CELEX: 62006TJ0119
Dumpning
Import av linor och kablar av stål med ursprung i bland annat Indien
Överträdelse av ett åtagande
Proportionalitetsprincipen
Artikel 8.1, 8.7 och 8.9 i förordning (EG) nr 384/96 (nu artikel 8.1, 8.7 och 8.9 i förordning (EG) nr 1225/2009)

Tillämpliga bestämmelser
De grundläggande antidumpningsbestämmelserna utgörs av rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot
dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EGT L 56, 1996, s. 1), i dess ändrade lydelse (nedan kallad
grundförordningen) (som ersatts av rådets förordning (EG) nr 1225/2009 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import
från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EUT L 343, s. 51, rättelse i EUT L 7, 2010, s. 22)). I artikel 8.1,
8.7 och 8.9 i grundförordningen (nu artikel 8.1, 8.7 och 8.9 i förordning nr 1225/2009) föreskrivs följande:
”1. Under förutsättning att det preliminärt har fastställts att dumpning och skada föreligger, får kommissionen godta ett
tillfredsställande åtagande som en exportör frivilligt gör att ändra sina priser eller att upphöra med export till dumpade
priser, om kommissionen efter särskilt samråd med rådgivande kommittén är övertygad om att dumpningens skadliga verkan därigenom
undanröjs. I sådana fall ska, under den tid åtagandena är i kraft, preliminära tullar som införts av kommissionen i enlighet
med artikel 7.1 eller, i förekommande fall, slutgiltiga tullar som införts av rådet i enlighet med artikel 9.4 inte tillämpas
på berörd import av den berörda produkten när den tillverkas av de företag som anges i kommissionens beslut om godtagande
av åtaganden och i eventuella ändringar av detta. Prishöjningar i enlighet med sådana åtaganden får inte vara större än vad
som krävs för att undanröja dumpningsmarginalen, och de bör vara lägre än dumpningsmarginalen om sådana prishöjningar skulle
vara tillräckliga för att undanröja skadan för gemenskapsindustrin.
...
7. Kommissionen ska begära att varje exportör vars åtagande godtagits regelbundet lämnar uppgifter om åtagandets fullgörande
och tillåter kontroll av relevanta uppgifter. Om dessa krav inte uppfylls ska detta betraktas som en överträdelse av åtagandet.
...
9. Om en part i ett åtagande bryter mot eller återtar åtagandet, eller om kommissionen återtar sitt godtagande av ett åtagande,
ska godtagandet av åtagandet efter samråd återtas genom ett beslut av kommissionen eller, i förekommande fall, genom en förordning
från kommissionen, och den preliminära tull som införts av kommissionen i enlighet med artikel 7 eller den slutgiltiga tull
som införts av rådet i enlighet med artikel 9.4 ska automatiskt tillämpas, under förutsättning att den berörda exportören
har getts tillfälle att lämna synpunkter, utom i de fall där exportören i fråga har återtagit sitt åtagande.
Alla berörda parter eller medlemsstater får lämna uppgifter som innehåller tillräcklig bevisning för att ett åtagande brutits.
Den påföljande bedömningen av huruvida åtagandet brutits eller inte ska normalt slutföras inom sex månader och under inga
omständigheter senare än nio månader efter det att en välgrundad begäran ingivits. Kommissionen får begära att medlemsstaternas
behöriga myndigheter bistår vid övervakningen av åtaganden.”

Bakgrund till tvisten
Sökanden, Usha Martin Ltd, är ett bolag bildat enligt indisk rätt, vilket tillverkar linor av stål som företaget exporterar
till bland annat Europeiska unionen. Sökanden och bolaget Wolf bildade det gemensamma företaget Brunton Wolf Wire & Ropes,
som är etablerat i Dubai (Förenade Arabemiraten). Även Brunton Wolf Wire & Ropes tillverkar linor av stål som företaget exporterar
till unionen.
