CELEX: 62002CJ0153
Sijoittautumisvapaus
Tutkintojen tunnustaminen
Jäsenvaltioon sijoittautuneen yliopiston myöntämä tutkinto
Toisessa jäsenvaltiossa myönnettävään tutkintoon valmistava ja toisen koulutuslaitoksen järjestämä koulutus

Giudice di pace di Genova on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 18.4.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen
tuomioistuimeen 26.4.2002, EY 234 artiklan nojalla kolme ennakkoratkaisukysymystä EY 39, EY 43 ja EY 49 artiklan, yhteisen
ammatillista koulutusta koskevan politiikan toteuttamisen yleisperiaatteista 2 päivänä huhtikuuta 1963 tehdyn neuvoston päätöksen
63/266/ETY (EYVL 1963, 63, s. 1338) ja vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten
tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY (EYVL 1989,
L 19, s. 16) tulkinnasta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
EY 43 artiklassa määrätään seuraavaa: Jäljempänä olevien määräysten mukaisesti kielletään rajoitukset, jotka koskevat jäsenvaltion kansalaisen vapautta sijoittautua
toisen jäsenvaltion alueelle. Myös kielletään rajoitukset, jotka estävät jäsenvaltion alueelle sijoittautuneita jäsenvaltion
kansalaisia perustamasta kauppaedustajan liikkeitä, sivuliikkeitä ja tytäryhtiöitä.Jollei pääomia koskevan luvun määräyksistä muuta johdu, sijoittautumisvapauteen kuuluu oikeus ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa
itsenäistä ammattia sekä oikeus perustaa ja johtaa yrityksiä, erityisesti 48 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuja yhtiöitä,
niillä edellytyksillä, jotka sijoittautumisvaltion lainsäädännön mukaan koskevat sen kansalaisia.
Direktiivillä 89/48/ETY pyritään helpottamaan yhteisön kansalaisten mahdollisuutta harjoittaa sellaista ammattitoimintaa,
joka vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellyttää keskiasteen jälkeistä koulutusta, edellyttäen, että heillä on tähän toimintaan
kelpoisuuden antava, vähintään kolmivuotista koulutusta edellyttävä toisessa jäsenvaltiossa annettu tutkintotodistus.
Direktiivin 89/48/ETY 1 artiklan a alakohdassa säädetään seuraavaa: Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a)
tutkintotodistuksella yksittäistä tutkintotodistusta, todistusta tai muuta muodollista kelpoisuutta osoittavaa asiakirjaa tai tällaisten tutkintotodistusten,
todistusten tai asiakirjojen yhdistelmää:
─
jonka jäsenvaltion lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti asetettu toimivaltainen viranomainen on antanut,
─
jolla osoitetaan, että sen haltija on suorittanut vähintään kolmivuotisen tai vastaavan pituisen osa-aikaisen keskiasteen
jälkeisen koulutuksen yliopistossa tai korkeakoulussa tai muussa saman tasoisessa oppilaitoksessa ja tarvittaessa suorittanut
keskiasteen jälkeisten opintojen lisäksi vaadittavan ammatillisen harjoittelun, ja
─
jolla osoitetaan, että sen haltijalla on ammattipätevyys ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia tai harjoittaa sitä tuossa
jäsenvaltiossa,
edellyttäen, että koulutus, joka todistetaan tutkintotodistuksella, todistuksella tai muulla muodollista kelpoisuutta osoittavalla
asiakirjalla, on suoritettu pääosin yhteisössä tai että sen haltijalla on kolmen vuoden ammattikokemus, jonka se jäsenvaltio
todistaa, joka on tunnustanut kolmannen maan antaman tutkintotodistuksen, todistuksen tai muun muodollista kelpoisuutta osoittavan
asiakirjan.Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun tutkintotodistuksen kaltaisena pidetään jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen antamaa
yksittäistä tutkintotodistusta, todistusta tai muuta muodollista kelpoisuutta osoittavaa asiakirjaa tai tällaisten tutkintotodistusten,
todistusten tai asiakirjojen yhdistelmää, jos se on annettu yhteisössä suoritetusta koulutuksesta ja tuon jäsenvaltion toimivaltainen
viranomainen on tunnustanut sen vastaavan tasoiseksi ja jos se antaa samat oikeudet ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia
ja harjoittaa sitä tuossa jäsenvaltiossa.
