CELEX: 62002CJ0366
Yhteinen maatalouspolitiikka
Asetukset (ETY) N:o 1765/92 ja (EY) N:o 1251/1999
Peltokasvien viljelijöiden tukijärjestelmä
Peltokasvien viljelyyn ja kesannointiin käytetyistä pinta-aloista maksettava korvaus
Pysyvässä viljelyksessä olevien alueiden jääminen korvauksen ulkopuolelle
Käsite

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston
asetuksen (ETY) N:o 1765/92 (EYVL L 181, s. 12) 9 artiklan ja tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 17 päivänä
toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1251/1999 (EYVL L 160, s. 1) 7 artiklan tulkintaa.
Tämä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat maanviljelijä Gschoßmann ja Amt für Landwirtschaft
und Flurneuordnung Süd (maatalous- ja uusjakovirasto, jäljempänä virasto) ja joka koskee korvausten takaisinmaksuvaatimusta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetuksen N:o 1765/92 toisesta perustelukappaleesta käy ilmi, että mainitulla asetuksella käyttöön otetun tukijärjestelmän
tarkoituksena on markkinoiden paremman tasapainon takaaminen lähentämällä yhteisön hintoja maailmanmarkkinahintoihin ja korvaamalla
tämän mukautuksen aiheuttama tulonmenetys viljelijöille maksettavalla korvauksella.
Asetuksessa N:o 1765/92 säädetään siten korvauksesta, joka myönnetään peltokasvien viljelyyn tai kesannointiin käytetyistä
pinta‑aloista. Mainitun asetuksen 9 artiklassa jätetään kuitenkin tiettyjä alueita näiden korvausten ulkopuolelle seuraavasti:
”Korvausta tai pellonpoistokorvausta koskevaa hakemusta ei voida tehdä sellaisten maiden osalta, jotka ovat olleet pysyvänä
laitumena, monivuotisten kasvien viljelyssä, metsänviljelyssä tai muussa kuin maataloustuotannossa ennen 31 päivää joulukuuta
1991.”
Tämä sama asetus on pantu täytäntöön erityisesti tiettyjen peltokasvien tuottajien tukijärjestelmän mukaisten korvausten myöntämisen
edellytyksistä 24 päivänä syyskuuta 1992 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2780/92 (EYVL L 281, s. 5).
Asetuksen N:o 2780/92, sellaisena kuin se on muutettuna 27.7.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1959/94 (EYVL L 198,
s. 93), liitteessä I olevassa II kohdassa määritellään pysyvä viljelys seuraavasti:
”Viljelykiertoon kuulumattomat kasvit, muut kuin pysyvät laitumet, joita viljellään vähintään 5 vuotta ja joista saadaan toistuvia
satoja, lukuun ottamatta liitteessä II tarkoitettuja monivuotisia peltokasveja.”
Asetus N:o 2780/92 on korvattu 9.4.1996 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 658/96 (EYVL L 91, s. 46). Viimeksi mainitun
asetuksen liitteessä I olevassa 2 kohdassa esitetty pysyvän viljelyksen käsitteen määritelmä on kuitenkin pysynyt pääosin
samana, eli se kuuluu seuraavasti:
”Muut viljelykset kuin monivuotiset laitumet, joihin maata käytetään viiden vuoden ajan tai pidempään ja joista saadaan toistuvia
satoja, monivuotisia peltokasveja lukuun ottamatta.”
Asetus N:o 1765/92 on korvattu asetuksella N:o 1251/1999, jonka 7 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Korvaushakemuksia ei voida esittää sellaisista alueista, jotka olivat 31 päivänä joulukuuta 1991 pysyvänä laitumena, pysyvässä
viljelyksessä, metsinä tai muussa kuin maatalouskäytössä.”
