perusteella, että heillä ei ollut Vreemdelingenwetin
16 a §:n 1 momentissa edellytettyä väliaikaista oleskelulupaa. Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie totesi näistä
hylkäämisistä tehdyt oikaisuvaatimukset perusteettomiksi 22.1. ja 1.5.2001 välisenä aikana tekemillään päätöksillä.
Rechtbank te ’s-Gravenhage, jossa nostettiin kanne näistä päätöksistä, katsoi ensiksikin, että pääasian kantajat eivät voi
vedota mihinkään Vreemdelingenwetin 16 a §:n 3, 4 ja 6 momentissa säädetyistä poikkeuksista.
Tämä tuomioistuin totesi sitten, että yhteisöjen tuomioistuin katsoi 27.9.2001 asioissa C-63/99, Gloszczuk (Kok. 2001, s.
I-6369, 86 kohta), C-235/99, Kondova (Kok. 2001, s. I-6427, 91 kohta) sekä C-257/99, Barkoci ja Malik (Kok. 2001, s. I‑6557,
83 kohta) antamissaan tuomioissa, jotka annettiin sellaisten asioiden yhteydessä, joissa sovellettiin Yhdistyneen kuningaskunnan
lainsäädäntöä, että yhteisöjen tekemien assosiaatiosopimusten sisältämät sijoittautumisoikeutta koskevat määräykset eivät
lähtökohtaisesti estä sitä, että jäsenvaltiot asettavat alueelleen maahantulon edellytykseksi väliaikaisen oleskeluluvan hankkimisen
ennakolta.
Se huomauttaa tältä osin erityisesti, että yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Barkoci ja Malik annetun
tuomion tuomiolauselman 4 kohdassa sellaisten määräysten osalta, joilla on sama sanamuoto kuin yhteisöjen ja Slovakian välisen
assosiaatiosopimuksen 45 artiklan 3 kohdalla ja 59 artiklan 1 kohdalla, eli Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden ja Tšekin
tasavallan välisestä assosiaatiosta tehdyn Eurooppa-sopimuksen, joka hyväksyttiin 19 päivänä joulukuuta 1994 tehdyllä neuvoston
ja komission päätöksellä 94/910/EHTY, EY, Euratom (EYVL L 360, s. 1; jäljempänä yhteisöjen ja Tšekin välinen assosiaatiosopimus)
45 artiklan 3 kohdan ja 59 artiklan 1 kohdan osalta seuraavaa:
”Assosiaatiosopimuksen 59 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen lopussa olevaa edellytystä on tulkittava siten, että sen
velvollisuuden tavoitteena tai vaikutuksena, jonka mukaan Tšekin kansalaisen on hankittava asuinmaassaan ennen lähtöä vastaanottavaan
jäsenvaltioon maahantulo-oikeutta koskeva selvitys, jonka myöntämisen edellytyksenä on [Yhdistyneen kuningaskunnan] Immigration
Rulesin [(House of Commons Paper 395); jäljempänä Immigration Rules] 212 §:ssä säädetyn kaltaisten aineellisten edellytysten
tarkastaminen, ei ole tehdä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi sitä, että Tšekin kansalaiset käyttävät heille tämän
sopimuksen 45 artiklan 3 kohdassa annettuja oikeuksia, kunhan vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset käyttävät
tähän jäsenvaltioon saavuttaessa tämän sopimuksen mukaisesti sijoittautumista varten tehtyjen maahantulohakemusten osalta
harkintavaltaansa siten, että maahantulolupa voidaan myöntää Tšekin kansalaiselle, jolla ei ole selvitystä maahantulo-oikeudesta,
muulla kuin Immigration Rulesin perusteella, jos hänen hakemuksensa täyttää selvästi ja ilmeisesti samat aineelliset edellytykset,
joita olisi sovellettu, jos hän olisi hakenut maahantulo-oikeutta koskevaa selvitystä Tšekin tasavallassa.”
Kansallinen tuomioistuin huomauttaa, että yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Barkoci ja Malik annetun
tuomion 69 kohdassa kuitenkin, että
” – – ei ole tarpeen tutkia sitä, voivatko vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset assosiaatiosopimuksen 59
artiklan 1 kohdan perusteella kieltäytyä päästämästä valtion alueelle Tšekin kansalaista, jolla ei ole selvitystä maahantulo-oikeudesta,
sillä riittää, kun tutkitaan, onko tämän 59 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen lopussa määrätyn edellytyksen mukaisena
pidettävä sitä, että Britannian viranomaiset soveltavat maahanmuuttolainsäädäntöä kokonaisuudessaan mukaan lukien se, että
Secretary of State [for the Home Department] käyttää harkintavaltaa ratkaistakseen, voidaanko yksittäistapauksissa olla soveltamatta
edellytystä, jonka mukaan henkilöllä on oltava maahantulo-oikeutta koskeva selvitys”.
