CELEX: 62003CJ0300
Bendrijos tranzitas
Skolos muitinei atsiradimas dėl pažeidimo ar nusižengimo
Termino pateikti įrodymus apie pažeidimo ar nusižengimo vietą nepranešimo tranzito procedūros vykdytojui pasekmės

1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio
Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1, toliau – Muitinės kodeksas), ir 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB)
Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, p. 1, toliau – Įgyvendinimo reglamentas),
išaiškinimu.
2       Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp bendrovės
Honeywell Aerospace GmbH
(toliau –
Honeywell
) ir
Hauptzollamt Gießen
(Vokietija) dėl skolos muitinei atsiradimo.

Bendrijos teisės aktai
3       Muitinės kodekso 37 straipsnis numato:
„1.      Į Bendrijos muitų teritoriją įvežtos prekės nuo jų įvežimo momento yra muitinės prižiūrimos. Jos gali būti muitinės tikrinamos
vadovaujantis galiojančiomis nuostatomis.
2.      Jos lieka taip prižiūrimos tiek laiko, kiek atitinkamais atvejais reikia jų muitiniam statusui nustatyti, o ne Bendrijos prekių
atveju, nepažeidžiant 82 straipsnio 1 dalies, – tol, kol pakeičiamas prekių muitinis statusas, jos įvežamos į laisvąją zoną,
padedamos į laisvąjį sandėlį, reeksportuojamos ar sunaikinamos vadovaujantis 182 straipsniu.“
4       Pagal Muitinės kodekso 96 straipsnį:
„1.      Už prievolių, susijusių su išorinio Bendrijos tranzito procedūra, įvykdymą atsako jos vykdytojas. Jis atsako:
a)      už nesugadintų prekių pristatymą per nustatytą terminą į paskirties muitinės įstaigą, deramai prižiūrint, kad nebūtų pažeistos
muitinės panaudotos prekių identifikavimo priemonės;
<...>“
5       Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 ir 2 dalys nustato:
„1.      Importo skola muitinei atsiranda:
–       neteisėtai paimant iš muitinės priežiūros importo muitais apmokestinamas prekes.
2.      Skola muitinei atsiranda prekių paėmimo iš muitinės priežiūros momentu.“
6       Pagal Muitinės kodekso 215 straipsnio 1–3 dalis:
„1.      Skola muitinei atsiranda toje vietoje, kurioje įvykdomi jos atsiradimą lemiantys veiksmai.
2.      Jeigu 1 dalyje nurodytos vietos nustatyti negalima, skola muitinei laikoma atsiradusia toje vietoje, kurioje muitinė prekes
pripažino esant tokioje padėtyje, kuriai susidarius atsiranda skola muitinei.
3.      Jeigu prekėms įforminta muitinės procedūra nėra baigta, skola muitinei laikoma atsiradusia toje vietoje, kurioje:
–       šioms prekėms buvo įforminta atitinkama procedūra, arba
–       šios prekės buvo įvežtos į Bendriją taikant atitinkamą procedūrą.“
7       Muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalis nustato:
„Pranešimas skolininkui nebegali būti pateikiamas pasibaigus trejų metų laikotarpiui nuo skolos muitinei atsiradimo dienos.
Tačiau, jeigu priežastis, dėl kurios muitinė negalėjo apskaičiuoti tikslios teisiškai privalomos sumokėti pinigų sumos, buvo
veiksmas, dėl kurio galėjo būti iškelta baudžiamoji byla, toks pranešimas gali būti pateikiamas ir pasibaigus nurodytajam
trejų metų laikotarpiui, jeigu jį pateikti leidžia galiojančios nuostatos.“
8       Įgyvendinimo reglamento 378 straipsnio 1 ir 2 dalys numato:
„1.      Nepažeidžiant Muitinės kodekso 215 straipsnio, tais atvejais, kai prekių siunta nebuvo pateikta paskirties įstaigai ir neįmanoma
nustatyti pažeidimo arba nusižengimo vietos, laikoma, kad toks pažeidimas arba nusižengimas padarytas:
–       valstybėje narėje, kuriai priklauso išvykimo įstaiga, arba
–       valstybėje narėje, kuriai priklauso tranzito įstaiga, veikianti įvažiavimo į Bendriją vietoje, kuriai buvo pateiktas tranzito
kontrolės lakštas,
išskyrus atvejus, kai per nustatytą laiką, nurodytą 379 straipsnio 2 dalyje, pateikiami muitinei priimtini įrodymai, pagal
kuriuos įmanoma pripažinti, kad tranzito operacija buvo atlikta be pažeidimų, arba nustatyti faktinę pažeidimo arba nusižengimo
vietą.
