CELEX: 62009CJ0371
Reglamentas (EEB) Nr. 2913/92
Muitinės kodeksas
212a straipsnis
Reglamentas (EEB) Nr. 2454/93
292 straipsnis
Reglamentas (EB) Nr. 88/97
14 straipsnis
Antidempingo muitas
Dviračių rėmai

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos
muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307), su pakeitimais, padarytais
2000 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2700/2000 (OL L 311, p. 17; 2004 m. specialusis
leidimas lietuvių k., 2 sk., 10 t., p. 239; toliau – Muitinės kodeksas), 212a straipsnio ir 1993 m. liepos 2 d. Komisijos
reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo
nuostatas (OL L 253, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3), su pakeitimais, padarytais 2000 m.
liepos 24 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1602/2000 (OL L 188, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 10 t.,
p. 51; toliau –Įgyvendinimo reglamentas), 292 straipsnio išaiškinimu.
Prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
(toliau –
Commissioners
) ir
Isaac International Limited
(toliau –
Isaac
) dėl muitų ir pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM) išieškojimo išleidus prekes.

Teisinis pagrindas

Europos Sąjungos teisė
1993 m. rugsėjo 8 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2474/93, nustatančiu galutinį antidempingo muitą ir laikinojo muito galutinį
surinkimą Kinijos Liaudies Respublikos kilmės dviračių importui į Bendriją (OL L 228, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
11 sk., 51 t., p. 3), įvestas antidempingo muitas.
1997 m. sausio 10 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 71/97, išplečiančiu galutinį antidempingo muitą, įvestą Reglamentu (EEB)
Nr. 2474/93 Kinijos Liaudies Respublikos kilmės importuojamiems dviračiams, tam tikroms iš Kinijos Liaudies Respublikos importuojamoms
dviračių dalims ir apmuitinančiu išplėstiniu muitu tokį importą, įregistruotą pagal Reglamentą (EB) Nr. 703/96 (OL L 16, p. 55),
minėto antidempingo muito taikymo sritis išplėsta tam tikroms dviračių dalims.
1997 m. sausio 20 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 88/97 dėl leidimo atleisti Kinijos kilmės tam tikrų dviračių dalių importą
nuo antidempingo muito, nustatyto Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2474/93 ir praplėsto Tarybos reglamentu (EB) Nr. 71/97 (OL L 17,
p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 25 t., p. 158; toliau – Atleidimo nuo muito reglamentas), suinteresuotiems
asmenims pateiktos aiškios atleidimo nuo antidempingo muito sistemos veikimo gairės.
Šio reglamento 14 straipsnyje „Galutinio vartojimo kontrolės taikymas atleidimui nuo muito“ nurodyta:
„Kai kitas, nei nuo muito atleistas subjektas deklaruoja pagrindinių dviračių dalių importą laisvai apyvartai, nuo [Reglamento
Nr. 71/97] įsigaliojimo datos, jis atleidžiamas nuo praplėsto muito, jeigu jis deklaruotas sutinkamai su III priede pateikta
TARIC struktūra ir jeigu jam taikomos Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 82 straipsnyje ir Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 291–304 straipsniuose
nustatytos sąlygos, kurioms taikoma
mutatis mutandis
, kai:
(a)      pagrindinės dviračių dalys pristatytos subjektui, atleistam nuo muito pagal 7 ir 12 straipsnius,
arba
(b)      pagrindinės dviračių dalys pristatytos kitam leidimo turėtojui, kaip apibrėžta [Įgyvendinimo reglamento] 291 straipsnyje,
arba
(c)      kiekvieną mėnesį subjektas arba deklaruoja kiekvieno pagrindinių dviračių dalių tipo mažiau negu 300 vienetų laisvai apyvartai[,]
arba jis gauna tokį dalių kiekį. Subjekto deklaruotas arba jos gautas dalių kiekis turi būti apskaičiuojamas, remiantis subjekto
deklaruotų dalių skaičiumi, arba pristatytų dalių skaičiumi kitiems subjektams, su kuriais jis yra susijęs arba su juo turi
