CELEX: 62003CJ0410
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Direktiiv 1999/95/EÜ
Meremeeste tööaeg laevadel
Määratud tähtajal ülevõtmata jätmine

1       Oma hagiavaldusega palub Euroopa Ühenduste Komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole vastu võtnud
vajalikke õigus- ja haldusnorme Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 1999. aasta direktiivi 1999/95/EÜ, milles käsitletakse
meremeeste tööaega reguleerivate sätete täitmist ühenduse sadamates peatuvatel laevadel (EÜT 2000, L 14, lk 29; ELT eriväljaanne 05/03,
lk 407), täitmiseks või ei ole komisjoni neist teavitanud, siis on Itaalia Vabariik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid
kohustusi.
2       Itaalia Vabariik palub jätta hagiavalduse põhjendamatuse tõttu rahuldamata.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
3       Nõukogu 21. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/63/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ühenduse Reederite Ühingu (ECSA) ja Euroopa
Liidu Transporditööliste Ametiühingute Liidu (FST) sõlmitud kokkulepet meremeeste tööaja korralduse kohta (EÜT L 167, lk 33;
ELT eriväljaanne 05/03, lk 363), eesmärk on rakendada selle direktiivi lisas esinevat kokkulepet (edaspidi „kokkulepe”), mille
aluseks on 22. oktoobril 1996 vastu võetud Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (edaspidi „ILO”) meremeeste tööaja ja laevade
mehitamise konventsiooni nr 180 teatavad sätted.
4       Kokkuleppe klauslis 4 on sätestatud:
„Meremehe tavaline tööajanorm põhineb üldjuhul kaheksatunnisel tööpäeval ühe puhkepäevaga nädala kohta ja vabade riigipühadega,
ilma et eelöeldu piiraks klausli 5 kohaldamist. Liikmesriikidel võib olla menetlus selliste kollektiivlepingute lubamiseks
või registreerimiseks, millega määratakse meremeeste tavaline tööaeg [mitte] vähem soodsal alusel kui kõnealune norm.” [täpsustatud
tõlge]
5       Kokkuleppe klauslis 5 on sätestatud:
„1.      Töö- või puhkeaega piiratakse kas:
a)      maksimaalse tööajaga, mis ei ületa
i)      14 tundi 24-tunnise ajavahemiku jooksul ja
ii)      72 tundi seitsmepäevase ajavahemiku jooksul,
või
b)      minimaalse puhkeajaga, mis on vähemalt
i)      kümme tundi 24-tunnise ajavahemiku jooksul ja
ii)      77 tundi seitsmepäevase ajavahemiku jooksul. [täpsustatud tõlge]
2.      Puhkeaega ei või jagada rohkem kui kaheks osaks, millest üks peab olema vähemalt kuue tunni pikkune, ning kahe järjestikuse
puhkeaja vaheline aeg ei või olla üle 14 tunni.
3.      Ülevaatused, tuletõrje- ja päästepaadiharjutused ning siseriiklike seaduste ja määrustega ja rahvusvaheliste dokumentidega
ettenähtud harjutused korraldatakse viisil, mis minimaalselt häirib puhkeaega ega põhjusta väsimust.
4.      Valveaja korral, kui meremees peab olema valmis tegutsema näiteks juhul, kui masinaruumis ei ole kedagi, tuleb meremehele
anda piisavalt korvav puhkeaeg, kui tema tavalist puhkeaega on töölekutsumise tõttu häiritud.
5.      Kui lõigete 3 ja 4 suhtes puudub kollektiivleping või vahekohtuotsus või kui pädev asutus leiab, et kollektiivlepingu või
vahekohtuotsuse sätted ei ole piisavad, määrab sellised sätted pädev asutus tagamaks, et asjaomased meremehed saaksid piisavalt
puhata.
6.      Võttes vajalikul määral arvesse töötajate tervise ja ohutuse kaitse üldpõhimõtteid, võib liikmesriikidel olla siseriiklikke
seadusi, määrusi või menetlusi, mille kohaselt pädev asutus lubab või registreerib kollektiivlepinguid, mis näevad ette erandeid
lõigetes 1 ja 2 sätestatud piirangutest. Võimaluse korral järgivad sellised erandid kehtestatud norme, kuid võivad arvestada
sagedasemaid või pikemaid puhkeperioode või korvavat puhkeaega, mida antakse vahiteenistuses osalevatele meremeestele või
lähisõidulaeval töötavatele meremeestele.
7.      Kergesti juurdepääsetavasse paika kinnitatakse laeva tööaja korraldust kajastav tabel, milles on näidatud iga teenistuskoha
kohta vähemalt:
a)      töötamise ajakava merel ja sadamas ning
b)      maksimaalne tööaeg või minimaalne puhkeaeg, mis on ette nähtud liikmesriigis kehtivate seaduste, määruste või kollektiivlepingutega.
