CELEX: 62003CJ0319
Socialpolitik
ligebehandling af mænd og kvinder
artikel 141, stk. 4, EF
direktiv 76/207/EØF
betingelser for adgang til stillinger i det offentlige
bestemmelser, hvorefter enker, der ikke har giftet sig igen, er fritaget for aldersgrænserne ved ansættelse i stillinger i det offentlige

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse
af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse
samt arbejdsvilkår (EFT L 39, s. 40, herefter »direktivet«).
Anmodningen er blevet indgivet under en sag anlagt af M. Briheche mod indenrigsministeren, undervisningsministeren og justitsministeren
vedrørende disses afslag på hans ansøgninger til flere udvælgelsesprøver, der har været afholdt med henblik på ansættelse
af assistenter eller sekretærer med den begrundelse, at han ikke opfyldte aldersbetingelsen i den franske lovgivning for at
deltage i disse udvælgelsesprøver.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
Artikel 141, stk. 4, EF bestemmer:
»For at sikre fuld ligestilling mellem mænd og kvinder i praksis på arbejdsmarkedet er princippet om ligebehandling ikke til
hinder for, at de enkelte medlemsstater opretholder eller vedtager foranstaltninger, der tager sigte på at indføre specifikke
fordele, der har til formål at gøre det lettere for det underrepræsenterede køn at udøve en erhvervsaktivitet eller at forebygge
eller opveje ulemper i den erhvervsmæssige karriere.«
Direktivets artikel 2, stk. 1 og 4, lyder:
»1.

Princippet om ligebehandling i henhold til nedenstående bestemmelser indebærer, at der ikke finder nogen forskelsbehandling
sted på grundlag af køn, hverken direkte eller indirekte under henvisning særlig til ægteskabelig eller familiemæssig stilling.
[...]
4.

Dette direktiv er ikke til hinder for foranstaltninger til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder, særlig ved at afhjælpe
de faktiske uligheder, som påvirker kvindernes muligheder på de i artikel 1, stk. 1, anførte områder.«
Direktivets artikel 3, stk. 1, lyder:
»Anvendelsen af princippet om ligebehandling indebærer, at der ikke finder nogen forskelsbehandling sted på grundlag af køn,
for så vidt angår adgangsvilkår, herunder udvælgelseskriterier, til stillinger og funktioner inden for enhver sektor eller
erhvervsgren, og til alle niveauer i erhvervshierarkiet.«
De nationale bestemmelser
Artikel 5, stk. 1, i dekret nr. 90-713 af 1. august 1990 vedrørende de fælles vedtægtsbestemmelser for fuldmægtige i centraladministrationen
(JORF af 11.8.1990, s. 9795) fastsætter en aldersgrænse på 45 år for ansættelse af tjenestemænd på grundlag af eksterne udvælgelsesprøver.
Artikel 1 i dekret nr. 75-765 af 14. august 1975 vedrørende aldersgrænsen ved ansættelse af tjenestemænd i kategorierne B,
C og D på grundlag af en udvælgelsesprøve (JORF af 19.8.1975, s. 8444) fastsætter ligeledes aldersgrænsen for adgang til udvælgelsesprøven
til 45 år, medmindre særlige bestemmelser fastsætter en højere aldersgrænse.
Af artikel 8, stk. 1, i lov nr. 75-3 af 3. januar 1975 vedrørende forskellige forbedringer og forenklinger på området for
pension og tilskud til efterladte ægtefæller, mødre og ældre (JORF af 4.1.1975, s. 198) fremgår det, at »aldersgrænserne for
adgang til stillinger i det offentlige ikke gælder for kvinder, der er nødsaget til at arbejde efter ægtefællens død«.
Denne undtagelse blev ændret ved lov nr. 79-569 af 7. juli 1979 vedrørende afskaffelse af aldersgrænsen for adgang til stillinger
i det offentlige for visse kategorier af kvinder (JORF af 8.7.1979), således at den derefter også fandt anvendelse på mødre
med tre eller flere børn, enker, der ikke har giftet sig igen, fraskilte kvinder, der ikke har giftet sig igen, kvinder, der
er separeret ved retsafgørelse, og ugifte kvinder, der har forsørgerpligt over for mindst et barn, og som er nødsaget til
at arbejde.
Artikel 34 i lov nr. 2001-397 af 9. maj 2001 vedrørende erhvervsmæssig ligebehandling af kvinder og mænd (JORF af 10.5.2001,
s. 7320) udvidede listen af de i foregående præmis nævnte personer med ugifte mænd, der har forsørgerpligt over for mindst
et barn, og som er nødsaget til at arbejde.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
M. Briheche, der er 48 år, enkemand, der ikke har giftet sig igen, og som har forsørgerpligt over et barn, har ansøgt om adgang
til flere udvælgelsesprøver med henblik på ansættelse i den franske offentlige forvaltning, bl.a. til en udvælgelsesprøve
afholdt af indenrigsministeriet i 2002 med henblik på ansættelse af fuldmægtige i centraladministrationen.