kompensavimo susitarimų.“
Muitinės kodekso 82 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Jeigu išleidžiamoms į laisvą apyvartą prekėms dėl jų galutinio vartojimo taikoma sumažinta arba nulinė muito norma, jos ir
toliau lieka muitinės prižiūrimos. Jų muitinės priežiūra nutraukiama, kai nebesilaikoma nustatytų tokios sumažintos arba nulinės
muito normos taikymo sąlygų, jeigu prekės eksportuojamos, sunaikinamos arba jeigu sumokėjus nustatytus muitus jas leidžiama
naudoti pagal kitą paskirtį, nenumatytą norint taikyti sumažintą arba nulinę muito normą.“
Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„1.      Importo skola muitinei atsiranda:
a)      neįvykdžius bent vienos iš prievolių, susijusių su importo muitais apmokestinamų prekių laikinuoju saugojimu arba su joms
įformintos muitinės procedūros taikymu,
arba
b)      nesilaikant reikalavimų, kurių privaloma laikytis įforminant prekėms atitinkamą procedūrą arba taikant joms sumažintą arba
nulinę importo muito normą dėl prekių galutinio vartojimo,
203 straipsnyje nenurodytais atvejais, išskyrus, kai nustatyta, kad minėti pažeidimai neturi esminės įtakos tinkamam laikinojo
prekių saugojimo arba atitinkamos muitinės procedūros taikymui.“
1996 m. gruodžio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 82/97, iš dalies keičiančiu Reglamentą (EEB) Nr. 2913/92,
nustatantį Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 17, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 8 t., p. 179),
į Muitinės kodeksą įterptas naujas 212a straipsnis.
Reglamento Nr. 82/97 12 konstatuojamoji dalis išdėstyta taip:
„kadangi, jeigu Bendrijos teisės aktai numato iš dalies arba visiškai atleisti nuo importo arba eksporto muitų, toks dalinis
arba visiškas atleidimas nuo muitų privalo būti taikomas visais atvejais neatsižvelgiant į aplinkybes, kuriomis atsirado skola;
kadangi esant šioms aplinkybėms įprastinės muito normos taikymas, jeigu nesilaikoma muitinės procedūros taisyklių, nėra tinkama
sankcija“.
Pats 212a straipsnis suformuluotas taip:
„Jeigu muitų teisės aktai pagal 181–187 straipsnius numato dalinį arba visišką atleidimą nuo importo arba eksporto muitų [palankų
tarifų režimą prekei dėl jos pobūdžio ar galutinio vartojimo], toks [palankus režimas] dalinis arba visiškas atleidimas taip
pat yra taikomas tais atvejais, kai muitinės skola susidaro pagal 202–205 straipsnius, 210 arba 211 straipsnį, jeigu deklaranto
elgesys neleidžia įtarti nei apgavikiško sandėrio, nei neapdairumo, ir jis pateikia įrodymų, kad buvo įvykdytos kitos [palankaus
režimo taikymo arba] neapmuitinimo sąlygos.“
Įgyvendinimo reglamento 292 straipsnyje nurodyta:
„1.      Palankaus muitų tarifų režimo taikymas pagal Kodekso 21 straipsnį, kai numatoma, kad prekėms bus taikoma galutinio vartojimo
muitinės priežiūra, galimas tik turint raštišką leidimą.
Kai prekės išleidžiamos į laisvą apyvartą taikant sumažintą arba nulinę muito normą atsižvelgiant į jų galutinį vartojimą
ir kai pagal galiojančias nuostatas reikalaujama, kad prekės liktų muitinės priežiūroje pagal Kodekso 82 straipsnį, būtinas
raštiškas leidimas galutinio vartojimo muitinės priežiūrai.
2.      Prašymai rašomi ranka pagal 67 priede pateiktą pavyzdį. Pateikus paprastą raštišką prašymą, muitinės gali leisti juos atnaujinti
ar keisti.
3.      Tam tikromis aplinkybėmis muitinės gali leisti raštišką arba naudojantis automatinio duomenų apdorojimo techninėmis priemonėmis
parengtą deklaraciją dėl išleidimo į laisvą apyvartą pagal įprastinę procedūrą laikyti prašymu leidimui gauti, jei:
–        prašymas yra susijęs tik su viena muitinės administracija,
–        pareiškėjas visas prekes pateikia numatytam galutiniam vartojimui ir
–        užtikrinamas tinkamas operacijų vykdymas.