Näin ollen kansallinen tuomioistuin pohtii, onko edellä mainitussa asiassa Barkoci ja Malik annetun tuomion tuomiolauselman
4 kohta, luettuna kyseisen tuomion 69 kohdan valossa, laadittu yksinomaan Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön erityispiirteiden
kannalta. Se toteaa tältä osin, että toisin kuin viimeksi mainitussa, Alankomaiden oikeudessa ei sallita, että toimivaltainen
viranomainen muissa kuin Vreemdelingenwetin 16 a §:ssä nimenomaisesti mainituissa tapauksissa myöntää pääasian hakijoille
oleskeluluvan, kun viimeksi mainituilla ei ole hallussaan väliaikaista oleskelulupaa.
Tämä tuomioistuin korostaa lopuksi, että koska Panayotova ja Kalcheva eivät ole saaneet vaadittua viisumia, he oleskelivat
lainvastaisesti Alankomaissa esittäessään oleskelulupahakemuksensa tähän jäsenvaltioon sijoittautumista varten. Tilanne on
sitä vastoin epäselvempi muiden pääasian kantajien osalta, joiden oleskelu tässä jäsenvaltiossa saattoi olla laillista ennen
kuin he tekivät oleskelulupahakemuksensa, koska heitä ei koske alle kolme kuukautta Alankomaissa kestävän oleskelun osalta
viisumivaatimus ja heillä on tältä osin tämän tuomion 8 kohdassa tarkoitettu vapaa oleskeluaika.
Näissä olosuhteissa Rechtbank te ’s-Gravenhage päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-257/99, Barkoci ja Malik, 27.9.2001 antamassa tuomiossa antamaa vastausta kysymykseen
4 tulkittava siten, että on Bulgarian kanssa tehdyn assosiaatiosopimuksen 45 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä 59 artiklan
1 kohdan kanssa, sekä vastaavasti Puolan kanssa tehdyn assosiaatiosopimuksen 44 artiklan 3 kohdan, luettuna yhdessä 58 artiklan
kanssa, ja Slovakian tasavallan kanssa tehdyn assosiaatiosopimuksen 45 artiklan 3 kohdan, luettuna yhdessä 59 artiklan kanssa,
vastaista, että toimivaltainen viranomainen jättää Alankomaissa tehdyn oleskelulupahakemuksen, jonka tarkoituksena on sijoittautuminen
assosiaatiosopimuksen mukaisesti, aineellisesti kokonaan tutkimatta yksinomaan sillä perusteella, että väliaikainen oleskelulupa
puuttuu? Vaikuttaako tähän kysymykseen annettavaan vastaukseen se, täyttyvätkö luvan myöntämiselle asetetut aineelliset edellytykset
selvästi ja ilmeisesti?
2)
Onko ensimmäiseen kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä, ja jos on, niin millä tavoin, sillä seikalla, oleskeleeko
oleskelulupahakemuksen tekijä Alankomaissa hakemuksen ajankohtana laillisesti jollakin muulla kuin väliaikaisen oleskeluluvan
perusteella, esimerkiksi Vreemdelingenwetin 8 §:ssä tarkoitetun niin sanotun vapaan oleskeluajan vuoksi?”
Ennakkoratkaisukysymykset
Kansallinen tuomioistuin haluaa näillä kahdella kysymyksellä, jotka on syytä tutkia yhdessä, tietää pääasiallisesti, onko
assosiaatiosopimuksen asian kannalta merkityksellisiä määräyksiä tulkittava siten, että niiden vastainen on sellainen jäsenvaltion
lainsäädäntö, jonka nojalla sen alueella tehty oleskelulupahakemus sinne itsenäisenä ammatinharjoittajana näiden sopimusten
mukaisesti sijoittautumista varten on enemmälti tutkimatta hylättävä, kun hakijalla ei ole väliaikaista oleskelulupaa, jonka
on ennakolta myöntänyt kyseisen jäsenvaltion diplomaattinen edustusto tai konsulaatti siinä valtiossa, josta asianomainen
on lähtöisin tai jossa hän oleskelee pysyvästi, ja kun näin on siinäkin tapauksessa, että hän on hakemuksen tekohetkellä laillisesti
mainitussa jäsenvaltiossa muussa ominaisuudessa kuin itsenäisenä ammatinharjoittajana ja että hän väittää täyttävänsä selvästi
ja ilmeisesti tällaisen väliaikaisen oleskeluluvan ja itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan myöntämisen aineelliset
edellytykset.
