CELEX: 62008CJ0471
Socialna politika
Direktiva 92/85/EGS
Zaščita varnosti in zdravja na delovnem mestu nosečih delavk, delavk, ki so pred kratkim rodile, in delavk, ki dojijo
Člena 5(2) in 11, točka 1
Delavka, ki je bila med nosečnostjo začasno premeščena na drugo delovno mesto
Obvezna premestitev zaradi nevarnosti za njeno varnost in zdravje in za zdravje njenega otroka
Plačilo, ki je nižje od povprečnega plačila pred to premestitvijo
Prejšnje plačilo, ki je sestavljeno iz osnovne plače in različnih dodatkov
Izračun plače, do katere je upravičena noseča delavka med začasno premestitvijo

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 11, točka 1, Direktive Sveta 92/85/EGS z dne 19. oktobra
1992 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred
kratkim rodile ali dojijo (deseta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS) (UL L 348, str. 1).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med S. M. Parviainen, ki je bila kot glavna stevardesa zaposlena pri letalskem prevozniku
Finnair Oyj (v nadaljevanju: Finnair), in navedeno družbo v zvezi s plačilom, ki ga je prejemala po tem, ko je bila za čas
nosečnosti premeščena na delovno mesto na zemlji.

Pravni okvir

Ureditev Unije
V deveti in šestnajsti uvodni izjavi Direktive 92/85 je navedeno:
„ker varnost in zdravje nosečih delavk, delavk, ki so pred kratkim rodile, ali delavk, ki dojijo, ne bi smela neugodno vplivati
na položaj delavk na trgu dela niti delovati v nasprotju z direktivami, ki se nanašajo na enako obravnavanje moških in žensk;
[…]
ker ukrepi za organizacijo dela, ki zadevajo varovanje zdravja nosečih delavk, delavk, ki so pred kratkim rodile, ali delavk
ki dojijo, ne bi služili svojemu namenu, če jih ne bi spremljalo ohranjanje pravic, povezanih s pogodbo o zaposlitvi, vključno
z ohranjanjem plačila in/ali pravice do ustreznega nadomestila“.
Člen 2 navedene direktive določa:
„V tej direktivi:
(a)
noseča delavka
pomeni nosečo delavko, ki svojega delodajalca obvesti o svojem stanju v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali nacionalno
prakso;
(b)
delavka, ki je pred kratkim rodila,
pomeni delavko, ki je rodila pred kratkim v smislu nacionalne zakonodaje in/ali nacionalne prakse in ki v skladu s to zakonodajo
in/ali prakso svojega delodajalca obvesti o svojem stanju;
(c)
delavka, ki doji,
pomeni delavko, ki jo za tako šteje nacionalna zakonodaja in/ali nacionalna praksa in ki v skladu s to zakonodajo in/ali
prakso svojega delodajalca obvesti o svojem stanju.“
Člen 4 iste direktive, ki je naslovljen „Ocena in obveščanje“, v odstavku 1 določa:
„Za vse dejavnosti, ki bi lahko vključevale posebno nevarnost izpostavljenosti dejavnikom, postopkom ali delovnim pogojem,
ki so primeroma našteti na odprtemu seznamu v Prilogi I, delodajalec oceni naravo, stopnjo in trajanje izpostavljenosti delavk
v skladu s členom 2 v zadevnem podjetju in/ali (ustanovi) bodisi neposredno bodisi s pomočjo služb za varstvo in preventivo,
navedenimi v členu 7 Direktive Sveta 89/391/EGS [z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti
in zdravja delavcev pri delu (UL L 183, str. 1)], da bi:
–        ocenil tveganja za varnost ali zdravje in kakršne koli možne učinke na nosečnost ali dojenje delavk v skladu s členom 2,
–        odločil, kako ukrepati.“
Člen 5 Direktive 92/85, ki je naslovljen „Ravnanje, ki sledi rezultatom ocene“, v odstavkih od 1 do 3 določa:
„1.      Če rezultati ocene, navedene v členu 4(1) pokažejo nevarnost za varnost ali zdravje oziroma vpliv na nosečnost ali dojenje
delavke iz člena 2, delodajalec, brez vpliva na člen 6 direktive 89/391/EGS, sprejme ustrezne ukrepe, da z začasno prilagoditvijo
delovnih pogojev in/ali delovnega časa delavke zagotovi, da se ta delavka izogne izpostavljenosti takšnim nevarnostim.
2.      Če prilagoditev njenih delovnih pogojev in/ali delovnega časa tehnično in/ali objektivno ni izvedljiva oziroma je zaradi pravilno
utemeljenih razlogov ni mogoče razumno zahtevati, delodajalec sprejme potrebne ukrepe za premestitev te delavke na drugo delovno
mesto.
