CELEX: 62005CJ0129
Direktiva 97/78/ES
Uredba (EGS) št. 2377/90
Veterinarski pregledi
Proizvodi iz tretjih držav
Ponovno odpošiljanje proizvodov, ki ne izpolnjujejo uvoznih pogojev
Zaseg in uničenje

Predloga za sprejetje predhodnih odločb se nanašata na razlago določb Direktive Sveta 97/78/ES z dne 18. decembra 1997 o določitvi
načel, ki urejajo organizacijo veterinarskih pregledov proizvodov, ki vstopajo v Skupnost iz tretjih držav (UL 1998, L 24,
str. 9, v nadaljevanju: Direktiva), v povezavi s tistimi iz Uredbe Sveta (EGS) št. 2377/90 z dne 26. junija 1990 o določitvi
postopka Skupnosti za določanje najvišjih mejnih vrednosti ostankov zdravil za uporabo v veterinarski medicini v živilih živalskega
izvora (UL L 224, str. 1, v nadaljevanju: Uredba).
Ta predloga sta bila vložena v okviru spora med NV Raverco (v nadaljevanju: Raverco) na eni strani in na drugi strani Coxon
& Chatterton Ltd (v nadaljevanju: Coxon) ter Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (ministrstvom za kmetijstvo,
okolje in kakovost živil) v zvezi z odločbo slednjega, s katero je kot neutemeljeni zavrnilo pritožbi družb Raverco in Coxon
zoper odločbi z dne 1. in 22. marca 2002, ki odrejata uničenje pošiljk mesa s Kitajske, ki so bile zavrnjene pri uvozu.

Pravni okvir

Direktiva
Členi 1, 2, 17 in 22 Direktive določajo:
„Člen 1
Veterinarske preglede proizvodov iz tretjih držav, vnesenih na eno od ozemelj, navedenih v Prilogi I, opravljajo države članice
v skladu s to direktivo.
Člen 2
[…]
2.      Poleg tega:
[…]
(j)      ‚uvozni pogoji‘ pomenijo veterinarske zahteve za proizvode, ki bodo uvoženi, kakor so določeni v zakonodaji Skupnosti;
[…]
Člen 17
[…]
2.      Če pri pregledih iz te direktive pristojni organ ugotovi, da proizvod ne izpolnjuje uvoznih pogojev, ali v primerih, ko se
pri takšnih pregledih pokažejo nepravilnosti, se pristojni organ, po posvetovanju z osebo, odgovorno za tovor, ali njenim
zastopnikom, odloči, da bo bodisi:
(a)      najpozneje v šestdesetih dneh ponovno odposlal proizvod zunaj ozemelj, navedenih v Prilogi I, z iste mejne kontrolne točke
do namembnega kraja, za katerega se odločita skupaj z osebo, odgovorno za tovor, pri čemer se uporabi isto prevozno sredstvo,
če tega ne preprečujejo rezultati veterinarskega pregleda in zdravstvene zahteve.
[…]
(b)      ali, če vnovično odpošiljanje ni mogoče ali je šestdesetdnevni rok iz (a) že potekel ali se oseba, odgovorna za tovor, takoj
strinja, uničil proizvode v za to predvidenih napravah, ki so najbližje mejni kontrolni točki v skladu z Direktivo Sveta 90/667/EGS
z dne 27. novembra 1990 o določitvi veterinarskih predpisov za odstranjevanje in predelavo živalskih odpadkov, za njihovo
dajanje v promet in za preprečevanje patogenov v krmi živalskega ali ribjega izvora [...]
Do vnovičnega odpošiljanja proizvodov iz te točke ali do potrditve razlogov za zavrnitev mora pristojni organ hraniti zadevne
proizvode pod nadzorom pristojnega organa na stroške osebe, odgovorne za tovor.
[…]
Člen 22
[…]
2.      Če kateri od pregledov, predvidenih v tej direktivi, nakaže, da lahko pošiljka pomeni nevarnost za zdravje ljudi ali živali,
mora pristojni veterinarski organ nemudoma sprejeti naslednje ukrepe:
–        zaseči in uničiti zadevno pošiljko,
–        v skladu z Odločbo 92/438/EGS o ugotovitvah in poreklu pošiljke nemudoma obvestiti preostale mejne kontrolne točke in Komisijo.
[…]“

Uredba
Člen 5 Uredbe določa:
„Kadar se zdi, da najvišje mejne vrednosti ostankov za farmakološko aktivno snov, ki se uporablja v zdravilih za uporabo v
veterinarski medicini, ni mogoče določiti, ker ostanki zadevne snovi, ki se v kakršnikoli količini pojavijo v živilih živalskega
izvora, pomenijo tveganje za zdravje potrošnika, se takšna snov vključi v seznam v Prilogi IV, ki se sprejme po postopku iz
člena 8. Če člen 9 ne določa drugače, se vse spremembe Priloge IV sprejmejo po istem postopku.
Dajanje snovi, naštetih v seznamu v Prilogi IV, živalim za proizvodnjo živil je prepovedana na celotnem ozemlju Skupnosti.“
Priloga IV k Uredbi kot farmakološko aktivni snovi navaja zlasti furazolidon in kloramfenikol.