Den 12 augusti 1999 antog Europeiska unionens råd förordning (EEG) nr 1796/1999 om införande av en slutgiltig antidumpningstull
och slutgiltigt uttag av den preliminära antidumpningstull som införts på import av linor och kablar av stål med ursprung
i Republiken Indien, Folkrepubliken Kina, Mexikos förenta stater, Republiken Polen, Republiken Sydafrika, Ukraina och Republiken
Ungern och om avslutande av antidumpningsförfarandet rörande import av linor och kablar av stål med ursprung i Republiken
Korea (EGT L 217, s. 1).
De produkter som berörs av förordning nr 1796/1999 är linor och kablar av stål, inbegripet slutet tågvirke, med undantag av
linor och kablar av rostfritt stål, med ett tvärsnitt av mer än tre millimeter, med eller utan anslutningar. Med hänsyn till
att alla linor av stål har samma fysiska och tekniska egenskaper och användningsområde, trots att det fanns skillnader mellan
linor av stål i den övre respektive undre delen av sortimentet, på grund av konkurrens mellan linor av stål i angränsande
grupper, drog institutionerna slutsatsen att alla produkter i sortimentet utgjorde en enda produkt.
Den individuella antidumpningstullsats som i skäl 86 och i artikel 1.2 i förordning nr 1796/1999 infördes för sökanden uppgick
till 23,8 procent. I artikel 2 i förordning nr 1796/1999 föreskrivs att linor och kablar av stål som exporteras av företag
som gjort åtaganden som godtagits av Europeiska kommissionen, däribland sökanden, befrias från den aktuella antidumpningstullen.
Sökanden åtog sig, genom det åtagande som företaget gjort enligt artikel 8.1 i grundförordningen, bland annat att respektera
de minimipriser som fastställts för export av linor av stål till unionen, detta för att säkerställa att dumpningens skadliga
verkan undanröjdes.
Sökanden åtog sig även att se till att varje försäljning av den berörda produkten skulle åtföljas av en giltig åtagandefaktura
(nedan kallad åtagandefaktura), det vill säga en faktura innehållande den information som anges i bilaga VI till åtagandet
(punkt 4.1 i åtagandet). Enligt punkt 4.2 i åtagandet åtog sig sökanden att inte utfärda åtagandefakturor för ”produkter som
inte omfattas av åtagandet”. I punkt 4.3 i åtagandet anges att sökanden ”är medveten om att om det visar sig att sökanden
har utfärdat åtagandefakturor som inte uppfyller villkoren i [nämnda] åtagande, har kommissionen rätt att fastställa att förklaringen
[som sökanden gjort] om att den aktuella fakturan uppfyller åtagandet inte gäller och följaktligen informera de behöriga tullmyndigheterna
i medlemsstaterna om detta, samtidigt som gemenskapsinstitutionerna har rätt att vidta de åtgärder som föreskrivs [i punkt]
8 [i nämnda] åtagande”.
Sökanden åtog sig också att varje kvartal anmäla all försäljning av linor av stål i unionen till kommissionen i detaljerade
rapporter, i enlighet med de föreskrivna tekniska specifikationerna, inbegripet försäljning av linor av stål som inte omfattas
av åtagandet, och att samarbeta med kommissionen genom att förse kommissionen med all den information som denna anser nödvändig
för att säkerställa åtagandets efterlevnad (punkt 5 och bilagorna II, III, IV och V till åtagandet).
Enligt punkt 6 i åtagandet åtog sig sökanden dessutom att iaktta skyldigheten att inte kringgå bestämmelserna i åtagandet,
till exempel genom att inte direkt eller indirekt ingå avtal om kompensation med kunderna i unionen.
I punkt 8 i åtagandet, med rubriken ”Överträdelser och återtaganden”, föreskrivs slutligen följande:
”[Sökanden] är, utan att det påverkar tillämpningen av [punkt] 8.3, medveten om följande:
–        Om förevarande åtagande inte efterlevs eller om företaget underlåter att samarbeta med … kommissionen vid kontrollen av att
åtagandet efterlevs, anses det utgöra en överträdelse av detsamma. Detta gäller även vid underlåtenhet att inom den föreskrivna
fristen inge de rapporter som krävs enligt [punkt] 5, om inte underlåtenheten beror på force majeure.