Asetuksen N:o 1251/1999 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt sisältyvät 22.10.1999 annettuun komission asetukseen
(EY) N:o 2316/1999 (EYVL L 280, s. 43), jolla on korvattu asetus N:o 658/96. Asetuksen N:o 2316/1999 liitteessä I olevassa
2 kohdassa esitetty pysyvän viljelyksen käsitteen määritelmä vastaa sitä, joka on esitetty asetuksen N:o 658/96 liitteessä
I olevassa 2 kohdassa, eli siinä todetaan seuraavaa:
”Muut viljelykset kuin pysyvät laitumet, joita ei vuoroviljellä ja joihin maata käytetään viiden vuoden ajan tai pidempään
ja joista saadaan toistuvia satoja, monivuotisia viljelykasveja lukuun ottamatta.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Gschoßmann on saanut virastolta korvauksia alueista, joilla olleilla hedelmäviljelyksillä hän kasvatti aikaisemmin omenapuita.
Ennakkoratkaisupyynnön mukaan nämä alueet jakautuvat kolmeen ryhmään:
–        ensimmäiseen ryhmään kuuluvilla alueilla oli 31.12.1991 vielä omenapuita, joihin ei enää ruiskutettu torjunta-aineita. Omenoita
ei ollut poimittu talteen vuoden 1991 aikana. Näiden alueiden raivauksesta oli jo päätetty ja se toteutettiin myöhemmin;
–        toiseen ryhmään kuuluvilla alueilla puut oli jo viitepäivänä kaadettu, mutta niitä ei ollut viety pois, minkä vuoksi peltoja
ei ollut mahdollista viljellä. Puut vietiin pois vasta myöhemmin;
–        kolmanteen ryhmään kuuluvilla alueilla puut oli jo kaadettu ja viety pois, mutta näitä maita ei ollut vielä viljelty uudelleen.
Virasto on 15.6.2001 tekemällään päätöksellä vaatinut korvausten osittaista takaisinmaksua sillä perusteella, että kyseessä
oleviin alueisiin on sovellettava asetuksen N:o 1765/92 9 artiklassa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklassa säädettyä poikkeusta,
koska ne 31.12.1991 ”olivat – – pysyvässä viljelyksessä – – tai muussa kuin maatalouskäytössä”.
Koska Verwaltungsgericht Halle oli epävarma kyseessä olevien yhteisön säännösten merkityksestä, se päätti lykätä asian käsittelyä
ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Edellyttääkö se, että maiden katsotaan olevan pysyvässä viljelyksessä – – asetuksen N:o 1765/92 9 artiklassa tai – – asetuksen
N:o 1251/1999  7 artiklassa tarkoitetulla tavalla, alueella olevien kasvien, esillä olevassa tapauksessa omenapuiden, hyödyntämistä?
2)      Ovatko maat edelleen pysyvässä viljelyksessä, jos tilanomistaja tai tilan vuokraaja ei enää kasvukautena ruiskuta kasveihin
torjunta-aineita eikä poimi omenoita talteen?
3)      Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, päättyykö maiden oleminen pysyvässä viljelyksessä, kun tilan omistaja tai tilanhaltija
päättää kaataa ensi tilassa omenapuut mutta ei ole vielä viitepäivänä toteuttanut päätöstään? Onko vastaus erilainen, jos
toiselle yritykselle on annettu tehtäväksi huolehtia raivaustöistä ennen kyseistä viiteajankohtaa?
4)      Jos vastaus kolmanteenkin kysymykseen on kieltävä, päättyykö maiden oleminen pysyvässä viljelyksessä, kun tilan omistaja tai
tilanhaltija on kaatanut omenapuut aikomatta istuttaa uusia puita, eli vastaako tällöin raivaamista varten asetettu määräpäivä
31.12.1991 tukijärjestelmän osalta huomioon otettavaa määräpäivää?
5)      Jos vastaus neljänteenkin kysymykseen on kieltävä, päättyykö maiden oleminen pysyvässä viljelyksessä, kun maat tyhjennetään
kaadetuista puista ennen viitepäivää maiden viljelykuntoon saattamiseksi?
