CELEX: 61994CJ0128
Direktiv 88/166/EØF
mindstekrav vedrørende beskyttelse af burhøns

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 16. december 1993, indgaaet til Domstolen den 4. maj 1994, har Bundesverwaltungsgericht i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 3, stk. 1, litra a), i bilaget til Raadets direktiv 88/166/EOEF af 7. marts 1988 om opfyldelse af Domstolens dom i sag 131/86 (annullering af Raadets direktiv 86/113/EOEF af 25. marts 1986 om fastlaeggelse af mindstekrav vedroerende beskyttelse af burhoens) (EFT L 74, s. 83, herefter "direktivet").
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem Hans Hoenig og Stadt Stockach angaaende Verordnung zum Schutz von Legehennen bei Kaefighaltung af 10. december 1987 (tysk bekendtgoerelse om beskyttelse af burhoens, BGBl. I, s. 2622, herefter "den tyske bekendtgoerelse"), som traadte i kraft den 1. januar 1988.
3 § 2, stk. 2, i den tyske bekendtgoerelse bestemmer, at bure, der benyttes til burhoens med en gennemsnitlig vaegt paa over 2 kg, med virkning fra den 1. januar 1993 skal have et areal paa mindst 550 cm2.
4 I henhold til artikel 3, stk. 1, litra a), i bilaget til direktivet drager medlemsstaterne omsorg for, at hver hoene fra den 1. januar 1988 disponerer over et burareal paa mindst 450 cm2.
5 Hoenig er landmand og holder burhoens. Han har for den nationale ret gjort gaeldende, at den tyske bekendtgoerelse var i strid med faellesskabsretten, for saa vidt som den fastsaetter stoerre minimumsburarealer end de i direktivet foreskrevne.
6 Hoenig har anfoert, at direktivet opstiller mindstekrav til burenes beskaffenhed, som medlemsstaterne ikke kan fravige. Formaalet med direktivet, som er at undgaa ulige konkurrencevilkaar, vil kun kunne realiseres, saafremt der i medlemsstaterne saa vidt muligt gaelder ensartede regler.
7 Ifoelge Bundesverwaltungsgericht hersker der tvivl om, hvorvidt artikel 3, stk. 1, litra a), i bilaget til direktivet giver medlemsstaterne ret til at gaa videre end de i direktivet opstillede mindstekrav. Retten finder paa den ene side, at det kun er meningen med direktivet at stille visse mindstekrav til medlemsstaterne, som ikke er afskaaret fra at indfoere strengere regler, men at en saadan fortolkning paa den anden side ikke goer det muligt fuldt ud at opfylde direktivets maalsaetning om at fjerne konkurrencefordrejningerne paa markedet for aeg og fjerkraekoed.
8 Bundesverwaltungsgericht har saaledes udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Skal artikel 3, stk. 1, litra a), i bilaget til Raadets direktiv 88/166/EOEF af 7. marts 1988 fortolkes saaledes, at medlemsstaterne i henhold til bestemmelsen har pligt til at fastsaette det deri anfoerte burareal som mindsteareal og saaledes ikke paa nationalt plan kan indfoere strengere krav?"
9 Som det fremgaar af Domstolens praksis, skal der ved fortolkningen af en faellesskabsbestemmelse ikke blot tages hensyn til ordlyden, men ogsaa til den sammenhaeng, hvori bestemmelsen indgaar, og de maal, der forfoelges med den ordning, som den udgoer en del af (dom af 17.11.1983, sag 292/82, Merck, Sml. s. 3781, praemis 12, og af 21.2.1984, sag 337/82, St. Nikolaus Brennerei, Sml. s. 1051, praemis 10).
10 Artikel 3, stk. 1, litra a), i bilaget til direktivet har foelgende ordlyd:
"Medlemsstaterne drager omsorg for, at
° alle nyopfoerte bure til brug inden for Faellesskabet og
° alle bure, der tages i brug for foerste gang,
fra den 1. januar 1988 i det mindste opfylder foelgende krav:
a) Hver hoene skal disponere over et burareal paa mindst 450 cm2 ..."
11 Medlemsstaterne kan saaledes i henhold til bestemmelsens ordlyd ikke foreskrive et mindre burareal end 450 cm2, men de har derimod mulighed for at foreskrive et stoerre burareal pr. hoene end det i direktivet naevnte, saaledes som det i oevrigt fremgaar af direktivets overskrift og dets artikel 1, som lyder saaledes: "I dette direktiv fastlaegges mindstekrav vedroerende beskyttelse af aeglaeggende burhoens."
12 Direktivets bestemmelser med mindstekrav er baseret paa Raadets resolution af 22. juli 1980 om beskyttelse af burhoens (EFT C 196, s. 1) og Raadets afgoerelse 78/923/EOEF af 19. juni 1978 om indgaaelse af den europaeiske konvention om beskyttelse af dyr under opdraet (EFT L 323, s. 12).
13 Der skal herefter ses paa formaalet med direktivet.
14 Som anfoert af generaladvokaten i punkt 13 i forslaget til afgoerelse, sigter direktivet dels mod at sikre en beskyttelse af dyr under opdraet, dels mod at formindske ulighederne mellem medlemsstaternes konkurrencevilkaar paa markedet for aeg og fjerkraekoed.
15 Faellesskabslovgiver har saaledes forsoegt at forene oensket om, at den faelles markedsordning for aeg og fjerkraekoed fungerer tilfredsstillende, med oensket om at beskytte dyrene ved at fastsaette faelles mindstekrav for alle intensive opdraetssystemer, herunder opdraet af burhoens, jf. tredje betragtning til direktivet.
16 Endelig viser ordene "som et foerste skridt" i tredje betragtning og formuleringen af fjerde betragtning til direktivet, at dette kun sigter mod en vis grad af harmonisering paa omraadet for beskyttelse af hoens ved hjaelp af bestemmelser, som indeholder mindstekrav.
17 Det maa erkendes, at denne fortolkning af direktivets bestemmelser ° som anfoert af sagsoegeren i hovedsagen ° kan indebaere, at opdraettere af burhoens i en medlemsstat bliver stillet ringere end opdraettere i andre medlemsstater, saaledes at der fortsat bestaar visse uligheder mellem konkurrencevilkaarene. Disse foelger skyldes imidlertid den grad af harmonisering, som er tilsigtet med de omhandlede bestemmelser om mindstekrav.
18 Spoergsmaalet fra den nationale ret skal herefter besvares med, at artikel 3, stk. 1, litra a), i bilaget til Raadets direktiv 88/166/EOEF af 7. marts 1988 om opfyldelse af Domstolens dom i sag 131/86 (annullering af Raadets direktiv 86/113/EOEF af 25. marts 1986 om fastlaeggelse af mindstekrav vedroerende beskyttelse af burhoens) skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at medlemsstaterne indfoerer strengere nationale regler om arealet af bure til burhoens.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19 De udgifter, der er afholdt af den tyske regering, Det Forenede Kongerige og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Bundesverwaltungsgericht ved kendelse af 16. december 1993, for ret:
Artikel 3, stk. 1, litra a), i bilaget til Raadets direktiv 88/166/EOEF af 7. marts 1988 om opfyldelse af Domstolens dom i sag 131/86 (annullering af Raadets direktiv 86/113/EOEF af 25. marts 1986 om fastlaeggelse af mindstekrav vedroerende beskyttelse af burhoens) skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at medlemsstaterne indfoerer strengere nationale regler om arealet af bure til burhoens.