CELEX: 62002CJ0285
Y 141 artikla
Direktiivi 75/117/ETY
Kansallinen toimenpide, jonka mukaan kokopäiväisten ja osa-aikaisten opettajien on työskenneltävä yhtä monta lisätyötuntia ennen kuin he ovat oikeutettuja korvaukseen
Osa-aikaisten naispuolisten työntekijöiden välillinen syrjint

Verwaltungsgericht Minden (Saksa) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 26.7.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut
yhteisöjen tuomioistuimeen 2.8.2002, EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen miesten ja naisten samapalkkaisuuden
periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10 päivänä helmikuuta 1975 annetun neuvoston
direktiivin 75/117/ETY (EYVL L 45, s. 19) 141 artiklan tulkinnasta.
Tämä kysymys on esitetty Elsner‑Lakebergin ja hänen työnantajansa Nordrhein‑Westfalenin osavaltion välisessä riita‑asiassa,
joka koskee Elsner‑Lakebergin vaatimusta saada korvaus tekemistään lisätyötunneista.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Direktiivin 75/117 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Perustamissopimuksen 119 artiklan mukaisella miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteella, jäljempänä ’samapalkkaisuusperiaate’,
tarkoitetaan sukupuoleen perustuvan syrjinnän poistamista kaikista samasta tai samanarvoisesta työstä maksettavaan korvaukseen
vaikuttavista tekijöistä ja ehdoista.
– – ”

Kansallinen lainsäädäntö
Beamtengesetz für das Land Nordrhein‑Westfalenin (Nordrhein‑Westfalenin osavaltion virkamieslaki), sellaisena kuin se on julkaistu
1.5.1981 (GV NRW, s. 234), 78 a §:n nojalla virkamiesten on tehtävä lisätyötunteja silloin, kun työtehtävät sitä edellyttävät.
Mikäli lisätyö ylittää viisi tuntia kuukaudessa, se on korvattava koko tehtyä lisätyötä vastaavalla tuntimäärällä vapaata.
Mikäli tämän korvaavan vapaan myöntäminen ei ole yksikön edun mukaista, tietyt virkamiehet voivat saada korvauksen vastaavista
lisätyötunneista.
Verordnung über die Gewährung von Mehrarbeitsvergütung für Beamten (lisätyökorvauksen maksamisesta virkamiehelle annettu asetus),
joka on annettu 13.3.1992 (BGBl. 1992 I, s. 528), sellaisena kuin se on muutettuna 3.12.1998 (BGBl. 1998 I, s. 3494), 5 §:n
2 momentin 1 kohdassa säädetään, että kun on kyse lisätyöstä opetusalalla, kolme opetustuntia vastaa viittä työtuntia.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Elsner‑Lakeberg, joka on asemaltaan virkamies, työskentelee osa‑aikaisesti yläasteen opettajana Nordrhein‑Westfalenin osavaltiossa.
Kokopäiväiset opettajat opettavat oppilaitoksessa 24,5 tuntia viikossa, mikä vastaa neljän viikon keskiarvon perusteella 98:aa
tuntia kuukaudessa, kun taas Elsner‑Lakeberg opettaa siellä 15 viikkotuntia eli 60 tuntia kuukaudessa.
Vuoden 1999 joulukuussa Elsner‑Lakebergin oli opetettava 2,5 lisätuntia. Hänen vaatimuksensa saada korvausta näiden tuntien
johdosta hylättiin sillä perusteella, että asiaan sovellettavan lainsäädännön mukaan virkasuhteiselle opettajalle korvataan
tehdyt lisäopetustunnit ainoastaan, mikäli nämä tunnit ylittävät kolme tuntia kuukaudessa. Hän ei näin ollen saanut mitään
korvausta tekemistään ylimääräisistä 2,5 opetustunnista.
Kun oikaisuvaatimusmenettely ei johtanut tulokseen, kantaja saattoi asian Verwaltungsgericht Mindenin käsiteltäväksi.
Koska Verwaltungsgericht Minden katsoi, että asia, jonka Elsner‑Lakeberg oli saattanut sen käsiteltäväksi, vaati yhteisön
oikeuden tulkintaa, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Soveltuuko se, että osa‑aikaisille – samoin kuin kokopäiväisille – virkasuhteessa oleville naispuolisille ja miespuolisille
opettajille ei makseta Nordrhein‑Westfalenin osavaltiossa korvausta lisätyöstä, jos lisätyö ei ylitä kolmea opetustuntia kalenterikuukaudessa,
yhteen EY 141 artiklan ja [direktiivin 75/117] kanssa?”