<…>
5.      Kai prašoma bendrojo leidimo, būtina iš anksto gauti institucijų sutikimą tam tikra tvarka.
Prašymas pateikiamas muitinei, paskirtai toje vietoje:
–        kurioje yra tvarkomos pareiškėjo pagrindinės sąskaitos, sudarant sąlygas auditu pagrįstiems patikrinimams atlikti, ir kai
įvykdoma bent jau dalis operacijų, kurios turi būti nurodytos leidime[,] arba
–        priešingu atveju – kurioje prekės pateikiamos numatytam galutiniam vartojimui.
Šios muitinės įstaigos perduoda prašymą ir leidimo projektą kitoms atitinkamoms muitinėms, kurios per 15 dienų patvirtina
gavimo datą.
Kitos susijusios muitinės per 30 dienų nuo leidimo projekto gavimo praneša apie visus prieštaravimus. Jeigu per pirmiau nurodytą
laikotarpį pranešama apie prieštaravimus ir nepriimamas joks susitarimas, toks prašymas atmetamas atsižvelgiant į pateiktus
prieštaravimus.
Muitinės gali išduoti leidimą, jeigu per 30 dienų negauna jokių prieštaravimų dėl leidimo projekto.
Leidimą išduodanti muitinė jo kopiją išsiunčia visoms susijusioms muitinėms.
6.      Jeigu dvi arba daugiau muitinės administracijų iš esmės susitaria dėl bendrojo leidimo išdavimo kriterijų ir sąlygų, minėtos
administracijos taip pat gali susitarti išankstines konsultacijas pakeisti paprastu pranešimu. Tokio pranešimo visada pakanka
atnaujinant arba atšaukiant bendrąjį leidimą.
<…>“

Nacionalinė teisė
Supaprastinto leidimo, numatyto Įgyvendinimo reglamento 292 straipsnio 3 dalyje, išdavimas Jungtinėje Karalystėje susietas
su papildomomis sąlygomis, kurios nustatytos Jungtinės Karalystės integruotame tarife (
UK Tariff
). Šio tarifo 3 tomo E2 priede nurodyta:
„940069
1.      Taikoma šioms prekėms: prekės, importuojamos pagal supaprastintą galutinio vartojimo procedūrą ir taikant joms sumažintą arba
nulinį muito tarifą su sąlyga, kad EB viduje jos bus naudojamos nurodytai paskirčiai <…>
<…>
9.      Pastabos
<…>
9.2      Taikomos tik Jungtinės Karalystės muitinei
<…>
9.5      Šis muitinės procedūrų kodeksas skirtas tik civiliniams orlaiviams, orlaivių varikliams ir išskirtinėms situacijoms. Juo negali
būti vadovaujamasi įprastiniams importo formalumams atlikti.“
Su kelis kartus per metus atnaujinamu Jungtinės Karalystės muitų tarifu galima nemokamai susipažinti Jungtinės Didžiosios
Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės Muitų ir mokesčių inspekcijos patalpose, kai kuriose viešosiose bibliotekose, o pateikus
prašymą – nemokamai iš inspekcijos gauti reikalingas jo ištraukas. Jis nėra nemokamai prieinamas per internetą, tačiau jį
galima užsiprenumeruoti įsigijus metinį abonentą.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

Isaac
yra Jungtinėje Karalystėje įsteigta bendrovė, turinti padalinį Vokietijoje. Jai priklauso biuro patalpos ir sandėlis Jungtinėje
Karalystėje bei sandėlis ir prekių paskirstymo centras Vokietijoje. Penki jos darbuotojai, atsakingi už importo formalumus,
dirba Jungtinėje Karalystėje, o likusieji, atsakingi už rinkodarą ir pardavimo operacijas, – Vokietijoje.
Pagrindinė
Isaac
veikla yra dviračių dalių importas iš Kinijos. Visos dalys iš pradžių importuojamos į Jungtinę Karalystę, o tada siunčiamos
į prekių paskirstymo centrą Vokietijoje.