8.       Lõikes 7 nimetatud tabel koostatakse standardvormis laeva töökeeles või töökeeltes ja inglise keeles.”
6       Kokkuleppe klauslis 8 on sätestatud:
„1.      Meremeeste päevane töö- või puhkeaeg registreeritakse, et võimaldada jälgida klausli 5 sätete täitmist. Meremehele antakse
tema kohta käiv registri väljavõte, mille kinnitavad kapten või kapteni volitatud isik ja kõnealune meremees.
2.      Määratakse kindlaks sellise registri pidamise kord laeval, kaasa arvatud sissekannete tegemise sagedus. Meremeeste töö- või
puhkeaja registri vormi kehtestamisel võetakse arvesse kasutada olevaid rahvusvahelisi juhiseid. Vorm kehtestatakse klausli 5
lõikes 8 ette nähtud keeles [või keeltes]. [täpsustatud tõlge]
3.      Käesoleva kokkuleppega seotud asjakohaste siseriiklike õigusaktide ja asjakohaste kollektiivlepingute koopiaid hoitakse laevas
laevaperele kergesti kättesaadavas kohas.”
7       Vastavalt kokkuleppe klauslile 9:
„Klauslis 8 nimetatud registreid kontrollitakse ja kinnitatakse sobivate ajavahemike järel, et jälgida töö- või puhkeaega
reguleerivate sätete täitmist, millega on jõustatud käesolev kokkulepe.”
8       Direktiivi 1999/95 neljandas põhjenduses on märgitud, et kokkulepet kohaldatakse meremeeste suhtes, kes töötavad kas eraisikule
või avalik-õiguslikule isikule kuuluval merelaeval, mis on registrisse kantud mõne liikmesriigi territooriumil ning tavapäraselt
tegeleb kaubandusliku meresõiduga.
9       Vastavalt direktiivi 1999/95 viiendale põhjendusele on selle direktiivi eesmärk kohaldada direktiivi 1999/63 ILO konventsiooni
nr 180 kajastavaid sätteid kõikide ühenduse sadamates peatuvate laevade suhtes, sõltumata sellest, millise lipu all nad sõidavad,
et tuvastada meremeestele ilmselgelt ohtlikud või nende tervist kahjustavad olukorrad ja neid parandada.
10     Direktiivi 1999/95 artiklis 1 on sätestatud:
„1.      Käesoleva direktiivi eesmärk on kehtestada kord, mille alusel saab kontrollida, kas liikmesriikide sadamates peatuvad laevad
järgivad direktiivi 1999/63/EÜ, et parandada meresõiduohutust, töötingimusi ja meremeeste tervist ja ohutust laevadel.
2.      Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed selle tagamiseks, et laevad, mis ei ole registrisse kantud nende territooriumil
või mis ei sõida nende lipu all, järgivad direktiivile 1999/63/EÜ lisatud kokkuleppe klausleid 1–12.”
11     Direktiivi 1999/95 artiklis 3 pealkirjaga „Aruannete koostamine” on sätestatud:
„Kui liikmesriik, kelle sadamas laev vabatahtlikult tavapärastel kaubanduslikel eesmärkidel või funktsionaalsetel põhjustel
peatub, on saanud kaebuse, mida ta ei loe selgelt alusetuks, või tõendeid, et laev ei vasta direktiivis 1999/63/EÜ nimetatud
normidele, koostab ta aruande, mille adresseerib selle riigi valitsusele, kelle territooriumil laev registrisse on kantud,
ja kui artikli 4 alusel korraldatud kontrolli tulemusel saadakse asjakohased tõendid, võtab liikmesriik meetmed, mis on vajalikud
laeval valitsevate laevaperele ilmselgelt ohtlike või tervist kahjustavate tingimuste parandamise tagamiseks, ilma et see
piiraks artikli 1 lõike 2 kohaldamist.
Aruande või kaebuse esitanud isikut ei või asjaomase laeva kaptenile või omanikule avaldada.”
12     Direktiivi 1999/95 artiklis 4 pealkirjaga „Kontroll ja üksikasjalik kontroll” on sätestatud:
„1.      Kui kontrolli eesmärk on saada tõendeid selle kohta, et laev ei vasta direktiivi 1999/63/EÜ nõuetele, kontrollib inspektor,
kas:
–       laeval on selle töökorraldust kajastav tabel, mis on koostatud vastavalt I lisas esitatud näidisvormile või mõnes muus samalaadses
vormis nii laeva töökeeltes kui ka inglise keeles ja kinnitatud kergesti juurdepääsetavasse paika;
–       meremeeste töö- või puhkeaja register on koostatud vastavalt II lisas esitatud näidisvormile või mõnes muus samalaadses vormis
nii laeva töökeeltes kui ka inglise keeles ja seda hoitakse laeva pardal ning kas on tõendeid, et registri on kinnitanud selle
riigi pädev asutus, kelle territooriumil laev on registrisse kantud.