Ennakkoratkaisukysymys
Kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy pääasiallisesti, onko EY 141 artiklaa ja direktiivin 75/117
1 artiklaa tulkittava niin, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan osa‑aikaiset opettajat eivät
saa – kuten eivät kokopäiväiset opettajatkaan – mitään korvausta lisätyötunneista, kun lisätyö ei ylitä kolmea tuntia kalenterikuukaudessa.
Nordrhein‑Westfalenin osavaltio ja Saksan hallitus korostavat, että osa‑aikaisia opettajia kohdellaan täsmälleen samalla tavalla
kuin kokopäiväisiä opettajia. Kaikilla opettajilla on oikeus korvaukseen lisätunneista, jos niitä on enemmän kuin kolme. Tällöin
kyseiset tunnit korvataan täsmälleen samalla tavalla. Samapalkkaisuus on kyseisen osavaltion ja Saksan hallituksen mukaan
turvattu sekä normaalin työajan että lisätuntien osalta.
Näin ollen on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan samapalkkaisuusperiaate mies‑ ja naispuolisten työntekijöiden
välillä, sellaisena kuin se vahvistettu EY 141 artiklassa ja direktiivin 75/117 1 artiklassa, edellyttää, että samasta tai
samanarvoisesta työstä maksettavaan korvaukseen vaikuttavissa tekijöissä ja ehdoissa kaikki sukupuoleen perustuva syrjintä
on kielletty, sikäli kuin erilainen kohtelu ei ole perusteltavissa sellaisella päämäärällä, joka ei mitenkään liity sukupuoleen
tai sikäli kuin se ei ole tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi (ks. vastaavasti mm. asia C‑236/98, JämO, tuomio 30.3.2000,
Kok. 2000, s. I‑2189, 36 kohta ja asia C‑381/99, Brunnhofer, tuomio 26.6.2001, Kok. 2001 s. I‑4961, 27 ja 28 kohta).
Niinpä osa‑aikaisten työntekijöiden osalta yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että epäedullisessa asemassa olevaan ryhmään
kuuluviin henkilöihin, miehiin tai naisiin, on sovellettava samoja säännöksiä kuin muihinkin työntekijöihin oikeassa suhteessa
heidän työaikaansa nähden (asia C‑33/89, Kowalska, tuomio 27.6.1990, Kok. 1990, s. I‑2591, 19 kohta).
EY 141 artiklan ja direktiivin 75/117 1 artiklassa tarkoitettuun palkan käsitteeseen kuuluvat myös vakiintuneen oikeuskäytännön
mukaan kaikki edut, jotka maksetaan rahana tai luontoisetuna, välittömästi tai tulevaisuudessa, jos työnantaja maksaa ne,
vaikka välillisestikin, työntekijälle hänen suorittamastaan työstä (ks. mm. asia C‑262/88, Barber, tuomio 17.5.1990, Kok. 1990,
s. I‑1889, 12 kohta ja em. asia Brunnhofer, tuomion 33 kohta).
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa lisäksi, että tarkasteltaessa menetelmää, jolla varmistetaan samapalkkaisuusperiaatteen
noudattaminen verrattaessa kyseessä olevien työntekijöiden palkkoja, todellinen avoimuus, joka mahdollistaa tehokkaan valvonnan,
turvataan ainoastaan, jos samapalkkaisuusperiaatetta sovelletaan mies‑ ja naispuolisille työntekijöille myönnetyn palkan kuhunkin
osaan, eikä riittävää ole se, että työntekijöille myönnettyjä etuja tarkastellaan kokonaisuutena (em. asia Barber, tuomion
34 ja 35 kohta ja em. asia Brunnhofer, tuomion 35 kohta). Näin ollen on verrattava erikseen tavallisen työajan ja lisätyötuntien
perusteella saatavaa palkkaa.
Pääasiassa lisätyötunneilta maksettava korvaus on etu, jonka Nordrhein‑Westfalenin osavaltio maksaa opettajille heidän suorittamastaan
työstä.
Jos tämä korvaus on sama siltä osin kuin oikeus korvaukseen lisätyötunneista syntyy osa‑aikaisille opettajille ainoastaan
