CELEX: 61995TJ0146
Annullationssøgsmål
Den europæiske ombudsmand
Ansøgning
Udnævnelsesprocedure
Afvisning
Princippet om forbud mod forskelsbehandling

Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder
1 Ved EF-traktatens artikel 138 E, som blev indsat ved artikel G, nr. 41), i traktaten om Den Europaeiske Union, blev der oprettet en stilling som europaeisk ombudsmand. Det foreskrives i artikel 138 E, at Parlamentet udnaevner ombudsmanden.
2 Da en foerste udnaevnelsesprocedure, som blev indledt i juli 1994, ikke foerte til noget resultat, indledte Parlamentet en ny procedure.
3 I det oejemed aendrede Parlamentet paa plenarmoedet den 16. maj 1995 forretningsordenens artikel 159.
4 Artiklen bestemmer herefter:
"1. [...] formanden [for Parlamentet] [indkalder] ansoegninger til hvervet som ombudsmand og fastsaetter fristen for indgivelsen af disse. Indkaldelsen offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.
2. Ansoegningerne skal indgives med stoette fra mindst 29 medlemmer af Parlamentet fra mindst to medlemsstater.
Et medlem kan kun stoette én ansoeger.
Ansoegningerne skal indeholde al noedvendig dokumentation, for at det med sikkerhed kan godtgoeres, at ansoegeren opfylder betingelserne i ombudsmandens statut.
3. Ansoegningerne forelaegges for det kompetente udvalg, der kan indkalde ansoegerne til samtale.
[...]"
5 Den 23. maj 1995 offentliggjorde Parlamentet en meddelelse om "indkaldelse af ansoegninger med henblik paa udnaevnelse af den europaeiske ombudsmand" (EFT C 127, s. 4, herefter "indkaldelsen" eller "indkaldelsen af ansoegninger"). Den eneste artikel i indkaldelsen indeholdt de samme bestemmelser som forretningsordenens artikel 159, stk. 2. I henhold til stk. 3 skulle ansoegningerne rettes til Europa-Parlamentets formand senest den 16. juni 1995.
6 Den 9. juni 1995 tilstillede sagsoegeren Parlamentets formand en skrivelse, der var vedlagt en ansoegning til stillingen som europaeisk ombudsmand. I skrivelsen fremsatte sagsoegeren to raekker indsigelser vedroerende betingelsen om, at en ansoegning skal indgives med stoette fra mindst 29 medlemmer. Han fremkom for det foerste med formelle indsigelser, idet han anfoerte, at der ikke var den fornoedne klarhed med hensyn til de naermere regler om, hvilken form stoetten skulle have, om, hos hvilke medlemmer stoetten skulle soeges opnaaet (medlemmer af Europa-Parlamentet eller af nationale parlamenter) og om den dato, hvor stoetten skulle vaere konkretiseret. For det andet fremkom han med materielle indsigelser, idet han anfoerte, at den omstaendighed, at en ansoegning skal indgives med stoette fra 29 medlemmer, er en kraenkelse af ombudsmandens uafhaengighed, som er fastsat i traktatens artikel 138 E. Sagsoegeren anfoerte, at hans ansoegning derfor ikke indeholdt navnene paa 29 medlemmer, som maatte antages at stoette ham. Med henblik paa at kunne opfylde denne betingelse anmodede han Parlamentets formand om, saafremt det fandtes hensigtsmaessigt, hurtigst muligt at rundsende sagsoegerens ansoegning, oversat til alle Unionens officielle sprog, til Parlamentets medlemmer og forskellige politiske grupper.
7 Ved skrivelse af 15. juni 1995, som blev fremsendt pr. telefax, meddelte Parlamentets generalsekretaer sagsoegeren, at hans ansoegning var blevet registreret af Parlamentets Bureau, men at dette ikke "kunne gribe ind i udnaevnelsesproceduren ved at rundsende ansoegningerne til medlemmerne med anmodning om eventuelt at stoette dem, jf. forretningsordenens artikel 159, stk. 2".
8 Den 15. juni 1995 sendte sagsoegeren pr. telefax en skrivelse, der var vedlagt hans ansoegning, til formaendene for Parlamentets politiske grupper og pr. post til Europa-Parlamentets medlemmer fra de nye medlemsstater i Unionen.
9 Den 23. juni 1995 tilstillede sagsoegeren Parlamentets formand en haandskreven skrivelse, hvori han anmodede om, at hans skrivelse af 9. juni 1995 blev besvaret. Ifoelge sagsoegeren ville kun en rundsendelse af hans ansoegning give ham mulighed for at opfylde betingelsen om stoette fra 29 medlemmer, uden at ombudsmandens uafhaengighed blev kraenket. I uafhaengighedens navn bestred han i oevrigt, at ansoegninger fra politikere kunne tages i betragtning.
10 Ved skrivelse af 4. juli 1995 bekraeftede Parlamentets generalsekretaer sit svar af 15. juni 1995.
Retsforhandlinger
11 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 2. juli 1995 har sagsoegeren i henhold til EF-traktatens artikel 173 anlagt naervaerende sag. Sagen er registreret under nr. C-228/95.
12 Ved saerskilt processkrift indleveret til Justitskontoret samme dag indgav sagsoegeren i medfoer af traktatens artikel 186 og artikel 83 i Domstolens procesreglement en begaering om foreloebige forholdsregler. Begaeringen blev registreret under nr. C-228/95 R.