Välitön oikeusvaikutus, joka on tunnustettava yhteisöjen ja Bulgarian välisen sopimuksen 45 artiklan 1 kohdalle, yhteisöjen
ja Puolan välisen sopimuksen 44 artiklan 3 kohdalle sekä yhteisöjen ja Slovakian välisen sopimuksen 45 artiklan 3 kohdalle
merkitsee, että Bulgarian, Puolan ja Slovakian kansalaisilta, jotka haluavat käyttää niitä hyväkseen, on oikeus vedota niihin
vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimessa siitä huolimatta, että viimeksi mainitun viranomaiset ovat edelleen toimivaltaisia
soveltamaan mainittuihin kansalaisiin maahan saapumista ja maassa oleskelua sekä maahan sijoittautumista koskevaa kansallista
lainsäädäntöä yhteisöjen ja Bulgarian välisen sopimuksen 59 artiklan 1 kohdan mukaisesti, yhteisöjen ja Puolan välisen sopimuksen
58 artiklan 1 kohdan mukaisesti sekä yhteisöjen ja Slovakian välisen sopimuksen 59 artiklan 1 kohdan mukaisesti (ks. em. asia
Gloszczuk, tuomion 38 kohta; em. asia Kondova, tuomion 39 kohta ja asia C-268/99, Jany ym., tuomio 20.11.2001, Kok. 2001,
s I-8615, 28 kohta).
Vaikka sijoittautumisoikeus, sellaisena kuin se on määritelty edellisessä kohdassa mainituissa kolmessa ensimmäisessä määräyksessä,
merkitsee, että maahantulo- ja oleskeluoikeus annetaan tämän oikeuden liitännäisinä oikeuksina, kolmesta viimeisestä määräyksestä
seuraa kuitenkin, että maahantulo- ja oleskeluoikeus eivät ole ehdottomia etuoikeuksia, vaan että niiden käyttöä voidaan tarvittaessa
rajoittaa vastaanottavan jäsenvaltion tällaisten kansalaisten maahantuloa, oleskelua ja sijoittautumista koskevilla säännöillä
(em. asia Gloszczuk, tuomion 51 kohta; em. asia Kondova, tuomion 54 kohta ja em. asia Jany ym., tuomion 28 kohta).
Jotta vastaanottavan jäsenvaltion maahanmuuttoa koskevalla lainsäädännöllä asetetut sijoittautumisoikeuden rajoitukset olisivat
yhteisöjen ja Bulgarian välisen sopimuksen 59 artiklan 1 kohdassa, yhteisöjen ja Puolan välisen sopimuksen 58 artiklan 1 kohdassa
sekä yhteisöjen ja Slovakian välisen sopimuksen 59 artiklan 1 kohdassa ilmaistun edellytyksen mukaisia, niiden on kuitenkin
sovelluttava tavoitellun päämäärän saavuttamiseen ja ne eivät saa olla tämän päämäärän kannalta sellainen toimenpide, jolla
loukataan kyseisten sopimusten 45 artiklan 1 kohdalla, 44 artiklan 3 kohdalla ja 45 artiklan 3 kohdalla Bulgarian, Puolan
ja Slovakian kansalaisille annettujen oikeuksien ydinsisältöä tekemällä näiden oikeuksien käytöstä mahdotonta tai suhteettoman
vaikeaa (em. asia Gloszczuk, tuomion 56 kohta ja em. asia Kondova, tuomion 59 kohta).
Tämän osalta sellaiset määräykset kuin yhteisöjen ja Bulgarian välisen sopimuksen 45 artiklan 1 kohta luettuna yhdessä 59
artiklan 1 kohdan kanssa, yhteisöjen ja Puolan välisen sopimuksen 44 artiklan 3 kohta luettuna yhdessä 58 artiklan 1 kohdan
kanssa sekä yhteisöjen ja Slovakian välisen sopimuksen 45 artiklan 3 kohta luettuna yhdessä 59 artiklan 1 kohdan kanssa eivät
lähtökohtaisesti estä sellaista ennakkovalvontajärjestelmää, jossa sen edellytykseksi, että toimivaltaiset maahanmuuttoviranomaiset
myöntävät maahantulo- ja oleskeluluvan, asetetaan, että hakija osoittaa, että hänellä todella on aikomus aloittaa toiminta
itsenäisenä ammatinharjoittajana olematta samanaikaisesti missään palkkatyössä ja käyttämättä hyväkseen yhteiskunnan varoja
ja että hänellä on alusta alkaen riittävät taloudelliset varat ja kohtuulliset mahdollisuudet menestyä (em. asia Glosczuk,
tuomion 86 kohta; em. asia Kondova, tuomion 91 kohta ja em. asia Jany ym., tuomion 31 kohta).
