CELEX: 62000TJ0369(01)
Štátna pomoc
Predajná cena pozemku
Rozhodnutie nariaďujúce vymáhanie pomoci nezlučiteľnej so spoločným trhom
Aktualizovaná hodnota pomoci
Zložená úroková sadzba
Odôvodnenie

Skutkové okolnosti
Roku 1969 spoločnosť Scott Paper Co. zriadená podľa amerického práva nadobudla spoločnosť Bouton Brochard zriadenú podľa francúzskeho
práva a vytvorila samostatnú spoločnosť Bouton Brochard Scott SA, ktorá prevzala aktivity Bouton Brochard. Bouton Brochard
Scott sa v novembri 1987 premenovala na Scott SA. Predmetnom činnosti tejto spoločnosti bola výroba papiera na hygienické
a domáce použitie v priebehu obdobia rozhodujúceho v predmetnej veci.
Dňa 31. augusta 1987 mesto Orléans (Francúzsko), département du Loiret (Francúzsko) a Scott uzavreli dohodu o predaji pozemku
s rozlohou 48 hektárov v priemyselnej zóne La Saussaye spoločnosti Scott a súčasne o asanačnom poplatku, ktorý sa mal vypočítať
podľa preferenčnej sadzby (ďalej len „dohoda Scott“). Táto dohoda stanovila, že žalobca a mesto Orléans poskytnú v prospech
Scott príspevok na úpravu pozemku v maximálnej výške 80 miliónov francúzskych frankov (FRF) (12,2 milióna eur).
Uskutočnenie štúdií a prác nevyhnutných na úpravu dotknutého pozemku bolo zverené spoločnosti so zmiešaným vlastníctvom pre
investičný rozvoj Loiret (ďalej len „Sempel“). Z dohody z 12. septembra 1987 uzavretej medzi žalobcom, mestom Orléans a Sempel
(ďalej len „dohoda Sempel“) vyplýva, že mesto Orléans postúpilo spoločnosti Sempel 68 hektárov za jeden symbolický frank.
Okrem toho z článku 4 dohody Scott, ako aj z článku 12 dohody Sempel vyplýva, že posledná uvedená predá spoločnosti Scott
48 hektárov a závod so skladom za 31 miliónov FRF (4,7 milióna eur), teda za cenu 65 FRF/m
.
V novembri 1996 francúzsky Dvor audítorov uverejnil verejnú správu pod názvom „Zásahy miestnych a regionálnych orgánov v prospech
podnikov“. Účelom tejto správy bolo upozorniť na niektoré pomoci prípadne poskytnuté francúzskymi miestnymi a regionálnymi
orgánmi v prospech niektorých podnikov a osobitne na prevod pozemku s rozlohou 48 hektárov v priemyselnej zóne La Saussaye
na spoločnosť Scott.
Po uverejnení tejto správy bola Komisii listom z 23. decembra 1996 doručená sťažnosť týkajúca sa preferenčných podmienok,
za ktorých mesto Orléans a département du Loiret predali tento pozemok s rozlohou 48 hektárov spoločnosti Scott a sadzby,
ktorá jej bola priznaná, pokiaľ ide o asanačný poplatok.
Listom zo 17. januára 1997 si Komisia vyžiadala od francúzskych orgánov dodatočné informácie. V čase od januára 1997 do apríla
1998 si francúzske orgány a Komisia zasielali korešpondenciu týkajúcu sa vyžiadaných informácií a upresnení.
Kimberly-Clark Corp. kúpila v januári 1996 akcie Scott. Táto spoločnosť oznámila zatvorenie závodu v januári 1998. Majetok
závodu, konkrétne pozemok a papiereň kúpila v júni 1998 spoločnosť Procter & Gamble (ďalej len „P & G“).