Direktiivin 89/48/ETY 2 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan direktiiviä sovelletaan jokaiseen jäsenvaltion kansalaiseen, joka
haluaa harjoittaa säänneltyä ammattia vastaanottavassa jäsenvaltiossa itsenäisenä ammatinharjoittajana tai palkatussa työssä.
Yhteisen ammatillista koulutusta koskevan politiikan toteuttamisen yleisperiaatteista tehdyn päätöksen 63/266/ETY toisen periaatteen
e alakohdan mukaan yhteisön ammatillista koulutusta koskevan politiikan tavoitteena on välttää epätoivottua koulutuksen keskeytymistä
peruskoulutuksen päättämisen ja ammatillisen koulutuksen aloittamisen välillä sekä ammatillisen koulutuksen aikana.
Italian lainsäädäntö
Ennakkoratkaisupyynnössään Giudice di pace di Genova esitteli Italian lainsäädäntöä seuraavasti.
Regio decreton nro 1592, jonka nimi on approvazione del testo unico delle leggi sull΄istruzione superiore (kuninkaan asetus
korkeimman asteen koulutusta koskevat lait yhdistävän tekstin hyväksymisestä) ja joka on annettu 31.8.1933 (Gazzetta uffiziale
della Repubblica italiana, jäljempänä GURI, nro 283, täydennysosa, 7.12.1933; jäljempänä asetus nro 1592/33), 170 §:ssä säädetään
seuraavaa: Ulkomailla saaduilla akateemisilla tutkintotodistuksilla ei ole oikeudellista merkitystä [Italiassa], ellei erityislaissa
säädetä toisin.Kuitenkin ne, jotka ovat suorittaneet ulkomaisessa korkeamman asteen oppilaitoksessa jonkin hyväksytyssä ja mahdollisesti
opetusministeriön asetuksella muutetussa luettelossa mainituista tutkinnoista, voivat saada ulkomaista tutkintoa vastaavan
tutkinnon jossakin taulukoissa A ja B mainituista yliopistoista tai [korkeamman asteen] oppilaitoksista.Jos kyse on akateemisesta tutkinnosta, jota ei ole mainittu edellisessä momentissa tarkoitetussa luettelossa, ministeriö voi
toimivaltaisten akateemisten viranomaisten ja ylemmän opetusneuvoston ensimmäisen jaoston hallintolautakunnan lausunnon kuultuaan
julistaa, että ulkomainen tutkinto on samanarvoinen kuin [italialaisten] yliopistojen tai [korkeamman asteen] oppilaitosten
myöntämä vastaava tutkinto, tai antaa henkilön osallistua maisterin tutkintoon tai yliopistotutkintoon oikeuttaviin kokeisiin,
jolloin henkilö vapautetaan kokonaan tai osittain yliopiston tai [korkeamman asteen] oppilaitoksen tutkintovaatimuksissa vastaavan
opinto-ohjelman osalta edellytetyistä kokeista.
Asetuksen nro 1592/33  332 §:ssä säädetään seuraavaa: Kunnes annetaan ministeriön asetus 147 §:ssä tarkoitetun luettelon hyväksymisestä, ulkomailla asuvat Italian kansalaiset,
italialaiset, jotka eivät ole Ison-Britannian kansalaisia, ja ulkomaalaiset voidaan hyväksyä yliopistoihin ja [korkeamman
asteen] oppilaitoksiin opinto-ohjelman sille opintovuodelle, jolle toimivaltaiset akateemiset viranomaiset ovat katsoneet
ulkomailla suoritettujen keskiasteen ja korkeamman asteen opintojen päätteeksi saatujen tutkintojen riittävän.Kunnes annetaan ministeriön asetus 170 §:ssä tarkoitetun luettelon hyväksymisestä, toimivaltaiset akateemiset viranomaiset,
joilta ulkomailla suoritettujen tutkintojen hyväksymistä haetaan, voivat tapauskohtaisesti sillä edellytyksellä, että kyseessä
ovat erinomaisen maineen omaavien ulkomaisten yliopistojen tai [korkeamman asteen] oppilaitosten myöntämät tutkintotodistukset,
ja ottaen huomioon ulkomailla suoritetut opinnot sekä erityiset ja yleiset kokeet todeta, että ulkomainen tutkinto on kaikissa
suhteissa samanarvoinen kuin [italialaisten] yliopistojen tai [korkeamman asteen] oppilaitosten myöntämä vastaava tutkinto,
tai antaa henkilön osallistua kandidaatin tutkintoon tai muuhun yliopistotutkintoon oikeuttaviin kokeisiin, jolloin henkilö
vapautetaan kokonaan tai osittain yliopiston tai [korkeamman asteen] oppilaitoksen tutkintovaatimuksissa vastaavan opinto-ohjelman
osalta edellytetyistä kokeista.