2.      Kui on saabunud kaebus või inspektor usub pardal tehtud tähelepanekute põhjal, et meremehed võivad olla üleväsinud, korraldab
inspektor lõike 1 kohaselt üksikasjalikuma kontrolli, et kontrollida, kas kirjapandud töö- või puhkeaeg vastab direktiiviga
1999/63/EÜ ettenähtud normidele ja kas neid norme on nõuetekohaselt järgitud, võttes arvesse muid laeva ekspluateerimisega
seotud märkmeid.”
13     Direktiivi 1999/95 artiklis 5 pealkirjaga „Vigade kõrvaldamine” sätestatakse:
„1.      Kui kontrolli või üksikasjaliku kontrolli tagajärjel ilmneb, et laev ei vasta direktiivi 1999/63/EÜ nõuetele, võtavad liikmesriigid
meetmed, mis on vajalikud laeval valitsevate meremeestele ilmselgelt ohtlike või nende tervist kahjustavate tingimuste parandamise
tagamiseks. Nende meetmete hulka võib kuuluda keeld lahkuda sadamast, kuni vead kõrvaldatakse või meremehed on piisavalt puhanud.
2.      Kui on selgeid tõendeid, et esimese vahi või sellele järgnevate vahtide vahimehed on üleväsinud, kindlustab liikmesriik, et
laev ei lahku sadamast enne, kui leitud vead kõrvaldatakse või asjaomased meremehed on piisavalt puhanud.”
14     Direktiivi 1999/95 artiklis 6 pealkirjaga „Edaspidised menetlused” on sätestatud:
„1.      Kui laeval on artikli 5 kohaselt keelatud sadamast lahkuda, teatab liikmesriigi pädev asutus laeva kaptenile, omanikule või
kasutajale, lipuriigi või riigi, mille territooriumil laev registrisse on kantud, administratsioonile või konsulile või tema
puudumise korral lähimale kõnealuse riigi diplomaatilisele esindajale artiklis 4 nimetatud kontrollide tulemustest, inspektori
tehtud otsustest ja vajaduse korral nõutavatest korrektiivmeetmetest.
2.      Käesoleva direktiivi kohast kontrolli tehes tuleks igal võimalusel vältida laeva põhjendamatut kinnipidamist. Kui laeva on
põhjendamatult kinni peetud, on selle omanikul või kasutajal õigus hüvitisele kogu kahjumi või kahjude eest. Väidetava põhjendamatu
kinnipidamise puhul on tõendamiskohustus laeva omanikul või kasutajal.”
15     Vastavalt sama direktiivi artiklile 7 pealkirjaga „Kaebuse esitamise õigus”:
„1.      Laeva omanikul või kasutajal või tema esindajal liikmesriigis on õigus esitada pädeva asutuse tehtud kinnipidamisotsuse kohta
kaebus. Kaebuse esitamine ei lükka kinnipidamist edasi.
2.      Selleks kehtestavad ja säilitavad liikmesriigid vastavalt oma siseriiklikele õigusaktidele asjakohase korra.
3.      Pädev asutus teatab lõikes 1 nimetatud laeva omanikule nõuetekohaselt kaebuse esitamise õigusest.”
16     Selle direktiivi artiklis 8 pealkirjaga „Halduskoostöö” sätestatakse:
„1.      Liikmesriigid võtavad vastavalt 19. juuni 1995. aasta direktiivi 95/21/EÜ (laevaohutust, saaste vältimist ning elu- ja töötingimusi
laevadel käsitlevate rahvusvaheliste nõuete rakendamise kohta ühenduse sadamaid kasutavate ja liikmesriikide jurisdiktsiooni
all olevates vetes sõitvate laevade suhtes (sadamariikide järelevalve)) [EÜT L 157, lk 1; ELT eriväljaanne 07/02, lk 263]
artiklis 14 sätestatud tingimustele vajalikud abinõud nende asjaomaste asutuste ja teiste liikmesriikide asjakohaste pädevate
asutuste vaheliseks koostööks, et tagada käesoleva direktiivi tulemuslik kohaldamine, ja teatavad sellest komisjonile.
2.      Teave artiklite 4 ja 5 kohaselt võetud meetmete kohta avaldatakse direktiivi 95/21/EÜ artikli 15 esimeses lõigus sätestatud
korras.”