2.      Jeigu tokie įrodymai nepateikiami, ir todėl laikoma, kad minėtas pažeidimas arba nusižengimas padarytas išvykimo valstybėje
narėje arba įvažiavimo valstybėje narėje, minėtose 1 dalies antrojoje įtraukoje, muitus ir kitus privalomuosius mokėjimus,
susijusius su atitinkamomis prekėmis, išieško ta valstybė narė, vadovaudamasi Bendrijos arba nacionalinės teisės aktų nuostatomis.“
9       Įgyvendinimo reglamento 379 straipsnis numato:
„1.      Jeigu prekių siunta nebuvo pateikta paskirties įstaigai ir neįmanoma nustatyti vietos, kurioje buvo padarytas pažeidimas arba
nusižengimas, išvykimo įstaiga kuo greičiau, tačiau bet kuriuo atveju nepraėjus 11 mėnesių nuo Bendrijos tranzito deklaracijos
įregistravimo, praneša apie tai vykdytojui.
2.       Šio straipsnio 1 dalyje minėtame pranešime be kitų duomenų turi būti nurodytas laikas, iki kurio išvykimo įstaigai turi būti
pateikti muitinei priimtini įrodymai, pagal kuriuos būtų įmanoma pripažinti, kad tranzito operacija buvo atlikta be pažeidimų,
arba nustatyti faktinę pažeidimo arba nusižengimo vietą. Tas laikas – trys mėnesiai nuo 1 dalyje nurodyto pranešimo datos.
Jeigu minėti įrodymai per tą laikotarpį nepateikiami, valstybė narė, kurios kompetencijai tai priklauso, imasi priemonių išieškoti
dėl pažeidimo arba nusižengimo mokėtinus muitus ir kitus privalomuosius mokėjimus. <...>“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
10     Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad bendrovė
ASA
, kurios teisių perėmėja yra bendrovė
Honeywell
, 1994 m. birželio 3 d. kaip įgaliotas siuntėjas įformino turboreaktoriaus išorinį Bendrijos tranzitą Raunheim (Vokietija).
Pagal Bendrijos tranzito deklaraciją nagrinėjama prekė turėjo būti gabenama sunkvežimiu ir pristatyta paskirties įstaigai
Romoje (Italija) iki 1994 m. birželio 17 dienos.
11     Bendrijos tranzito procedūra nebuvo užbaigta, nes išvykimo įstaiga Vokietijoje negavo pakvitavimo. Norėdama pradėti tyrimo
procedūrą, ši įstaiga Bendrijos tranzito deklaracijos egzempliorių Nr. 1 išsiuntė kompetetingai įstaigai
Hauptzollamt Fulda
(Vokietija)
,
kurios funkcijas vėliau perėmė
Hauptzollamt Gießen, Zentralstelle Such- und Mahnverfahren
(centrinė įstaiga, atsakinga už tyrimų ir reikalavimo procedūras, toliau –
ZSM
). Atsakydama į 1995 m. vasario 10 d.
ZSM
laišką,
ASA
1995 m. vasario 20 d. laišku nurodė, kad pažeidimo vieta buvo nustatyta Italijoje.
12     Italijos muitinė, atsakinga už tyrimą Italijoje, 1997 m. sausio 23 d. ir birželio 26 d. laiškais nurodė, kad prekių siunta
nebuvo pristatyta į Italiją, kad nebuvo pateikta šios siuntos Bendrijos tranzito deklaracija ir kad muitinė nieko negalėjo
sužinoti apie prekių siuntos buvimą Italijoje.
13     1997 m. gegužės 28 d. reikalavimu susimokėti
Hauptzollamt Fulda
nurodė sumokėti importo mokesčius, t. y. muitus ir importo apyvartos mokestį. Vykstant protesto procedūrai
Hauptzollamt Fulda
1999 m. sausio 15 d. laišku patvirtino, kad „nebuvo pateikta jokių įrodymų apie Bendrijos tranzito procedūros atlikimą be
pažeidimų ar alternatyvių įrodymų, numatytų Įgyvendinimo reglamento 380 straipsnyje <...>“ Negavusi jokio atsakymo į šį laišką
per nustatytą terminą,
Hauptzollamt Fulda
atmetė protestą 1999 m. rugpjūčio 17 d. sprendimu.
