CELEX: 62006TJ0262
Apelācija
Civildienesta lietas
Ierēdņi

Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 12. jūlija spriedumu lietā F‑18/05
D
/Komisija (Krājums‑CDL, I‑A‑1‑83. un II‑A‑1‑303. lpp.), lūdzot atcelt šo spriedumu
Nolēmums
Atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2006. gada 12. jūlija spriedumu lietā F‑18/05
D
/Komisija. Nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai. Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
Kopsavilkums
1.
Prasība atcelt tiesību aktu – Pamati – Jēdziens
(EKL 230. pants)
2.
Ierēdņi – Prasība – Spriedums, ar kuru tiek atcelts tiesību akts – Sekas – Izpildes pienākums
(EKL 233. pants; Civildienesta noteikumu 73. un 78. pants)
1.
Lai arī prasības pieteikuma par tiesību akta atcelšanu daļā ar nosaukumu “Faktiskie apstākļi” minēto elementu mērķis pirmajā
mirklī nav uzskaitīt autonomus pamatus, kas varētu izraisīt apstrīdētā lēmuma atcelšanu, bet drīzāk aprakstīt lietas pamatā
esošos apstākļus, tomēr nav iespējams
a priori
izslēgt iespēju, ka šī prasības pieteikuma daļa varētu ietvert pamata tiesību akta atcelšanai vai šāda pamata daļas izklāstu.
(skat. 52. punktu)
Atsauce: Pirmās instances tiesa, 2005. gada 14. decembris, T‑209/01
Honeywell
/Komisija, Krājums, II‑5527. lpp., 105.–107. punkts.
2.
Ja Kopienu tiesa atceļ iecēlējinstitūcijas lēmumu piešķirt ierēdnim invaliditātes pabalstu, kas noteikts saskaņā ar Civildienesta
noteikumu 78. panta trešo daļu, sakarā ar Invaliditātes komitejas pieļautu kļūdu arodslimības jēdziena definīcijā, kura var
ietekmēt šo lēmumu, tā nelemj par jautājumu, vai šai slimībai ir profesionāla izcelsme, jo tas turklāt, ievērojot Invaliditātes
komitejas rīcības brīvību ar medicīnu saistītos jautājumos, būtu fakta konstatējums, kas nav tiesas kompetencē. Šādos apstākļos,
ja iecēlējinstitūcija vēlāk nolemj, ka šai slimībai ir profesionāla izcelsme, un piešķir ierēdnim invaliditātes pabalstu,
kas noteikts saskaņā ar Civildienesta noteikumu 78. panta otro daļu, šim secinājumam nav
res judicata
spēka.
No tā izriet, ka, izskatot prasību atcelt lēmumu, kurā nav atzīta minētā ierēdņa slimības profesionālā izcelsme Civildienesta
noteikumu 73. panta izpratnē, Kopienu tiesa pieļauj kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka iecēlējinstitūcija juridiski,
nepārkāpjot
res judicata
, nevar atteikties atzīt, ka ierēdņa slimībai, kurai ir profesionāla izcelsme Civildienesta noteikumu 78. panta otrās daļas
izpratnē, ir profesionāla izcelsme arī 73. panta izpratnē.
Katrā ziņā Civildienesta noteikumu 73. un 78. pantā paredzētie pabalsti ir atšķirīgi un nav atkarīgi viens no otra, kaut arī
tie var tikt kumulēti. Tāpat šajos noteikumos paredzētas divas dažādas procedūras, kuru rezultātā var tikt pieņemti atšķirīgi
un viens no otra neatkarīgi lēmumi. Kaut arī ir vēlams, lai vajadzības gadījumā abas procedūras tiktu veiktas saskaņoti un
vieni un tie paši ārsti tiktu pieaicināti lemt par dažādiem ierēdņa invaliditātes aspektiem, tomēr tas nav nosacījums, no
kura ir atkarīgs vienas vai otras procedūras tiesiskums, un iecēlējinstitūcijai šajā ziņā atkarībā no apstākļiem ir rīcības
brīvība. Turklāt Noteikumu par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumu un arodslimību riskiem 25. pantā ir paredzēts, ka pat
pilnīgas pastāvīgas invaliditātes atzīšana “nekādi neietekmē Civildienesta noteikumu 78. panta piemērošanu un otrādi”. No
tā izriet, ka pilnīgas vai daļējas pastāvīgas invaliditātes atzīšanas procedūra, piemērojot Civildienesta noteikumu 73. pantu,
un invaliditātes pabalsta piešķiršanas procedūra, piemērojot Civildienesta noteikumu 78. pantu, var pamatoti radīt atšķirīgus
rezultātus attiecībā uz vienu un to pašu faktisko situāciju, tostarp attiecībā uz jautājumu par viena un tā paša ierēdņa slimības
profesionālo izcelsmi.
(skat. 70.–74. punktu)
Atsauces: Tiesa, 1981. gada 15. janvāris, 731/79
B
./Parlaments,
Recueil
, 107. lpp., 9. un 10. punkts; 1983. gada 12. janvāris, 257/81
K
./Padome,
Recueil
, 1. lpp., 10. punkts. Pirmās instances tiesa, 1998. gada 14. maijs, T‑165/95
Lucaccioni
/Komisija,
Recueil FP
, I‑A‑203. un II‑627. lpp., 136. un 137. punkts; 2004. gada 23. novembris, T‑376/02
O
/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑349. un II‑1595. lpp., 45. punkts.