17     Direktiivi 1999/95 artiklis 9 pealkirjaga „Sooduskohtlemist keelav klausel” on sätestatud:
„Kontrollides laevu, mis on registrisse kantud ILO konventsiooniga nr 180 või ILO konventsiooni nr 147 protokolliga ühinemata
riigis või mis sõidavad sellise riigi lipu all, tagavad liikmesriigid alates kõnealuse konventsiooni ja protokolli jõustumisest,
et selliseid laevu ja nende laevaperet ei kohelda soodsamalt kui laevu, mis sõidavad kas ILO konventsiooniga nr 180 või ILO
konventsiooni nr 147 protokolliga või nende mõlemaga ühinenud riigi lipu all.”
18     Direktiivi 1999/95 artikli 10 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriigid jõustavad selle direktiivi järgmiseks vajalikud õigusnormid
hiljemalt 30. juuniks 2002. Sama artikli lõike 3 kohaselt edastavad nad komisjonile viivitamata siseriiklikud õigusaktid,
mis nad antud direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastu võtavad ja komisjon teatab sellest teistele liikmesriikidele.

Siseriiklikud õigusnormid
19     27. juuli 1999. aasta seadusandlikku dekreeti nr 271, mis puudutab 31. detsembri 1998. aasta seaduse nr 485 kohaselt siseriiklikel
kaubanduslikel kalalaevadel töötavate meremeeste ohutuse ja tervise kaitse alaste õigusnormide vastavusse viimist (decreto
legislativo n° 271, recante adeguamento della normativa sulla sicurezza e salute dei lavoratori marittimi a bordo delle navi
mercantili da pesca nazionali, a norma della legge 31 dicembre 1998, n° 485) (
Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana
nr° 151 lihtlisa, 9.8.1999; edaspidi „seadusandlik dekreet”), kohaldatakse vastavalt selle artiklile 2 kõigile meremeestele,
kes töötavad uutel või juba olemasolevatel laevadel või kaubandusalustel, mis tegelevad meresõidu ja kalapüügiga, samuti ajutiselt
meresõidust kõrvaldatud laevadel või kaubandusalustel, kiirlaevadel ja liikuvatel platvormidel.
20     Seadusandliku dekreedi artikli 11 lõigetes 1 ja 3–10 on sätestatud:
„1.      Mõiste „tööaeg laeval” tähendab aega, mille jooksul meremees on kohustatud tegelema meresõiduga seonduva kutsetegevusega.
Peale tavaliste meresõidu ja sadamas viibimise tegevuste hõlmab tööaeg laeval ka:
a)      tuletõrje- ja päästepaadiharjutused ning kõik ohutuse alastes õigusnormides ja 23. mai 1980. aasta seaduses nr 313 märgitud
Londoni konventsioonis inimelude ohutusest merel, ning selle hilisemates muudatustes, ühise nimetusega SOLAS, nimetatud harjutused;
b)      kapteni poolt määratud meresõiduohutusele omane tegevus, ohu korral laevaperele või laevale;
c)      pardal tööhügieeni ja tööohutust puudutavad koolitused, mis puudutavad täidetud tööülesandeid;
d)      laeva tavapärase korrashoiu tegevus;
e)      kapteni poolt määratud tegevus teiste kaubalaevade või kalalaevade või isikute päästeoperatsioonide korral;
[…].
3.      Piiramata siseriiklikes erikollektiivlepingutes sisalduvate sätete kohaldamist, on meremehe tööaeg kaubalaevadel ja kalalaevadel
kaheksa tundi päevas ühe puhkepäevaga nädala kohta ning vabade riigipühadega.
4.      Töö- või puhkeaega laeval piiratakse:
a)      maksimaalse tööajaga, mis ei ületa
1.      14 tundi 24-tunnise ajavahemiku jooksul ja
2.      72 tundi seitsmepäevase ajavahemiku jooksul
või
b)      minimaalse puhkeajaga, mis on vähemalt
1.      kümme tundi 24-tunnise ajavahemiku jooksul ja
2.      77 tundi seitsmepäevase ajavahemiku jooksul.
5.      Puhkeaega ei või jagada rohkem kui kaheks eraldi osaks, millest üks peab olema vähemalt kuue tunni pikkune, ning kahe järjestikuse
puhkeaja vaheline aeg ei või olla üle 14 tunni.
6.      Eespool lõike 1 punktides a, b, c, d ja e ette nähtud harjutused korraldatakse viisil, mis minimaalselt häirib puhkeaega ega
põhjusta väsimust.
7.      Valveaja korral tuleb meremehele anda piisavalt korvav puhkeaeg, kui tema tavalist puhkeaega on töölekutsumise tõttu häiritud.
8.      Lähisõiduks kasutatavatel laevadel ja sadamateenuseid pakkuvatel erilaevadel võidakse kollektiivlepinguga sätestada lõigetest 4
ja 5 erinevad sätted, arvestades sagedasemaid või pikemaid puhkeperioode või korvavat puhkeaega, mida antakse vahiteenistuses
osalevatele meremeestele või pardal töötavatele meremeestele.
