CELEX: 62003CJ0079
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Direktiivi 79/409/ETY
Luonnonvaraisten lintujen suojelu
Metsästäminen liimalla

Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että salliessaan sen, että Valencian
alueella (Espanjassa) harjoitetaan metsästystä linnunliimalla käyttäen menetelmää, joka tunnetaan nimellä ”parany” (jäljempänä
linnunliima-ansa), Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979
annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY (EYVL L 103, s. 1; jäljempänä direktiivi) 8 artiklan 1 kohdan ja 9 artiklan 1 kohdan
mukaisia velvoitteitaan.
Linnunliima-ansa on lintujen pyydystämiseen tarkoitettu menetelmä. Se koostuu liimalla sivellyistä kepeistä, jotka asetetaan
puuhun ja joihin metsästettävät linnut houkutellaan houkutinten avulla. Joutuessaan kosketuksiin liimalla sivellyn kepin kanssa
lintu yleensä menettää lentokykynsä, jolloin metsästäjä voi pyydystää ja tappaa sen.

Yhteisön lainsäädäntö
Direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”siltä osin kun on kyse – – lintujen metsästyksestä, pyydystämisestä ja
tappamisesta, jäsenvaltioiden on kiellettävä kaikkien sellaisten erityisesti liitteessä IV olevassa a kohdassa lueteltujen
välineiden, laitteiden ja menetelmien käyttö, joilla laajamittaisesti tai valikoimattomasti pyydystetään tai tapetaan lintuja,
tai joilla saatetaan paikallisesti hävittää jokin laji”.
Direktiivin liitteessä IV olevassa a kohdassa mainitaan muun muassa liimat.
Direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat, jollei muuta tyydyttävää ratkaisua ole, poiketa 5, 6, 7 ja 8 artiklasta
a–c alakohdassa mainituin perustein. Erityisesti on todettava, että tällainen poikkeaminen on mahdollista ”viljelmille – –
koituvan vakavan vahingon estämiseksi” (a alakohdan kolmas luetelmakohta) tai ”salliakseen tiukasti valvotuissa oloissa ja
valikoivasti tiettyjen lintujen pienien määrien pyydystämisen, hallussapitämisen tai muuten asiallisen hyötykäytön” (c alakohta).

Kansallinen lainsäädäntö
Valencian alueen hallituksen 12.9.2000 antamassa asetuksessa 135/2000 otetaan käyttöön järjestelmä, jonka mukaisesti myönnetään
poikkeuslupia rastaiden metsästämiseen linnunliima-ansoja käyttäen Valencian alueella (jäljempänä asetus 135/2000). Kyseisessä
asetuksessa säädetään seuraavista seikoista:
–        edellytyksistä, jotka linnunliima-ansojen on täytettävä, ja erityisesti liimalla siveltyjen keppien välisestä etäisyydestä
ja käytettävän liiman ominaisuuksista
–        lintulajeista, joiden pyydystäminen on sallittua: näitä ovat laulurastas (turdus philomelos), räkättirastas (turdus pilaris),
punakylkirastas (turdus iliacus) ja kulorastas (turdus viscivorus)
–        metsästyskaudesta ja vuorokauden ajoista, joina metsästäminen on sallittua
–        kullakin linnunliima-ansalla pyydettävästä enimmäismäärästä.
Tämä asetus on kumottu Valencian alueen (Espanja) Tribunal Superior de Justician 26.9.2002 antamalla tuomiolla. Valencian
hallitus on tehnyt tästä tuomiosta kassaatiovalituksen Tribunal Supremolle.

Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely
Koska komissiolle oli tehty kanteluja Valencian alueella linnunliima-ansojen avulla harjoitetusta metsästyksestä, komissio
otti tämän kysymyksen Madridissa 12. ja 13.11.1998 pidetyn ympäristökokouksen esityslistalle. Kyseisessä kokouksessa Espanjan
viranomaiset ovat myöntäneet sallineensa tällaisen käytännön direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyjen poikkeusten
nojalla sillä perusteella, että ei ollut olemassa muita tyydyttävämpiä ratkaisuja viljelmille koituvan vahingon estämiseksi.