Spora o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Februarja in marca 2002 sta Raverco in Coxon prijavila za uvoz v Evropsko unijo pošiljke račjih prsi in zmrznjeno kunčje meso
s poreklom iz Kitajske. Te pošiljke so bile opremljene s spričevali o zdravstveni ustreznosti in izvoznimi dovoljenji, ki
so jih izdali kitajski organi za njihovo odpremo.
V skladu s pregledi, določenimi z direktivo, je bilo vzetih več vzorcev na teh pošiljkah in so bili analizirani. Ostanki kloramfenikola
(1,4 ppb (delcev na milijardo na enoto prostornine)) in furazolidona (49 ppb) so bili najdeni v pošiljkah račjih prsi in ostanki
furazolidona (2,7 ppb) v pošiljkah kunčjega mesa.
Z opiranjem na izvide teh analiz je uradni veterinarski inšpektor iz Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (nacionalna
služba za inšpekcijo živine in mesa) z odločbo z dne 1. in 22. marca 2002 zavrnila uvoz teh pošiljk in odredila njihovo uničenje.
Raverco in Coxon sta 18. marca in 26. aprila 2002 vložila pritožbi zoper odločbi pri toženi stranki v glavni stvari, pri čemer
sta navajala, da bi morale biti te pošiljke ponovno odposlane na Kitajsko, in ne uničene, ker:
–        morebitno ponovno odpošiljanje na Kitajsko ni pomenilo nobene nevarnosti za varstvo zdravja ljudi ali živali na Nizozemskem;
–        ni namen Direktive varovanje potrošnika zunaj Unije;
–        uporaba člena 5 Uredbe ni enopomenska in ker ni bil določen tolerančni prag nič za furazolidin ali kloramfenikol;
–        do 30. marca 2002 je bilo izdanih več odločb o ponovnem odpošiljanju pošiljk mesa, ki je vsebovalo določeno količino teh snovi.
Z odločbami z dne 16. in 22. maja 2003 je tožena stranka v glavni stvari zavrnila pritožbe Raverco in Coxon kot neutemeljene,
zlasti z obrazložitvijo, da:
–        sta bila takojšnji zaseg in uničenje proizvodov, ki lahko pomenijo nevarnost za zdravje ljudi ali živali, določena na podlagi
člena 22(2) Direktive in torej ponovno odpošiljanje ni bilo mogoče;
–        se na podlagi člena 5 in Priloge IV k Uredbi za furazolidon in kloramfenikol uporablja tolerančni prag nič.
Tožeči stranki v glavni stvari sta vložili tožbi zoper ti odločbi na predložitvenem sodišču. S presojo, da je rešitev obeh
sporov odvisna od razlage določb prava Skupnosti, je College van Beroep voor het bedrijfsleven prekinilo odločanje in Sodišču
v dveh zadevah v predhodno odločanje predložilo štiri enaka vprašanja:
„1.      Ali je treba člen 17(2)(a) Direktive [...] razlagati tako, da mora ugovor zoper ponovno odpošiljanje pošiljke, ki ne izpolnjuje
uvoznih pogojev, temeljiti na neupoštevanju predpisov Skupnosti na področju uvoza ali predpisov, ki veljajo v namembnem kraju,
ki je zunaj ozemelj, naštetih v Prilogi I k Direktivi, dogovorjenem z osebo odgovorno za tovor [...]?
2.      Ali je treba člen 17(2)(a) Direktive [...], bran v povezavi s členom 22(2) iste direktive in členom 5 Uredbe [...], razlagati
tako, da ta v vseh primerih, ko katerikoli pregled, določen v direktivi [...], nakaže, da lahko pošiljka pomeni nevarnost
za zdravje ljudi ali živali, obvezno zahteva uničenje zadevne pošiljke živalskih proizvodov?
3.      Ali je treba člen 22 Direktive [...] v povezavi s členom 5 Uredbe [...] razlagati tako, da že samo dejstvo, da so bili v pošiljki
najdeni ostanki snovi, navedenih v Prilogi [IV] k Uredbi [...], pomeni, da lahko zadevna pošiljka pomeni tako nevarnost za
zdravje živali ali ljudi, da je ponovno odpošiljanje izključeno?
4.      Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen: Ali je treba člen 17(2) Direktive [...] razlagati tako, da je namenjen tudi za zaščito
interesov tretje države, v katero naj bi se pošiljka vrnila, čeprav to varstvo hkrati ne zadeva varstva interesa, ki ga je
mogoče prostorsko opredeliti v državi članici Unije […]?“
S sklepom predsednika Sodišča z dne 25. aprila 2005 sta bili zadevi C-129/05 in C-130/05 združeni za namen pisnega in ustnega
postopka ter za izdajo sodbe.