9.      Igas siseriiklikus kauba- ja kalalaevas kinnitatakse kergesti juurdepääsetavasse paika laeva tööaja korraldust kajastav tabel
itaalia ja inglise keeles, näidates iga teenistusastme või -koha kohta
a)      töötamise ajakava merel ja sadamas ning
b)      maksimaalne tööaeg või minimaalne puhkeaeg, mis on ette nähtud käesoleva dekreedi või kehtivate kollektiivlepingutega.
10.      Kollektiivlepingu koopiat hoitakse laevas laeva töötajatele ja järelevalveasutustele kergesti kättesaadavas kohas.”
21     Seadusandliku dekreedi artikli 18 lõikes 1 on sätestatud, et „käesolevas dekreedis sisalduvate sätete kohaldamise kontrolliks
tehakse artiklis 2 mainitud laevadele järgmisi kontrolle:
[…]
c)      juhuslik kontroll:
[…]
5)      välisriikide kaubalaevadel või -alustel”.
22     Seadusandliku dekreedi artikli 21 lõigetes 1 ja 3 on sätestatud:
„1.      Tegemaks kindlaks, et töökeskkond on kooskõlas normidega, ja iga kord, kui vajadus tekib, korraldab pädev meresõiduasutus
kas omal algatusel või pädeva kohaliku sanitaarasutuse (Azienda unità sanitaria locale), ametiühinguorganisatsioonide esindajate,
reederite või meremeeste taotlusel juhusliku kontrolli laeva pardale artikli 18 lõike 1 punkti c kohaselt. Muu hulgas võivad
külastust taotleda töötajad ise artikli 16 alusel määratud töökeskkonna ohutuse voliniku vahendusel.
[…].
3.      Välismaiste kaubalaevade või -aluste pardal toimuv juhuslik kontroll toimub kooskõlas menetlusega, mis on sätestatud kokkuleppememorandumis
riigi kontrollist ankrusadama üle.”

Kohtueelne menetlus
23     Kuna Itaalia Vabariik ei teavitanud komisjoni direktiivi 1999/95 ülevõtmise meetmetest, algatas komisjon EÜ artiklis 226 sätestatud
menetluse. Olles sellele liikmesriigile andnud võimaluse esitada oma märkused, saatis komisjon 19. detsembril 2002 põhjendatud
arvamuse, milles sedastati, et antud direktiivi ei ole ettenähtud tähtajaks üle võetud, ja kutsuti Itaalia Vabariiki võtma
arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
24     Itaalia ametiasutused teavitasid komisjoni oma 14. veebruari 2003. aasta vastuses seadusandliku dekreedi ettevalmistamisest.
25     Need ametiasutused viitasid oma 1. juuli 2003. aasta kirjas halduskorras välja töötatavale laeva töökorraldust kajastavale
tabelile ja tööaja registrile kooskõlas direktiivi 1999/95 I ja II lisaga.
26     Kuna komisjon ei saanud Itaalia ametiasutustelt mingisugust muud teavet, esitas ta käesoleva hagi.

Hagi

Poolte argumendid
27     Komisjon väidab, et Itaalia ametivõimude poolt talle 1. juulil 2003 saadetud kiri ei viita ühelegi meetmele, millega võidaks
kehtestada direktiivi 1999/95 artiklites 3–9 nõutud normid. Tema sõnul võib tabeli ja registri väljatöötamine olla kõige rohkem
ettevalmistav meede enne selle direktiivi artiklis 4 sätestatud kohustustele vastavate normide vastuvõtmist. Itaalia Vabariik
ei ole veel vastu võtnud vajalikke meetmeid selle direktiivi täitmiseks või vähemalt ei ole ta neist komisjoni teavitanud.
28     Itaalia valitsus väidab, et direktiiviga 1999/95 sooviti kehtestada kord, mille alusel kontrollida ning teostada direktiivi
1999/63 sätete järgimise üle järelevalvet. Viimati mainitud direktiivi peamised sätted on Itaalias rakendatud seadusandliku
dekreedi artiklis 11. Itaalia ametivõimud on juba halduskorras vastu võtnud laeva töökorraldust kajastava tabeli ja tööaja
registri, mis olid kooskõlas direktiivi 1999/95 I ja II lisas toodud näidistega. Selle valitsuse väidetel lisatakse kõik täiendavad
vajalikuks osutada võivad rakendusnormid 31. oktoobri 2003. aasta ühenduse seadusesse nr 306, mis hõlmab lisas B ka direktiivi
1999/63.
29     Viidates seadusandliku dekreedi artiklitele 2 ja 18, lisab Itaalia valitsus oma vasturepliigis, et direktiivi 1999/63 sätete
järgmise kontrollimise ja järelevalve kord, mis on juba rakendatud, puudutab mitte üksnes Itaalia lipu all sõitvaid laevu,
vaid kõiki ühenduse sadamates peatuvaid laevu. Seetõttu on direktiivi 1999/95 olulisemad aspektid siseriiklikku õigusesse
üle võetud.