3.      Če njena premestitev na drugo delovno mesto tehnično in/ali objektivno ni izvedljiva oziroma je zaradi pravilno utemeljenih
razlogov ni mogoče zahtevati, se delavki zagotovi dopust v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali nacionalno prakso za celotno
obdobje, ki je potrebno za zagotovitev varovanja njenega zdravja.“
Člen 8 navedene direktive, ki je naslovljen „Porodniški dopust“, v odstavku 1 določa:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe in zagotavljajo, da imajo delavke iz člena 2 pravico do neprekinjenega obdobja porodniškega
dopusta, ki traja vsaj 14 tednov in je razporejen pred in/ali po porodu v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali prakso.“
Člen 11 iste direktive, ki je naslovljen „Pravice iz delovnega razmerja“, določa:
„Da bi delavkam iz člena 2 zagotovili uresničevanje njihovih pravic glede varnosti in zdravja pri delu, kot so priznane v
tem členu, je treba zagotoviti:
1.      v primerih, navedenih v členih 5, 6 in 7, pravice iz delovnega razmerja, ki se nanašajo na pogodbo o zaposlitvi, vključno
z ohranjanjem plačila in/ali pravice do ustreznega nadomestila za delavke iz člena 2, se zagotovijo v skladu z nacionalno
zakonodajo in/ali nacionalno prakso;
2.      da mora biti v primeru, navedenem v členu 8, zagotovljeno naslednje:
(a)      pravice, povezane s pogodbo o zaposlitvi delavk iz člena 2, razen tistih, ki so omenjene v spodnji (b) točki;
(b)      ohranjanje plačila in/ali ustreznega nadomestila za delavke iz člena 2;
3.      da v točki 2(b) navedeno nadomestilo šteje za ustrezno, če zagotavlja dohodek, ki je vsaj enak tistemu, ki bi ga delavka prejela
v primeru prekinitve svojih dejavnosti zaradi razlogov, ki so povezani z njenim zdravstvenim stanjem, v skladu s kakršno koli
zgornjo mejo, ki je določena v skladu z nacionalno zakonodajo;
4.      da države članice lahko v točkah 1 in 2(b) navedeno plačilo ali nadomestilo pogojijo z izpolnjevanjem pogojev delavke glede
upravičenosti do takšnih prejemkov, ki so določeni v skladu z nacionalno zakonodajo.
Ti pogoji v nobenih okoliščinah ne smejo veljati za obdobja prejšnje zaposlitve, ki presegajo 12 mesecev neposredno pred predvidenim
datumom poroda.“
Priloga I k Direktivi 92/85, na katero se sklicuje člen 4 te direktive, kot fizične dejavnike, ki bi lahko povzročili poškodbe
ploda in/ali prekinili placentno pritrditev, med drugim navaja ionizirajoče in neionizirajoče sevanje.

Nacionalna ureditev
V skladu s členom 7(1) zakona o enakosti med moškimi in ženskami (naisten ja miesten välisestä tasa-arvosta annettu laki (609/1986)),
kakor je bil spremenjen z zakonom 232/2005 (v nadaljevanju: zakon 609/1986), je prepovedana kakršna koli neposredna ali posredna
diskriminacija zaradi spola. V skladu z odstavkom 2 istega člena se premestitev osebe na drug položaj zaradi nosečnosti ali
poroda šteje za neposredno diskriminacijo.
Na podlagi člena 8(1), drugi pododstavek, zakona 609/1986 je treba ravnanje delodajalca šteti za diskriminacijo, prepovedano
z zakonom, če ta pri odločanju v zvezi z delovnimi razmerami ravna tako, da je zadevna oseba zaradi nosečnosti, poroda ali
drugega razloga, povezanega s spolom, v slabšem položaju.
Zakon o pogodbi o zaposlitvi (työsopimuslaki (55/2001)) v členu 3 naslova 2 določa, da si je treba, če delovne naloge ali
delovne razmere noseče delavke ogrožajo njeno zdravje ali zdravje ploda in če dejavnika tveganja, ki je posledica dela ali
delovnih razmer, ni mogoče odpraviti, prizadevati za premestitev zadevne delavke za čas nosečnosti, tako da lahko opravlja
druge ustrezne naloge, pri čemer se upoštevata njena delovna sposobnost in poklicna usposobljenost.
Podobna določba je v členu 11(2) naslova 2 zakona o varnosti pri delu (työturvallisuuslaki (738/2002)).
Zakon o zdravstvenem zavarovanju (sairausvakuutuslaki (1224/2004)) v členu 4 naslova 9 določa, da je noseča delavka, ki opravlja
plačano delo, upravičena do posebnega porodniškega dodatka („erityisäitiysraha“), če kemična snov, sevanje, nalezljiva bolezen,
povezana z njenimi delovnimi nalogami ali delovnimi razmerami, ali drug primerljiv element ogroža njeno zdravje ali zdravje
ploda. Ta dodatek se izplača, če je zavarovanka zmožna delati, vendar ji ni mogoče dodeliti drugega dela v smislu člena 3(2)
naslova 2 zakona o pogodbi o zaposlitvi in zato ne sme biti na delovnem mestu.
Iz informacij, ki so na voljo Sodišču, je razvidno, da finska zakonodaja ne vsebuje izrecne določbe o določitvi plače, če
je noseča delavka začasno premeščena na drugo delovno mesto, da bi opravljala drugačne naloge, kot jih opravlja navadno.
Med sindikatom finskih stevardes in stevardov ter združenjem delodajalcev v storitvenem sektorju je bila sklenjena kolektivna
pogodba za letalsko osebje (matkustamohenkilökunnan työehtosopimus, v nadaljevanju: kolektivna pogodba). Veljala je od 1. aprila
2005 do 30. septembra 2007.
Plačilo porodniškega dopusta in posebnega porodniškega dopusta je urejeno s členom 16, točka B, kolektivne pogodbe. V skladu
s točko B(2) tega člena lahko stevardesa, takoj ko ugotovi, da je noseča, neha leteti. Če ni zdravstvenih zadržkov, je dovoljeno
leteti najpozneje do osemnajstega tedna nosečnosti.