–        Om kommissionen har anledning att tro att åtagandet har överträtts, har … kommissionen rätt att omedelbart införa en preliminär
antidumpningstull på grundval av de mest tillförlitliga uppgifter som finns tillgängliga med tillämpning av artikel 8.1 i
grundförordningen.
–        Om åtagandet överträds eller om … kommissionen eller [sökanden] häver åtagandet kan, enligt artikel 8.9 i grundförordningen
... en slutgiltig antidumpningstull införas på grundval av de faktiska omständigheter som konstaterats i samband med den undersökning
som ledde till att åtagandet gjordes, under förutsättning att [sökanden] har getts tillfälle att lämna synpunkter, förutom
om det är företaget självt som har återtar åtagandet.”
Enligt punkt 1 tredje strecksatsen i åtagandet är bestämmelserna och villkoren i åtagandet inte endast tillämpliga på sökanden,
utan även på samtliga bolag som är anknutna till sökanden världen över.
Genom beslut 1999/572/EG av den 13 augusti 1999 om godtagande av åtaganden i samband med antidumpningsförfarandena beträffande
import av linor och kablar av stål med ursprung i Folkrepubliken Kina, Republiken Indien, Mexikos förenta stater, Republiken
Polen, Republiken Sydafrika, Republiken Korea, Ukraina och Republiken Ungern (EGT L 217, s. 63), godtog kommissionen bland
annat sökandens åtagande.
I samband med en undersökning som syftade till att kontrollera att åtagandet efterlevdes, i enlighet med punkterna 5.1 och
5.4 i åtagandet, besökte kommissionen i januari och februari år 2005 sökandens lokaler i Indien och Förenade Arabemiraten.
Genom skrivelse av den 12 maj 2005 underrättade kommissionen sökanden om att den till följd av undersökningen ansåg att sökanden
hade överträtt åtagandet vid tre tillfällen, och att kommissionen följaktligen hade för avsikt att återta sitt godtagande
av åtagandet.
Genom skrivelser av den 20 maj, den 29 augusti och den 6 september 2005 lämnade sökanden sina synpunkter på konstaterandet
att åtagandet hade överträtts och på kommissionens planerade återtagande.
Den 8 november 2005 antog rådet förordning (EG) nr 1858/2005 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av
linor och kablar av stål med ursprung i Folkrepubliken Kina, Republiken Indien, Republiken Sydafrika och Ukraina till följd
av en översyn vid giltighetstidens utgång i enlighet med artikel 11.2 i grundförordningen (EUT L 299, s. 1). Rådet beslutade,
genom förordning nr 1858/2005, att de antidumpningsåtgärder som var tillämpliga på import av den berörda produkten med ursprung
i bland annat Indien, vilka införts genom förordning nr 1796/1999, skulle vidtas i ytterligare fem år.
Genom kommissionens beslut 2006/38/EG av den 22 december 2005 om ändring av beslut 1999/572 beträffande godtagande av åtaganden
i samband med antidumpningsförfarandena beträffande import av linor och kablar av stål med ursprung i bland annat Republiken
Indien (EUT L 22, 2006, s. 54) (nedan kallat det angripna beslutet) beslutade kommissionen att återta sitt godtagande av det
åtagande som sökanden hade gjort beträffande import av linor och kablar av stål och, följaktligen, ändra beslut 1999/572 genom
vilket åtagandet hade godtagits. Kommissionen lämnade samtidigt den 23 december 2005 ett förslag till förordning till rådet,
vilken avsåg att godtagandet av åtagandet skulle återtas och att en slutgiltig antidumpningstull skulle införas för sökanden
(KOM(2005) 541 slutlig).