Euroopa Kohtu hinnang
Esialgsed märkused
30     Kõigepealt tuleb märkida, et liikmesriigi kohustuste rikkumise olemasolu tuleb hinnata põhjendatud arvamuses antud tähtaja
lõppemise ajal liikmesriigis valitsenud olukorra alusel (vt eelkõige 11. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑71/99: komisjon
v.
Saksamaa, EKL 2001, lk I‑5811, punkt 29, ja 11. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑110/00: komisjon
v.
Austria, EKL 2001, lk I‑7545, punkt 13). Seega ei saa Euroopa Kohus arvesse võtta 31. oktoobri 2003. aasta ühenduse seadust
nr 306.
31     Arvestades, et komisjon heitis hagiavalduse põhjendavas osas Itaalia valitsusele ette vaid seda, et viimane ei näidanud, et
direktiivi 1999/95 artiklitega 3–9 liikmesriikidele kehtestatud kohustustele vastavad meetmed on vastu võetud, tuleb hagi
mõista selles tähenduses, et sellega peetakse silmas vaid neid sätteid.
Direktiivi 1999/95 artikkel 4
32     Tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt peavad liikmesriigid selleks, et tagada direktiivide täielik rakendamine
mitte üksnes faktiliselt, vaid ka õiguslikult, sätestama asjaomases valdkonnas täpse õigusliku raamistiku (28. veebruari 1991. aasta
otsus kohtuasjas C‑360/87: komisjon
v.
Itaalia, EKL 1991, lk I‑791, punkt 13, ja 27. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑429/01: komisjon
v.
Prantsusmaa, EKL 2003, lk I‑14355, punkt 40).
33     Tuleb sedastada, et seadusandlik dekreet ei vasta direktiivi 1999/95 artikli 4 osas sellele nõudele.
34     Selles sättes nähakse ette konkreetsed kontrollid, et saada tõendeid selle kohta, et laev ei vasta direktiivi 1999/63 nõuetele.
Seal on üksikasjalikult kirjeldatud, milliseid asjaolusid tuleb kontrollida, ja nõutud, et „üksikasjaliku” kontrolli raames
teostataks eelkõige ristkontrolli ühest küljest töö- või puhkeaja registri ja teisest küljest teiste asjaomase laeva ekspluateerimisega
seotud märkmete üle.
35     Seadusandlikus dekreedis sellised nõuded aga puuduvad.
36     Seega tuleb hagi direktiivi 1999/95 artikli 4 osas lugeda põhjendatuks.
Direktiivi 1999/95 artikkel 3
37     Direktiivi 1999/95 artikli 3 esimene lõik kehtestab liikmesriikidele kahekordse kohustuse. Esimene kohustus seisneb selles,
et kui riik saab kaebuse või tõendi sellest, et laeval ei peeta direktiivi 1999/63 normidest kinni, peab ta koostama aruande,
mille adresseerib selle riigi valitsusele, mille territooriumil laev registrisse on kantud.
38     Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et sätet, mis puudutab üksnes suhteid liikmesriigi ja komisjoni või teiste liikmesriikide
vahel, ei tule põhimõtteliselt üle võtta (vt 20. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑296/01: komisjon
v.
Prantsusmaa, EKL 2003, lk I‑13909, punkt 92, ja eespool viidatud 27. novembri 2003. aasta kohtuotsus komisjon
v.
Prantsusmaa, punkt 68).
39     Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on igal direktiivi adressaadiks oleval liikmesriigil samuti kohustus
võtta oma siseriiklikus õiguskorras vastu kõik vajalikud meetmed direktiivile täieliku mõju andmiseks kooskõlas selle direktiivi
eesmärgiga (vt eelkõige 17. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑336/97: komisjon
v.
Itaalia, EKL 1999, lk I‑3771, punkt 19; 8. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑97/00: komisjon
v.
Prantsusmaa, EKL 2001, lk I‑2053, punkt 9, ja 7. mai 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑478/99: komisjon
v.
Rootsi, EKL 2002, lk I‑4147, punkt 15).
40     Vastavalt direktiivi 1999/95 teisele ja seitsmendale põhjendusele on direktiivi eesmärk eeskätt parandada meremeeste töö-
ja elutingimusi ning meresõiduohutust. Selle riigi valitsusele, mille territooriumil laev on registrisse kantud, saadetud
aruanne on mõeldud laevapere ohutusele ja tervisele ilmselget ohtu kujutavast olukorrast teavitamiseks. Aruande eesmärk on
oht viivitamatult kõrvaldada ning see ei kujuta endast mitte üksnes teavitamiskohustust. Sättele täieliku mõju andmiseks on
niisiis vaja see üle võtta.