14     Taip pat iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad grindžiant pagrindinį ieškinį, nebuvo pateikta
jokių įrodymų, pagal kuriuos būtų galima pripažinti, kad Bendrijos tranzito procedūra buvo atlikta be pažeidimų, arba nustatyti
faktinę pažeidimo vietą.
ZSM
nepateikė jokio reikalavimo tranzito procedūros vykdytojui, kuriame būtų nurodyta per trijų mėnesių laikotarpį, numatytą Įgyvendinimo
reglamento 379 straipsnio 2 dalyje, pateikti įrodymus, pagal kuriuos būtų įmanoma pripažinti, kad tranzito operacija atlikta
be pažeidimų, arba nustatyti faktinę pažeidimo vietą, priešingu atveju pripažįstant, kad pažeidimas buvo padarytas Vokietijos
Federacinėje Respublikoje.
15     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame tesime ieškovas,
inter alia
, nurodė, kad dėl to, jog nebuvo nurodytas trijų mėnesių laikotarpis, numatytas 379 straipsnio 2 dalyje, jis neturėjo galimybės
per šį terminą nustatyti faktinės prekių siuntos buvimo vietos ir įrodyti, kad Bendrijos tranzito procedūra buvo atlikta be
pažeidimų, pateikiant alternatyvų įrodymą, numatytą Įgyvendinimo reglamento 380 straipsnyje. Todėl neatsirado jokios jo skolos
muitinei ir turi būti panaikintas 1997 m. gegužės 28 d. reikalavimas susimokėti mokesčius bei 1999 m. rugpjūčio 17 d. sprendimas.
16     Abejodamas dėl susijusių Bendrijos teisės nuostatų aiškinimo, Kaselio
Hessisches Finanzgericht
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir kreiptis į Teisingumo Teismą, pateikdamas šiuos prejudicinius klausimus:
„1)      Ar pagal Reglamento <...> Nr. 2913/92 (redakcija, galiojusi iki 1999 m. gegužės 9 d.) 215 straipsnio 2 dalį ar 3 dalies pirmą
įtrauką turi būti manoma, kad skola muitinei atsirado toje vietoje, kurioje muitinė prekes pripažino esant tokioje padėtyje,
kuriai susidarius atsiranda skola muitinei (2 dalis), ar toje vietoje, kurioje šioms prekėms buvo įforminta atitinkama procedūra
(3 dalies pirma įtrauka), kai prekių siunta, kuriai buvo įforminta išorinio Bendrijos tranzito procedūra, nebuvo pristatyta
paskirties įstaigai, o pažeidimo vieta negali būti nustatyta, tačiau pranešime, numatytame šio reglamento 379 straipsnio 1 dalyje,
nenurodydama laiko, iki kurio išvykimo įstaigai turi būti pateikti įrodymai, pagal kuriuos būtų įmanoma pripažinti, kad tranzito
operacija buvo atlikta be pažeidimų, arba nustatyti faktinę pažeidimo arba nusižengimo vietą, muitinė vis dėlto pažeidė Reglamento
<...> Nr. 2454/93 (redakcija, galiojusi iki 2001 m. birželio 30 d.) 378 straipsnio 1 dalies paskutinę pastraipą ir 379 straipsnio
2 dalies pirmą sakinį?