Legge nro 341 di riforma degli ordinamenti didattici universitarin (yliopisto-opetuksen järjestämisestä annettu laki) (GURI
nro 274, 23.11.1990, s. 6; jäljempänä laki nro 341/90), joka on annettu 19.11.1990, 8 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
Yliopistot voivat toimia yhteistyössä julkisoikeudellisten ja yksityisten henkilöiden kanssa opetuksen sekä kulttuuritoiminnan
ja tämän lain 6 §:ssä tarkoitetun koulutuksen järjestämiseksi näiden yliopistojen itse vahvistamien menettelytapojen mukaisesti.
Ne voivat muodostaa yksityisoikeudellisia ryhmittymiä ja tehdä asianmukaisia sopimuksia.
Korkeakoulu-, tiede- ja teknologiaministeriön 3.10.2000 päivätyssä muistiossa nro 228 todetaan, että ulkomailla saadun tutkintotodistuksen
tunnustamisesta Italiassa säädetään asetuksen nro 1592/33  332 §:ssä, kun taas 27.1.1992 annetussa asetuksessa decreto legislativo
nro 115, jolla pannaan täytäntöön direktiivi 89/48/ETY (GURI nro 40, 18.2.1992), sallitaan ainoastaan sellaisen ammattitoiminnan
harjoittaminen, jota on jo harjoitettu lähtömaassa.
Ulkoasiainministeriön tiedotteessa todetaan saman ministeriön 30.4.1997 antaman tiedotteen nro 442 mukaisesti osittain Italiassa
suoritettujen opintojen osalta, että ulkomainen yliopistotutkinto voidaan hyväksyä tunnustamismenettelyyn ainoastaan, jos
mukana on
siinä maassa, jossa tutkintotodistus on myönnetty, toimivan diplomaatti- tai konsuliedustuston todistus, josta käy ilmi asianomaisen
henkilön tosiasiallinen oleskelu kyseisessä maassa koko yliopisto-opintojen ajan.
Korkeakoulu-, tiede- ja teknologiaministeriön 8.1.2001 päivätyssä tiedotteessa todetaan, että
Yhdistyneessä kuningaskunnassa hyväksyttyjen yliopistojen myöntämät tutkintotodistukset voidaan tunnustaa Italiassa ainoastaan,
jos ne on myönnetty samassa tai samantasoisessa toisessa ulkomaisessa oppilaitoksessa suoritetun säännöllisen opiskelun perusteella,
eikä siten Italian kansalaisille myönnettyjä tutkintotodistuksia, jotka on myönnetty sellaisten opintojaksojen perusteella,
jotka on suoritettu Italiassa toimivissa tytäryhtiöissä tai yksityisissä oppilaitoksissa, joiden kanssa on tehty yksityisoikeudellinen
sopimus.
Kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä oleva asia
Neri on kirjoittautunut Nottingham Trent Universityyn (jäljempänä NTU) tarkoituksenaan suorittaa siellä yliopiston nelivuotisen
opinto-ohjelman päätteeksi kansainvälispainotteinen valtiotieteellinen tutkinto (Bachelor of Arts with honours in International
Political Studies).