6)      Jos jokin edellä mainituista seikoista aiheuttaa sen, että maat eivät enää ole pysyvässä viljelyksessä, kysytään, onko niiden
tällöin katsottava olevan viitepäivänä muussa kuin maatalouskäytössä jommassakummassa edellä mainitussa asetuksessa tarkoitetulla
tavalla, ja jos tähän vastataan myöntävästi, voiko jokin edellä mainituista seikoista aiheuttaa sen, ettei niiden ole enää
katsottava olevan muussa kuin maatalouskäytössä?”

Ennakkoratkaisukysymykset

Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on syytä tutkia yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee
pääasiallisesti sitä, onko asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa tulkittava siten, että pysyvässä
viljelyksessä olevien alueiden korvausten ulkopuolelle jäämisen edellytyksenä on, että kyseessä olevia alueita oli hyödynnetty
ja erityisesti, että torjunta-aineita oli käytetty kasvien kasvun aikana ja että sadonkorjuut oli suoritettu.
Kuten julkisasiamies – esittämänsä ratkaisuehdotuksen 16 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa – ja komissio ovat huomauttaneet,
asetuksen N:o 1765/92 9 artikla ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artikla koskevat ainoastaan alueiden käyttämistä pysyvänä laitumena,
pysyvässä viljelyksessä, metsinä tai muussa kuin maatalouskäytössä ilman, että vaadittaisiin niiden varsinaista hyödyntämistä.
Pysyviä laitumia ja metsiä voidaan nimittäin käyttää sellaisinaan ilman, että alueita hyödynnetään. Koska merkityksellisissä
yhteisön säännöksissä ei ole päinvastaista mainintaa, olisi näin ollen epäjohdonmukaista edellyttää alueiden hyödyntämistä
silloin, kun ne ovat pysyvässä viljelyksessä, mutta ei silloin, kun ne ovat pysyvinä laitumina tai metsinä.
Lisäksi alueiden hyödyntämisvaatimus olisi vaikea sovittaa yhteen sen asetuksen N:o 1765/92 17. perustelukappaleessa ja asetuksen
N:o 1251/1999 26 perustelukappaleessa ilmaistun yhteisön lainsäätäjän pyrkimyksen kanssa, joka koskee sellaisten alueiden
jättämistä korvausten ulkopuolelle, joita ei ollut viljelty juuri ennen kyseessä olevan tukijärjestelmän voimaantuloa. Siitä,
että korvausten ulkopuolelle jääminen edellyttäisi alueiden hyödyntämistä, olisi nimittäin seurauksena sellaisten alueiden
tukikelpoisuus, joita ei ollut kylvetty ennen 31.12.1991, mutta jotka on muutettu viljelyskelpoiseksi maaksi ainoastaan mainittujen
korvausten saamista varten.
Koska korvausten ulkopuolelle jäämistä varten on riittävää, että kyseessä olevat alueet ovat pysyvässä viljelyksessä ilman,
että niitä kuitenkaan hyödynnettäisiin, ei tätä varten sitä suuremmalla syyllä edellytetä torjunta‑aineiden käyttämistä tai
sadonkorjuiden suorittamista.
Tästä seuraa, että ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o
1251/1999 7 artiklaa on tulkittava siten, ettei pysyvässä viljelyksessä olevien alueiden korvausten ulkopuolelle jäämisen
edellytyksenä ole näiden alueiden hyödyntäminen eikä erityisesti torjunta-aineiden käyttäminen tai sadonkorjuiden suorittaminen.

Kolmas, neljäs ja viides ennakkoratkaisukysymys
Kolmannella, neljännellä ja viidennellä ennakkoratkaisukysymyksellään, jotka liittyvät läheisesti toisiinsa, ennakkoratkaisua
pyytänyt tuomioistuin tiedustelee pääasiallisesti sitä, onko asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa
tulkittava siten, että alueiden pysyvässä viljelyksessä oleminen päättyy omenantuotannon osalta hetkellä, jona tuottaja tekee
päätöksen omenapuiden kaatamisesta tai tämän tehtävän antamisesta yrittäjälle, hetkellä, jona omenapuut tosiasiassa kaadetaan,
vai hetkellä, jona kaadetut omenapuut viedään pois.