Komissio katsoi, että salliessaan linnunliima-ansoilla metsästämisen Valencian alueella ja jättäessään perustelematta sitä,
ettei ole olemassa muuta tyydyttävää ratkaisua tällä alueella myönnettyjen poikkeusten osalta, Espanjan kuningaskunta ei ole
noudattanut direktiivin 8 artiklan 1 kohdan ja 9 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, ja se lähetti 25.10.2000 Espanjan
kuningaskunnalle virallisen huomautuksen.
Espanjan hallitus vastasi 20.12.2000 päivätyllä kirjeellään komissiolle ja totesi, että ottaen huomioon erityisesti laki 40/97,
jolla saatetaan osaksi Espanjan oikeusjärjestystä direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohta, Valencian alueen hallitus on
yrittänyt luoda linnunliima-ansoilla harjoitettavalle rastaiden metsästykselle asianmukaisen oikeudellisen kehyksen, joka
takaa sen, että kyseistä metsästystä harjoitettaessa noudatetaan pienten määrien, valikoivuuden ja asianmukaisen valvonnan
periaatteita. Tämän johdosta kyseinen alue oli antanut asetuksen 135/2000.
Toukokuussa 2001 komission edustajien kanssa pidetyssä kokouksessa Espanjan viranomaiset täsmensivät, että liimalla metsästäminen
oli hyvin vakiintunut käytäntö Valencian alueella ja että sen kieltäminen olisi voinut aiheuttaa sosiaalisia levottomuuksia
tällä alueella. Näiden viranomaisten mukaan ei ollut olemassa muita menetelmiä viljelmille koituvan vahingon estämiseksi.
Komissio antoi 26.7.2001 perustellun lausunnon, jossa olennaisilta osin toistettiin virallisessa huomautuksessa esitetyt väitteet
ja asetettiin Espanjan kuningaskunnalle kahden kuukauden määräaika, jossa sen oli toteutettava asianmukaiset toimenpiteet
direktiivin mukaisten velvoitteiden noudattamiseksi.
Espanjan hallitus toisti 28.9.2001 antamassaan vastauksessa perustelut, joilla se oli aiemmin perustellut kyseistä riidanalaista
metsästyskäytäntöä, ja täydensi niitä.
Komissio, joka katsoi, että Espanjan kuningaskunta rikkoi edelleen direktiiviä, päätti nostaa tämän kanteen.

Kanteen arviointi
Komissio esittää, että rastaiden metsästys linnunliima-ansoilla on valikoimatonta ja että sitä ei voida perustella direktiivin
9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla viljelmille koituvan vakavan vahingon estämisellä eikä sillä, että kyse on
tämän saman kohdan c alakohdassa tarkoitetusta tiettyjen lintujen pienten määrien pyydystämisestä.

Linnunliima-ansoilla harjoitettavan metsästyksen valikoimattomuus
Asianosaisten lausumat
Komissio esittää, että huolimatta Espanjan viranomaisten toteuttamista toimenpiteistä, kuten niistä, jotka koskevat erityisesti
linnunliima-ansojen kokoa, liimalla siveltyjen keppien asentoa, houkutinten käyttöä sekä linnunliima-ansojen omistajien velvollisuutta
puhdistaa ja päästää vapauteen muut ansaan joutuneet linnut kuin rastaat, linnunliimalla metsästäminen on valikoimaton pyyntimenetelmä,
joka kielletään direktiivin 8 kohdassa. Kyseisillä toimenpiteillä ei komission mukaan nimittäin estetä tähän poikkeuslupajärjestelmään
kuulumattomiin lajeihin kuuluvien lintujen joutumista pyydykseen.