NTU on yliopisto, johon sovelletaan Yhdistyneen kuningaskunnan oikeutta ja joka on merkitty luetteloon niistä oppilaitoksista,
joilla on oikeus myöntää nelivuotisten yliopisto-opintojen päätteeksi laillisesti tunnustettuja akateemisia oppiarvoja (Bachelor
of Arts with honours).
NTU järjestää opetusta omassa toimipaikassaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa myönnetään myös tutkintotodistukset.
Vuoden 1988 Education Reform Actin 216 §:ssä säädetään kuitenkin toisenlaisesta järjestelmästä, jonka mukaisesti yliopistot
voivat myöntää tutkintotodistuksia.
Kyseisen pykälän mukaan opetusministeriö hyväksyy luettelon oppilaitoksista, jotka voivat tarjota opetusta hyväksytyn koulutuslaitoksen
myöntämän loppututkinnon suorittamista varten, ja kyseinen koulutuslaitos hyväksyy nämä oppilaitokset tai niille myönnetään
hyväksyntä koulutuslaitoksen nimissä. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kyseisessä luettelossa on mainittu European School
of Economics (ESE Insight World Education System Ltd; jäljempänä ESE).
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee myös, että tämä oppilaitos on korkeamman asteen koulutusta järjestävä oppilaitos (Higher
Education College), jolla on Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön nojalla oikeus järjestää NTU:n hyväksymää yliopisto-opetusta.
ESE on rajavastuuyhtiö, jonka toimipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja sillä on lukuisia tytäryhtiöitä muissa Euroopan
maissa. Se on rekisteröity Rooman kaupparekisteriin yhtiönä, joka on perustettu toisen jäsenvaltion oikeuden mukaan, ja sillä
on 12 paikallistoimipaikkaa Italiassa.
ESE ei myönnä omia tutkintotodistuksia vaan järjestää maksullista opetusta NTU:hun kirjoittautuneille opiskelijoille kyseisen
yliopiston hyväksymien opinto-ohjelmien mukaisesti, ja kyseinen yliopisto myöntää myöhemmin lopullisen yliopistotutkintotodistuksen
(Bachelor of Arts with honours). ESE:n järjestämän opetuksen laatua valvoo myös
The quality Assurance Agency for Higher Education -niminen viranomainen.
Välttyäkseen niiltä korkeilta kustannuksilta, joita Nerille olisi aiheutunut, jos hän olisi asunut Yhdistyneessä kuningaskunnassa
koko opiskelujen keston ajan, Neri päätti seurata ESE:n Italiassa järjestämää yliopisto-opetusta. Kirjoittauduttuaan ensimmäiseksi
opintovuodeksi ESE:n Genovassa (Italiassa) sijaitsevaan toimipaikkaan ja suoritettuaan ESE:lle 4 000 000 Italian liiran (2 065,83
euroa) suuruisen summan Neri sai virallisista italialaisista lähteistä tietoonsa, ettei ESE:llä ole lupaa tarjota yliopisto-opetusta
eikä Yhdistyneessä kuningaskunnassa laillisesti tunnustettujen yliopistojen myöntämiä tutkintotodistuksia voida hyväksyä Italiassa,
jos ne on saatu Italiassa suoritettujen opintojen perusteella.
Koska Neri katsoi suorittaneensa maksun perusteettomasti ja koska hän ei ollut päässyt sovintoon ESE:lle suorittamansa summan
palauttamisesta, hän vaati Giudice di pace di Genovalta, että ESE velvoitetaan palauttamaan hänelle kyseinen summa.
Neri on esittänyt vaatimuksensa tueksi useita korkeakoulu-, tiede- ja teknologiaministeriön yleiskirjeitä, jotka hänen mukaansa
tukevat kanteen perusteltavuutta.
Giudice di pace di Genova toteaa, että ESE on yhteisön opetuspalvelumarkkinoilla voittoa tavoitteleva yksityisoikeudellinen
yritys. NTU:n opiskelijat, jotka aikovat seurata ESE:n järjestämää opetusta, tekevät sen kanssa sopimuksen, jossa sovitaan
osallistumismaksusta, joka muodostaa korvauksen ESE:n tarjoamista palveluista.