V skladu s točko B(3) tega člena je stevardesa na svoj predlog za čas nosečnosti lahko razporejena na drugo delovno mesto,
ki ji ga dodeli delodajalec. Na njen predlog ji delodajalec dodeli drugo delo najpozneje do datuma, ko noseča delavka začne
prejemati nadomestila za porodniški dopust („äitiyspäiväraha“), opredeljena v zakonu 1224/2004.
V skladu s točko B(4) istega člena 16 se plača iz točke B(3) izplača v višini plačila med letnim dopustom zadevne delavke.
Stevardesa, ki zavrne opravljanje tako dodeljenega dela, izgubi pravico do tega plačila.
Družba Finnair je 20. junija 1989 sprejela odločbo o določitvi plačila za delo na zemlji, ki se izplača stevardesam med nosečnostjo
(v nadaljevanju: odločba z dne 20. junija 1989), ki je začela veljati 1. julija istega leta. Na podlagi te odločbe in v skladu
s kolektivno pogodbo se stevardesam, ki so zaradi nosečnosti dodeljene na delovno mesto na zemlji, izplača plačilo v višini
plačila za plačan letni dopust. Mesečna plača v obdobju opravljanja dela na zemlji je sestavljena iz osnovne mesečne plače
in 25-kratnega dodatka k plači, imenovanega „lisäpäiväpalkka“. Ta dodatek se izračuna na podlagi povprečne vrednosti dodatkov
k plači vseh stevardes in stevardov v isti plačni kategoriji. Pri uvrstitvi v plačni razred se upošteva čas dela zadevnega
zaposlenega. Množitelj je 25 zato, ker je v mesecu 25 plačanih dni.

Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je od 8. aprila 1998 delala pri družbi Finnair kot stevardesa. Oktobra 2005 je postala
glavna stevardesa.
Na začetku leta 2007 je tožeča stranka v postopku v glavni stvari zanosila. Predvideni datum poroda je bil 16. oktober 2007.
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je bila zaradi nosečnosti s 30. aprilom 2007 začasno premeščena na delovno mesto
na zemlji, to je v pisarni. Na tem delovnem mestu je bila do 15. septembra 2007, ko je začela porodniški dopust.
Ta premestitev je bila izvedena v skladu s členom 5(1) in (2) Direktive 92/85, upoštevnimi določbami zakona o zaposlitvi in
zakona o varnosti pri delu ter kolektivno pogodbo. Iz spisa je razvidno, da je bila tožeča stranka v postopku v glavni stvari
premeščena zaradi izpostavljenosti fizičnim dejavnikom pri delu, kot sta ionizirajoče in neionizirajoče sevanje, ki lahko
povzročita poškodbe ploda.
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da so velik del celotnega plačila, ki ga je prejemala tožeča stranka v postopku v glavni
stvari kot glavna stevardesa, predstavljali dodatki. Dodatki, ki se izplačajo delavcem, se lahko zelo razlikujejo glede na
to, ali gre za vodstvenega delavca, na primer glavno stevardeso, ali za stevardeso ali stevarda. Navedeni delavci lahko prejmejo
različne dodatke, kot so zlasti dodatki za nočno delo, nedeljsko delo, delo ob dela prostih dnevih, za nadure, če delovni
dan preseže 8 ur, za dolg let in za let med časovnimi pasovi. Poleg tega lahko osebe v istem plačnem razredu opravijo zelo
različno število ur, kar vpliva na znesek dodatkov.
Dodatki so predstavljali približno 40 % celotne plače tožeče stranke v postopku v glavni stvari pred začasno premestitvijo
na delovno mesto na zemlji. Njena osnovna mesečna plača je znašala 1821,76 EUR, povprečna mesečna plača pa 3383,04 EUR. Zaradi
navedene premestitve se je celotna mesečna plača tožeče stranke v postopku v glavni stvari zmanjšala za 834,56 EUR.
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari meni, da družba Finnair ni imela pravice, da ji po začasni premestitvi zniža plačilo,
zlasti ne tako, da ob tem ne upošteva, da je imela položaj nadrejenega. Takšno znižanje naj bi bilo diskriminatorno ter v
nasprotju z Direktivo 92/85 in zakonom 609/1986. Tožeča stranka je v tožbi pred predložitvenim sodiščem za obdobje, ki je
predmet obravnave v postopku v glavni stvari, zahtevala vsaj enako plačilo, kot ga je prejemala kot glavna stevardesa.
Tožena stranka predlaga, naj se tožba zavrne. Meni, da je tožeča stranka v postopku v glavni stvari med nosečnostjo prejemala
višje plačilo kot zaposleni, ki redno opravlja enakovredno delo na zemlji. Poleg tega v času, ko je opravljala delo glavne
stevardese, ni bila upravičena do zagotovljenega zneska dodatkov. Znesek dodatkov naj bi bil namreč vedno odvisen od količine
in vrste opravljenih letov.