I det angripna beslutet konstaterade kommissionen tre överträdelser av åtagandet. Granskningen av sökandens räkenskaper visade
för det första att betydande volymer av den berörda produkten av de slag som inte omfattas av åtagandet inte hade tagits med
i de kvartalsförsäljningsrapporter som sökanden hade lämnat till kommissionen, i strid med vad som anges i punkt 5.2 och i
bilaga IV första stycket till åtagandet. Kommissionen konstaterade för det andra att sökanden, i strid med punkt 4.2 och 4.3
i åtagandet, hade sålt de aktuella varorna till närstående importörer i Förenade kungariket och Danmark och tagit med varorna
i åtagandefakturorna. För det tredje framgick det vid kontrollbesöket hos Brunton Wolf Wire & Ropes lokaler i Dubai att vissa
linor av stål som hade exporterats från Förenade Arabemiraten till unionen hade deklarerats ha sitt ursprung i Förenade Arabemiraten,
när de i själva verket hade sitt ursprung i Indien.
Rådet antog således den 23 januari 2006 förordning (EG) nr 121/2006 om ändring av förordning (EG) nr 1858/2005 beträffande
införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av linor och kablar av stål med ursprung i bland annat Republiken Indien
(EUT L 22, s. 1) (nedan kallad den angripna förordningen). Enligt artikel 1 i den angripna förordningen hade sökanden tagits
bort från förteckningen över bolag som befriats från slutgiltiga antidumpningstullar. Den slutgiltiga antidumpningstull uppgående
till 23,8 procent som hade införts för sökanden enligt skäl 86 och artikel 1.2 i förordning nr 1796/1999, och vars giltighetstid
förlängdes genom artikel 1.2 i förordning nr 1858/2005, infördes följaktligen på import av de berörda produkter som sökanden
tillverkade och exporterade till unionen.

Förfarandet och parternas yrkanden
Sökanden har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 19 april 2006.
Till följd av att sammansättningen av förstainstansrättens avdelningar hade ändrats förordnades referenten att tjänstgöra
på femte avdelningen, och målet tilldelades följaktligen denna avdelning.
På grundval av referentens rapport beslutade tribunalen (femte avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet. Parterna
utvecklade sin talan och svarade på tribunalens frågor vid förhandlingen den 25 mars 2010.
Sökanden har yrkat att tribunalen ska
–        ogiltigförklara det angripna beslutet, i den del det berör sökanden och innebär att det godtagande av åtagandet avseende minimipriser
som tidigare hade tillämpats återtogs,
–        ogiltigförklara den angripna förordningen i den del den berör sökanden och innebär att det angripna beslutet verkställs, och
–        förplikta rådet och kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Rådet har yrkat att tribunalen ska
–        ogilla talan, och
–        förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska
–        ogilla talan, och
–        förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning
Sökanden har anfört två grunder till stöd för sin talan. Som första grund har sökanden gjort gällande att proportionalitetsprincipen
har åsidosatts. Den andra grunden avser felaktig rättstillämpning, bristande motivering och maktmissbruk med avseende på de
berörda produkternas ursprung.

Den första grunden: Åsidosättande av proportionalitetsprincipen
Parternas argument
Sökanden har som första grund i huvudsak gjort gällande att enligt proportionalitetsprincipen utgör de två oegentligheter
som kommissionen påpekat – för det första underlåtenhet att lämna in en rapport avseende den försäljning som inte omfattas
av åtagandet och för det andra användning av åtagandefakturor – inte allvarliga överträdelser av åtagandet. Kommissionen hade
därmed inte rätt att meddela sökanden en så drastisk sanktion som att återta godtagandet av åtagandet. Kommissionen hade kunnat
meddela sökanden en lindrigare sanktion, såsom direktiv om att inte ännu en gång begå samma fel i framtiden.
Enligt artikel 5 EG ska gemenskapen inte vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i fördraget.
Proportionalitetsprincipen i EG‑fördraget innebär följaktligen att de medel som institutionerna använder sig av ska vara proportionerliga
i förhållande till det eftersträvade målet. I enlighet med rättspraxis innebär proportionalitetsprincipen, som är en allmän
princip i gemenskapsrätten, att institutionerna inte får gå utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå
de legitima mål som eftersträvas med bestämmelserna i fråga. När det finns flera ändamålsenliga åtgärder att välja mellan
ska den åtgärd väljas som är minst ingripande och de vållade olägenheterna får inte vara orimliga i förhållande till de eftersträvade
målen.