M. Briheche fik ved afgørelse af 28. januar 2002 afslag på sin ansøgning til den sidstnævnte udvælgelsesprøve med den begrundelse,
at han ikke opfyldte aldersbetingelsen i artikel 5, stk. 1, i dekret nr. 90-713 for at deltage i en sådan udvælgelsesprøve.
Han indgav en klage over dette afslag, idet han anførte, at aldersgrænsen på 45 år ikke længere var gældende for ham, efter
at lov nr. 2001-397 var trådt i kraft.
Denne klage blev afvist ved indenrigsministerens afgørelse af 8. marts 2002, idet denne dels gentog ordlyden af afgørelsen
af 28. januar 2001, dels præciserede, at det bortset fra bestemte kategorier af kvinder kun var ugifte mænd, der havde forsørgerpligt
over for mindst et barn, og som var nødsaget til at arbejde, der ikke var omfattet af aldersgrænsen for adgangen til offentlige
stillinger.
M. Briheche anlagde den 28. marts 2002 sag ved tribunal administratif de Paris, hvori han navnlig nedlagde påstand om annullation
af afgørelserne truffet den 28. januar og den 8. marts 2002 vedrørende afslaget på hans ansøgning til den pågældende udvælgelsesprøve.
M. Briheche har anført, at artikel 8, stk. 1, i lov nr. 75-3, som ændret ved lov nr. 2001-397, er i strid med direktivets
formål, idet alene »enker, der ikke har giftet sig igen« er fritaget for aldersgrænsen for adgangen til stillinger i det offentlige.
Selv om direktivet ikke er til hinder for foranstaltninger, der afhjælper de faktiske uligheder, som påvirker kvindernes muligheder
for beskæftigelse, er medlemsstaterne nemlig forpligtet til at revidere bestemmelser, når det beskyttelseshensyn, som oprindelig
lå til grund for disse, ikke længere er begrundet.
Det er under disse omstændigheder, at tribunal administratif de Paris har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen
følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er bestemmelserne i direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 til hinder for, at Frankrig opretholder bestemmelserne i artikel
8 om enker, der ikke har giftet sig igen, i lov nr. 75-3 af 3. januar 1975, som ændret ved lov nr. 79-569 af 7. juli 1979,
og efterfølgende af lov nr. 2001-397 af 9. maj 2001?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktivets artikel 3, stk. 1, og artikel 2, stk. 4,
skal fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, som den i hovedsagen omhandlede, som forbeholder
fritagelse for overholdelse af aldersgrænsen for adgangen til offentlige stillinger til enker, der ikke har giftet sig igen,
og som er nødsaget til at arbejde, og som udelukker enkemænd, der ikke har giftet sig igen, men som befinder sig i en tilsvarende
situation, fra denne fritagelse.
Ifølge fast retspraksis har det princip om ligebehandling, der er fastsat i direktivet, en generel rækkevidde, og direktivet
finder anvendelse på ansættelsesforhold i den offentlige sektor (jf. bl.a. dom af 11.1.2000, sag C-285/98, Kreil, Sml. I,
s. 69, præmis 18, og af 19.3.2002, sag C-476-99, Lommers, Sml. I, s. 2891, præmis 25).
Ifølge ordlyden af direktivets artikel 3, stk. 1, indebærer dette princip, »at der ikke finder nogen forskelsbehandling sted
på grundlag af køn, for så vidt angår adgangsvilkår, herunder udvælgelseskriterier, til stillinger og funktioner inden for
enhver sektor eller erhvervsgren, og til alle niveauer i erhvervshierarkiet«.
En national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, der for så vidt angår adgangen til eksterne udvælgelsesprøver med
henblik på ansættelse af tjenestemænd bestemmer, at aldersgrænsen ikke gælder for enker, der ikke har giftet sig igen, og
som er nødsaget til at arbejde, medfører en forskelsbehandling på grundlag af køn, der er i strid med direktivets artikel
3, stk. 1, til skade for enkemænd, der ikke har giftet sig igen, og som befinder sig i en tilsvarende situation.
Under disse omstændigheder skal det efterprøves, om en sådan bestemmelse er tilladt i henhold til direktivets artikel 2, stk. 4,
hvorefter direktivet »ikke [er] til hinder for foranstaltninger til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder, særlig
ved at afhjælpe de faktiske uligheder, som påvirker kvindernes muligheder på de i artikel 1, stk. 1, anførte områder«.
Som Domstolen allerede har fastslået, har den sidstnævnte bestemmelse det præcise og afgrænsede formål at tillade foranstaltninger,
der tilsyneladende er diskriminerende, men som reelt fjerner eller reducerer de uligheder, der faktisk er i samfundet (jf.
dom af 11.11.1997, sag C-409/95, Marschall, Sml. I, s. 6363, præmis 26).