Ker je Helsingin käräjäoikeus (prvostopenjsko sodišče) menilo, da se Sodišče še ni opredelilo, kako je treba razlagati člen
11, točka 1, Direktive 92/85, in da je razlaga te določbe zelo pomembna za razrešitev spora, ki ga obravnava, je prekinilo
odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je člen 11, [točka 1,] Direktive [92/85] treba razlagati tako, da je delavka, ki je bila zaradi nosečnosti premeščena
na drugo, slabše plačano delovno mesto, v skladu s to direktivo upravičena do enakega plačila, kot ga je povprečno prejemala
pred premestitvijo? Poleg tega, ali je v zvezi s tem pomembno, kateri dodatki so se delavki izplačevali poleg njene mesečne
osnovne plače in na kateri podlagi?“

Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče s tem vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 11, točka 1, Direktive 92/85 razlagati tako, da
ima noseča delavka, ki je bila zaradi nosečnosti v skladu s členom 5(2) te direktive začasno premeščena na delovno mesto,
na katerem opravlja drugačne naloge, kot jih je opravljala pred to premestitvijo, pravico do plačila, ki je enako povprečnemu
plačilu, ki ga je prejemala pred premestitvijo. Predložitveno sodišče sprašuje tudi, ali sta vrsta dodatkov, ki jih je ta
delavka prejemala za opravljanje prejšnjih nalog, in podlaga za izplačilo teh dodatkov v tem smislu pomembni.
Najprej je treba spomniti, da ker lahko nekatere vrste dejavnosti pomenijo specifično tveganje, da bodo noseče delavke, delavke,
ki so pred kratkim rodile, ali delavke, ki dojijo, izpostavljene dejavnikom, postopkom ali delovnim razmeram, kakršni so navedeni
v Prilogi I k Direktivi 92/85, ki ogrožajo varnost in zdravje, je zakonodajalec Unije s sprejetjem te direktive določil, da
je treba opraviti oceno tveganj in sporočiti njene rezultate, ter prepovedal, da te delavke opravljajo nekatere dejavnosti
(glej v tem smislu sodbo z dne 1. februarja 2005 v zadevi Komisija proti Avstriji, C‑203/03, ZOdl., str. I-935, točka 44).
Če rezultati ocene tveganja, ki je bila opravljena v skladu s členom 4 Direktive 92/85 pokažejo, da obstaja tveganje za varnost
ali zdravje oziroma vpliv na nosečnost ali dojenje delavke, člen 5(1) in (2) te direktive določa, da mora delodajalec začasno
prilagoditi delovne razmere in/ali delovni čas, oziroma če to tehnično ali objektivno ni izvedljivo ali tega iz pravilno utemeljenih
razlogov ni mogoče razumno zahtevati, opraviti premestitev.
Le za primer, da tudi takšna premestitev ni mogoča, člen 5(3) navedene direktive določa, da se delavki zagotovi dopust v skladu
z nacionalno zakonodajo in/ali nacionalno prakso za celotno obdobje, ki je potrebno za zagotovitev varovanja njenega zdravja
(sodba z dne 19. novembra 1998 v zadevi Høj Pedersen in drugi, C-66/96, Recueil, str. I-7327, točka 57).
Iz člena 11, točka 1, Direktive 92/85 je razvidno, da morajo biti v primerih, na katere se nanašajo členi od 5 do 7 te direktive,
pravice iz delovnega razmerja, ki se nanašajo na pogodbo o zaposlitvi, vključno z ohranjanjem plačila in/ali pravice do ustreznega
nadomestila za noseče delavke, delavke, ki so pred kratkim rodile, ali delavke, ki dojijo, zagotovljene v skladu z nacionalno
zakonodajo in/ali nacionalno prakso.
Treba je opozoriti, da glede delavk, ki so na porodniškem dopustu, člen 11, točka 2(b), Direktive 92/85 določa tudi, da mora
biti za njih zagotovljeno „ohranjanje plačila in/ali ustreznega nadomestila“.
V skladu s sodno prakso Sodišča pojem plačila iz člena 11 navedene direktive obsega v skladu z opredelitvijo iz člena 141(2),
prvi pododstavek, ES prejemke, ki jih delavka med porodniškim dopustom prejme na podlagi zaposlitve neposredno ali posredno
od delodajalca. Pojem nadomestila, na katero se tudi sklicuje ta določba, pa pomeni dohodek, ki ga delavka prejme med porodniškim
dopustom in ki ga ne prejme od delodajalca na podlagi delovnega razmerja (glej sodbo z dne 27. oktobra 1998 v zadevi Boyle
in drugi, C‑411/96, Recueil, str. I‑6401, točka 31).
V zvezi s pojmom ustreznega nadomestila, do katerega je delavka na porodniškem dopustu upravičena na podlagi člena 11, točka
2(b), Direktive 92/85, je Sodišče tudi že presodilo, da je namen tega ustreznega nadomestila iz točke 3 istega člena zagotoviti,
da delavka med porodniškim dopustom prejme dohodek, enak nadomestilu, ki ga na področju socialnega varstva določa nacionalna
zakonodaja za položaj, v katerem delavka prekine opravljanje nalog zaradi zdravja (zgoraj navedena sodba Boyle in drugi, točka
32).
V skladu s to sodno prakso mora biti zagotovljeno, da delavke med porodniškim dopustom prejmejo tolikšen dohodek, ne glede
na to, ali je ta v skladu s členom 11, točka 2(b), Direktive 92/85 izplačan kot nadomestilo ali kot plačilo ali kot kombinacija
obeh (zgoraj navedena sodba Boyle in drugi, točka 33).