Vprašanja za predhodno odločanje

Prvo vprašanje
S prvim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali na podlagi člena 17(2)(a) Direktive ugovor, ki se uveljavlja
zoper ponovno odpošiljanje pošiljke, ki ne izpolnjuje uvoznih pogojev, temelji na neupoštevanju predpisov Skupnosti ali predpisov,
ki veljajo v tretji državi, kamor bi lahko bila pošiljka ponovno odposlana.
Glede na to je treba poudariti, da izhaja tako iz člena 17(2) Direktive kot iz njenega namena, da so ovire za ponovno odpošiljanje
proizvoda v neupoštevanju predpisov Skupnosti.
Namreč, na podlagi te določbe, ko pristojnim organom pregledi, opredeljeni v direktivi, razkrijejo, da proizvod ne izpolnjuje
uvoznih pogojev, se ponovno odpošiljanje proizvoda lahko izključi pod nekaterimi pogoji, pri čemer člen 2(2) Direktive določa,
da uvozni pogoji ustrezajo veterinarskim zahtevam, ki veljajo za proizvode, ki se uvažajo, kot so opredeljene s skupnostno
ureditvijo.
Še več, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 22 sklepnih predlogov, Direktiva določa organizacijo veterinarskih
pregledov, da se ugotovi, ali proizvodi izpolnjujejo uvozne pogoje Skupnosti. Dejstvo, da ti pregledi temeljijo izključno
na skupnostni ureditvi, jasno izhaja med drugim iz besedila, zlasti členov 8(2) in (4), 10(2)(a) in (f), pa tudi 12, od (2)
do (6), Direktive.
Glede na te ugotovitve je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 17(2)(a) Direktive razlagati tako, da mora
ugovor, ki se uveljavlja zoper ponovno odpošiljanje pošiljke, ki ne izpolnjuje uvoznih pogojev, temeljiti na neupoštevanju
predpisov Skupnosti.