Visos
Isaac
importuotos dviračių dalys yra „pagrindinės dviračių dalys“ Reglamento Nr. 2474/93 ir Atleidimo nuo muito reglamento su pakeitimais,
padarytais Reglamentu Nr. 71/97, prasme.
Laikotarpiu nuo 2003 m. lapkričio 18 d. iki 2005 m. balandžio 11 d.
Isaac
importavo 33 dviračio rėmų siuntas ir deklaravo jas išleidimui į laisvą apyvartą taikant galutinio vartojimo kontrolę pagal
940069 kodo muitinės procedūrą, kad galėtų pasinaudoti Atleidimo nuo muito reglamento 14 straipsnio c punkte numatytu atleidimu
nuo antidempingo muito. Per nagrinėjamą laikotarpį
Isaac
importuotas 33 prekių siuntos sudarė mažiau nei 300 prekių per mėnesį.
Atlikdama 33 siuntų importo formalumus
Isaac
nebuvo skaičiusi atitinkamų Muitinės kodekso, Įgyvendinimo reglamento ar Atleidimo nuo muito reglamento nuostatų ar kitaip
į jas neatsižvelgė.
Isaac
pasamdė gerą vardą turintį muitinės tarpininką muitinės formalumams sutvarkyti.

Isaac
neturėjo galutinio vartojimo leidimo, kad galėtų taikyti Atleidimo nuo muito reglamento 14 straipsnio c punktą, tačiau manė,
jog gali pasinaudoti Įgyvendinimo reglamento 292 straipsnio 3 dalyje numatytu supaprastintu leidimu.
Tuo metu
Isaac
nepaprašė mokesčių institucijų paaiškinti naudojimosi supaprastintu leidimu tvarkos.
Nustatę, kad
Isaac
neturi leidimo, reikalingo norint pasinaudoti atleidimu nuo antidempingo muito pagal Atleidimo nuo muito reglamento 14 straipsnio
c punktą,
Commissioners
pateikė reikalavimą išleidus prekes, kuriame nurodė sumokėti 161 120,76 GBP muito ir 28 196,13 GBP pridėtinės vertės mokesčio.
2006 m. balandžio 18 d.
Isaac
, vadovaudamasi Įgyvendinimo reglamento 292 straipsnio 2 dalimi, pateikė prašymą išduoti leidimą ir jis jai išduotas nurodžius,
kad galioja vienerius metus atgaline data, kaip tai leidžiama Įgyvendinimo reglamento 294 straipsnio 3 dalimi. Todėl neteikta
jokių reikalavimų išleidus prekes dėl siuntų, importuotų po 2005 m. balandžio 18 d.
Išnagrinėjęs
Isaac
ieškinį
VAT and Duties Tribunal
nusprendė, jog nors
Isaac
neturi galiojančio leidimo, reikalingo išleidžiant prekes galutiniam vartojimui, ir negali pasinaudoti supaprastinta procedūra,
ji gali pasinaudoti Muitinės kodekso 212a straipsnyje numatyta išimtimi, nes nebuvo akivaizdžiai aplaidi manydama, kad jai
gali būti taikoma supaprastinta procedūra. Muitinės administracija apskundė šį sprendimą apeliacine tvarka.
Tokiomis aplinkybėmis
High Court of Justice (England & Wales) Chancery Division
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Tokiomis, kaip antai nagrinėjamos, bylos aplinkybėmis, kai dviejose valstybėse narėse įsteigtas ir veiklą vykdantis importuotojas
importuoja prekes į vieną valstybę narę ir nedelsdamas išgabena jas į kitą valstybę narę, ar atleidimui nuo antidempingo muito
pagal [Atleidimo nuo muito reglamento] 14 straipsnio c punktą reikalaujamas leidimas taikyti galutinio vartojimo procedūrą
susijęs su daugiau nei viena muitinės administracija [Įgyvendinimo reglamento] 292 straipsnio 3 dalies prasme?
2.      Tokiomis, kaip antai nagrinėjamos, bylos aplinkybėmis, kai importuotojas negavo [Atleidimo nuo muito reglamento] 14 straipsnio
c punkte numatyto būtinojo leidimo taikyti galutinio vartojimo procedūrą, ar atleidimas nuo antidempingo muito vis dėlto gali
būti taikomas remiantis [Muitinės kodekso] 212a straipsniu?