Toda čeprav se tako člen 11, točka 1, Direktive 92/85 kakor tudi točki 2(b) in 3 tega člena sklicujeta na „ohranjanje plačila
in/ali ustreznega nadomestila za [noseče delavke, delavke, ki so pravkar rodile, in delavke, ki dojijo]“, je iz ciljev, ki
jih uresničuje ta direktiva, in sodne prakse Sodišča o teh določbah razvidno, da glede prejemanja dohodka položaja nosečih
delavk iz člena 5 navedene direktive in položaja delavk, ki so na porodniškem dopustu, na katere se nanaša člen 8 te direktive,
ni mogoče enačiti.
Prvič, noseče delavke iz člena 5(1) in (2) Direktive 92/85, katerih delovne razmere so bile začasno spremenjene ali ki jih
je njihov delodajalec premestil na drugo delovno mesto, nadaljujejo delo in opravljanje delovnih nalog, ki jih določi ta delodajalec.
Delavke, ki so na porodniškem dopustu, ki je določen v členu 8 navedene direktive, pa so v posebnem položaju, ki zahteva,
da se jim zagotovi posebna varnost, vendar tega položaja ni mogoče šteti za enakega položaju moškega ali ženske, ki dejansko
zaseda svoje delovno mesto (glej sodbi z dne 13. februarja 1996 v zadevi Gillespie in drugi, C-342/93, Recueil, str. I-475,
točka 17, in z dne 30. marca 2004 v zadevi Alabaster, C-147/02, Recueil, str. I-3101, točka 46).
Drugič, v členu 11, točka 3, Direktive 92/85 je izrecno navedeno, da opredelitev pojma ustreznega nadomestila, ki je navedeno
v tej določbi, velja le za točko 2(b) istega člena in torej le za delavke, ki so na porodniškem dopustu (glej v tem smislu
zgoraj navedeno sodbo Høj Pedersen in drugi, točka 39).
Glede na zgoraj navedene razlike med obravnavanima primeroma, na katera se po eni strani nanaša člen 5(1) in (2) Direktive
92/85 in po drugi strani člen 8 te direktive, torej ni mogoče prenesti sodne prakse Sodišča glede opredelitve pojmov plačila
in ustreznega nadomestila iz člena 11, točki 2(b) in 3, te direktive, ki določa, da imajo delavke na porodniškem dopustu pravico
do takšnega plačila, na pravico do plačila delavk, katerih delovne razmere so bile za čas nosečnosti prilagojene oziroma so
bile začasno premeščene na drugo delovno mesto na podlagi navedenega člena 5(1) in (2).
Uporaba sodne prakse Sodišča o porodniškem dopustu za delavke, ki so v takem položaju, kot je ta, na katerega se nanaša člen
5(1) in (2) Direktive 92/85, bi namreč lahko vodila do nerazumnega položaja, ko bi se delavki, kakršna je tožeča stranka v
postopku v glavni stvari, ki je zaradi nosečnosti začasno premeščena na drugačno delovno mesto od tistega, ki ga je zasedala
pred to premestitvijo, plačilo za trajanje te začasne premestitve lahko znižalo na znesek, enak nadomestilu, ki ga na področju
socialnega varstva določa nacionalna zakonodaja za položaj, v katerem ta delavka prekine opravljanje svojih nalog zaradi zdravja.
Takšno zmanjšanje plačila delavke, ki dejansko nadaljuje delo, pa bi bilo v nasprotju s ciljem zaščite varnosti in zdravja
nosečih delavk, ki ga uresničuje Direktiva 92/85, in bi tudi v nasprotju s tem, kar je navedeno v deveti uvodni izjavi te
direktive, kršilo določbe prava Unije na področju enakega obravnavanja delavcev in delavk.
V zadevi v glavni stvari družba Finnair in finska vlada navajata, da ima na podlagi člena 11, točka 1, Direktive 92/85 država
članica diskrecijsko pravico pri določitvi plačila delavke, ki je zaradi nosečnosti začasno premeščena na drugo delovno mesto.
Po mnenju te vlade mora biti plačilo tolikšno, da cilj zaščite varnosti in zdravja noseče delavke, ki ga uresničuje ta direktiva,
ni ogrožen.
Nasprotno pa tožeča stranka v postopku v glavni stvari in Komisija Evropskih skupnosti navajata, da mora biti noseča delavka,
ki je v položaju, v kakršnem je tožeča stranka,
a priori
upravičena do ohranitve svoje plače v celoti.
Italijanska vlada ugotavlja, da je v njenem nacionalnem pravu določeno, da noseča delavka, ki je bila premeščena na delovno
mesto, ki je hierarhično nižje od delovnega mesta, ki ga običajno zaseda, ohrani plačilo, ki ustreza delovnim nalogam, ki
jih je opravljala pred premestitvijo. Vendar naj bi bilo treba glede nadomestil in dodatkov, ki se prištejejo k osnovni plači,
razlikovati med tistimi, ki se izplačajo zaradi poklicnih sposobnosti, ki so lastne zadevni delavki, in ki jih delodajalec
ne more odpraviti ali zmanjšati, če je ta delavka začasno premeščena zaradi varstva njenega zdravja, in tistimi, ki se izplačajo
zaradi posebnih razmer, v katerih se opravlja delo, in ki se dodelijo le zato, da se poplačajo nevšečnosti in posebne težave,
s katerimi je soočena delavka, ter ki se lahko odpravijo, če so odpravljeni razlogi za njihovo izplačevanje.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je v času nastanka dejanskega stanja, na katerega se nanaša spor, ki ga obravnava predložitveno
sodišče, tožeča stranka v postopku v glavni stvari nadaljevala delo in opravljanje delovnih nalog, ki ji jih je določil delodajalec.