Drugo in tretje vprašanje
Z drugim in tretjim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali prisotnost
snovi v pošiljki, prepovedane na podlagi člena 5 Uredbe, ugotovljene z veterinarskim pregledom na podlagi Direktive, po definiciji
pomeni tako nevarnost za zdravje ljudi ali živali, da je treba navedeno pošiljko obvezno uničiti na podlagi členov 17(2) in
22(2) Direktive.
Glede na to je treba takoj poudariti, da izhaja iz samega člena 5 Uredbe, da po eni strani prisotnost ostankov snovi, navedenih
v Prilogi IV k tej uredbi, v živilu živalskega izvora pomeni, ne glede na njihovo omejitev, tveganje za zdravje potrošnika
in da je, na drugi strani, zaradi nevarnosti teh snovi njihovo dajanje živalim za proizvodnjo živil prepovedano v vsej Skupnosti,
brez proste presoje, ki bi bila prepuščena državam članicam.
Kloramfenikol in furazolidon, ki sta bila pri veterinarskih pregledih odkrita v pošiljkah mesa, obravnavanega v zadevi v glavni
stvari, sta navedena v Prilogi IV k Uredbi kot farmakološko aktivni snovi, za kateri ne more biti določena nobena meja. Torej
ni dvoma, da je treba pošiljko mesa, ki vsebuje kloramfenikol in furazolidon, obravnavati, kot da pomeni tveganje za zdravje
potrošnikov in kot da je prepovedana v smislu člena 5 Uredbe.
Ob upoštevanju členov 17(2) in 22(2) Direktive je treba glede vprašanja o morebitnem uničenju pošiljk mesa, ki vsebuje take
snovi, ugotoviti, da se prva od teh določb ne uporabi več, potem ko je bilo dokazano, da lahko pošiljka proizvodov povzroči
nevarnost za zdravje živali ali ljudi v smislu člena 22(2) Direktive.
Namreč, kot je poudaril generalni pravobranilec v točkah 29 in 30 sklepnih predlogov, se člen 17(2) Direktive splošno uporablja
v tem smislu, da se nanaša na vse primere, v katerih pregledi, zahtevani na mejnih točkah, pokažejo bodisi, da proizvod ne
izpolnjuje uvoznih pogojev, bodisi, da obstaja nepravilnost, pa čeprav bi bila ta zgolj upravna. Ravno nasprotno pa je obseg
člena 22(2) Direktive bolj omejen in se uporablja zlasti, kadar pregledi pokažejo, da lahko pošiljka proizvodov pomeni nevarnost
za zdravje ljudi ali živali.
Poleg tega, čeprav člen 17(2) Direktive predvideva splošno presojo za določitev, ali obstajajo ovire za ponovno odpošiljanje
pošiljke, ki ni v skladu s skupnostno ureditvijo, ali ne, člen 22 te Direktive ne dopušča proste presoje glede možnosti ponovnega
odpošiljanja pošiljke, če je bilo ugotovljeno, da navedena pošiljka lahko povzroči nevarnost za zdravje ljudi ali živali.
V takem primeru slednja določba predpisuje obvezen zaseg in uničenje zadevne pošiljke.
Torej, glede na dejstvo, da take pošiljke mesa, kot so te v zadevi v glavni stvari, pomenijo tveganje za zdravje ljudi zaradi
prisotnosti snovi, prepovedanih na podlagi člena 5 Uredbe, se uporabi zgolj člen 22(2) Direktive.
V teh okoliščinah morajo pristojni organi na podlagi te določbe zaseči in uničiti navedene pošiljke.
Te razlage ne more omajati stališče podjetja Coxon, po katerega mnenju naj se člen 22(2) Direktive ne bi več uporabil, ker
proizvodi, ki ne izpolnjujejo uvoznih pogojev Skupnosti, zaradi njihovega ponovnega odpošiljanja ne pomenijo več nevarnosti
za zdravje ljudi ali živali v Skupnosti.
Tako stališče naj bi bilo v nasprotju s členom 22(2) Direktive in njenim namenom, kot izhaja zlasti iz njenih devete, desete,
trinajste in štirinajste uvodne izjave, namreč določitev stroge ureditve za zaščito javnega zdravja in zdravja živali ter
preprečitev goljufij in nepravilnosti.
Torej ni dvoma, da bi razlaga člena 22(2) Direktive, ki bi dopuščala ponovno odpošiljanje proizvodov, ki vsebujejo snovi,
prepovedane na podlagi člena 5 Uredbe, lahko povečala tveganja za ponovni goljufivi uvoz v Skupnost, kakor hitro bi bil uvoznik
tako rekoč prepričan, da naj njegovi proizvodi ne bi bili uničeni in da naj bi nosil zgolj morebitne stroške ponovnega odpošiljanja.
Glede na zgornje ugotovitve je treba na drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 22(2) Direktive, v povezavi
s členom 5 Uredbe, razlagati tako, da pristojnim veterinarskim organom obvezno predpisuje zaseg in uničenje proizvodov, za
katere se je, po veterinarskih pregledih, opravljenih na podlagi te direktive, izkazalo, da vsebujejo snov, navedeno v Prilogi
IV k tej uredbi.

Četrto vprašanje
Glede na odgovor na drugo in tretje vprašanje na četrto vprašanje ni treba odgovarjati.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1)
Člen 17(2)(a) Direktive Sveta 97/78/ES z dne 18. decembra 1997 o določitvi načel, ki urejajo organizacijo veterinarskih pregledov
proizvodov, ki vstopajo v Skupnost iz tretjih držav, je treba razlagati tako, da mora ugovor zoper ponovno odpošiljanje pošiljke,
ki ne izpolnjuje uvoznih pogojev, temeljiti na neupoštevanju predpisov Skupnosti.
2)
Člen 22(2) Direktive 97/78, bran v povezavi s členom 5 Uredbe Sveta (EGS) št. 2377/90 z dne 26. junija 1990 o določitvi postopka
Skupnosti za določanje najvišjih mejnih vrednosti ostankov zdravil za uporabo v veterinarski medicini v živilih živalskega
izvora, je treba razlagati tako, da pristojnim veterinarskim organom obvezno predpisuje zaseg in uničenje proizvodov, za katere
se je po veterinarskih pregledih, opravljenih na podlagi te direktive, izkazalo, da vsebujejo snov, navedeno v Prilogi IV
k tej uredbi.
Podpisi
*
Jezik postopka: nizozemščina.