ESE tarjoaa Italiassa siellä sijaitsevan toimipaikkansa välityksellä samoja palveluja, joihin sille on myönnetty hyväksyntä
lähtövaltiossa ja jotka ovat täysin vastaanottavan valtion lainsäädännön mukaisia.
Giudice di pace di Genova toteaa, että korkeakoulu-, tiede- ja teknologiaministeriö sekä ulkoasiainministeriö ovat antaneet
yleiskirjeitä ja tiedotteita, joissa määrätään, että jäsenvaltioissa sijaitsevien yliopistojen myöntämät tutkintotodistukset
voidaan tunnustaa Italiassa ainoastaan, jos opiskelijat ovat seuranneet opetusta niissä jäsenvaltioissa, joissa tutkintotodistukset
on myönnetty. Italian kansalaisille sellaisten opintojaksojen perusteella myönnettyjä tutkintotodistuksia, jotka on suoritettu
Italiassa toimivissa oppilaitoksissa, joiden kanssa nämä yliopistot ovat tehneet yksityisoikeudellisia sopimuksia, ei sen
sijaan tunnusteta. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin katsoo, että näiden yleiskirjeiden ja tiedotteiden seurauksena
saattaa olla se, että opiskelijoille on vähemmän houkuttelevaa osallistua yliopisto-opetukseen, ja ne voivat lisäksi rajoittaa
mahdollisuutta käyttää Italiassa ulkomaisten yliopistojen tutkintotodistuksia.
Tämän vuoksi Giudice di pace di Genova katsoo, että tämän hallintokäytännön, joka on luonteeltaan sitovaa siksi, että kaikki
viranomaiset soveltavat sitä, vaikutuksena saattaa olla, että opiskelijoille on vähemmän houkuttelevaa kirjoittautua seuraamaan
tällaista yliopisto-opetusta ja/tai, kuten on tapahtunut käsiteltävänä olevassa asiassa, saada heidät peruuttamaan kirjoittautumisensa.
Giudice di pace di Genovan mukaan tällainen viranomaisten käytäntö voi näin ollen rajoittaa henkilöiden vapaata liikkuvuutta,
sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta.
Lisäksi Giudice di pace di Genova katsoo, että Italian viranomaisten hallintokäytäntö saattaa olla direktiivin 89/48/ETY vastaista
siinä tapauksessa, että jäsenvaltioiden kansalaiset voivat vedota tästä direktiivistä johtuviin oikeuksiin ennen direktiivin
1 artiklassa tarkoitetun tutkintotodistuksen antamista.
Giudice di pace di Genova huomauttaa lisäksi, että Italian viranomaisten hallintokäytäntö voi olla ristiriidassa päätöksen
63/266/ETY kanssa, jossa määrätään, että yhteisen ammatillista koulutusta koskevan politiikan perustavoitteena on oltava välttää
epätoivottua koulutuksen keskeytymistä peruskoulutuksen päättämisen ja ammatillisen koulutuksen aloittamisen välillä tai viimeksi
mainitun aikana.
Ennakkoratkaisukysymykset
Giudice di pace di Genova päätti 18.4.2002 antamallaan päätöksellä lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle
seuraavat kolme ennakkoratkaisukysymystä:
1)
Ovatko ─ ─ selostetun kaltaiset kansalliset säännökset tai hallintokäytäntö sopusoinnussa henkilöiden vapaata liikkuvuutta
(EY 39 artikla ja sitä seuraavat artiklat), sijoittautumisvapautta (EY 43 artikla ja sitä seuraavat artiklat) ja palvelujen
tarjoamisen vapautta (EY 49 artikla ja sitä seuraavat artiklat) koskevien EY:n perustamissopimuksen periaatteiden kanssa,
sellaisina kuin niitä on tulkittu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä? Tältä osin kyseessä ovat erityisesti sellaiset
kansalliset säännökset ja/tai hallintokäytäntö:
─
jotka estävät sellaisen osakeyhtiön, jonka päätoimipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Italiassa sijaitsevaa toimipaikkaa
harjoittamasta vastaanottavassa jäsenvaltiossa toimintaa, joka muodostuu yliopistotentteihin valmentavan opetuksen järjestämisestä
ja hallinnoinnista ja jonka harjoittamiseen sillä on Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten toimilupa ja hyväksyntä
─
joista aiheutuu syrjiviä vaikutuksia verrattuna vastaavanlaista toimintaa harjoittaviin kansallisiin oppilaitoksiin
─
joilla kielletään ja/tai estetään vakavasti tällaisen yhtiön Italiassa sijaitsevaa toimipaikkaa ostamasta toisesta jäsenvaltiosta
korvausta vastaan edellä mainitun toiminnan harjoittamisen mahdollistavia palveluja
─
joilla tehdään opiskelijoille vähemmän houkuttelevaksi kirjoittautua osallistumaan tällaiseen opetukseen
─
joilla rajoitetaan tällaiseen oppilaitokseen kirjoittautuneiden opiskelijoiden ammatillista koulutusta ja estetään heitä saamasta
sellaista tutkintotodistusta, josta on sen haltijalle etua, koska sillä mahdollistetaan ammattitoiminnan harjoittaminen tai
sen harjoittaminen paremmin edellytyksin myös muissa jäsenvaltioissa.