Listom z 10. júla 1998 Komisia informovala francúzske orgány o jej rozhodnutí z 20. mája 1998 o začatí konania podľa článku
88 ods. 2 ES a vyzvala ich, aby predložili svoje pripomienky a odpovedali na niektoré otázky. Dotknuté strany boli informované
o začatí konania a boli vyzvané, aby uviedli svoje prípadné pripomienky k dotknutým opatreniam uverejnením vyššie uvedeného
listu v
Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev
z 30. septembra 1998 (Ú. v. ES C 301, s. 4).

Napadnuté rozhodnutie
Podľa konania vo veci formálneho zisťovania prijala Komisia 12. júla 2000 rozhodnutie 2002/14/ES o štátnej pomoci poskytnutej
Francúzskom v prospech Scott Paper SA/Kimberly-Clark [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 12, 2002, s. 1, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“). Po podaní tejto žaloby (pozri bod 13 nižšie) Komisia 2. marca
2001 oznámila Francúzskej republike opravu napadnutého rozhodnutia. Článok 1 a odôvodnenia č. 172, č. 217, ako aj odôvodnenie
č. 239b písm. a) napadnutého rozhodnutia tak boli zmenené.
Napadnuté rozhodnutie vo svojej zmenenej verzii stanovuje:
„Článok 1
Štátna pomoc vo forme preferenčnej ceny pozemku a preferenčnej sadzby asanačného poplatku, ktorú Francúzsko poskytlo v prospech
spoločnosti Scott vo výške 39,58 milióna FRF (6,03 milióna eur) alebo v aktualizovanej hodnote 80,77 milióna FRF (12,3 milióna
eur), pokiaľ ide o preferenčnú cenu pozemku…, je nezlučiteľná so spoločným trhom.
Článok 2
1. Francúzsko prijme všetky potrebné opatrenia na to, aby príjemca pomoci uvedenej v článku 1, ktorá už bola protiprávne poskytnutá,
túto pomoc vrátil.
2. Vrátenie sa uskutoční bez odkladu v súlade s postupmi vnútroštátneho práva, pokiaľ umožňujú okamžitý a účinný výkon predmetného
rozhodnutia. Pomoc, ktorá sa má vrátiť, zahŕňa úroky od času, kedy bola pomoc daná k dispozícii príjemcovi až do jej vrátenia.
Úroky sa vypočítajú na základe referenčnej sadzby používanej pre výpočet ekvivalentu subvencie v rámci pomoci na regionálne
účely.“ [
neoficiálny preklad
]
Pokiaľ ide o zdanenie úrokov, Komisia uviedla (odôvodnenie č. 239 napadnutého rozhodnutia):
„Na účely obnovenia hospodárskych podmienok, ktoré by sa vzťahovali na podnik, ak by mu nezlučiteľná pomoc nebola poskytnutá,
musia francúzske orgány prijať všetky opatrenia nevyhnutné na to, aby sa odstránili zvýhodnenia, ktoré vyplývajú z pomoci
a táto pomoc bola príjemcom vrátená.
Pomoc musí byť vrátená v súlade s postupmi upravenými francúzskym právom. Pomoc, ktorá má byť vrátená, zahŕňa úroky od dátumu
poskytnutia pomoci až do dátumu jej účinného vrátenia, vypočítané na základe referenčnej sadzby používanej pre výpočet čistého
ekvivalentu subvencie v rámci pomoci na regionálne účely vo Francúzsku.“ [
neoficiálny preklad
]
Aktualizovaná hodnota pomoci, ktorá má byť vymáhaná, vypočítaná Komisiou, konkrétne suma 80,77 milióna FRF (pozri bod 10 vyššie),
berie do úvahy uplatnenie úrokovej sadzby od dátumu priznania protiprávnej pomoci až do vydania napadnutého rozhodnutia. Táto
úroková sadzba zodpovedá referenčnej sadzbe používanej Komisiou na vyhodnotenie prvku pomoci verejných subvencií vo Francúzsku,
konkrétne „5,7 % od 1. januára 2000“ (odôvodnenia č. 172 a č. 239 napadnutého rozhodnutia).