Espanjan hallitus esittää, että asetuksen 135/2000 perustelukappaleiden mukaan liima sellaisenaan on valikoimaton keino, mutta
asianmukaisesti ja tässä asetuksessa asetettujen rajoitusten ja rajojen mukaisesti käytettynä se muuttuu täysin valikoivaksi
menetelmäksi tai tavaksi. Niinpä kaikkiin niihin lajeihin, joita saadaan metsästää liimalla, kuulumattomat lintuyksilöt jäävät
kiinni vain vahingossa. Asetuksessa 135/2000 metsästäjille asetettu velvollisuus puhdistaa kaikki vahingossa pyydystetyt linnut
ja päästää ne vapaaksi takaa Espanjan hallituksen mukaan linnunliima-ansoilla harjoitettavan metsästyksen valikoivuuden.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On muistutettava, että siltä osin kuin on kyse lintujen metsästyksestä, pyydystämisestä ja tappamisesta, direktiivin 8 artiklassa
säädetään, että jäsenvaltioiden on kiellettävä kaikkien sellaisten erityisesti liitteessä IV olevassa a kohdassa lueteltujen
välineiden, laitteiden ja menetelmien käyttö, joilla laajamittaisesti tai valikoimattomasti pyydystetään tai tapetaan lintuja
tai joilla saatetaan paikallisesti hävittää jokin laji, ja näihin kuuluvat linnunliimat.
On kuitenkin selvää, että rastaiden metsästyksessä liimalla, sellaisena kuin sitä harjoitetaan Valencian alueella, ei voida
välttää sitä, että pyydykseen joutuu myös muita lintuja kuin rastaita. Tältä osin Espanjan ornitologisen seuran kolmannesta
linnunliima-ansoilla harjoitettavaa rastaiden pyyntiä koskevasta kertomuksesta (jäljempänä SEO/BirdLife‑kertomus), joka esitettiin
Valencian alueen Tribunal Superior de Justiciassa vireillä olleessa oikeudenkäynnissä ja jonka komissio toimitti nyt käsiteltävänä
olevan asian asiakirjavihkoon, ilmenee, että niiden lintujen joukossa, joita kyseisellä menetelmällä on pyydystetty, rastaiden
ja muihin lajeihin kuuluvien lintujen välinen suhde vaihtelee 1,24:n ja 4:n välillä. Yhteisöjen tuomioistuimen asiakirjavihkossa
ei sitä paitsi ole mitään tämän seikan vastaista todistetta.
Tästä seuraa, että metsästys linnunliima-ansoilla perustuu valikoimattomaan pyyntimenetelmään. Se seikka, että silloin kuin
liimalla siveltyihin keppeihin tarttuu muita lintuja kun asetuksessa 135/2000 tarkoitettuja lintuja, metsästäjien velvollisuutena
on puhdistaa ne ja päästää ne vapaaksi, ei saata kyseenalaiseksi kyseisen pyyntimenetelmän valikoimattomuutta.
Edellä esitettyjen huomioiden perusteella on todettava, että metsästys linnunliima-ansoilla kuuluu direktiivin 8 artiklan
1 kohdassa säädetyn kiellon soveltamisalaan.

Direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun, viljelmille koituvan vakavan vahingon estämisen käyttäminen perusteena
metsästämiselle linnunliima-ansoilla
Asianosaisten lausumat
Komission mukaan edellytykset, joilla direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan voidaan perustella poikkeamista kyseisen
direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa säädetystä kiellosta pyydystää lintuja liimalla, eivät täyty nyt esillä olevassa tapauksessa.
Ensinnäkin on olemassa muita tyydyttäviä ratkaisuja niiden vakavien vahinkojen estämiseksi, joita rastaista väitetään koituvan
viini‑ ja oliiviviljelmille. Komission mukaan muilla Espanjan autonomisilla alueilla harjoitetaan menestyksellisesti metsästystä
aseita käyttäen tai käytetään menestyksellisesti äänitykkejä. Toiseksi komissio kiistää niiden vahinkojen laajuuden, joihin
Espanjan hallitus on vedonnut. Sekä niiden rastaiden kanta, joita asetuksella 135/2000 käyttöön otettu poikkeuksellinen metsästysjärjestelmä
koskee, että näiden lintujen päivittäisen kasviperäisen ravinnon määrä on komission mukaan arvioitu liian suuriksi. Kolmanneksi
komissio katsoo, että linnunliima-ansojen käytön osalta myönnettyjen lupien maantieteellinen jakauma ja oliivi‑ ja viiniviljelmien
maantieteellinen jakauma eivät vastaa toisiaan.