Tällaisella kansallisella valvontajärjestelmällä, jolla selvitetään hakijan suunnitteleman toiminnan täsmällinen luonne ja
jota sovelletaan ennen kuin viimeksi mainittu lähtee vastaanottavaan jäsenvaltioon, pyritään lailliseen tavoitteeseen, koska
siten voidaan rajata maahantulo- ja oleskeluoikeuden käyttö näihin määräyksiin vetoavien asianomaisten valtioiden kansalaisten
osalta koskemaan ainoastaan niissä tarkoitettuja edunsaajia (em. asia Gloszczuk, tuomion 58 kohta; em. asia Kondova, tuomion
61 kohta ja em. asia Barkoci ja Malik, tuomion 62 kohta).
Lisäksi tällainen valvontajärjestelmä on erityisesti perusteltavissa, kun otetaan huomioon, että aineellisten edellytysten
tutkiminen ja yksityiskohtaisten selvitysten tekeminen, joita se edellyttää, on vaivattomampaa toteuttaa lähtövaltiossa, kun
otetaan huomioon muun muassa sekä kielelliset seikat että seikat, jotka liittyvät niiden ulkomaan kansalaisten tilanteeseen,
jotka haluavat sijoittautua johonkin jäsenvaltioon (ks. em. asia Barkoci ja Malik, tuomion 65 ja 66 kohta).
Siihen, että vastaanottavalta jäsenvaltiolta, joka on ottanut käyttöön tällaisen ennakkovalvontajärjestelmän, edellytettäisiin
lisäksi, että sen viranomaisten on tutkittava kaikki sen alueella assosiaatiosopimusten nojalla tehdyt hakemukset, sisältyisi
muun muassa riski siitä, että matkailun tai muun lyhytaikaiseksi tarkoitetun oleskelun yhteydessä tehdään erittäin runsaasti
hakemuksia. Tällainen tilanne olisi omiaan, kuten Alankomaiden, Kreikan ja Ranskan hallitukset ovat todenneet, vahingoittamaan
kyseisen jäsenvaltion käyttöön ottamaa pakollista ennakkovalvontajärjestelmää sekä, kun otetaan huomioon hakemusten ja hylkäävistä
päätöksistä mahdollisesti tehtävien muutostenhakujen tutkimiseen kuluva aika, rajoittamaan tämän jäsenvaltion vapautta olla
suomatta vapaata tai yksinkertaistettua maahantuloa muuten kuin sillä edellytyksellä, että aiottu oleskelu on lyhytaikainen.
Tästä seuraa myös, että yhteisöjen ja Puolan välisen sopimuksen 58 artiklan 1 kohdan, yhteisöjen ja Bulgarian välisen sopimuksen
59 artiklan 1 kohdan sekä yhteisöjen ja Slovakian välisen sopimuksen 59 artiklan 1 kohdan määräysten tehokas vaikutus vaarantuu.
Koska ennakkoratkaisupyyntö ei sisällä mitään täsmennystä niiden aineellisten edellytysten osalta, jotka sovellettavassa Alankomaiden
lainsäädännössä asetetaan väliaikaisen oleskeluluvan myöntämiselle, kansallisen tuomioistuimen on tarvittaessa tutkittava,
että nämä edellytykset ovat omiaan turvaamaan tämän tuomion 22 kohdassa mainitun päämäärän saavuttamisen (ks. em. asiassa
Jany ym. annettuun tuomioon johtaneiden tosiseikkojen tapahtuma-aikaan voimassa olleen Alankomaiden lainsäädännön osalta kyseisen
tuomion 31 kohta).
Lisäksi on täsmennettävä, että tällaisen väliaikaisen oleskeluluvan myöntämiseen liittyvien menettelysääntöjen on itsessään
oltava omiaan takaamaan, että assosiaatiosopimuksilla annetun sijoittautumisoikeuden käyttämistä ei tehdä mahdottomaksi tai
suhteettoman vaikeaksi.
Tästä seuraa muun muassa, että tällaisiin väliaikaisiin oleskelulupiin sovellettavan säännöstön on perustuttava helposti käytettävissä
olevaan menettelylliseen järjestelmään, jossa asianomaisille pystytään takaamaan, että heidän hakemuksensa käsitellään kohtuullisessa
ajassa ja objektiivisesti ja että mahdollisiin luvan epäämispäätöksiin voidaan lisäksi hakea tuomioistuimissa muutosta (ks.
vastaavasti asia C-157/99, Smits ja Peerbooms, tuomio 12.7.2001, Kok. 2001, s. I-5473, 90 kohta). Viimeksi mainituilta osin
on muistettava, että yhteisön oikeus edellyttää kansallisten viranomaisten sovellettavien yhteisön oikeuden säännösten ja
määräysten nojalla tekemien päätösten tehokasta tuomioistuinvalvontaa ja että tämä tehokkaan oikeussuojan periaate on yleinen
oikeusperiaate, joka johtuu jäsenvaltioiden yhteisestä valtiosääntöperinteestä ja joka on vahvistettu Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun
ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 ja 13 artiklassa (ks. erityisesti asia 222/84, Johnston,
tuomio 15.5.1986, Kok. 1986, s. 1651, Kok. Ep. VIII, s. 621, 18 ja 19 kohta ja asia C-467/01, Eribrand, tuomio 19.6.2003,
Kok. 2003, s. I-6471, 61 kohta).