För sökandens del är det särskilt viktigt att proportionalitetsprincipen iakttas i förevarande fall, eftersom kommissionen,
när den fattar beslut om att återta sitt godtagande av åtagandet enligt artikel 8 i grundförordningen, har ett väsentligt
utrymme för skönsmässig bedömning, vilket ska utövas med iakttagande av proportionalitetsprincipen.
Det är i detta avseende uppenbart att när ett godtagande av ett åtagande återtas utgör det en ingripande åtgärd som har stor
inverkan på det berörda bolagets verksamhet, och det är således fråga om en uppenbart oproportionerlig åtgärd när någon allvarlig
överträdelse av åtagandet inte har konstaterats.
I förevarande fall har det, när det gäller den första överträdelse som kommissionen konstaterat, inte bestritts att den export
som underlåtenheten att lämna en kvartalsrapport avser inte omfattas av åtagandets tillämpningsområde. Denna underlåtenhet
vållade följaktligen inte gemenskapsindustrins intressen någon väsentlig skada. Med hänsyn till att åtagandet syftar till
att ge en exportör en potentiell fördel samtidigt som gemenskapsindustrin garanteras ett minimiskydd, kan den aktuella överträdelsen
inte kvalificeras som en allvarlig överträdelse.
Sökanden har bland annat gjort gällande att åsidosättandet av skyldigheten att rapportera om den försäljning som inte omfattas
av åtagandet inte påverkar den omständigheten att åtagandets huvudsyfte ska iakttas, nämligen att respektera minimiimportpriser.
Sökanden har alltid uppfyllt denna huvudsakliga skyldighet. Detta gäller särskilt då den information som kan utläsas av kvartalsförsäljningsrapporterna,
oavsett om försäljningen omfattas av åtagandet eller inte, ger upplysningar om vad ett visst företag påstår sig ha exporterat
och inte vad det faktiskt har exporterat. Den information som kan utläsas av kvartalsrapporterna är således endast vägledande.
Det fel som beror på den mänskliga faktorn då det under en kort period inte rapporteras om viss försäljning som inte omfattas
av åtagandet, äventyrar inte heller ”åtagandets efterlevnad”.
Sökanden uppgav vid förhandlingen att åtagandet tillämpades under 6 år och att kommissionen tog en period om 24 månader i
beaktande vid sin undersökning. Kommissionen konstaterade emellertid endast när det gäller denna 24‑månadersperiod att transaktioner
avseende en volym uppgående till ungefär 150 ton inte hade beaktats i en kvartalsrapport. Det första åsidosättandet avser
således endast ett kvartal under en period om 6 år.
Vad beträffar den andra överträdelse som kommissionen konstaterat, vilken avsåg att försäljning av den berörda produkten som
inte omfattas av åtagandet hade tagits med i återtagandefakturor, anser sökanden att även denna har liten betydelse. Den omständigheten
att det hade kunnat råda tvivel om huruvida det hade utfärdats åtagandefakturor för de produkter som inte omfattas av åtagandet,
påverkar inte det faktum att åtagandet har efterlevts.
Sökanden har bland annat hävdat att de antidumpningstullar som infördes på den aktuella importen till fullo hade betalats
och att sökanden inte hade försökt att undgå att betala dem. Vid förhandlingen tillade sökanden i detta avseende att företaget
hade skickat två fax daterade den 14 och den 30 mars 2005 till kommissionen som bevis på att de aktuella antidumpningstullarna
hade betalats. Under det administrativa förfarandet var det ostridigt mellan parterna att dessa antidumpningstullar hade betalats.
Kommissionen och rådet bestred detta först i sina dupliker.
Sökanden är därför av uppfattningen att åtagandet har efterlevts när det gäller de grundläggande aspekterna, med hänsyn till
att minimipriserna för de produkter som omfattas av åtagandet respekterades och till att antidumpningstullarna betalades för
de produkter som inte omfattas av åtagandets tillämpningsområde.