Konanie a návrhy účastníkov konania
Žalobca návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 4. decembra 2000 podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
Spoločnosť Scott návrhom podaným do kancelárie 30. novembra 2000 a zapísaným pod spisovou značkou T‑366/00, podala žalobu,
ktorej predmetom bola tiež čiastočná neplatnosť napadnutého rozhodnutia.
Podaním podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 19. marca 2001 podala spoločnosť Scott návrh na vstup vedľajšieho účastníka
do tohto konania na podporu žalobcu.
Uznesením predsedu piatej rozšírenej komory z 10. mája 2001 bol spoločnosti Scott povolený vstup do konania ako vedľajšiemu
účastníkovi na podporu žalobcu.
Na žiadosť Scott sa Súd prvého stupňa rozhodol vyjadriť pred samotným vyjadrením vo veci samej v prvom rade k otázke premlčania
vznesenej spoločnosťou Scott vo veci T‑366/00 podľa článku 15 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho
podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339).
Rozsudkami z 10. apríla 2003 Súd prvého stupňa zamietol žaloby podané žalobcom a spoločnosťou Scott v rozsahu, v akom boli
založené na porušení článku 15 nariadenia č. 659/1999 s tým, že o príslušných trovách konania sa rozhodne neskôr (rozsudky
z 10. apríla 2003, Scott/Komisia, T‑366/00, Zb. s. II‑1763, a Département du Loiret/Komisia, T‑369/00, Zb. s. II‑1789). Vo vzťahu
k zvyšku sa rozhodlo o pokračovaní v konaniach.
Súd prvého stupňa prerušil konanie v predmetnej veci, ako aj vo veci T‑366/00 až do vydania rozsudku Súdneho dvora o odvolaní
podanom spoločnosťou Scott proti rozsudku Scott/Komisia, už citovanému v bode 18 vyššie.
Rozsudkom zo 6. októbra 2005, Scott/Komisia (C‑276/03 P, Zb. s. I‑8437), Súdny dvor zamietol odvolanie podané spoločnosťou
Scott proti rozsudku z 10. apríla 2003, Scott/Komisia, už citovanému v bode 18 vyššie.
Listom z 10. novembra 2005 Súd prvého stupňa vyzval účastníkov konania, aby predložili svoje pripomienky k pokračovaniu v konaní
vzhľadom na rozsudok zo 6. októbra 2005, Scott/Komisia, už citovaný v bode 20 vyššie. Žalobca vo svojej odpovedi z 24. novembra
2005 potvrdil, že trvá na svojich žalobných dôvodoch vo veci samej na podporu žaloby.
Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie
priebehu konania vyzval účastníkov konania, aby písomne odpovedali na sériu otázok. Účastníci konania tejto výzve vyhoveli.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 25. októbra
2006.
Žalobca navrhol, aby Súd prvého stupňa:
–        zrušil napadnuté rozhodnutie v časti, v ktorej vyhlasuje za protiprávnu štátnu pomoc poskytnutú vo forme preferenčnej ceny
pozemku a nariaďuje vrátenie sumy 39,58 milióna FRF (6,03 milióna eur) alebo v aktualizovanej hodnote 80,77 milióna FRF (12,3
milióna eur),
–        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
–        zamietol žalobu ako nedôvodnú,
–        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
Spoločnosť Scott, vedľajší účastník konania na podporu návrhov žalobcu, navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
–        vyhlásil žalobu za dôvodnú,
–        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

Právny stav
Žalobca na podporu svojej žaloby uvádza dva žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod vychádza z porušenia zásad zákazu retroaktivity
práva Spoločenstva a právnej istoty, ako aj článkov 87 ES a 253 ES tým, že Komisia uplatnila svoje oznámenie 97/C 209/03 týkajúce
sa prvkov štátnej pomoci obsiahnutých v predajoch pozemkov a budov orgánmi verejnej moci (Ú. v. ES C 209, 1997, s. 3). Druhý
žalobný dôvod vychádza z porušenia článku 87 ods. 1 ES a článku 253 ES. Tento druhý žalobný dôvod je rozdelený na päť častí,
týkajúcich sa týchto aspektov napadnutého rozhodnutia:
–        uverejnenie predaja dotknutého pozemku,
–        daňové príjmy vzniknuté usadením Scott,
–        výdavky vzniknuté vo verejnom záujme,
–        chyba vo výpočte pomoci,
–        kapitalizácia úrokov.