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kun jäsenvaltio on valinnut järjestelmän, jossa oleskeluluvan myöntäminen assosiaatiosopimusten
määräyksiin perustuvaa sijoittautumista varten riippuu sellaisesta valvontamenetelmästä, joka edeltää sen alueelle saapumista,
tämä jäsenvaltio voi lähtökohtaisesti säätää, että sen toimivaltaiset maahanmuuttoviranomaiset hylkäävät enemmälti tutkimatta
oleskelulupahakemuksen, jonka sen alueella on tässä tarkoituksessa tehnyt Bulgarian, Puolan tai Slovakian kansalainen silloin,
kun viimeksi mainitulla ei ole vaadittua väliaikaista oleskelulupaa, joka olisi pitänyt ennakolta hankkia kyseisen jäsenvaltion
diplomaattisesta edustustosta tai konsulaatista siinä valtiossa, josta asianomainen on lähtöisin tai jossa hän oleskeli pysyvästi
ennen lähtöään tähän jäsenvaltioon.
Kansallinen tuomioistuin kysyy kuitenkin, onko tällainen hylkääminen edelleen assosiaatiosopimusten mainittujen määräysten
mukaista siinä tapauksessa, että asianomainen oleskelee laillisesti vastaanottavassa jäsenvaltiossa muussa ominaisuudessa
kuin itsenäisenä ammatinharjoittajana sinä ajankohtana, jolloin hän jätti oleskelulupahakemuksensa sijoittautumista varten,
ja että hän ilmoittaa täyttävänsä selvästi ja ilmeisesti väliaikaisen oleskeluluvan ja itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan
myöntämisen aineelliset edellytykset.
Ensiksikin siltä osin kuin kysymys on siitä, että asianomaiset ovat oleskelleet laillisesti Alankomaissa Alankomaiden lainsäädännön
mukaisen vapaan oleskeluajan nojalla, on ensiksi palautettava mieleen, että sellaisessa kansallisessa järjestelmässä, joka
perustuu asianmukaisiin tarkastustoimenpiteisiin, jotka edeltävät ulkomaan kansalaisen lähtöä vastaanottavaan jäsenvaltioon
sinne itsenäisenä ammatinharjoittajana sijoittautumista varten, se, että hänen mahdollisesti sallitaan tulla tämän valtion
alueelle tilapäisesti muulla perusteella, kun hänellä ei ole maahantulolupaa, joka voidaan myöntää kyseisten tarkastusten
jälkeen, ei millään tavoin vastaa tällaista lupaa, joten asianomainen ei voi tehokkaasti vedota pelkästään siihen, että hänen
on annettu tilapäisesti tulla maahan, sen väitteen tueksi, että hän olisi saanut oikeuden sijoittautua itsenäisenä ammatinharjoittajana
tämän jäsenvaltion alueelle (ks. vastaavasti em. asia Barkoci ja Malik, tuomion 77–79 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa lisäksi, että yhteisöjen ja Puolan välisen sopimuksen 58 artiklan 1 kohdan
ja näin ollen yhteisöjen ja Bulgarian välisen sopimuksen 59 artiklan 1 kohdan sekä yhteisöjen ja Slovakian välisen sopimuksen
59 artiklan 1 kohdan kanssa on yhteensopivaa se, että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset hylkäävät näiden
sopimusten 44 artiklan 3 kohdan ja vastaavasti 45 artiklan 1 kohdan tai vastaavasti 45 artiklan 3 kohdan nojalla tehdyn hakemuksen
sillä perusteella, että hakija oleskeli hakemuksen jättäessään lainvastaisesti jäsenvaltion alueella, koska hän oli tehnyt
mainituille viranomaisille totuudenvastaisia ilmoituksia saadakseen alkuperäisen maahantuloluvan muulla perusteella tai koska
tämän maahantuloluvan nimenomaista ehtoa, joka koski hänen oleskelunsa sallittua kestoa kyseisessä jäsenvaltiossa, oli rikottu
(em. asia Gloszczuk, tuomion 77 kohta).
Samoin tulee olla, kun ilmenee, että mainittujen määräysten nojalla tehty hakemus ei ole niiden nimenomaisten edellytysten
mukainen, jotka liittyvät asianomaisen maahantuloon vastaanottavaan jäsenvaltioon ja erityisesti niihin edellytyksiin, jotka
koskevat tässä jäsenvaltiossa sallitun oleskelun kestoa.