Sökanden anser att de av kommissionen konstaterade överträdelserna avseende kvartalsrapporterna och åtagandefakturorna, vilka
sökandena har medgett, endast utgör tekniska överträdelser som inte är av allvarlig art. Sökanden har dessutom hävdat att
den inte har medgett att dessa överträdelser utgör allvarliga överträdelser. Sökanden har därtill anfört att överträdelsens
svårighetsgrad ska beaktas vid fastställandet av en sanktion.
Sökanden är följaktligen av uppfattningen att en sådan ingripande åtgärd som att återta godtagandet av åtagandet, med alla
dess konsekvenser, till följd av ett administrativt fel som beror på den mänskliga faktorn och som är så obetydligt som i
förevarande fall inte är proportionerlig, utan utgör en uppenbart oproportionerlig reaktion som strider mot proportionalitetsprincipen.
De eftersträvade målen hade kunnat uppnås genom en mindre ingripande åtgärd.
Enligt sökanden står vidare den omständigheten att det var oproportionerligt att återta godtagandet av åtagandet även i strid
med artikel 15 i avtalet om tillämpning av artikel VI i Allmänna tull- och handelsavtalet 1994 (EGT L 336, s. 103; svensk
specialutgåva, område, 11, volym 38, s. 103) (nedan kallat antidumpningsavtalet), i vilket det föreskrivs en skyldighet för
i-länder, såsom dem som unionen utgörs av, att ”ta särskild hänsyn till u-landsmedlemmarnas speciella förhållanden när de
överväger att införa antidumpningsåtgärder enligt detta avtal”. Artikel 15 i antidumpningsavtalet innebär att särskild hänsyn
ska tas till åtaganden som avtalas med u-landsmedlemmarna. Denna skyldighet som följer av artikel 15 i antidumpningsavtalet
omfattar emellertid mer än ingåendet av avtalen om åtagandena, nämligen även kontrollen av att dessa åtaganden efterlevs.
Kommissionen gjorde fel när den i skälen 34 och 35 i det angripna beslutet fann att artikel 15 i antidumpningsavtalet inte
var tillämplig, då den ansåg att det i förevarande fall är fråga om en grupp multinationella företag. Företagets struktur
påverkar inte den omständigheten att Indien är ett u-land i den mening som avses i bestämmelsen, särskilt då det är till följd
av att sökanden har sitt driftställe i Indien som artikel 15 i antidumpningsavtalet är tillämplig.
Sökanden har i förevarande fall hävdat att den omständigheten att ett åtagande, som görs på grundval av ett obetydligt administrativt
fel, återtas fullständigt strider mot andemeningen i artikel 15 i antidumpningsavtalet. Redan av åtagandets ordalydelse framgår
att det är svårt att efterleva det in i minsta detalj. Även om sökanden kan förstå att en allvarlig överträdelse av ett åtagande
kan föranleda att det godtagande som gjorts med avseende på åtagandet återtas, förstår inte sökanden hur ett simpelt administrativt
fel kan få samma följder. Med hänsyn till att åtagandet inte allvarligt överträtts, att sökanden kontinuerligt under flera
år visat kommissionen prov på god vilja och att sökanden alltid har gått med på att genomgå inspektioner, anser sökanden att
återtagandet av godtagandet av åtagandet inte är motiverat. I en sådan situation där kommissionens utövande av sitt utrymme
för skönsmässig bedömning medför en stor risk för en exportör från ett u-land, anser sökanden att det är oproportionerligt
att inte längre tillämpa åtagandet på grund av överträdelser som sökanden anser är av liten betydelse.
Sökanden har i sin replik bestritt kommissionens och rådets ståndpunkt som avser dels att om åtagandets ordalydelse inte respekteras
utgör det ett tillräckligt skäl för att återta det godtagande som gjorts med avseende på åtagandet, dels att det inte ska
göras någon åtskillnad mellan överträdelsernas svårighetsgrad. Den rättspraxis som institutionerna stöder denna ståndpunkt
på avser helt andra omständigheter än dem som är för handen i detta fall. Sökanden anser tvärtom att den fråga som uppkommer
inom ramen för den första grunden är vilken svårighetsgrad av en överträdelse som motiverar att ett godtagande av ett åtagande
återtas.