Espanjan hallitus esittää, että komission mainitsemat viljelmille aiheutuvien vahinkojen estämistä koskevat vaihtoehtoiset
ratkaisut eivät ole tyydyttäviä. Äänitykkien kustannukset ovat liian korkeita verrattuna kärsittäviin vahinkoihin, ja niiden
käyttö voi aiheuttaa tulipaloja. Aseiden käyttö johtaa Espanjan hallituksen mukaan metsästyslupien lukumäärän lisääntymiseen
ja metsästyskauden pitenemiseen. Nämä seikat vaikuttavat Espanjan hallituksen mukaan asianomaisella alueella olevan linturiistakannan
tasapainoon varsinkin kun valencialaisten metsästäjien käyttäytyminen ei ole rinnastettavissa muiden autonomisten alueiden
metsästäjien käyttäytymiseen. Espanjan hallitus väittää, että sen viini‑ ja oliiviviljelmille aiheutuvien vahinkojen laajuutta
koskevat väitteet pitävät paikkansa ja että komissio ei ole ottanut arvioinneissaan huomioon kaikkia asian kannalta merkityksellisiä
seikkoja.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On muistettava, että direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan direktiivin 8 artiklasta voidaan myöntää poikkeus vain, jos ei
ole olemassa muuta tyydyttävää ratkaisua, ja vain kyseisen 9 artiklan 1 kohdan a–c alakohdassa tyhjentävästi luetelluilla
perusteilla (ks. erityisesti asia 262/85, komissio v. Italia, tuomio 8.7.1987, Kok. 1987, s. 3073, 7 kohta), joihin kuuluu
viljelmille koituvan vakavan vahingon estäminen.
Tältä osin on todettava, että muilla Espanjan alueilla, kuten Kastilia-La Manchassa ja erityisesti Andalusiassa, joilla oliiveja
ja viiniä viljellään laajassa mittakaavassa ja joilla myös on suuria rastaskantoja, metsästäminen liimalla ei ole sallittua.
Rastaita saadaan näillä alueilla metsästää aseilla, joiden käyttäminen on valikoiva tappamiskeino. Ei kuitenkaan vaikuta siltä,
että näiden alueiden oliivi‑ ja viiniviljelmät kärsisivät vakavampia vahinkoja kuin Valencian alueen vastaavat viljelmät.
Espanjan hallituksen sen väitteen tueksi, jonka mukaan rastaiden linnunliima-ansoilla metsästämisen korvaaminen aseita käyttäen
harjoitettavalla metsästyksellä johtaisi aseiden lukumäärän ja tästä seuraavan metsästyspäivien lisääntymisen johdosta muihin
linturiistakantoihin kohdistuvaan sellaiseen paineeseen, joka johtaisi niiden kantojen pienenemiseen, ei tämän oikeudenkäynnin
asiakirjavihosta löydy mitään tukea. Tältä osin on korostettava, että jopa Espanjan hallitus on myöntänyt, että punapyytä,
joka on laji, johon voidaan kohdistaa direktiivin 7 artiklassa ja direktiivin liitteessä II olevassa 1 osassa tarkoitettuja
metsästystoimia, ja rastaita metsästetään Valencian alueella samanaikaisesti ja ilman ongelmia. Tämä seikka ei kuitenkaan
tue väitettä valencialaisten metsästäjien poikkeuksellisesta käyttäytymisestä, kun ei ole olemassa mitään tämän vastaista
asian kannalta merkityksellistä tietoa.