2)      Jei į (pirmą) klausimą <...> būtų atsakyta teigiamai:
Ar kompetetingos muitinės muitų išieškojimas pagal Reglamento <...> Nr. 2454/93 (redakcija, galiojusi iki 2001 m. birželio
30 d.) 379 straipsnio 2 dalies trečią sakinį numato, kad muitinė pranešime, numatytame šio reglamento 379 straipsnio 1 dalyje,
privalo nurodyti laiką, iki kurio išvykimo įstaigai turi būti pateikti įrodymai, pagal kuriuos būtų įmanoma pripažinti, kad
tranzito operacija buvo atlikta be pažeidimų, arba nustatyti faktinę pažeidimo arba nusižengimo vietą?“

Dėl prejudicinių klausimų
17     Pateiktais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
ar tokios aplinkybės, kai prekės, kuriai buvo įforminta išorinio tranzito procedūra, išvykimo įstaiga pranešime, numatytame
Įgyvendinimo reglamento 379 straipsnio 1 dalyje, pagal to paties reglamento 379 straipsnio 2 dalį nenurodė trijų mėnesių laikotarpio,
iki kurio išvykimo įstaigai turi būti pateikti įrodymai, pagal kuriuos būtų įmanoma pripažinti, kad tranzito operacija buvo
atlikta be pažeidimų, arba nustatyti faktinę pažeidimo arba nusižengimo vietą, yra kliūtis atsirasti importo skolai muitinei
Muitinės kodekso 203 straipsnio prasme. Neigiamo atsakymo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia:
jeigu minėtos aplinkybės nėra kliūtis atsirasti skolai muitinei, ar ji nedraudžia bent jau to, kad šią skolą išvykimo įstaiga
galėtų išieškoti iš tranzito operacijos vykdytojo.
18     Pagal Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalį importo skola muitinei atsiranda neteisėtai paimant iš muitinės priežiūros importo
muitais apmokestinamas prekes (šiuo klausimu žr. 2001 m. vasario 1 d. Sprendimo
D. Wandel
, C‑66/99, Rink. p. I‑873, 50 punktą; 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo
Liberexim
, C‑371/99, Rink. p. I‑6227, 52 punktą ir 2002 m. lapkričio 14 d. Sprendimo
SPKR
, C‑112/01, Rink. p. I‑10655, 30 bei 35 punktus). Pagal tos pačios nuostatos 2 dalį skola muitinei atsiranda minėto paėmimo
(iš muitinės priežiūros) momentu.
19     Dėl paėmimo iš muitinės priežiūros sąvokos, numatytos Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalyje, primintina, kad pagal Teisingumo
Teismo praktiką ši sąvoka turi būti suprantama taip, kad į ją įeina bet koks veiksmas ar neveikimas, kuris sutrukdo, kad ir
tik trumpam, kompetetingai muitinei prieiti prie prekės, esančios muitinės priežiūroje, bei atlikti tikrinimą, numatytą Muitinės
kodekso 37 straipsnio 1 dalyje (2004 m. balandžio 29 d. Sprendimas
British American Tobacco Manufacturing
, C‑222/01, Rink. p. I‑0000, 47 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
20     Taip yra tuomet, kai, kaip ir pagrindinėje byloje, ginčijamos prekių siuntos, kuriai buvo įforminta išorinio Bendrijos tranzito
procedūra, išvykimo įstaiga konstatavo, kad ši siunta nebuvo pristatyta paskirties įstaigai ir kad nagrinėjamai prekių siuntai
įforminta muitinės procedūra nebuvo užbaigta.
21     Įgyvendinimo reglamento 378 straipsnio 1 dalis numato, kad nepažeidžiant skolos atsiradimo vietos nustatymo taisyklių, išvardytų
Muitinės kodekso 215 straipsnyje, kai, kaip ir pagrindinėje byloje, prekių siunta nebuvo pateikta paskirties įstaigai ir kai
nebuvo įmanoma nustatyti pažeidimo arba nusižengimo vietos, manoma, kad toks pažeidimas arba nusižengimas padarytas valstybėje
narėje, kuriai priklauso išvykimo įstaiga, arba valstybėje narėje, kuriai priklauso tranzito įstaiga, veikianti įvažiavimo
į Bendriją vietoje, kuriai buvo pateiktas tranzito kontrolės lakštas, išskyrus atvejus, kai per nustatytą laiką, nurodytą
Įgyvendinimo reglamento 379 straipsnio 2 dalyje, pateikiama įrodymų, pagal kuriuos įmanoma pripažinti, kad tranzito operacija
buvo atlikta be pažeidimų, arba nustatyti faktinę pažeidimo arba nusižengimo vietą.