Rådet och kommissionen har bestritt sökandens argument.
Tribunalens bedömning
Av proportionalitetsprincipen i artikel 5 tredje stycket EG följer att gemenskapsbestämmelser är lagenliga endast om de medel
som används är ägnade att uppnå det legitima mål som eftersträvas med bestämmelserna i fråga och inte går utöver vad som är
nödvändigt för att uppnå detta mål. När det finns flera ändamålsenliga åtgärder att välja mellan ska, i princip, den åtgärd
väljas som är minst ingripande (förstainstansrättens dom av den 5 juni 1996 i mål NMB France m.fl. mot kommissionen, REG 1996,
s. II‑427, punkt 69, av den 29 september 2000 i mål T‑87/98, International Potash Company mot rådet, REG 2000, s. II‑3179,
punkt 39, och av den 4 juli 2002 i mål T‑340/99, Arne Mathisen mot rådet, REG 2002, s. II‑2905, s. 112).
När det rör sig om ett sådant område som den gemensamma handelspolitiken, där gemenskapslagstiftaren har ett stort utrymme
för skönsmässig bedömning som motsvarar de politiska skyldigheter som tilldelas denne genom fördraget, kan endast en beslutad
åtgärds uppenbart olämpliga karaktär i förhållande till det mål som den behöriga institutionen ska eftersträva påverka lagenligheten
av en sådan åtgärd (domen i det ovan i punkt 44 nämnda målet NMB France m.fl. mot kommissionen, punkterna 70 och 71 och där
angiven rättspraxis).
Det stora utrymme för skönsmässig bedömning som gemenskapslagstiftaren har inom området motsvarar det stora utrymme för skönsmässig
bedömning som enligt fast rättspraxis tillerkänns gemenskapernas institutioner när dessa i enlighet med grundförordningarna
vidtar konkreta antidumpningsåtgärder (förstainstansrättens dom i det ovan i punkt 44 nämnda målet NMB France m.fl. mot kommissionen,
punkt 72). Se även, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 4 oktober 1983 i mål 191/82, Fediol mot kommissionen,
REG 1983, s. 2913, punkt 30, svensk specialutgåva, volym 7, s. 275, och förstainstansrättens dom av den 2 maj 1995, i de förenade
målen T‑163/94 och T‑165/94, NTN Corporation och Koyo Seiko mot rådet, REG 1995, s. II‑1381, punkterna 70 och 113).
Av detta följer att domstolarnas prövning inom området för skydd mot dumpning ska begränsas till frågan huruvida de åtgärder
som har beslutats av gemenskapslagstiftaren är uppenbart olämpliga i förhållande till det mål som eftersträvas (domarna i
det ovan i punkt 44 nämnda målen NMB France m.fl. mot kommissionen, punkt 73, och Arne Mathisen mot rådet, punkt 115).
I förevarande fall har sökanden vid två tillfällen inte efterlevt det aktuella åtagandet, för det första genom att åsidosätta
sin skyldighet att lämna kvartalsrapporter för den försäljning av den berörda produkten som inte omfattas av åtagandet (punkt
5.2 och bilaga IV första stycket till åtagandet) och för det andra genom att åsidosätta sin skyldighet att inte utfärda åtagandefakturor
för produkter som inte omfattas av åtagandet (punkt 4.1 och 4.2 i åtagandet).
Sökanden har härvid som första grund i huvudsak hävdat att de två oegentligheter som kommissionen har påpekat inte utgör allvarliga
överträdelser av åtagandet, och att kommissionen därmed inte har rätt att meddela sökanden en så drastisk sanktion som att
återta godtagandet av åtagandet. Kommissionen hade i enlighet med proportionalitetsprincipen kunnat meddela sökanden en lindrigare
sanktion, såsom direktiv om att inte ännu en gång begå samma fel i framtiden, vilket sökanden för övrigt gett kommissionen
löfte om.