Kuten tämän tuomion 24 kohdassa on todettu, jos Bulgarian, Puolan tai Slovakian kansalaisen sallittaisiin tehdä hakemus assosiaatiosopimuksen
mukaisesti vastaanottavaan jäsenvaltioon sijoittautumista varten siitä riippumatta, että hän on saapunut viimeksi mainitun
alueelle sillä nimenomaisella edellytyksellä, että oleskelee siellä korkeintaan kolme kuukautta, kyseinen kansalainen voisi
helposti kiertää kansallisia ulkomaalaisten maahantuloa ja maassa oleskelua koskevia sääntöjä, mistä seuraisi, että yhteisöjen
ja Puolan välisen sopimuksen 58 artiklan 1 kohdalta, yhteisöjen ja Bulgarian välisen sopimuksen 59 artiklan 1 kohdalta ja
yhteisöjen ja Slovakian välisen sopimuksen 59 artiklan 1 kohdalta vietäisiin niiden tehokas vaikutus.
Tältä osin on katsottava, että Bulgarian, Puolan tai Slovakian kansalainen, joka ei alistu kansallisten viranomaisten asiaankuuluviin
tarkastuksiin laiminlyöden näin ne edellytykset, joilla oikeus saapua kyseiselle alueelle on hänelle tunnustettu, ei voi vedota
assosiaatiosopimusten sijoittautumisoikeutta koskevien määräysten antamaan suojaan välttyäkseen tällaisilta edellytyksiltä.
Toiseksi siltä osin kuin on kysymys siitä, että Bulgarian, Puolan tai Slovakian kansalainen, joka tekee Alankomaiden alueella
oleskelulupahakemuksen sijoittautumista varten assosiaatiosopimusten perusteella väittää täyttävänsä selvästi ja ilmeisesti
ne aineelliset edellytykset, jotka olisi tullut tarkastaa Alankomaiden lainsäädännössä käyttöön otetun ennakkovalvontajärjestelmän
yhteydessä, on tosin totta, että yhteisöjen tuomioistuin on katsonut edellä mainitussa asiassa Barkoci ja Malik antamansa
tuomion 74 kohdassa, että yhteisöjen ja Tšekin välisen sopimuksen 45 artiklan 3 kohdan ja 59 artiklan 1 kohdan vastaista ei
ole se, että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset maahanmuuttoviranomaiset vaativat, että Tšekin kansalainen hankkii
ennen lähtöään tähän jäsenvaltioon maahantulo-oikeuttaan koskevan selvityksen, jonka myöntämisen edellytyksenä on sijoittautumista
koskevien, Immigration Rulesin 212 §:ssä säädetyn kaltaisten aineellisten edellytysten tarkastaminen, kunhan nämä viranomaiset
käyttävät sijoittautumista varten tähän jäsenvaltioon saavuttaessa tämän sopimuksen mukaisesti tehtyjen maahantulohakemusten
osalta harkintavaltaansa siten, että maahantulolupa voidaan myöntää Tšekin kansalaiselle muulla kuin Immigration Rulesin perusteella,
jos hänen hakemuksensa täyttää selvästi ja ilmeisesti samat aineelliset edellytykset, joita olisi sovellettu, jos hän olisi
hakenut maahantulo-oikeutta koskevaa selvitystä Tšekin tasavallassa.
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin täsmentänyt kyseisessä asiassa Barkoci ja Malik annetun tuomion 72 kohdassa, juuri
siltä osin kuin vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten maahanmuuttoviranomaisten käytäntönä on jättää soveltamatta pakottavaa
edellytystä, jonka mukaan henkilöllä on oltava selvitys maahantulo-oikeudesta, kun sitä on pidettävä ennakkovalvontajärjestelmän
logiikan mukaisena ja yhteisöjen ja Tšekin välisen sopimuksen kannalta perusteltuna, viranomaisten menettely niiden arvioidessa
harkintavaltaansa käyttäen hakijan henkilökohtaista tilannetta ja ratkaistessa, onko assosiaatiosopimukseen perustuva sijoittautumishakemus
perusteltu, ei ole yhtä perusteellista silloin, kun hakemus on esitetty jäsenvaltioon saavuttaessa, kuin silloin, kun Tšekin
kansalainen esittää asuinvaltiossaan maahantulo-oikeutta koskevaa selvitystä koskevan hakemuksen.