2)
Myönnetäänkö 21.12.1988 annetussa neuvoston direktiivissä 89/48/ETY, jonka 2 artiklaa yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään
käsiteltävänä olevassa asiassa tulkitsemaan, oikeuksia, joihin voidaan vedota myös ennen tämän direktiivin 1 artiklassa tarkoitetun
tutkintotodistuksen myöntämistä? Mikäli tähän kysymykseen on vastattava myöntävästi, sallitaanko kyseisessä direktiivissä,
myös yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-145/99, komissio vastaan Italia, 7.3.2002 antaman tuomion (Kok. 2002, s. I-2235)
valossa, sellaiset kansalliset säännökset tai hallintokäytäntö, joiden mukaan
─
vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustaminen jätetään
pelkän viranomaisten harkinnan varaan
─
Yhdistyneessä kuningaskunnassa hyväksynnän saaneiden yliopistojen tutkintotodistukset tunnustetaan vain, jos kaikkea opetusta
on seurattu säännöllisesti ulkomailla, mikä tarkoittaa sitä, että Italiassa toimivien ulkomaisten oppilaitosten Italian kansalaisille
myöntämiä tutkintotodistuksia ei tunnusteta, vaikka lähtövaltion viranomaiset ovat antaneet niille toimiluvan ja hyväksynnän
─
edellytyksenä on siinä maassa, jossa tutkintotodistus on myönnetty, toimivan Italian diplomaatti- tai konsuliedustuston todistus,
josta käy ilmi asianomaisen henkilön tosiasiallinen oleskelu kyseisessä maassa koko yliopisto-opintojen ajan
─
tunnustaminen rajoitetaan koskemaan
ainoastaan sellaista ammattitoimintaa, jota on jo harjoitettu lähtömaassa, mikä tarkoittaa sitä, että tunnustamista ei myönnetä sellaisen
säännellyn ammatin harjoittamista varten, jota asianomainen ei ole aikaisemmin harjoittanut?
3)
Miten 2.4.1963 tehdyssä neuvoston päätöksessä 63/266/ETY käytettyä ilmaisua
epätoivottu koulutuksen keskeytyminen on tulkittava, ja onko sillä katsottava tarkoitettavan tilannetta, jossa kansallinen viranomainen perustaa pysyvän tiedotusjärjestelmän,
jonka mukaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa laillisesti tunnustettuja tutkintotodistuksia ei voida tunnustaa kansallisessa
järjestelmässä, jos ne on myönnetty tämän valtion omalla alueella suoritettujen opintojen perusteella?
Alustava huomautus
Italian hallitus väitti suullisessa käsittelyssä, että ennakkoratkaisupyynnössä esitetty kansallisen oikeuden kuvaus on tietyiltä
osin virheellinen eikä siinä oteta huomioon kaikkia merkityksellisiä kansallisia säännöksiä. Italian hallitus mainitsi myös
Italian lainsäädännön ja Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön muutokset, jotka on tehty ennakkoratkaisupyynnön esittämisen
jälkeen, sekä ESE:n ja NTU:n välisten suhteiden muutokset.