Denna argumentation kan inte godtas.
För det första framgår det av artikel 8.7 och 8.9 i grundförordningen att varje brott mot ett åtagande eller mot skyldigheten
att samarbeta vid genomförandet och kontrollen av att åtagandet efterlevs är tillräckligt för att kommissionen ska kunna återta
sitt godkännande av åtagandet och införa en slutgiltig antidumpningstull på grundval av de faktiska omständigheter som konstaterats
i samband med den undersökning som ledde till att åtagandet gjordes, under förutsättning att denna undersökning har avslutats
med ett slutgiltigt fastställande av dumpning och skada och att den berörda exportören har getts tillfälle att lämna sina
synpunkter (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 44 nämnda målet Arne Mathisen mot rådet, punkt 118).
Sökanden har inte bestritt att dessa villkor är uppfyllda i förevarande fall.
Enligt rättspraxis är dessutom en överträdelse av ett åtagande i sig tillräcklig för att det ska återtas (se, för ett liknande
resonemang, förstainstansrättens dom av den 30 mars 2000 i mål T‑51/96, Miwon mot rådet, REG 2000, s. II‑1841, punkt 52, och
domen i det ovan i punkt 44 nämnda målet Arne Mathisen mot rådet, punkt 57).
För det andra är proportionalitetsprincipen visserligen tillämplig vid bedömningen av om storleken på de antidumpningstullar
som införts är skälig med hänsyn till den skada som gemenskapsindustrin orsakats (se, för ett liknande resonemang, domstolens
dom av den 1 april 1993 i mål C‑136/91, Findling Wälzlager, REG 1993, s. I‑1793, punkt 13). Den är däremot inte tillämplig
vid bedömningen av själva beslutet att ta ut sådana tullar (domen i det ovan i punkt 44 nämnda målet Arne Mathisen mot rådet,
punkt 121).
Den omständigheten att godtagandet av åtagandet återtas medför att slutgiltiga antidumpningstullar tas ut för sökandens import.
I förevarande fall innebar således den angripna förordningen dels, genom ändring av förordning nr 1858/2005, att det aktuella
åtagandet återtogs genom det angripna beslutet, dels att sökanden togs bort från förteckningen över bolag som befrias från
slutgiltig antidumpningstull. I enlighet med artikel 8.9 i grundförordningen är följaktligen den slutgiltiga antidumpningstull
på 23,8 procent som fastställts på grundval av de faktiska omständigheter som konstaterats i samband med den undersökning
som ledde till att åtagandet gjordes tillämplig på sökandens import och motsvarar följaktligen själva uttaget av denna tull.
Härav följer att själva lagenligheten av återtagandet av det godtagande som gjorts med avseende på åtagandet inte kan ifrågasättas
med stöd av proportionalitetsprincipen (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 44 nämnda målet Arne Mathisen
mot rådet, punkt 122).
Mot bakgrund av det ovan anförda kan talan inte vinna bifall på den första grunden som avser att proportionalitetsprincipen
har åsidosatts.

Den andra grunden: Felaktig rättstillämpning, bristande motivering och maktmissbruk med avseende på de berörda produkternas
ursprung
Sökanden har angett att den andra grunden avser den av institutionerna konstaterade tredje överträdelsen av åtagandet, vilken
avser de i Dubai tillverkade produkternas ursprung, och inte de påstådda överträdelserna inom ramen för den första grunden.
Det följer emellertid av prövningen av den första grunden att kommissionen har kunnat återta sitt godtagande av åtagandet
utan att åsidosätta proportionalitetsprincipen.
Eftersom den andra grunden saknar verkan ska talan följaktligen ogillas i sin helhet.

Rättegångskostnader
Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Kommissionen och rådet har yrkat att sökanden ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökanden har tappat
målet ska kommissionens och rådets yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (femte avdelningen)
följande:
1)
Talan ogillas.
2)
Usha Martin Ltd ska ersätta rättegångskostnaderna.
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 9 september 2010.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: engelska.