Poleg tega začasna premestitev ni bila opravljena na njeno prošnjo, temveč na podlagi upoštevnih določb finskega nacionalnega
prava in člena 5(2) Direktive 92/85, namen premestitve pa je bila izognitev vsakršnemu tveganju v zvezi z varnostjo in zdravjem
tožeče stranke ali njenega otroka.
Tako preizkus besedila člena 11, točka 1, Direktive 92/85 in cilja zaščite nosečih delavk, delavk, ki so pred kratkim rodile,
in delavk, ki dojijo, ki ga uresničuje ta direktiva, prikaže, da v nasprotju s tem, kar navajata Komisija in tožeča stranka
v postopku v glavni stvari, noseča delavka, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki je začasno premeščena na drugo delovno
mesto in katere plačilo pred premestitvijo je bilo sestavljeno iz osnovne plače in vrste dodatkov, katerih dodelitev – nekaterih
od njih – je odvisna od opravljanja posebnih nalog, ne more na podlagi navedene določbe zahtevati celotnega zneska plačila,
ki ga je prejela pred to začasno premestitvijo.
Najprej, čeprav plačilo – ki temelji na delovnem razmerju in ki je izplačano noseči delavki, na katero se nanaša člen 5(1)
in (2) Direktive 92/85 in ki nadaljuje delo – ki ga delodajalec izplača tej delavki, pomeni plačilo v smislu člena 141 ES,
se je člen 11, točka 1, te direktive v večini jezikovnih različic ob njenem sprejetju vseeno nanašal na ohranitev plačila
na splošno, ne pa na ohranitev konkretnega plačila zadevne delavke.
Poleg tega člen 11, točka 4, navedene direktive določa, da države članice lahko plačilo ali nadomestilo iz točke 1 istega
člena pogojijo s tem, da delavka izpolnjuje pogoje glede upravičenosti do takšnih prejemkov, ki so določeni v skladu z nacionalno
zakonodajo.
Dalje, Sodišče je že opozorilo, da se dejanske okoliščine glede narave opravljenega dela in razmer, v katerih se opravlja,
lahko v ustreznih okoliščinah primera obravnavajo kot objektivni dejavniki in kot dejavniki, ki niso povezani z nikakršno
diskriminacijo na podlagi spola in s katerimi je mogoče upravičiti morebitne razlike v plačilih različnih skupin delavcev
(glej v tem smislu v zvezi s členom 141 ES sodbo z dne 30. marca 2000 v zadevi JämO, C‑236/98, Recueil, str. I‑2189, točka
52).
V obravnavanem primeru pa je gotovo, da je bilo plačilo nekaterih dodatkov, do katerih je bila tožeča stranka v glavni stvari
upravičena pred začasno premestitvijo, odvisno od opravljanja posebnih nalog v posebnih okoliščinah in da tožeča stranka v
postopku v glavni stvari med začasno premestitvijo na drugo delovno mesto takšnih nalog ni opravljala.
Nazadnje, člen 11, točka 1, Direktive 92/85 izrecno napotuje na nacionalno zakonodajo in/ali nacionalno prakso.
Navedena določba tako državam članicam in v ustreznih okoliščinah primera socialnim partnerjem prepušča nekaj proste presoje
pri določitvi pogojev za izvajanje in podelitev pravice do plačila nosečih delavk iz člena 5(2) Direktive 92/85. Naloga držav
članic je torej, da določijo način uporabe te pravice, pri čemer pa podelitve same pravice, ki izhaja neposredno iz te direktive
in iz delovnega razmerja med nosečo delavko in njenim delodajalcem, ne morejo podrediti nobenemu pogoju (glej po analogiji
sodbo z dne 26. junija 2001 v zadevi BECTU, C-173/99, Recueil, str. I‑4881, točka 53).
Države članice in v ustreznih okoliščinah primera socialni partnerji ob izvrševanju te pravice do prostega preudarka pri določanju
plačila, do katerega je upravičena noseča delavka, ki je bila začasno premeščena na drugo delovno mesto med nosečnostjo in
zaradi nosečnosti, ne smejo kršiti cilja zaščite varnosti in zdravja nosečih delavk, ki ga uresničuje Direktiva 92/85, niti
ne smejo zanemariti dejstva, da takšna delavka dejansko nadaljuje delo in opravljanje nalog, ki ji jih je določil delodajalec.
Kot je razvidno iz šestnajste uvodne izjave Direktive 92/85, namreč ukrepi za organizacijo dela, ki zadevajo varovanje zdravja
nosečih delavk, delavk, ki so pred kratkim rodile, ali delavk, ki dojijo, ne bi služili svojemu namenu, če jih ne bi spremljalo
ohranjanje pravic, povezanih s pogodbo o zaposlitvi, vključno z ohranjanjem plačila in/ali pravice do ustreznega nadomestila.
Plačilo, ki ga je treba v skladu s členom 11, točka 1, Direktive 92/85 ohraniti za nosečo delavko po tem, ko je bila začasno
premeščena na drugačno delovno mesto od tistega, ki ga je imela pred nosečnostjo, nikakor ne more biti nižje od plačila, ki
ga prejmejo delavci na delovnem mestu, na katero je bila začasno premeščena. Za trajanje te začasne premestitve je namreč
noseča delavka upravičena tudi do sestavin plačila in do dodatkov, ki so vezani na navedeno delovno mesto, če v skladu s členom
11, točka 4, te direktive izpolnjuje pogoje za upravičenost do teh sestavin plačila in dodatkov.
