CELEX: 62004TJ0308
Virkamiehet
Henkilöstö
Kumoamiskanne
Vahingonkorvauskanne

1.
Lainvastaisuusväite – Laajuus – Säädökset, päätökset ja muut toimet, joiden lainvastaisuuteen voidaan vedota
(EY 241 artikla)
2.
Henkilöstö – Henkilöstösäännöt – Yleiset täytäntöönpanosäännöt
(Henkilöstösääntöjen 110 artikla)
3.
Henkilöstö – Arviointi – Pariteettikomitea – Kokoonpano
(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)
4.
Henkilöstö – Arviointi – Pariteettikomitea – Velvoite, jonka mukaan pariteettikomiteassa ei voi olla jäseniä, jotka ovat vastuussa
henkilöstöhallinnosta ja joilla on heidän tehtävänsä kanssa ristiriitaisia intressejä – Laajuus
(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)
5.
Henkilöstö – Arviointi – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Laajuus
(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)
1.
EY 241 artiklassa ilmaistaan yleisperiaate, jolla varmistetaan jokaiselle osapuolelle oikeus riitauttaa aikaisempien toimielinten
toimien pätevyys, jotta hän saisi kumotuksi häntä suoraan ja erikseen koskevan päätöksen, jos tällä osapuolella ei ole oikeutta
nostaa EY 230 artiklan nojalla suoraa kannetta näistä toimista, joista hänelle aiheutuu siten seurauksia ilman että hän kykenisi
vaatimaan niiden kumoamista. EY 241 artiklan tarkoituksena on siten suojella oikeussubjektia sitä vastaan, että häneen sovellettaisiin
lainvastaista lainsäädäntötoimea, mutta soveltamatta jättämistä koskevan tuomion vaikutukset koskevat ainoastaan riidan asianosaisia,
eikä tällä tuomiolla kyseenalaisteta itse toimea, joka ei ole enää kannekelpoinen.
Koska EY 241 artiklan tarkoituksena ei ole antaa jollekin asianosaiselle mahdollisuutta kiistää minkä tahansa yleisluontoisen
toimen sovellettavuus minkä tahansa kanteen hyväksi, lainvastaisuusväitteen ulottuvuus on rajoitettava siihen, mikä on välttämätöntä
riidan ratkaisemiseksi. Tästä seuraa, että yleisluontoisen toimen, jonka väitetään olevan lainvastainen, on oltava suoraan
tai epäsuorasti sovellettavissa kanteen kohteena olevan tilanteeseen, ja että riidanalaisen yksittäispäätöksen ja kyseisen
yleisluontoisen toimen välillä on oltava suora oikeudellinen yhteys. Tällaisen yhteyden olemassaolo voidaan kuitenkin päätellä
siitä toteamuksesta, että riidanalainen päätös perustuu pääasiallisesti sen toimen määräykseen, jonka laillisuus on kiistetty,
vaikka tämä määräys ei olekaan virallisesti sen oikeudellinen perusta.
(ks. 32 ja 33 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: yhdistetyt asiat 31/62 ja 33/62, Wöhrmann ja Lütticke v. komissio, 14.12.1962 (Kok. 1962, s. 965);
asia 21/64, Macchiorlati Dalmas v. Haute Autorité, 31.3.1965 (Kok. 1965, s. 227); asia 32/65, Italie v. neuvosto ja komissio,
13.7.1966 (Kok. 1966, s. 563); yhdistetyt asiat 15/73-33/73, 52/73, 53/73, 57/73-109/73, 116/73, 117/73, 123/73 ja 135/73-137/73,
Kortner ym. v. neuvosto ym., 21.2.1974 (Kok. 1974, s. 177, 36 ja 37 kohta); asia 92/78, Simmenthal v. komissio, 6.3.1979 (Kok.
1979, s. 777, 39 kohta) ja asia 262/80, Andersen ym. v. parlamentti, 19.1.1984 (Kok. 1984, s. 195, 6 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑6/92 ja T‑52/92, Reinarz v. komissio, 26.10.1993 (Kok. 1993, s.
II‑1047, 57 kohta); yhdistetyt asiat T‑177/94 ja T‑377/94, Altmann ym. v. komissio, 12.12.1996 (Kok. 1996, s. II‑2041, 119
kohta) ja asia T‑146/96, De Abreu v. yhteisöjen tuomioistuin, 4.3.1998 (Kok. H. 1998, s. I‑A‑109 ja II‑281, 25 ja 29 kohta).
2.