Tältä osin on huomautettava, ettei yhteisöjen tuomioistuimen asiana ole ottaa kantaa kansallisten säännösten tulkintaan ja
soveltamiseen tai vahvistaa kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevan asian ratkaisemisen kannalta merkityksellisiä
tosiseikkoja.
Yhteisöjen tuomioistuimen asiana on yhteisöjen tuomioistuinten ja kansallisten tuomioistuinten välisen toimivallanjaon puitteissa
ottaa huomioon ennakkoratkaisupyynnössä esitetyt, ennakkoratkaisukysymykseen liittyvät tosiasiat ja oikeudelliset seikat,
sellaisina kuin kansallinen tuomioistuin on ne määritellyt (asia C-475/99, Ambulanz Glöckner, tuomio 25.10.2001, Kok. 2001,
s. I-8089, 10 kohta).
Näin ollen ennakkoratkaisukysymyksiä on tutkittava Giudice di pace di Genovan ennakkoratkaisupyynnössään määrittämien tosiseikkojen
ja oikeussääntöjen valossa.
Ennakkoratkaisukysymykset
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko kansallisessa tuomioistuimessa
kyseessä oleva hallintokäytäntö, jonka mukaan jonkin jäsenvaltion yliopiston myöntämiä ylemmän tason yliopistotutkintoja ei
tunnusteta toisessa jäsenvaltiossa, kun näihin tutkintoihin valmistavat opinnot viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa toinen
oppilaitos on tarjonnut oppilaitosten välisen sopimuksen mukaisesti, sopusoinnussa EY 39, EY 43 ja EY 49 artiklan kanssa.
On todettava, että Neri vetoaa tähän hallintokäytäntöön kansallisessa tuomioistuimessa vaatiakseen ESE:lle maksettujen ilmoittautumismaksujen
palauttamista, kun taas ESE vastustaa kyseistä hallintokäytäntöä yhteisön oikeuden perusteella. Jotta ennakkoratkaisukysymyksiin
voitaisiin antaa vastaus, joka voisi olla hyödyllinen ennakkoratkaisupyynnön esittämässä tuomioistuimessa käsiteltävän oikeusriidan
ratkaisemiseksi, yhteisön oikeutta on näin ollen tulkittava ESE:n toiminnan kannalta.
Tältä osin on täsmennettävä, että korkeamman asteen opetuksen järjestäminen korvausta vastaan on taloudellista toimintaa,
joka kuuluu perustamissopimuksen sijoittautumisoikeutta koskevan luvun soveltamisalaan, kun jäsenvaltion kansalainen järjestää
sitä pysyvästi ja jatkuvasti toisessa jäsenvaltiossa tässä viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa olevasta pääasiallisesta toimipaikastaan
tai sivutoimipaikastaan käsin (ks. vastaavasti asia C-439/99, komissio v. Italia, tuomio 15.1.2002, Kok. 2002, s. I-305, 21 kohta).
Koska ESE, jonka pääasiallinen toimipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa, järjestää korkeamman asteen opetusta sen Italiassa
sijaitsevissa sivutoimipaikoissa ja mahdollisesti sen Genovassa sijaitsevassa toimipaikassa, ennakkoratkaisukysymykset on
tutkittava siltä osin kuin ne koskevat perustamissopimuksella suojattuja perusvapauksia ESE:n sijoittautumisvapauden kannalta.
EY 43 artiklassa asetetaan velvoite poistaa sijoittautumisvapauden rajoitukset. Tällaisina rajoituksina on pidettävä kaikkia
toimia, joilla kielletään tämän vapauden käyttäminen, haitataan sitä tai tehdään se vähemmän houkuttelevaksi (ks. asia C-145/99,
komissio v. Italia, tuomio 7.3.2002, Kok. 2002, s. I-2235, 22 kohta).
ESE:n kaltaiselle oppilaitokselle, joka järjestää opetusta, jonka tarkoituksena on antaa opiskelijoille mahdollisuus suorittaa
tutkintoja, jotka voivat helpottaa heidän pääsyään työmarkkinoille, huomattava merkitys on sillä, että jäsenvaltion viranomaiset
tunnustavat nämä tutkinnot.