Predovšetkým sa treba zaoberať piatou časťou druhého žalobného dôvodu.

Tvrdenia účastníkov konania
Žalobca tvrdí, že Komisia porušila článok 87 ods. 1 ES a článok 253 ES pristúpením ku kapitalizácii úrokov v napadnutom rozhodnutí.
V tejto súvislosti zdôrazňuje, že navrátenie
statu quo ante
nezahŕňa kapitalizáciu úrokov, ale vyberanie určeného ročného úroku. Kapitalizácia úrokov totiž nezodpovedá ustálenej praxi
Komisie. Okrem toho žalobca tvrdí, že Komisia neodôvodnila uplatnenie kapitalizácie úrokov, a tým porušila článok 253 ES.
Scott pripúšťa, že v niektorých prípadoch môže byť vhodné uložiť povinnosť plniť zložené úroky, aby sa odstránilo zvýhodnenie,
ktoré príjemca získal, napríklad v prípade, ak tento príjemca investoval sumu pôžičky bez úrokov, ktorú mu poskytol členský
štát a získal by čistý zisk potom, čo splnil príkaz vrátiť túto sumu bez zložených úrokov. K tomuto osobitnému prípadu však
v predmetnej veci nedošlo a napadnuté rozhodnutie netvrdí opak.
Scott dopĺňa, že článok 2 napadnutého rozhodnutia stanovením, že vymáhanie sa musí vykonať v súlade s vnútroštátnymi pravidlami,
spôsobuje, že úroky vzťahujúce sa na obdobie od vydania napadnutého rozhodnutia až do vrátenia pomoci sa vypočítajú na základe
jednoduchej sadzby. Ak je odôvodnené vypočítať týmto spôsobom úroky zodpovedajúce tomuto obdobiu, je o to viac odôvodnené
vypočítať ich na základe jednoduchej sadzby pre obdobie od priznania pomoci až do vydania napadnutého rozhodnutia.
Komisia pripomína, že v súlade s ustálenou judikatúrou v prípade protiprávnej pomoci vyhlásenej za nezlučiteľnú so spoločným
trhom sa musí obnoviť účinná hospodárska súťaž (odôvodnenie č. 218 napadnutého rozhodnutia). Na tento účel sa musí zvýhodnenie,
ktoré príjemca skutočne čerpal, v celom rozsahu odstrániť. Podľa Komisie napadnuté rozhodnutie tým, že aktualizovalo nominálnu
hodnotu pomoci (pozri odôvodnenie č. 172), vzalo do úvahy skutočné zvýhodnenie, porovnateľné s poskytnutím bezúročnej pôžičky,
ktorú príjemca požíval v priebehu dotknutého obdobia. Aktualizovaná hodnota predstavuje ekvivalent finančného zvýhodnenia
vyplývajúceho z bezodplatného poskytnutia finančných prostriedkov pre určité obdobie a odráža náklady, ktoré by Scott znášala,
ak by si túto sumu požičala v banke v roku 1987 až do prijatia napadnutého rozhodnutia. Komisia zdôrazňuje, že prístup, ktorý
sledovala v napadnutom rozhodnutí, je v súlade s prístupom Súdu prvého stupňa v jeho rozsudku z 8. júna 1995, Siemens/Komisia
(T‑459/93, Zb. s. II‑1675, bod 97), a preto je rozhodnutie dostatočne odôvodnené.