Kun ensimmäiseen kysymykseen annettavasta vastauksesta käy ilmi, että korvausten ulkopuolelle jäämistä varten on riittävää,
että alueet olivat olleet pysyvässä viljelyksessä ilman, että niitä olisi kuitenkaan hyödynnetty, kyseinen edellytys ei selvästikään
enää täyty hedelmäpuuviljelysten osalta silloin, kun hedelmäpuut on kaadettu ilman, että niitä on viety pois.
Pelkkä puiden kaatamispäätös ilman, että sitä kuitenkaan pannaan täytäntöön, ei sitä vastoin päätä alueiden pysyvässä viljelyksessä
olemista.
Tästä seuraa, että kolmanteen, neljänteen ja viidenteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja
asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa on tulkittava siten, että alueiden pysyvässä viljelyksessä oleminen päättyy omenantuotannon
osalta silloin, kun hedelmäpuut on kaadettu, vaikka niitä ei olisi viety pois. Pelkkä puiden kaatamispäätös ilman sen täytäntöönpanoa
ei kuitenkaan päätä alueiden pysyvässä viljelyksessä olemista.

Kuudes ennakkoratkaisukysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kuudennella kysymyksellään, onko asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen
N:o 1251/1999 7 artiklaa tulkittava siten, että silloin, kun alueiden pysyvässä viljelyksessä oleminen on päättynyt, niiden
on katsottava olevan muussa kuin maatalouskäytössä.
Kuten julkisasiamies on todennut esittämänsä ratkaisuehdotuksen 25 kohdassa, alueiden maatalouskäyttö edellyttää niiden käyttämistä
kasvi- tai eläintuotannossa.
Alueiden, joiden pysyvässä viljelyksessä oleminen on päättynyt, voidaan siis katsoa olevan muussa kuin maatalouskäytössä ainoastaan,
jos on osoitettu, ettei niitä käytetä muiden kasvien tai eläinten tuotantoon.  Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on
tutkittava, täyttyikö tämä edellytys käsiteltävänä olevassa asiassa.
Näin ollen kuudenteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa
tulkittava siten, että alueiden, joiden pysyvässä viljelyksessä oleminen on päättynyt, on katsottava olevan muussa kuin maatalouskäytössä,
jos on osoitettu, ettei niitä ole tarkoitettu muiden kasvien tai eläinten tuotantoon.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1765/92
9 artiklaa ja tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen
(EY) N:o 1251/1999 7 artiklaa on tulkittava siten, ettei pysyvässä viljelyksessä olevien alueiden korvausten ulkopuolelle
jäämisen edellytyksenä ole näiden alueiden hyödyntäminen eikä erityisesti torjunta-aineiden käyttäminen tai sadonkorjuiden
suorittaminen.
2)
Asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa on tulkittava siten, että alueiden pysyvässä viljelyksessä
oleminen päättyy omenantuotannon osalta silloin, kun hedelmäpuut on kaadettu, vaikka niitä ei olisi viety pois. Pelkkä puiden
kaatamispäätös ilman sen täytäntöönpanoa ei kuitenkaan päätä alueiden pysyvässä viljelyksessä olemista.
3)
Asetuksen N:o 1765/92 9 artiklaa ja asetuksen N:o 1251/1999 7 artiklaa on tulkittava siten, että alueiden, joiden pysyvässä
viljelyksessä oleminen on päättynyt, on katsottava olevan muussa kuin maatalouskäytössä, jos on osoitettu, ettei niitä ole
tarkoitettu muiden kasvien tai eläinten tuotantoon.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.