3.      Jei atsakymas į antrąjį klausimą yra teigiamas, vertinant, ar tokioje, kaip antai
Isaac
, situacijoje atsidūręs prekybininkas buvo akivaizdžiai aplaidus:
a)      iš [Atleidimo nuo muito reglamento] 14 straipsnio c punkto ir [Įgyvendinimo reglamento] 292 straipsnio 3 dalies nuostatų pakankamai
aiškiai matyti, jog prekybininkas, susipažinęs su
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
paskelbta informacija ir nenustatęs, kad supaprastintas leidimas jam negali būti išduotas dėl to, kad jo situacija susijusi
su daugiau nei viena muitinės administracija, turi būti laikomas akivaizdžiai aplaidžiu?
b)      alternatyviai atitinkamas nuostatas pripažinus sudėtingomis, ar prieš pradėdamas tvarkyti importo formalumus prekybininkas
turi pareigą prašyti mokesčių institucijų pateikti paaiškinimus? Ar atsakant į šį klausimą svarbu tai, kad klaidingą išvadą
apie aiškų atitinkamų nuostatų taikymo būdą prekybininkas padarė subjektyviai?
c)      kaip reikėtų vertinti tokio, kaip antai
Isaac
, prekybininko, kurio pagrindinė veikla yra dviračių dalių importas iš Kinijos, penki darbuotojai dirba su importu ir kuris
per 16 mėnesių laikotarpį importavo 33 panašias siuntas, patirtį? Ar tokį prekybininką reikia vertinti kaip patyrusį?
d)      valstybės narės mokesčių institucijos turi teisę remtis paskelbtais teisės aktais, kaip antai Jungtinės Karalystės muitų tarifas,
su kuriais, nors ir galima susipažinti nemokamai kai kuriose mokesčių institucijų kontorose ir viešosiose bibliotekose, per
internetą prieinami tik sumokėjus metinį abonentinį mokestį?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Pirmasis prejudicinis klausimas pateiktas dėl Įgyvendinimo reglamento 292 straipsnio 3 dalies formuluotės „prašymas yra susijęs
tik su viena muitinės administracija“.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės klausia, ar dviejose valstybėse
narėse įsteigtas ir veiklą vykdantis importuotojas, kuris importuoja prekes į vieną valstybę narę ir nedelsdamas išgabena
jas į kitą, gali pasinaudoti šioje nuostatoje numatyta procedūra siekdamas būti neapmokestintas antidempingo muitais pagal
Atleidimo nuo muito reglamento 14 straipsnio c punktą.
Palankus tarifų režimas tais atvejais, kai prekėms taikoma galutinio vartojimo muitinės priežiūra, Įgyvendinimo reglamento
292 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa susietas su raštišku leidimu.
Nukrypstant nuo šios nuostatos, 3 dalyje nurodyta, kad deklaraciją dėl išleidimo į laisvą apyvartą „tam tikromis aplinkybėmis“
muitinės administracija gali laikyti prašymu išduoti leidimą.
Iš šios dalies pirmos įtraukos matyti, jog tam būtina, kad „prašymas [būtų] susijęs tik su viena muitinės administracija“.
Siekiant nustatyti, ar tokiomis, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjamos, aplinkybėmis su prašymu yra susijusi (Įgyvendinimo
reglamento 292 straipsnio 3 dalies pirmos įtraukos prasme) ne viena muitinės administracija, reikia atsižvelgti į reglamentavimo
sistemą, pagal kurią numatyta galimybė išduoti tokį leidimą.
Šiuo atžvilgiu iš pradžių reikia priminti, kad Atleidimo nuo muito reglamento 14 straipsnis, pagal kurį tam tikrais atvejais
numatyta netaikyti antidempingo muito, pavadintas „Galutinio vartojimo kontrolės taikymas atleidimui nuo muito“.
Be to, pagrindinei bylai svarbiame šio reglamento 14 straipsnio c punkte numatytas
de minimis
atleidimas taikytinas, kai prekių „kiekvieną mėnesį [yra] mažiau negu 300 vienetų“. Šioje nuostatoje patikslinant nurodyta,
kad šis kiekis „apskaičiuojamas, remiantis subjekto deklaruotų [dviračių] dalių skaičiumi, arba pristatytų [šių] dalių skaičiumi
kitiems subjektams, su kuriais jis yra susijęs arba su juo turi kompensavimo susitarimų“.