Komisia uvádza, že aktualizovaná hodnota prevzatá do napadnutého rozhodnutia už zahŕňa zvýhodnenie, ktoré príjemca čerpal
medzi poskytnutím pomoci v roku 1987 a prijatím rozhodnutia, a preto je potrebné už len zohľadniť úroky za obdobie medzi dátumom
rozhodnutia a skutočného vymáhania.

Posúdenie Súdom prvého stupňa
Predovšetkým treba preskúmať tvrdenie žalobcu, podľa ktorého Komisia dostatočne neodôvodnila svoje rozhodnutie aktualizovať
hodnotu pomoci uložením povinnosti zaplatiť zložené úroky.
Ako vyplýva z ustálenej judikatúry, odôvodnenie vyžadované článkom 253 ES musí byť prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia
z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá akt prijala, umožňujúce zúčastneným osobám pochopiť dôvody prijatia
opatrenia a príslušnému súdu preskúmať ho. Požiadavka uvedenia dôvodov musí byť posudzovaná v závislosti na okolnostiach prípadu,
najmä v závislosti na obsahu aktu, povahe uvádzaných dôvodov a záujmu, ktorý na jeho objasnení môžu mať osoby, ktorým je akt
určený, alebo iné osoby, ktorých sa akt priamo a osobne týka. Nevyžaduje sa, aby v odôvodnení boli presne uvedené všetky relevantné
právne a skutkové okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky uvedeného článku 253 ES, sa má posudzovať
nielen s ohľadom na jeho znenie, ale tiež s ohľadom na jeho kontext, ako aj s ohľadom na všetky právne predpisy upravujúce
dotknutú oblasť (rozsudky Súdneho dvora z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Zb. s. I‑1719, bod
63, a z 30. septembra 2003, Nemecko/Komisia, C‑301/96, Zb. s. I‑9919, bod 87).
V predmetnej veci napadnuté rozhodnutie používa úrokovú sadzbu vo výške 5,7 % bez toho, aby upresnilo, že ide o zloženú sadzbu.
Až po uskutočnení výpočtu vo vzťahu k sume 80,77 milióna FRF označenej ako „aktualizovaná hodnota“ pomoci ocenenej na sumu
39,58 milióna FRF v čase jej poskytnutia v roku 1987 je možné z rozhodnutia vyvodiť, že sa použila zložená sadzba. Komisia
neuvádza žiadne dôvody, pre ktoré uplatnila zloženú sadzbu namiesto jednoduchej sadzby. Navyše neuvádza, ako uloženie povinnosti
plniť úrokovú sadzbu umožňuje aktualizovať v roku 2000 hodnotu pomoci vo forme predaja pozemku za preferenčnú cenu v roku
1987.
Žalobca, podporovaný spoločnosťou Scott, tvrdí, že vzhľadom na to, že kapitalizácia úrokov vytvára nový postup Komisie, bolo
jej povinnosťou odôvodniť v tomto ohľade jej rozhodnutie.
Je nutné konštatovať, že k dátumu vydania napadnutého rozhodnutia žiadne pravidlo nestanovovalo, že úroková sadzba upravená
v príkazoch na vymáhanie má byť zložená a že Komisia v rámci svojich príkazov na vymáhanie uloženie zložených úrokov neuplatňovala.
V prvom rade pokiaľ ide o neexistenciu takýchto pravidiel, treba pripomenúť, že právomoc zverená Komisii prijímať rozhodnutia
nariaďujúce vymáhanie protiprávnej pomoci v súčasnosti upravuje nariadenie č. 659/1999 (pozri v tejto súvislosti rozsudok
Département du Loiret/Komisia, už citovaný v bode 18 vyššie, body 50 a 51). Z článku 14 ods. 2 nariadenia č. 659/1999 vyplýva,
že „pomoc, ktorá sa má vymáhať podľa rozhodnutia o vymáhaní, bude zahŕňať úrok s príslušnou sadzbou stanovenou Komisiou“.