En foranstaltning, der har til formål at fremme ansættelsen af kvinder ved at give dem en fortrinsstilling inden for de sektorer
i den offentlige forvaltning, hvor de er underrepræsenteret, skal betragtes som forenelig med fællesskabsretten, forudsat
at den ikke giver kvinder, der er lige så kvalificerede som deres mandlige medansøgere, en automatisk og ubetinget fortrinsstilling,
og at ansøgningerne vurderes objektivt under hensyntagen til alle ansøgeres særlige, personlige forhold (jf. i denne retning
dom af 28.3.2000, sag C-158/97, Badeck m.fl., Sml. I, s. 1875, præmis 23).
Disse betingelser hviler på det forhold, at rækkevidden af enhver undtagelse til en individuel rettighed, såsom den i direktivet
omhandlede ligebehandling af mænd og kvinder, skal fastlægges under hensyntagen til proportionalitetsprincippet, som kræver,
at undtagelserne ikke må gå videre, end det er rimeligt og nødvendigt for at nå det tilsigtede mål, hvorved ligebehandlingsprincippet
i videst muligt omfang skal søges tilgodeset samtidig med de krav, som er forbundet med det tilsigtede mål (Lommers-dommen,
præmis 39).
Direktivets artikel 2, stk. 4, tillader således nationale foranstaltninger på området for adgang til beskæftigelse, der, idet
de særligt begunstiger kvinder, har til formål at sætte dem i stand til bedre at kunne konkurrere på arbejdsmarkedet og forfølge
en karriere på lige fod med mænd. Denne bestemmelse har klart til formål at udvirke en reel – og ikke en formel – lighed ved
at begrænse de faktiske uligheder, der kan forekomme i samfundet, og dermed i overensstemmelse med artikel 141, stk. 4, EF
at forebygge eller opveje ulemper i den erhvervsmæssige karriere for de berørte personer (jf. i denne retning dom af 17.10.1995,
sag C-450/93, Kalanke, Sml. I, s. 3051, præmis 19, og af 6.7.2000, sag C-407/98, Abrahamsson og Anderson, Sml. I, s. 5539,
præmis 48).
Den franske regering har i sine indlæg gjort gældende, at den i hovedsagen omhandlede nationale bestemmelse blev vedtaget
for at begrænse de faktiske eksisterende uligheder mellem mænd og kvinder, bl.a. som følge af det forhold, at kvinderne påtager
sig størstedelen af det huslige arbejde, navnlig når familien omfatter børn, og for at lette integrationen af kvinder på arbejdsmarkedet.
Som Kommissionen med rette har anført, giver en sådan bestemmelse visse kvinder – herunder enker, der ikke har giftet sig
igen, og som er nødsaget til at arbejde – en absolut og ubetinget fortrinsstilling, idet den fritager disse for aldersgrænsen
for adgangen til stillinger i det offentlige, og udelukker enkemænd, der ikke har giftet sig igen, men som befinder sig i
en tilsvarende situation, fra denne fritagelse.
Heraf følger, at en sådan bestemmelse, hvorefter en aldersgrænse for adgang til offentlige stillinger, som ikke gælder for
bestemte kategorier af kvinder, men som er gældende for mænd, der befinder sig i en tilsvarende situation som disse kvinder,
ikke er tilladt i henhold til direktivets artikel 2, stk. 4.
Det skal herefter afgøres, om en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede ikke desto mindre er berettiget i medfør af artikel
141, stk. 4, EF.
Denne sidstnævnte bestemmelse tillader medlemsstaterne at opretholde eller vedtage foranstaltninger, der tager sigte på at
indføre specifikke fordele, der bl.a. har til formål at forebygge eller opveje ulemper i den erhvervsmæssige karriere med
henblik på at sikre fuld ligestilling mellem mænd og kvinder på arbejdsmarkedet i praksis.
Uafhængig af spørgsmålet, om positive handlinger, der ikke kan tillades i henhold til direktivets artikel 2, stk. 4, muligvis
kan være tilladt i henhold til artikel 141, stk. 4, EF, er det tilstrækkelig at fastslå, at i henhold til den sidstnævnte
bestemmelse må medlemsstaterne ikke vedtage betingelser for adgang til offentlig beskæftigelse som de i hovedsagen omhandlede,
der under alle omstændigheder ikke står i et rimeligt forhold til formålet (jf. i denne retning Abrahamsson og Anderson-dommen,
præmis 55).
Henset til det foregående skal det forelagte spørgsmål besvares med, at direktivets artikel 3, stk. 1, og artikel 2, stk. 4,
skal fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, som forbeholder fritagelse
for overholdelse af aldersgrænsen for adgangen til offentlige stillinger til enker, der ikke har giftet sig igen, og som er
nødsaget til at arbejde, men som udelukker enkemænd, der ikke har giftet sig igen, og som befinder sig i en tilsvarende situation,
fra denne fritagelse.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:
Artikel 3, stk. 1, og artikel 2, stk. 4, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om
ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår
skal fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, som forbeholder fritagelse
for overholdelse af aldersgrænsen for adgangen til stillinger i det offentlige til enker, der ikke har giftet sig igen, og
som er nødsaget til at arbejde, men som udelukker enkemænd, der ikke har giftet sig igen, og som befinder sig i en tilsvarende
situation, fra denne fritagelse.
Underskrifter
–
Processprog: fransk.