Poleg tega, kot je opozoril generalni pravobranilec v točkah 69 in 70 sklepnih predlogov, države članice in v ustreznih okoliščinah
primera socialne partnerje ob določitvi sestavin plačila take delavke, ki jih je treba v skladu s členom 11, točka 1, te direktive
ohraniti med začasno premestitvijo, omejuje narava različnih dodatkov, ki jih izplača delodajalec in ki v nekaterih primerih,
kot je ta iz postopka v glavni stvari, predstavljajo velik del celotnega plačila zadevne noseče delavke.
Iz navedenega je razvidno, da noseča delavka, ki je začasno premeščena na drugo delovno mesto na podlagi člena 5(2) Direktive
92/85, med to premestitvijo ohrani pravico do tistih sestavin plačila ali dodatkov, ki so vezani na njen poklicni status,
kot so med drugim dodatki, ki se nanašajo na njen položaj nadrejene uslužbenke, delovno dobo in poklicne kvalifikacije.
Zato pa države članice in v ustreznih okoliščinah primera socialni partnerji na podlagi člena 11, točka 1, Direktive 92/85
niso zavezani k temu, da ob začasni premestitvi ohranijo tiste sestavine plačila ali dodatke, ki so – kot je to razvidno iz
točke 53 te sodbe – odvisni od tega, ali zadevna delavka opravlja posebne naloge in v posebnih okoliščinah, in katerih namen
je v glavnem poplačati nevšečnosti, ki izvirajo iz opravljanja teh nalog.
Iz navedenega je razvidno, da noseča delavka po tem, ko je bila v skladu s členom 5(2) Direktive 92/85 začasno premeščena
na drugačno delovno mesto od tistega, ki ga je imela pred nosečnostjo, na podlagi člena 11, točke 1, te direktive ni upravičena
do plačila, ki ga je v povprečju prejemala pred to premestitvijo.
Vendar je treba spomniti, da člen 11, točka 1, Direktive 92/85 določa glede upravičenja do plačila nosečih delavk, na katere
se nanaša člen 5 te direktive, le minimalno zaščito. Nobena določba te direktive ne onemogoča državi članici ali v ustreznih
okoliščinah primera socialnim partnerjem, da bi določili, da se vse sestavine plačila in vsi dodatki, do katerih je bila noseča
delavka upravičena pred nosečnostjo in pred začasno premestitvijo na drugo delovno mesto, ohranijo.
Direktiva 92/85, ki je bila sprejeta v skladu s členom 118 A Pogodbe ES (členi od 117 do 120 Pogodbe ES so bili nadomeščeni
s členi od 136 ES do 143 ES), namreč ne preprečuje državi članici, kot izhaja iz člena 137(4) ES, da ohrani ali uvede strožje
zaščitne ukrepe, če so ti v skladu z določbami te pogodbe (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2001 v zadevi Jiménez
Melgar, C‑438/99, Recueil, str. I‑6915, točka 37).
Iz točk 19 in 20 te sodbe je razvidno, da je v zadevi v glavni stvari v skladu s kolektivno pogodbo in z odločbo z dne 20.
junija 1989 noseči stevardesi po tem, ko je bila zaradi nosečnosti premeščena na delovno mesto na zemlji, izplačano plačilo,
ki je enako plačilu iz naslova letnega plačanega dopusta.
Plačilo družbe Finnair noseči delavki med začasno premestitvijo je sestavljeno iz osnovne mesečne plače in dodatka k plači,
imenovanega „lisäpäiväpalkka“. Kot je razvidno iz točke 20 te sodbe, se ta dodatek izračuna v dveh korakih. Najprej se izračuna
povprečje dodatkov, ki jih je stevardesa prejela v referenčnem obdobju. Gre za dodatek k plači, ki je imenovan „lisäpäiväpalkka“
in ki se zadevni osebi izplačuje v tem obdobju. Nato se izračuna povprečna vrednost dodatkov k plači vseh stevardes in stevardov
v isti plačni kategoriji.
Treba je opozoriti, da ker se plačilo, ki se izplača nosečim delavkam po tem, ko so bile začasno premeščene na drugačno delovno
mesto od prejšnjega, izračuna na podlagi povprečne vrednosti dodatkov, ki so jih v referenčnem obdobju prejele vse stevardese
in stevardi v isti plačni kategoriji, lahko ta sistem vodi ali v zmanjšanje ali v povečanje dohodka, ki ga prejme noseča delavka,
glede na dohodek, ki ji je bil izplačan v zadevnem referenčnem obdobju. Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, pa lahko
osebje, ki leti, prejme več kot deset različnih dodatkov, saj je izplačilo teh vezano na posebne razmere, v katerih se opravlja
delo. V teh okoliščinah se lahko tako višina kakor vrsta dodatkov, do katerih so bili upravičeni stevardese in stevardi iz
istega plačnega razreda v referenčnem obdobju, zelo razlikuje.
To, da so država članica ali v ustreznih okoliščinah primera socialni partnerji izbrali ureditev plačila, v skladu s katero
je dohodek noseče delavke po začasni premestitvi sestavljen iz navedene mesečne plače in povprečne vrednosti dodatkov, do
katerih so v referenčnem obdobju upravičeni zaposleni, ki letijo, se načeloma ne more obravnavati, kot da je v nasprotju s
členom 11, točka 1, Direktive 92/85.