Lisäksi asetuksen 135/2000 johdanto-osasta ilmenee, että muiden sellaisten ratkaisujen puuttuminen, jotka ovat tyydyttävämpiä
kuin rastaiden metsästäminen linnunliima-ansoilla, johtuu siitä, että viimeksi mainittu ratkaisu on pikemminkin tiukasti juurtunut
perinne Valencian alueella kuin keino estää viljelmille koituvia vakavia vahinkoja.
Ei sitä paitsi ole kiistetty sitä, että 80 prosenttia tälle alueelle asetetuista linnunliima-ansoista sijaitsee Castellonin
maakunnassa, ja näistä 69,5 prosenttia alueilla, joilla ei ole oliivi‑ tai viiniviljelmiä. Niinpä kyseisille viljelmille koituvan
vakavan vahingon estämistä koskeva perustelu ei vaikuta johdonmukaiselta tämän seikan kanssa.
Näin ollen ei voida katsoa toteennäytetyksi sitä, että viljelmille koituvan vakavan vahingon estämiseksi ei ole olemassa muuta
tyydyttävää ratkaisua kuin metsästäminen linnunliima-ansoilla, eikä sitä, että tämäntyyppinen metsästys olisi perusteltua
tämän tavoitteen vuoksi.
Tästä seuraa, että metsästys linnunliima-ansoilla ei ole perusteltua direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla.
Komission kanne on siis hyväksyttävä tältä osin.

Tiettyjen lintujen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu pienien määrien pyydystäminen perusteena metsästykselle
linnunliima-ansoilla
Asianosaisten lausumat
Komission mukaan nyt kyseessä oleva metsästys ei ole direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen pyydystämisen
valikoivuutta koskevan edellytyksen ja lintujen pienien määrien pyydystämistä koskevan edellytyksen mukaista.
Espanjan hallitus esittää tähän, että asetuksessa 135/2000 säädetyn kaltainen metsästäminen liimalla on valikoiva pyyntimenetelmä.
Kun otetaan huomioon niiden rastaiden lukumäärä, jotka saadaan pyydystää liimalla, ja Valencian alueella olevien rastaiden
kokonaismäärän välinen suhde, on lisäksi katsottava, että kyseinen metsästys merkitsee tiettyjen lintujen pienien määrien
asiallista hyväksikäyttöä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomautettava, että jotta poikkeus, joka jäsenvaltiossa on tehty kieltoon käyttää liimaa lintujen pyydystämisessä, olisi
sopusoinnussa direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa, poikkeusta on aina sovellettava valikoivasti ja se saa koskea
vain lintujen pienien määrien pyydystämistä (ks. vastaavasti asia 252/85, komissio v. Ranska, tuomio 27.4.1988, Kok. 1988,
s. 2243, 28 kohta).
Nyt esillä olevassa tapauksessa on ensiksi tutkittava, täyttyykö tämä viimeksi mainittu edellytys tosiasiallisesti.
Tältä osin luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409/ETY soveltamista koskevassa toisessa [komission]
raportissa (KOM(93) 572 lopullinen, 24.11.1993) todetaan, että ORNIS-komitean selvitysten mukaisesti ”pienenä määränä” on
pidettävä kaikkia pyyntimääriä, jotka ovat alle yksi prosentti asianomaisen kannan vuotuisesta kokonaiskuolleisuudesta (keskiarvo)
sellaisten lajien osalta, joita ei saada metsästää, ja noin yksi prosentti sellaisten lajien osalta, joita saadaan metsästää,
ja tällöin ”asianomaisella kannalla” tarkoitetaan muuttolintujen lajien osalta niiden alueiden kantaa, joilla on suurimmat
määrät lintuja, jotka kulkevat sen alueen kautta, jolla sovelletaan kyseistä poikkeusta sen soveltamisaikana. ORNIS-komitea
on direktiivin mukauttamista tekniikan ja tieteen kehitykseen käsittelevä komitea, joka on perustettu direktiivin 16 artiklan
mukaisesti. Se koostuu jäsenvaltioiden edustajista ja sen puheenjohtajana toimii komission edustaja.