Kuten kansallinen tuomioistuin ja yhteisöjen tuomioistuimessa huomautuksensa esittäneet hallitukset ovat korostaneet, Alankomaiden
oikeusjärjestyksessä – toisin kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa vallitsevassa tilanteessa – maahanmuuton osalta toimivaltaisilla
viranomaisilla ei ole tällaista harkintavaltaa. Asianomaisen lähtövaltiossa sijaitsevan Alankomaiden diplomaattiedustuston
tai konsulaatin myöntämän väliaikaisen oleskeluluvan puuttuessa kyseisillä viranomaisilla ei kansallisen oikeuden mukaan lähtökohtaisesti
ole toimivaltaa myöntää oleskelulupaa sijoittautumista varten assosiaatiosopimusten mukaisesti ja tutkia tässä tarkoituksessa,
täyttyvätkö tällaisen myöntämisen aineelliset edellytykset.
Ilman, että rajoitetaan jäsenvaltioiden mahdollisuutta säätää sellaisesta ennakkovalvontajärjestelmästä, johon liittyy mahdollisuus
tutkia suoraan valtion alueella tehdyt hakemukset, on Alankomaiden käyttöön ottaman kaltaisen ennakkovalvontajärjestelmän
logiikan mukaista ja assosiaatiosopimusten kannalta sallittua, että tämä jäsenvaltio säätää oikeusjärjestelmässään, että silloin
kuin edellytys siitä, että on ennakolta haettu väliaikaista oleskelulupaa sijoittautumista varten siinä valtiossa, josta henkilö
on lähtöisin tai jossa hän oleskelee pysyvästi, ei täyty, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset epäävät Bulgarian,
Puolan tai Slovakian kansalaisilta, jotka vetoavat yhteisöjen ja Bulgarian välisen sopimuksen 45 artiklan 1 kohtaan ja vastaavasti
yhteisöjen ja Puolan välisen sopimuksen 44 artiklan 3 kohtaan sekä vastaavasti yhteisöjen ja Slovakian välisen sopimuksen
45 artiklan 3 kohtaan, heidän hakemansa oleskeluluvan, ja näin on riippumatta siitä, täyttyvätkö tällaisen väliaikaisen oleskeluluvan
saamisen aineelliset edellytykset tosiasiallisesti (ks. vastaavasti em. asia Gloszczuk, tuomion 70 kohta ja em. asia Kondova,
tuomion 75 kohta).
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että esitettyihin kysymyksiin on vastattava seuraavasti:
–
Yhteisöjen ja Bulgarian välisen sopimuksen 45 artiklan 1 kohta luettuna yhdessä 59 artiklan 1 kohdan kanssa, yhteisöjen ja
Puolan välisen sopimuksen 44 artiklan 3 kohta luettuna yhdessä 58 artiklan 1 kohdan kanssa sekä yhteisöjen ja Slovakian välisen
sopimuksen 45 artiklan 3 kohta luettuna yhdessä 59 artiklan 1 kohdan kanssa eivät lähtökohtaisesti estä sellaista jäsenvaltion
lainsäädäntöä, johon sisältyy ennakkovalvontajärjestelmä, jossa asetetaan kyseisen jäsenvaltion alueelle maahantulon, joka
tapahtuu tarkoituksin sijoittautua sinne itsenäisenä ammatinharjoittajana, edellytykseksi, että kyseisen jäsenvaltion diplomaattinen
edustusto tai konsulaatti siinä valtiossa, josta asianomainen on lähtöisin tai jossa hän oleskeli pysyvästi, on myöntänyt
väliaikaisen oleskeluluvan. Tällaisessa järjestelmässä voidaan pätevästi asettaa kyseisen luvan myöntämisen edellytykseksi
se, että asianomainen osoittaa, että hänellä todella on aikomus aloittaa toiminta itsenäisenä ammatinharjoittajana olematta
samanaikaisesti missään palkkatyössä ja käyttämättä hyväkseen yhteiskunnan varoja ja että hänellä on alusta alkaen riittävät
taloudelliset varat ja kohtuulliset mahdollisuudet menestyä. Tällaisiin ennakolta myönnettäviin oleskelulupiin sovellettavan
säännöstön on kuitenkin perustuttava helposti käytettävissä olevaan menettelylliseen järjestelmään, jossa asianomaisille pystytään
takaamaan, että heidän hakemuksensa käsitellään kohtuullisessa ajassa ja objektiivisesti ja että mahdollisiin luvan epäämispäätöksiin
voidaan hakea tuomioistuimissa muutosta.
–
Kyseisiä assosiaatiosopimusten määräyksiä on tulkittava siten, että ne eivät lähtökohtaisesti estä myöskään sitä, että tällaisessa
kansallisessa lainsäädännössä säädetään, että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset hylkäävät assosiaatiosopimuksiin
perustuvaa sijoittautumista varten tämän valtion alueella tehdyn oleskelulupahakemuksen, kun hakijalla ei ole tässä lainsäädännössä
edellytettyä väliaikaista oleskelulupaa.