Komisia vo svojich písomných odpovediach na otázky Súdu prvého stupňa potvrdila, že toto posledné ustanovenie nijako neupresňuje
uplatnenie jednoduchej alebo zloženej úrokovej sadzby.
Vo svojom oznámení o úrokových sadzbách uplatniteľných v prípade vymáhania protiprávnej pomoci, uverejnenom v
Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev
8. mája 2003 (Ú. v. ES C 110, s. 21), tri roky po prijatí napadnutého rozhodnutia, totiž Komisia konštatovala, že vyvstala
otázka, či úroky uplatniteľné v prípade vymáhania protiprávnej pomoci majú byť jednoduché alebo zložené a dospela k záveru
o „nutnosti objasniť jej postavenie v tejto súvislosti“. Informovala tak členské štáty a dotknuté strany, že v každom rozhodnutí
nariaďujúcom vymáhanie protiprávnej pomoci, ktoré prijme v budúcnosti, uplatní referenčnú sadzbu na základe zloženej sadzby.
Z toho
a

contrario
vyplýva, že pred vydaním tohto oznámenia nebolo postavenie Komisie, pokiaľ ide o používanie zloženej úrokovej sadzby v jej
príkazoch na vymáhanie, zrejmé.
Používanie zloženej úrokovej sadzby bolo v právnej úprave upravené iba v článku 11 ods. 2 nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004
z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 659/1999 (Ú. v. ES L 140, s. 1; Mim. vyd. 08/004, s. 3), podľa ktorého
„úroková sadzba bude používaná na zostavenom základe až do dňa vrátenia pomoci“.
V druhom rade Komisia nijako nepreukázala, že vo svojej praxi ukladala povinnosť platiť zložené úroky vo svojich príkazoch
na vymáhanie v dobe vydania napadnutého rozhodnutia. Na jednej strane v tejto súvislosti nepoukazuje v napadnutom rozhodnutí
na žiadne rozhodnutie. Na druhej strane v odpovedi na písomnú otázku Súdu prvého stupňa, ktorá smerovala k zisteniu jej praxe
v danom období, Komisia nevedela označiť jediné skoršie rozhodnutie vydané pred napadnutým rozhodnutím ukladajúce povinnosť
platiť zložené úroky.
Z toho vyplýva, že uloženie povinnosti platiť zložené úroky v predmetnej veci bolo prvým prejavom novej a významnej politiky
Komisie, ktorú Komisia nijako nevysvetlila. Komisia mala v napadnutom rozhodnutí na jednej strane uviesť, že rozhodla o kapitalizácii
úrokov, a na druhej strane odôvodniť svoj prístup (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok Súdneho dvora z 26. novembra
1975, Fabricants de papiers peints/Komisia, 73/74, Zb. s. 1491, body 31 až 34). V rozpore s tým, čo tvrdí Komisia (pozri bod
32 vyššie) poukázanie na rozsudok Siemens, ktorý sa vo všeobecnosti týka významu uloženia povinnosti platiť úroky, neprináša
v predmetnej veci potrebné upresnenia.
Treba doplniť, že vzhľadom na dobu, ktorá uplynula od dátumu sporného predaja do vydania napadnutého rozhodnutia, konkrétne
trinásť rokov, uloženie povinnosti platiť zložené úroky malo značné finančné dôsledky na sumu pomoci, ktorá sa má vymáhať
(pozri bod 10 vyššie). Žalobca a vedľajší účastník konania mali teda osobitný záujem na poznaní dôvodov, na základe ktorých
bola táto povinnosť platiť zložené úroky uložená. Za týchto podmienok bola povinnosť Komisie odôvodniť napadnuté rozhodnutie
zvýšená.