SEO/BirdLife‑kertomuksessa todetaan, että läntisellä palearktisella alueella esiintyvien lintujen luonnonhistorian tyhjentävimmässä
esityksessä (The BIRDS of Western Palearctic: Cramp 1988, Snow and Perrins 1988) todetaan, että laulurastaan vuotuisen kuolleisuuden
aste voi vaihdella 40 ja 54 prosentin välillä, kun taas punakylkirastaan vuotuisen kuolleisuuden aste vaihtelee 57 ja 58 prosentin
välillä.
On näytetty toteen, että niiden alueiden rastaskanta, joilla on suurimmat määrät muuttolintuja, käsittää noin 16 miljoonaa
laulurastasta ja 5,9 miljoonaa punakylkirastasta. Laulurastaan osalta pyyntimäärä, joka vastaa yhtä prosenttia kyseisen lajin
vuotuisesta kokonaiskuolleisuudesta, ei ylitä 86 400:aa lintua, ja punakylkirastaan osalta tämä määrä ei ylitä 34 200:aa lintua.
On myös selvää, että Valencian alueen toimivaltaisten viranomaisten vuonna 2001 myöntämät linnunliima-ansoilla harjoitettavaa
metsästystä koskevat luvat kattoivat määrät, jotka nousivat 429 600 lintuun.
Vaikuttaa siis siltä, että olkoonpa pyydystettyjen laulurastaiden ja punakylkirastaiden määrän välinen suhde millainen tahansa,
niiden rastaiden määrä, joiden osalta metsästäminen linnunliima-ansoilla on sallittua, ylittää selvästi pienen määrän rajan,
sellaisena kuin ORNIS-komitea on sen hyväksynyt ja sellaisena kuin komissio on siihen vedonnut.
Vaikka on totta, että pienien määrien kriteeri, sellaisena kuin ORNIS-komitea on sen laatinut, ei oikeudellisesti sido jäsenvaltioita,
nyt esillä olevassa tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin voi soveltaa sitä viitearvona arvioidessaan, onko vastaajana olevan
jäsenvaltion direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla sallima poikkeus sen edellytyksen mukainen, jonka mukaan
kyse on oltava asianomaisten lintujen pienien määrien pyydystämisestä, koska kyseisen komitean mielipiteet ovat tieteellisesti
arvovaltaisia ja koska ei ole esitetty mitään tämän kriteerin kanssa vastakkaista tieteellistä näyttöä (ks. vastaavasti asia
C‑3/96, komissio v. Alankomaat, tuomio 19.5.1998, Kok. 1998, s. I‑3031, 69 ja 70 kohta).
Edellä ja erityisesti tämän tuomion 40 kohdassa esitetystä seuraa, että metsästys linnunliima-ansoilla, sellaisena kuin se
on järjestetty Valencian alueella, ei ole tämän edellytyksen mukaista.
Näin ollen komission väite, jonka mukaan metsästys linnunliima-ansoilla ei ole direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa
säädettyjen edellytysten mukaista, on myös hyväksyttävä.
Ilman, että olisi tarpeen tutkia muita tämän väitteen tueksi esitettyjä perusteluja, on näin ollen todettava, että salliessaan
sen, että Valencian alueella harjoitetaan metsästystä linnunliimalla käyttäen menetelmää, joka tunnetaan nimellä ”parany”,
Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut direktiivin 8 artiklan 1 kohdan ja 9 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan.

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut, että Espanjan kuningaskunta on velvoitettava
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska tämä on hävinnyt asian, Espanjan kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Salliessaan sen, että Valencian alueella harjoitetaan metsästystä linnunliimalla käyttäen menetelmää, joka tunnetaan nimellä
”parany”, Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun
neuvoston direktiivin 79/409/ETY 8 artiklan 1 kohdan ja 9 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
2)
Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: espanja.