Kalbant apie procedūrą, taikytiną vadovaujantis Įgyvendinimo reglamento 292 straipsniu, iš minėtos reglamentavimo sistemos
matyti, kad ji turi užtikrinti veiksmingą sąlygų, su kuriomis Atleidimo nuo muito reglamento 14 straipsnio c punktu siejamas
atleidimas, kontrolę. Dėl šios nuostatos dar reikia pažymėti, kad joje numatyta ribinė mėnesinio kiekio vertė, o skaičiuojant
vienetus nurodoma atsižvelgti į visas su deklarantu susijusias ar su juo kompensacinių susitarimų sudariusias šalis.
Tačiau situacijoje, kaip antai susiklosčiusioje pagrindinėje byloje, kai dviejose valstybėse narėse įsteigtas ir veiklą vykdantis
importuotojas importuoja prekes į vieną valstybę narę ir nedelsdamas jas išgabena į kitą, supaprastinta procedūra, skirta
tiems atvejams, su kuriais susijusi tik viena muitinės administracija, nėra tinkama užtikrinti veiksmingą Atleidimo nuo muito
reglamento 14 straipsnio c punkte numatytų sąlygų laikymosi kontrolę.
Kaip nurodė Jungtinės Karalystės vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija, viena Jungtinės Karalystės muitinės administracija
negali užtikrinti patenkinamos ribinių kiekio verčių laikymosi kontrolės. Nustatytomis ribinėmis kiekių vertėmis gali būti
lengvai manipuliuojama, kai importuojama tiek į Jungtinę Karalystę, tiek į Vokietiją. Be to, vadovaujantis Muitinės kodekso
82 straipsnio 1 dalimi, galutinio vartojimo paskirties kontrolė turi tęstis visą referencinį laikotarpį, t. y. vieną mėnesį,
kad būtų galima įsitikinti, ar paisyta ribinės kiekio vertės, t. y. 300 vienetų per mėnesį. Tačiau vienos valstybės narės
muitinės institucijos neturi galimybių pačios sukontroliuoti, ar paisoma šios ribinės vertės, jei prekės nedelsiant išsiunčiamos
į kitą valstybę narę, ir šiuo atžvilgiu yra priklausomos nuo kitos valstybės narės institucijų bendradarbiavimo, o tai reiškia,
kad situacija neišvengiamai yra susijusi su daugiau nei viena muitinės administracija.
Remiantis išdėstytais motyvais į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad dviejose valstybėse narėse įsteigtas ir veiklą vykdantis
importuotojas, kuris importuoja prekes į vieną valstybę narę ir nedelsdamas išgabena jas į kitą, negali pasinaudoti Įgyvendinimo
reglamento 292 straipsnio 3 dalyje numatyta procedūra, siekdamas būti neapmokestintas antidempingo muitais pagal Atleidimo
nuo muito reglamento 14 straipsnio c punktą.

Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės klausia, ar Muitinės kodekso
212a straipsniu leidžiama atleisti nuo antidempingo muito importuotoją, kuris neturi išankstinio leidimo, šiuo tikslu reikalaujamo
pagal Atleidimo nuo muito reglamento 14 straipsnio c punktą, bet tenkina materialias sąlygas, nes neviršija ribinės kiekio
vertės.
Pagal Muitinės kodekso 212a straipsnį muitų teisės aktais numatytas palankus tarifų režimas taikomas ir tais atvejais, kai
pagal 202–205 straipsnius susidaro muitinės skola, jeigu suinteresuoto asmens elgesyje nėra nei apgaulingų veiksmų, nei akivaizdaus
aplaidumo ir jis pateikia įrodymus, kad „įvykdytos kitos [palankaus režimo taikymo] sąlygos“.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi prielaida, kad muitinės skola, kurią šiuo atveju sudaro nesumokėti
antidempingo muitai, atsirado Muitinės kodekso 204 straipsnio pagrindu, o atleidimas nuo tokių muitų laikytinas „palankiu
tarifiniu režimu“ Muitinės kodekso 212a straipsnio prasme, todėl reikia nustatyti, ar aplinkybės, kad
Isaac
paisė ribinės kiekio vertės, pakanka išvadai, kad įvykdytos „kitos <...> taikymo sąlygos“, kaip nurodyta toje nuostatoje.