kolmen lisätunnin jälkeen samoin kuin kokopäiväisille opettajille, on kuitenkin syytä todeta, että kolme lisätyötuntia on
osa‑aikaisille opettajille suurempi rasitus kuin kokopäiväisille opettajille. Jos nimittäin kokopäiväisen opettajan on työskenneltävä
kolme tuntia kuukausittaisen 98 työtunnin lisäksi eli noin kolme prosenttia enemmän, saadakseen korvauksen näistä lisätyötunneista,
osa‑aikaisen opettajan on työskenneltävä kolme tuntia kuukausittaisen 60 tunnin lisäksi eli noin viisi prosenttia enemmän.
Kun otetaan huomioon, että osa‑aikaisille opettajille lisätuntien lukumäärää, joka oikeuttaa korvaukseen, ei ole alennettu
oikeassa suhteessa heidän työaikaansa nähden, on kysymyksessä näin ollen heihin kohdistuva erilainen kohtelu suhteessa kokopäiväisiin
opettajiin heidän tekemiensä lisäopetustuntien korvaamisen osalta.
Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on ratkaista ensinnäkin, vaikuttaako kysymyksessä olevasta lainsäädännöstä johtuva erilainen
kohtelu huomattavasti useammin naisiin kuin miehiin, ja toiseksi, vastaako tämä erilainen kohtelu sellaista päämäärää, joka
ei mitenkään liity tiettyyn sukupuoleen, ja onko se tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi (ks. vastaavasti asia C‑278/93,
Freers ja Speckmann, tuomio 7.3.1996, Kok. 1993, s. I‑1165, 28 kohta).
Näin ollen esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että EY 141 artiklaa ja direktiivin 75/117 1 artiklaa on tulkittava
siten, että ne estävät sellaisen kansallisen lainsäädännön, jonka mukaan osa‑aikaiset opettajat eivät saa – kuten eivät kokopäiväiset
opettajatkaan – mitään korvausta, kun lisätyö ei ylitä kolmea tuntia kalenterikuukaudessa, jos kyseinen erilainen kohtelu
vaikuttaa lukumäärältään huomattavasti useampaan naiseen kuin mieheen ja jos tällainen erilainen kohtelu ei ole perusteltavissa
sellaisella päämäärällä, joka ei mitenkään liity tiettyyn sukupuoleen, tai jos se ei ole tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Saksan hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja
ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe ennakkoratkaisua
pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana
on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on ratkaissut Verwaltungsgericht Mindenin 26.7.2002 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
EY 141 artiklaa ja miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä
10 päivänä helmikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/117/ETY 1 artiklaa on tulkittava siten, että ne estävät sellaisen
kansallisen lainsäädännön, jonka mukaan osa‑aikaiset opettajat eivät saa – kuten eivät kokopäiväiset opettajatkaan – mitään
korvausta lisätyötunneilta, kun lisätyö ei ylitä kolmea tuntia kalenterikuukaudessa, jos kyseinen erilainen kohtelu vaikuttaa
lukumäärältään huomattavasti useampaan naiseen kuin mieheen ja jos tällainen erilainen kohtelu ei ole perusteltavissa sellaisella
päämäärällä, joka ei mitenkään liity tiettyyn sukupuoleen, tai jos se ei ole tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.
Jann
La Pergola
von Bahr
Silva de Lapuerta

Lenaerts
Julistettiin Luxemburgissa 27 päivänä toukokuuta 2004.
R. Grass

P. Jann
kirjaaja

ensimmäisen jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.