22     Pagal Įgyvendinimo reglamento 379 straipsnio 1 dalį, jeigu prekių siunta nebuvo pateikta paskirties įstaigai ir neįmanoma
nustatyti vietos, kurioje buvo padarytas pažeidimas arba nusižengimas, išvykimo įstaiga kuo greičiau, tačiau bet kuriuo atveju
nepraėjus 11 mėnesių nuo Bendrijos tranzito deklaracijos įregistravimo, praneša apie tai vykdytojui. Pagal to paties straipsnio
2 dalį 1 dalyje minėtame pranešime be kitų duomenų turi būti nurodytas laikas, iki kurio išvykimo įstaigai turi būti pateikti
muitinei priimtini įrodymai, pagal kuriuos būtų įmanoma pripažinti, kad tranzito operacija buvo atlikta be pažeidimų, arba
nustatyti faktinę pažeidimo arba nusižengimo vietą. Tas laikas yra trys mėnesiai nuo 1 dalyje nurodyto pranešimo datos. Jeigu
minėti įrodymai per tą laikotarpį nepateikiami, valstybė narė, kurios kompetencijai tai priklauso, imasi priemonių išieškoti
dėl pažeidimo arba nusižengimo mokėtinus muitus ir kitus privalomuosius mokėjimus.
23     Jei, priešingai
Honeywell
ginamam argumentui, nepranešimas apie trijų mėnesių laikotarpį, nurodytą Įgyvendinimo reglamento 379 straipsnio 2 dalyje,
netrukdo atsirasti skolai muitinei Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalies prasme, nes įvykis, dėl kurio atsiranda skola
muitinei yra, kaip nurodyta šio sprendimo 18 punkte, neteisėtas importo muitais apmokestinamų prekių paėmimas iš muitinės
priežiūros, dėl to, kad šios prekės nebuvo pateiktos paskirties įstaigai, pranešimas apie šį trijų mėnesių terminą vykdytojui
vis dėlto yra būtinas muitinei išieškant skolą.
24     Iš tikrųjų iš Įgyvendinimo reglamento 378 straipsnio 1 dalies ir 379 straipsnio 2 dalies formuluotės matyti, kad išvykimo
įstaigos pranešimas vykdytojui apie laiką, iki kurio gali būti pateikti reikalaujami įrodymai, yra būtinas ir turi būti pateiktas
prieš skolos muitinei išieškojimą. Šis laikas skirtas apsaugoti vykdytojo interesus jam suteikiant trijų mėnesių laikotarpį
prireikus pateikti įrodymus, pagal kuriuos būtų įmanoma pripažinti, kad tranzito operacija buvo atlikta be pažeidimų, arba
nustatyti faktinę pažeidimo arba nusižengimo vietą (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
SPKR
38 punktą).
25     Tokiomis aplinkybėmis valstybė narė, kurioje yra išvykimo įstaiga, gali pradėti importo muitų išieškojimą, tik jeigu ji vykdytojui
pranešė, kad jis turi per tris mėnesius pateikti reikalaujamus įrodymus, ir kai šie įrodymai nebuvo pateikti per šį terminą
(analogiškai žr. 1999 m. spalio 21 d. Sprendimo
Lensing & Brockhausen
, C‑233/98, Rink. p. I‑7349, 31 punktą). Remiantis Muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalimi, apie skolos muitinei dydį bet
kuriuo atveju turi būti pranešta nepažeidžiant trejų metų senaties termino, skaičiuojamo nuo skolos muitinei atsiradimo dienos.
26     Taigi į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip: Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalies nuostatos kartu su Įgyvendinimo
reglamento 379 straipsnio nuostatomis turi būti aiškinamos taip, kad skola muitinei atsirado, kai prekių siunta, kuriai buvo
įforminta išorinio Bendrijos tranzito procedūra, nebuvo pateikta paskirties įstaigai, tačiau valstybė narė, kurioje yra išvykimo
įstaiga, gali pradėti importo muitų išieškojimą, tik jeigu ji vykdytojui pranešė, kad jis turi per tris mėnesius pateikti
reikalaujamus įrodymus, ir kai šie įrodymai nebuvo pateikti per šį laikotarpį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
27     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija), nutaria:
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 203 straipsnio 1 dalies
nuostatos kartu su 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento Nr. 2913/92
įgyvendinimo nuostatas, 379 straipsnio nuostatomis turi būti aiškinamos taip, kad skola muitinei atsirado, kai prekių siunta,
kuriai buvo įforminta išorinio Bendrijos tranzito procedūra, nebuvo pateikta paskirties įstaigai, tačiau valstybė narė, kurioje
yra išvykimo įstaiga, gali pradėti skolos muitinei išieškojimą, tik jeigu ji vykdytojui pranešė, kad jis turi per tris mėnesius
pateikti reikalaujamus įrodymus, ir kai šie įrodymai nebuvo pateikti per šį laikotarpį.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.