Okrem toho je odôvodnenie Komisie nedostatočné, pokiaľ ide o použitie úrokovej sadzby vo výške 5,7 %. Komisia sa v napadnutom
rozhodnutí obmedzuje na jej opísanie ako referenčnej sadzby používanej na vyhodnotenie prvku pomoci verejných subvencií vo
Francúzsku od 1. januára 2000 a v poznámke pod čiarou uvádza ňou vypracovanú tabuľku používanú na vyhodnotenie „ekvivalentu‑subvencie“
pomoci a uvádzajúcu referenčné sadzby a aktualizačné sadzby stanovené pre členské štáty (odôvodnenia č. 172 a č. 239).
Podľa oznámenia Komisie z roku 1997 týkajúceho sa metódy určenia referenčných a aktualizačných sadzieb (Ú. v. ES C 273, s. 3)
sa „indikatívna sadzba definuje ako medzibanková swap sadzba na obdobie piatich rokov… zvýšená o prirážku“. Zdá sa, že sadzba
5,7 % uplatniteľná na rok 2000 odrážala referenčnú sadzbu pre obdobie piatich rokov. Napadnuté rozhodnutie teda nijako neodôvodňuje
použitie takejto sadzby pre obdobie trinástich rokov začínajúce od dátumu sporného predaja v roku 1987 do vydania napadnutého
rozhodnutia v roku 2000.
Okrem toho oznámenie z roku 1997 neobsahuje žiadny údaj týkajúci sa otázky, či sadzby majú byť jednoduché alebo zložené. Až
do vydania napadnutého rozhodnutia sa používala dotknutá tabuľka pre uplatnenie jednoduchých úrokových sadzieb. Žiadne odôvodnenie
nie je uvedené v napadnutom rozhodnutí, pokiaľ ide o otázku, či sa tieto sadzby prijali na výpočet zložených úrokov.
Komisia tvrdí, že použitie zloženej sadzby na účely aktualizácie pôvodnej hodnoty subvencie je odôvodnené nevyhnutnosťou obnoviť
účinnú hospodársku súťaž zrušením zvýhodnenia, ktoré príjemca využíval (pozri bod 32 vyššie).
Takéto odôvodnenie na jednej strane predpokladá, že príjemca stále požíva takéto zvýhodnenie k tomuto dátumu a na druhej strane,
že forma spornej pomoci je porovnateľná s bezúročnou pôžičkou sumy, ktorá zodpovedá hodnote pôvodnej subvencie. Napadnuté
rozhodnutie však neobsahuje žiadne vysvetlenie k tomuto bodu.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa napadnutého rozhodnutia sa pomoc poskytnutá Scott v roku 1987 uskutočnila vo
forme prevodu upraveného pozemku za preferenčnú cenu, to znamená cenu nižšiu ako bola cena na trhu v tomto období. Vôbec nie
je zrejmé, že za týchto podmienok aktualizácia hodnoty pôvodnej subvencie uplatnením zloženej úrokovej sadzby vo výške 5,7 %
počas dotknutého obdobia vedie k číslu zodpovedajúcemu hodnote zvýhodnenia, ktoré čerpal príjemca ako vlastník veci v roku
2000. Komisia totiž konštatovala, že zvýhodnenie poskytnuté v roku 1987 spočívalo v prevode vlastníckeho práva k upravenému
pozemku so subvenciou vo výške 56 % (39,58 milióna FRF z hodnoty odhadovanej na 70,588 milióna FRF). Napadnuté rozhodnutie
neupresňuje, v čom naďalej spočívalo zvýhodnenie Scott v čase jeho prijatia.