Vendar ker v tej ureditvi v okviru izračuna mesečnega plačila, ki ga je treba plačati nosečim stevardesam, ki so bile v skladu
s členom 5(2) Direktive 92/85 začasno premeščene, niso upoštevane sestavine plačila ali dodatki, ki se nanašajo na poklicni
status noseče delavke – status, na katerega ta premestitev ne vpliva – kot so dodatki, ki se nanašajo na njen položaj nadrejene
uslužbenke, delovno dobo in poklicne kvalifikacije, te ureditve ni mogoče šteti za skladne s členom 11, točka 1, Direktive
92/85.
Kot je razvidno iz točke 56 te sodbe, pa države članice, čeprav so v skladu s členom 11, točka 1, Direktive 92/85 pristojne
za določitev načina izračuna plačila, do katerega je upravičena noseča delavka iz člena 5(2) te direktive, ne smejo določiti
takšnega načina, ki ni v skladu s ciljem zaščite varnosti in zdravja nosečih delavk, ki ga uresničuje ta direktiva. Pri določitvi
navedenega plačila poleg tega ne smejo zanemariti dejstva, da takšna delavka dejansko nadaljuje delo.
V obravnavanem primeru, kot navaja tožeča stranka v postopku v glavni stvari, je dodatek k plači, imenovan „lisäpäiväpalkka“,
znašal v referenčnem obdobju 74,35 EUR na dan, medtem ko je povprečna vrednost tega dodatka k plači, ki se izplača vsem stevardesam
in vsem stevardom v isti plačni kategoriji, za isto obdobje znašala 39,74 EUR na dan. Po začasni premestitvi tožeče stranke
v postopku v glavni stvari na delovno mesto na zemlji se je njen skupni mesečni dohodek zmanjšal za 834,56 EUR v primerjavi
z dohodkom, ki ga je prejemala pred to začasno premestitvijo.
Naloga predložitvenega sodišča je, da preveri, ali je bila na podlagi načina izračuna plačila, ki je določen s kolektivno
pogodbo in z odločbo z dne 20. junija 1989 glede stevardes med nosečnostjo, tožeča stranka v postopku v glavni stvari po začasni
premestitvi na drugo delovno mesto prikrajšana za sestavine plačila ali dodatke, ki se nanašajo na njen poklicni status. Če
je tako, potem je treba ureditev plačila, ki določa tako zmanjšanje plačila za čas te začasne premestitve na podlagi člena
5(2) Direktive 92/85, šteti za neskladno z določbami člena 11, točka 1, te direktive.
Glede na zgoraj navedeno je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 11, točka 1, Direktive 92/85 razlagati
tako, da noseča delavka, ki je bila zaradi nosečnosti v skladu s členom 5(2) te direktive začasno premeščena na delovno mesto,
na katerem opravlja drugačne naloge od tistih, ki jih je opravljala pred to premestitvijo, nima pravice do plačila, ki je
enako povprečnemu plačilu, ki ga je prejemala pred premestitvijo. Poleg tega, da bi takšna delavka ohranila osnovno plačo,
ima na podlagi navedenega člena 11, točka 1, pravico do tistih sestavin plačila ali dodatkov, ki so vezani na njen poklicni
status, kot so dodatki, ki se nanašajo na njen položaj nadrejene uslužbenke, delovno dobo in poklicne kvalifikacije. Čeprav
člen 11, točka 1, Direktive 92/85 ne nasprotuje uporabi takšnega načina izračuna plačila, ki se izplača taki delavki, ki temelji
na povprečni vrednosti dodatkov iz referenčnega obdobja, ki so vezani na delovne razmere zaposlenih, ki letijo in ki so v
isti plačni kategoriji, je treba šteti, da je neupoštevanje navedenih sestavin plačila ali navedenih dodatkov v nasprotju
z navedeno določbo.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
Člen 11, točka 1, Direktive Sveta 92/85/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti
in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo (deseta posebna direktiva v smislu člena
16(1) Direktive 89/391/EGS) je treba razlagati tako, da noseča delavka, ki je bila zaradi nosečnosti v skladu s členom 5(2)
te direktive začasno premeščena na delovno mesto, na katerem opravlja drugačne naloge od tistih, ki jih je opravljala pred
to premestitvijo, nima pravice do plačila, ki je enako povprečnemu plačilu, ki ga je prejemala pred premestitvijo. Poleg tega,
da bi takšna delavka ohranila osnovno plačo, ima na podlagi navedenega člena 11, točka 1, pravico do tistih sestavin plačila
ali dodatkov, ki so vezani na njen poklicni status, kot so dodatki, ki se nanašajo na njen položaj nadrejene uslužbenke, delovno
dobo in poklicne kvalifikacije. Čeprav člen 11, točka 1, Direktive 92/85 ne nasprotuje uporabi takšnega načina izračuna plačila,
izplačanega taki delavki, ki temelji na povprečni vrednosti dodatkov iz referenčnega obdobja, vezanih na delovne razmere zaposlenih,
ki letijo in ki so v isti plačni kategoriji, je treba šteti, da je neupoštevanje navedenih sestavin plačila ali navedenih
dodatkov v nasprotju z navedeno določbo.
Podpisi
*
Jezik postopka: finščina.