–
Tältä osin merkitystä ei ole sillä, että hakija väittää täyttävänsä selvästi ja ilmeisesti väliaikaisen oleskeluluvan ja tällaisiin
sijoittautumistarkoituksiin myönnettävän oleskeluluvan myöntämisen aineelliset edellytykset, tai sillä, että kyseinen hakija
oleskelee vastaanottavassa jäsenvaltiossa laillisesti muulla perusteella hakemuksen tekohetkellä, jos ilmenee, että hakemus
ei ole niiden nimenomaisten edellytysten mukainen, jotka liittyvät siihen, että asianomaisen maahantulo tähän jäsenvaltioon
sallitaan, eikä erityisesti niiden edellytysten mukainen, jotka koskevat sallittua oleskelun kestoa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Bulgarian tasavallan välisestä assosiaatiosta tehdyn Eurooppa-sopimuksen,
joka on hyväksytty 19 päivänä joulukuuta 1994 tehdyllä neuvoston ja komission päätöksellä 94/908/EHTY, EY, Euratom, 45 artiklan
1 kohta luettuna yhdessä sen 59 artiklan 1 kohdan kanssa, Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Puolan tasavallan
välisestä assosiaatiosta tehdyn Eurooppa-sopimuksen, joka on hyväksytty 13 päivänä joulukuuta 1993 tehdyllä neuvoston ja komission
päätöksellä 93/743/Euratom, EHTY, EY, 45 artiklan 3 kohta luettuna yhdessä sen 59 artiklan 1 kohdan kanssa sekä Euroopan yhteisöjen
ja niiden jäsenvaltioiden sekä Slovakian tasavallan välisestä assosiaatiosta tehdyn Eurooppa-sopimuksen, joka on hyväksytty
19 päivänä joulukuuta 1994 tehdyllä neuvoston ja komission päätöksellä 94/909/EHTY, EY, Euratom, 45 artiklan 3 kohta luettuna
yhdessä sen 59 artiklan 1 kohdan kanssa eivät lähtökohtaisesti estä sellaista jäsenvaltion lainsäädäntöä, johon sisältyy ennakkovalvontajärjestelmä,
jossa asetetaan kyseisen jäsenvaltion alueelle maahantulon, joka tapahtuu tarkoituksin sijoittautua sinne itsenäisenä ammatinharjoittajana,
edellytykseksi, että kyseisen jäsenvaltion diplomaattinen edustusto tai konsulaatti siinä valtiossa, josta asianomainen on
lähtöisin tai jossa hän oleskeli pysyvästi, on myöntänyt väliaikaisen oleskeluluvan. Tällaisessa järjestelmässä voidaan pätevästi
asettaa tällaisen luvan myöntämisen edellytykseksi se, että asianomainen osoittaa, että hänellä todella on aikomus aloittaa
toiminta itsenäisenä ammatinharjoittajana olematta samanaikaisesti missään palkkatyössä ja käyttämättä hyväkseen yhteiskunnan
varoja ja että hänellä on alusta alkaen riittävät taloudelliset varat ja kohtuulliset mahdollisuudet menestyä. Tällaisiin
ennakolta myönnettäviin oleskelulupiin sovellettavan säännöstön on kuitenkin perustuttava helposti käytettävissä olevaan menettelylliseen
järjestelmään, jossa asianomaisille pystytään takaamaan, että heidän hakemuksensa käsitellään kohtuullisessa ajassa ja objektiivisesti
ja että mahdollisiin luvan epäämispäätöksiin voidaan hakea tuomioistuimissa muutosta.
2)
Kyseisiä assosiaatiosopimusten määräyksiä on tulkittava siten, että ne eivät lähtökohtaisesti estä myöskään sitä, että tällaisessa
kansallisessa lainsäädännössä säädetään, että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset hylkäävät assosiaatiosopimuksiin
perustuvaa sijoittautumista varten tämän valtion alueella tehdyn oleskelulupahakemuksen, kun hakijalla ei ole tässä lainsäädännössä
edellytettyä väliaikaista oleskelulupaa.
3)
Tältä osin merkitystä ei ole sillä, että hakija väittää täyttävänsä selvästi ja ilmeisesti väliaikaisen oleskeluluvan ja tällaisiin
sijoittautumistarkoituksiin myönnettävän oleskeluluvan myöntämisen aineelliset edellytykset, tai sillä, että kyseinen hakija
oleskelee vastaanottavassa jäsenvaltiossa laillisesti muulla perusteella hakemuksen tekohetkellä, jos ilmenee, että hakemus
ei ole niiden nimenomaisten edellytysten mukainen, jotka liittyvät siihen, että asianomaisen maahantulo tähän jäsenvaltioon
sallitaan, eikä erityisesti niiden edellytysten mukainen, jotka koskevat sallittua oleskelun kestoa.
Allekirjoitukset
–
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.