On ilmeistä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen hallintokäytännön, jonka nojalla tiettyjä ESE:n järjestämän yliopisto-opetuksen
päätteeksi myönnettäviä tutkintoja ei tunnusteta Italiassa, seurauksena on se, että opiskelijoille on vähemmän houkuttelevaa
osallistua tähän opetukseen, ja se haittaa tämän vuoksi vakavasti ESE:n liiketoiminnan harjoittamista tässä jäsenvaltiossa.
Näin ollen on todettava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen hallintokäytäntö rajoittaa ESE:n sijoittautumisvapautta
EY 43 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
Italian hallitus haluaa perustella tätä rajoitusta tarpeella taata korkeatasoinen yliopistokoulutus. Se katsoo, että Italian
oikeusjärjestyksessä ei hyväksytä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia sopimuksia yliopisto-opetuksesta, koska siinä yliopistokoulutuksen
katsotaan kuuluvan
yleiseen etuun ja ilmentävän valtion kulttuurisia ja historiallisia arvoja. Italian hallituksen mukaan tällainen sopimus yliopisto-opetuksesta
estää sekä alkuperävaltion että vastaanottavan valtion toimivaltaisten viranomaisten harjoittaman yksityisten yksikköjen suoran
laadunvalvonnan.
On kuitenkin todettava, että vaikka tavoite taata korkeatasoinen yliopistokoulutus olisi lainmukainen perustelu perusvapauksien
rajoittamiselle, kyseisten rajoitusten on oltava omiaan takaamaan niillä tavoiteltavan päämäärän toteutuminen eivätkä ne saa
ylittää sitä, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi (ks. em. asia komissio v. Italia, tuomio 15.1.2002, tuomion
23 kohta).
Koska Italian oikeusjärjestyksessä hyväksytään lain nro 341/90  8 §:n 1 momentin nojalla italialaisten yliopistojen ja muiden
italialaisten korkeamman asteen oppilaitosten väliset sopimukset, jotka ovat verrattavissa NTU:n ja ESE:n väliseen sopimukseen,
ja koska tämän tuomion 13 kohdassa mainitusta ohjeesta ilmenee sen, ettei pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa
myönnettyjä tutkintotodistuksia tunnusteta, koskevan yksinomaan Italian kansalaisille myönnettyjä tutkintotodistuksia, ennakkoratkaisupyynnössä
esitellyllä hallintokäytännöllä ei voida saavuttaa Italian hallituksen mainitsemaa tavoitetta taata korkeatasoinen yliopistokoulutus.
Kyseinen hallintokäytäntö ei missään tapauksessa täytä vaatimusta, jonka mukaan toimenpiteen on oltava oikeassa suhteessa
tavoiteltuun päämäärään nähden.
Kuten julkisasiamies korostaa ratkaisuehdotuksensa 49 kohdassa, vaikuttaa siltä, että ennakkoratkaisupyynnössä kuvatun hallintokäytännön
mukaan kansalliset viranomaiset eivät voi suorittaa minkäänlaista asiaa koskevaa arviointia eikä näin ollen sen mukaan ole
mahdollisuutta tunnustaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa myönnettyjä tutkintotodistuksia.
On todettava, että tällainen hallintokäytäntö ylittää sen, mikä on tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.
Näin ollen ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että kansallisessa tuomioistuimessa kyseessä oleva hallintokäytäntö,
jonka mukaan jonkin jäsenvaltion yliopiston myöntämiä ylemmän tason yliopistotutkintoja ei voida tunnustaa toisessa jäsenvaltiossa,
kun toinen oppilaitos on tarjonnut näihin tutkintoihin valmistavat opinnot viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa oppilaitosten
välisen sopimuksen mukaisesti, on EY 43 artiklan vastainen.
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen ja kolmanteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Italian hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja
ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa
tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen
korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on ratkaissut Giudice di pace di Genovan 18.4.2002 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
Edward
La Pergola
von Bahr
Julistettiin Luxemburgissa 13 päivänä marraskuuta 2003.
R. Grass
V. Skouris
kirjaaja
presidentti
–
Oikeudenkäyntikieli: italia.