Navyše je nepochybné, že podľa francúzskych orgánov Scott ukončila svoju činnosť v priemyselnej zóne La Saussaye a že pozemok
a závod sa predali spoločnosti P & G v roku 1998 (pozri bod 7 vyššie) za cenu 27,6 milióna FRF (odôvodnenie č. 162 napadnutého
rozhodnutia). Hoci Komisia nepovažovala za nevyhnutné preskúmať toto číslo, nespochybňuje, že tento predaj sa uskutočnil za
normálnych trhových podmienok a tento predaj si v napadnutom rozhodnutí vysvetľuje pripustením možnosti, že pozemok sa predal
za sumu 27,6 milióna FRF (odôvodnenia č. 163 až č. 166). Táto cena bola teda nižšia nielen ako hodnota, ktorú Komisia určila
v roku 1987 (70,588 milióna FRF), ale tiež ako cena 31 miliónov FRF, ktorú Scott zaplatil spoločnosti Sempel.
Za týchto podmienok a pri neexistencii akéhokoľvek odôvodnenia v napadnutom rozhodnutí, pokiaľ ide o vzťah medzi údajným zvýhodnením
Scott v roku 2000 a sumou 80,77 milióna FRF, nemôže Súd prvého stupňa vykonať svoju súdne preskúmanie vo veci otázky, či použitie
zloženej úrokovej sadzby vedie k aktualizovanej hodnote zodpovedajúcej hodnote zvýhodnenia, ktoré sa má odstrániť.
Nakoniec napadnuté rozhodnutie obsahuje zjavný rozpor, ktorý Komisia nevysvetlila. Hoci Komisia vypočítala aktualizovanú hodnotu
pomoci v napadnutom rozhodnutí s použitím zloženej sadzby, článok 2 uvedeného rozhodnutia, stanovením, že vymáhanie sa musí
uskutočniť v súlade s vnútroštátnymi pravidlami (pozri bod 10 vyššie), má za následok, že úroky vzťahujúce sa na obdobie od
vydania napadnutého rozhodnutia až do vymáhania pomoci sa vypočítajú s jednoduchým úrokom. Komisia nijako neodôvodnila uplatnenie
úrokov na zostavenom základe do dátumu vydania napadnutého rozhodnutia a neskôr úroky na jednoduchom základe až do vymáhania
pomoci. Okrem toho hoci Scott poukázala na tento rozpor (pozri bod 31 vyššie), Komisia sa ani nepokúsila odôvodniť svoj prístup
v tomto ohľade v rámci predmetného konania.
Z toho vyplýva, že napadnuté rozhodnutie nie je dostatočne odôvodnené. Je preto potrebné piatej časti druhého žalobného dôvodu
vyhovieť a zrušiť napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka pomoci poskytnutej vo forme preferenčnej ceny sporného pozemku
bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ďalšie žalobné dôvody a tvrdenia uvedené na podporu žaloby.

O trovách
Vo svojom rozsudku Département du Loiret/Komisia, už citovanom v bode 18 vyššie, Súd prvého stupňa rozhodol, že o trovách
konania sa rozhodne neskôr.
Prislúcha teda Súdu prvého stupňa rozhodnúť v tomto rozsudku o súhrne trov konania, týkajúcich sa konaní pred Súdom prvého
stupňa.
Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalovaná nemala úspech v podstatnej časti svojich dôvodov, je opodstatnené
zaviazať ju na náhradu všetkých trov konania v súlade s návrhom, ktorý v tomto zmysle podal žalobca a Scott.
Z týchto dôvodov
SÚD PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)
rozhodol a vyhlásil:
1.
Rozhodnutie Komisie 2002/14/ES z 12. júla 2000 o štátnej pomoci poskytnutej Francúzskom v prospech Scott Paper SA/Kimberly-Clark
sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka pomoci poskytnutej vo forme preferenčnej ceny pozemku uvedenej v jeho článku 1.
2.
Komisia znáša svoje vlastné trovy konania a trovy konania žalobcu a Scott.
Cooke
García-Valdecasas
Labucka
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 29. marca 2007.
Tajomník

Predseda komory
E. Coulon

J. D. Cooke
*
Jazyk konania: francúzština.