41     Seetõttu tuleb komisjoni hagi vastu võtta osas, mis puudutab seda kohustust.
42     Direktiivi 1999/95 artikli 3 esimeses lõigus sisalduv liikmesriikide teine kohustus seisneb meetmete võtmises, mis on vajalikud
olukorra parandamiseks, kui artikli 4 alusel korraldatud kontrolli tulemusel saadakse tõendid direktiivi 1999/63 sätete rikkumise
kohta. Kuna käesoleva kohtuotsuse punktis 36 sedastati, et see artikkel 4 on Itaalia õigusesse üle võtmata, tuleb komisjoni
hagi lugeda põhjendatuks ka osas, mis puudutab seda kohustust.
43     Direktiivi 1999/95 artikli 3 teises lõigus on sätestatud, et kaebuse esitanud isikut ei või asjaomase laeva kaptenile või
omanikule avaldada.
44     Ükski Itaalia valitsuse poolt viidatud siseriiklikest õigusnormidest ei korda seda keeldu.
45     Seega on hagi selles osas põhjendatud.
Direktiivi 1999/95 artikkel 5
46     Selle sättega nähakse eelkõige ette, et need vigade parandamiseks võetud meetmed võivad, ja teatavatel tingimustel peavad
sisaldama asjaomase laeva suhtes keeldu lahkuda sadamast, kuni vead kõrvaldatakse.
47     Vaidlust ei ole selles, et Itaalia valitsuse viidatud siseriikliku õiguse sätetes sellised meetmed puuduvad.
48     Seetõttu tuleb hagi vastu võtta osas, mis puudutab direktiivi 1999/95 artiklit 5.
Direktiivi 1999/95 artikkel 6
49     Direktiivi 1999/95 artikli 6 lõikes 1 on asjaomase liikmesriigi pädevale asutusele kehtestatud teavitamiskohustus, kui laeval
on sama direktiivi artikli 5 kohaselt keelatud sadamast lahkuda.
50     Neid andmeid tuleb edastada ühest küljest laeva kaptenile, omanikule või kasutajale ja teisest küljest lipuriigi või riigi,
mille territooriumil laev registrisse on kantud, administratsioonile või konsulile või tema puudumise korral lähimale kõnealuse
riigi diplomaatilisele esindajale.
51     Siseriiklikud õigusnormid, millele Itaalia valitsus viitab, ei kehtesta selles osas mingit teavitamiskohustust.
52     Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 38 märgiti, ei ole liikmesriigil põhimõtteliselt kohustust üle võtta sätet, mis puudutab
üksnes suhteid liikmesriikide vahel.
53     Tuleb rõhutada, et käesolevas asjas kaasneb kohustus teavitada lipuriigi või riigi, mille territooriumil laev registrisse
on kantud, administratsiooni või konsulit või tema puudumise korral lähimat kõnealuse riigi diplomaatilist esindajat sellele
riigile rahvusvahelisest avalikust õigusest tulenevate kohustustega.
54     ÜRO mereõiguse konventsiooni, mis on allkirjastatud 10. detsembril 1982 Montego Bay’s ja jõustunud 16. novembril 1994 ja mille
nõukogu kiitis heaks 23. märtsi 1998. aasta otsusega 98/392/EÜ (EÜT L 179, lk 1; ELT eriväljaanne 04/03, lk 260), artikli 94
lõikest 1 lipuriigi kohustuste kohta tuleneb, et iga riik teostab oma lipu all sõitvate laevade haldus-, tehnilistes ja sotsiaalküsimustes
tõhusalt oma jurisdiktsiooni ja kontrolli. Sama artikli lõike 2 punkti b ja lõike 3 punkti b kohaselt kohaldab riik siseriikliku
õiguse alusel oma lipu all sõitva laeva ning selle kapteni, juhtkonna ja meeskonna suhtes jurisdiktsiooni haldus-, tehnilistes
ja sotsiaalküsimustes; riik võtab oma lipu all sõitvate laevade suhtes rahvusvahelisi nõudeid järgides mereohutuse tagamise
meetmeid, mis muu hulgas käsitlevad mehitamist, töötingimusi, meeskonna väljaõpet.
55     Sama artikli lõikest 6 tuleneb, et kui riigil on alust arvata, et laeva suhtes ei teostata korrektset kontrolli, korraldab
lipuriik uurimise ning vajaduse korral rakendab olukorra parandamiseks asjakohaseid abinõusid.
56     Sellest tuleneb, et direktiivi 1999/95 artikli 6 lõike 1 eesmärk on ilmselge ohu korral meresõiduohutuse säilitamine. Seega
tuleb sellele sättele täieliku mõju andmiseks see üle võtta siseriiklikku õigusesse.