Henkilöstösääntöjen 110 artiklan ensimmäisen kohdan osalta hyväksytyissä yleisissä täytäntöönpanomääräyksissä voidaan vahvistaa
perusteet, jotka ohjaavat hallintoa sen käyttäessä harkintavaltaansa tai joilla täsmennetään epäselvien henkilöstösääntöjen
määräysten ulottuvuutta. Niissä ei kuitenkaan missään tapauksessa laillisesti voida asettaa sääntöjä, joissa poiketaan ylemmäntasoisista
oikeussäännöistä, kuten henkilöstösääntöjen määräyksistä tai yleisistä oikeusperiaatteista.
(ks. 38 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑75/89, Brems v. neuvosto, 14.12.1990 (Kok. 1990, s. II‑899, 29 kohta) ja asia
T‑43/04, Fardoom ja Reinard v. komissio, 25.10.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑329 ja II‑1465, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
3.
Komission hyväksymien henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisten täytäntöönpanomääräysten 8 artiklan 5 kohdan mukaan pariteettikomitean
tehtävänä on valvoa, että urakehityskertomusta laadittaessa toimitaan oikeudenmukaisesti ja objektiivisesti, että se on tavanomaisten
arviointinormien mukainen ja että menettelyjä on sovellettu oikein, mutta pariteettikomitea ei omalla arvioinnillaan voi korvata
arvioijien arviointia asianomaisten työstä. Kun otetaan tämä tehtävä huomioon, komitean jäsenten palkkaluokalla ei ole merkitystä.
Erityisesti yksistään se, että pariteettikomitean jäsenen palkkaluokka on sama kuin arvioitavan, merkitse sitä, että hän olisi
eturistiriitatilanteessa, joka olisi omiaan vaarantamaan hänen puolueettomuutensa.
(ks. 41–43 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑157/04, De Bry v. komissio, 12.7.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑199 ja II‑901, 49
kohta).
4.
Komission hyväksymien henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisten täytäntöönpanomääräysten 8 artiklan 1 ja 6 kohdasta ilmenee,
että pelkästään se, että pariteettikomitean jäsen on vastuussa henkilöstöhallinnosta, ei merkitse sitä, että hänellä olisi
velvollisuus jäävätä itsensä ja pyytää tilalleen varajäsen, kun tutkitaan henkilöstön edustajien nostamia kanteita. Pariteettikomitean
jäsenillä on näet tämä velvoite vain silloin, jos heillä on heidän tehtävänsä kanssa yhteensopimattomia intressejä. Pelkkä
abstrakti eturistiriidan riski ei riitä siihen, että voitaisiin päätellä, että henkilöstöhallinnosta vastaavalla pariteettikomitean
jäsenellä olisi todellisuudessa hänen tehtävänsä kanssa yhteensopimattomia intressejä.
(ks. 54 kohta)
5.
Komission käyttöön ottamassa arviointijärjestelmässä puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen perusperiaatteella on mahdollistettava
se, että asianomainen voi arviointimenettelyn kuluessa puolustautua sellaisiin tosiseikkoihin koskeviin väitteisiin, joihin
häntä vastaan voidaan vedota. Puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaate ei kuitenkaan merkitse sitä, että arvioinnin
tarkastajan mahdollisuuksia suorittaa tehtäviensä asianmukaisen hoidon kannalta tarpeellisia kuulemisia olisi rajoitettu.
Siten arvioinnin tarkastaja saattaa joutua kuulemaan arvioitavan virkamiehen esimiehiä, ilman että tämä kuuleminen merkitsisi
välttämättä kontradiktorisen keskustelun aloittamista arvioitavan virkamiehen kanssa. Tässä yhteydessä arvioinnin tarkastaja
saattaa jopa pyytää arvioijalta selityksiä tai täsmennyksiä tämän urakehityskertomuksessa esittämille arvioinneille. Esitetyillä
selityksillä tai täsmennyksillä ei kuitenkaan saa muuttaa tämän saman arvioijan urakehityskertomukseen sisällyttämän alkuperäisen
arvioinnin asiasisältöä. Jos niistä ilmenee tällainen muutos, arvioinnin tarkastajan on kunnioitettava asianomaisen virkamiehen
puolustautumisoikeuksia ja annettava hänelle mahdollisuus esittää omia huomautuksiaan arvioijan uudesta arvioinnista. Tässä
esimerkkitapauksessa saman virkamiehen arviointimenettelyn aikaisemmissa vaiheissa jo esittämiä huomautuksia ei voida pitää
riittävinä, koska ne on laadittu arvioijan erilaisen arvioinnin perusteella.
(ks. 70, 73 ja 74 kohta)