Pirma, Įgyvendinimo reglamento, kurį teisės aktų leidėjas priėmė netrukus po Reglamentu Nr. 82/97 atlikto 212a straipsnio
įterpimo į Muitinės kodeksą, 14 straipsnyje numatant nagrinėjamą atleidimą nuo antidempingo muitų, pateikiama aiški nuoroda
į Įgyvendinimo reglamento 291–304 straipsniuose įtvirtintas sąlygas, su kuriomis siejamas šis atleidimas. Kaip viena iš šių
sąlygų nurodytas Įgyvendinimo reglamento 292 straipsnyje nurodytas išankstinis leidimas.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad teisės aktų leidėjas aiškiai ir konkrečiai susiejo atleidimą su tokio leidimo
išdavimu. Jei taikant Muitinės kodekso 212a straipsnį tokiais atvejais, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, užtektų
vienintelės importuotojo įvykdytos ribinės kiekio vertės sąlygos, numatytos Atleidimo nuo muito reglamento 14 straipsnio c punkte,
kad būtų nuspręsta, jog įvykdytos „kitos <...> taikymo sąlygos“, beveik visiškai neliktų galimybės taikyti šį išankstinio
leidimo reikalavimą. Kadangi šiame straipsnyje numatyta antidempingo muitų taikymo išimtis ir todėl jį reikia aiškinti siaurai
(žr. analogišką Muitinės kodekso 239 straipsnio išaiškinimą 1999 m. lapkričio 11 d. Sprendimo
Söhl & Söhlke
, C‑48/98, Rink. p. I‑7877, 52 punkte), į tai reikia atsižvelgti aiškinant Muitinės kodekso 212a straipsnį.
Antra, reikia pažymėti, kad minėtas išankstinis leidimas yra itin svarbus Atleidimo nuo muito reglamento sistemai, nes leidžia
muitinės institucijoms faktų atsiradimo momentu įsitikinti, kad atitinkamu atveju įvykdyti visi atleidimo nuo antidempingo
muitų reikalavimai.
Todėl tokiomis aplinkybėmis taikomas Muitinės kodekso 212a straipsnis negali lemti rezultato, kad nuo antidempingo muitų atleidžiama
net nesilaikius Atleidimo nuo muito reglamento 14 straipsniu, skaitomame kartu su Įgyvendinimo reglamento 292 straipsniu,
nustatytų procedūrinių sąlygų.
Remiantis išdėstytais motyvais į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Muitinės kodekso 212a straipsniu neleidžiama nuo antidempingo
muito atleisti importuotojo, kuris neturi išankstinio leidimo, šiuo tikslu reikalaujamo pagal Atleidimo nuo muito reglamento
14 straipsnio c punktą.
Atsižvelgiant į pateiktą antrojo klausimo atsakymą, nereikia atsakyti į trečiąjį klausimą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
Dviejose valstybėse narėse įsteigtas ir veiklą vykdantis importuotojas, kuris importuoja prekes į vieną valstybę narę ir nedelsdamas
išgabena jas į kitą, negali pasinaudoti 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento
(EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, su pakeitimais, padarytais 2000 m. liepos
24 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1602/2000, 292 straipsnio 3 dalyje numatyta procedūra, siekdamas būti neapmokestintas
antidempingo muitais pagal 1997 m. sausio 20 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 88/97 dėl leidimo atleisti Kinijos kilmės tam
tikrų dviračių dalių importą nuo antidempingo muito, nustatyto Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2474/93 ir praplėsto Tarybos reglamentu
(EB) Nr. 71/97, 14 straipsnio c punktą.
2.
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, su pakeitimais, padarytais
2000 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2700/2000, 212a straipsniu neleidžiama nuo antidempingo
muito atleisti importuotoją, kuris neturi išankstinio leidimo, šiuo tikslu reikalaujamo pagal Reglamento Nr. 88/97 14 straipsnio
c punktą.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.