57     Seega tuleb hagi vastu võtta osas, mis puudutab direktiivi 1999/95 artikli 6 lõiget 1.
58     Direktiivi 1999/95 artikli 6 lõikes 2 on kehtestatud normid selle direktiivi alusel teostatud kontrollidest puudutatud isikute
finantshuvide kaitseks. Vastavaid norme ei leidu üheski Itaalia valitsuse poolt viidatud siseriiklikus õigusaktis.
59     Seetõttu tuleb hagi vastu võtta osas, mis puudutab direktiivi 1999/95 artikli 6 lõiget 2.
Direktiivi 1999/95 artikkel 7
60     Selle väite osas tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika alusel ei ole direktiivi siseriiklikku õigusesse
ülevõtmiseks tingimata vaja formaalset ja sõnasõnalist direktiivi sätete kordamist otseses ja konkreetses õigusnormis, vaid
see võib piirduda üldise õigusliku raamistikuga, kui see tagab tõhusalt direktiivi täieliku kohaldamise piisavalt selgelt
ja täpselt, et kui direktiiviga soovitakse üksikisikutele õigusi luua, on õiguse adressaatidel võimalus kõigi nende õigustega
tutvuda ja neile vajaduse korral siseriiklikes kohtutes tugineda (28. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑131/88: komisjon
v.
Saksamaa, EKL 1991, lk I‑825, punkt 6, ja 15. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑49/00: komisjon
v.
Itaalia, EKL 2001, lk I‑8575, punktid 21 ja 22).
61     Ükski Itaalia valitsuse poolt viidatud siseriikliku õiguse sätetest ei puuduta õigust esitada pädeva asutuse tehtud kinnipidamisotsuse
kohta kaebus, ka puuduvad seal sätted selle pädeva asutuse kohustusest teavitada asjaomase laeva kaptenit sellest õigusest.
62     Seega tuleb komisjoni hagi lugeda põhjendatuks osas, mis puudutab direktiivi 1999/95 artiklit 7.
Direktiivi 1999/95 artikkel 8
63     Selle direktiivi artikli 8 lõige 1 puudutab üksnes liikmesriikidevahelisi ja liikmesriikide ja komisjoni vahelisi suhteid.
Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 38 meenutati, ei tule selliseid sätteid põhimõtteliselt üle võtta.
64     Arvestades aga liikmesriikide kohustust tagada ühenduse õiguse järgimine, on komisjonil võimalus tõendada, et neid suhteid
reguleeriva direktiivi sätte järgimine nõuab seda, et võetaks vastu konkreetsed siseriiklikku õigusesse ülevõtmise meetmed
(vt eespool viidatud 20. novembri 2003. aasta kohtuotsus komisjon
v.
Prantsusmaa, punkt 92, ja 27. novembri 2003. aasta kohtuotsus komisjon
v.
Prantsusmaa, punkt 68).
65     Komisjon ei ole käesolevas asjas esitanud argumente, tõendamaks Itaalia ametiasutuste praktikat, mis läheb vastuollu direktiivi
1999/95 artikli 8 lõike 1 järgsete liikmesriikide kohustustega.
66     Seetõttu tuleb komisjoni hagi selles osas rahuldamata jätta.
67     Seevastu tuleb hagi lugeda põhjendatuks direktiivi 1999/95 artikli 8 lõikest 2 tuleneva avaldamiskohustuse osas, kuna Itaalia
valitsuse poolt viidatud siseriiklikes õigusnormides ei ole seda kohustust üle võetud.
Direktiivi 1999/95 artikkel 9
68     Itaalia valitsuse poolt viidatud siseriiklikes õigusnormides ei ole ühtegi sätet direktiivi 1999/95 artikli 9 tähenduses „sooduskohtlemise
keelamise” kohta.
69     Seega tuleb hagi seda sätet puudutavas osas vastu võtta.
70     Arvestades kõiki eelnevaid kaalutlusi, tuleb ühest küljest sedastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole vastu võtnud vajalikke
õigus- ja haldusnorme direktiivi 1999/95 artiklite 3–7, artikli 8 lõike 2 ja artikli 9 täitmiseks, siis on Itaalia Vabariik
rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi, ja teisest küljest jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.

Kohtukulud
71     Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Itaalia Vabariik on kohtuvaidluse peamises osas kaotanud, tuleb
kohtukulud temalt välja mõista.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Kuna Itaalia Vabariik ei ole vastu võtnud vajalikke õigus- ja haldusnorme Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 1999. aasta
direktiivi 1999/95/EÜ, milles käsitletakse meremeeste tööaega reguleerivate sätete täitmist ühenduse sadamates peatuvatel
laevadel, artiklite 3–7, artikli 8 lõike 2 ja artikli 9 täitmiseks, siis on Itaalia Vabariik rikkunud sellest direktiivist
tulenevaid kohustusi.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: itaalia