13 Efter at have fastslaaet, at sagerne henhoerer under Rettens kompetence, henviste Domstolen ved kendelse af 11. juli 1995 de to sager til Retten i henhold til artikel 47 i EF-statutten for Domstolen. Sagerne blev registreret paa Rettens Justitskontor den 13. juli 1995 under nr. T-146/95 og T-146/95 R.
14 Ved kendelse af 18. august 1995 (Sml. II, s. 2255) tog Rettens praesident ikke begaeringen om foreloebige forholdsregler til foelge.
15 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
16 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten i offentligt retsmoede den 11. juni 1996.
Parternes paastande
17 I staevningen har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
"Sagen fremmes til realitetsbehandling, og der gives sagsoegeren medhold.
Det fastslaas, at:
° Intet udvalg under Parlamentet udtrykkeligt og formelt er tillagt 'kompetence' i henhold til artikel 159 i RPE [Europa-Parlamentets forretningsorden].
° Ingen tjenestemand og intet medlem har udtrykkeligt og formelt faaet til opgave at behandle ansoegningerne.
° Der ikke er fastsat nogen klagefrist med henblik paa at anfaegte afgoerelser om, at ansoegninger skal eller ikke skal tages i betragtning.
° Betingelsen om ombudsmandens uafhaengighed principielt er uforenelig med, at en ansoeger kan vaere politiker, der er aktivt medlem af et politisk parti og underkastet partidisciplin og de forskellige bestaaende politiske forpligtelser.
° Ombudsmandens kontrolfunktion er komplementaer i forhold til den politiske kontrolfunktion, som EP [Europa-parlamentet] (og udvalget for andragender) udoever.
Meddelelsen om 'indkaldelse af ansoegninger med henblik paa udnaevnelse af den europaeiske ombudsmand' , offentliggjort den 23. maj 1995 (EFT C 127, s. 4), og alle dermed forbundne og efterfoelgende retsakter annulleres, herunder:
° Generalsekretaerens afgoerelse nr. 019473 af 15. juni 1995, navnlig for saa vidt det herved afvises at rundsende sagsoegerens ansoegning til EP' s medlemmer [...].
° De retsakter ° skriftlige saavel som ikke-skriftlige ° der vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt ansoegninger fra navnlig politikere skal tages i betragtning.
° De forvaltningsakter, der er udstedt efter den offentlige hoering den 28. og 29. juni 1995.
Det fastslaas endvidere, at Europa-Parlamentet faktisk har modtaget sagsoegerens ansoegning, men at ingen klar, skriftlig og begrundet afgoerelse er kommet til sagsoegerens kundskab, hvorfor han ikke har haft mulighed for at konstatere, om der eventuelt er begaaet ulovligheder i forbindelse med hans udelukkelse, og eventuelt anfaegte den.
Henset til sagens uopsaettelighed traeffes der under alle omstaendigheder afgoerelse om, at
° den administrative procedure vedroerende udnaevnelsen af den europaeiske ombudsmand stilles i bero, indtil den afstemning, som paataenkes gennemfoert den 12. juli 1995 i Strasbourg, har fundet sted
° sagsoegeren kendes berettiget til, at hans ansoegning samt den relevante dokumentation, herunder kopi af staevningen i hovedsagen og af begaeringen om foreloebige forholdsregler, tilstilles alle Parlamentets medlemmer; i modsat fald
° kendes sagsoegeren berettiget til at blive hoert inden (eller i givet fald under) den afstemning i EP, der er fastsat til den 12. juli 1995 i Strasbourg.
Fristerne i meddelelsen om 'indkaldelse af ansoegninger med henblik paa udnaevnelse af den europaeiske ombudsmand' bringes igen til at loebe, indtil sagsoegerens (og de andre ansoegeres) ansoegninger samt de oevrige dokumenter, der vedroerer dem, behoerigt oversat til hovedsprogene eller til alle de officielle sprog, i deres helhed tilstilles EP' s medlemmer.
Europa-Parlamentet tilpligtes at efterkomme alle paa omraadet gaeldende retsregler.
Sagsoegeren kendes berettiget til gennem EP ° og for dettes regning ° oejeblikkeligt at lade de 626 medlemmer (som er opfoert i EP' s medlemsfortegnelse fra marts 1995 eller i en nyere medlemsfortegnelse) fra de 15 stater i EU [Den Europaeiske Union] tilstille en kopi af staevningen i hovedsagen og af begaeringen om foreloebige forholdsregler samt en kopi af den afgoerelse, sagsoegeren ° samme dag ° har paastaaet truffet, oversat til de 11 officielle sprog.
Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Sagsoegeren forbeholder sig udtrykkeligt ret til i videst muligt omfang at nedlaegge nye paastande og goere yderligere anbringender gaeldende".
18 I replikken har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
"Det fastslaas, at sagsoegeren har vaeret udsat for 'retsnaegtelse' som foelge af, at artikel 36 i EF-statutten for Domstolen ikke er bragt i anvendelse.
Det fastslaas, at den begaering om foreloebige forholdsregler, sagsoegeren indgav den 26. juni 1995 (og som igen blev indgivet den 26.6. om eftermiddagen samt den 28.6.1995 og den 2.7.1995), foerst (og kun delvis) blev behandlet den 11. juli 1995 i form af en kendelse om henvisning til Retten og den 18. august 1995 i form af en kendelse, hvorefter begaeringen ikke blev taget til foelge.
Det fastslaas, at det saakaldte princip om en 'rimelig frist' derved er tilsidesat, navnlig i naervaerende hastetilfaelde.
Det fastslaas, at der generelt er sket tilsidesaettelse af den grundlaeggende ret til kontradiktion, som omhandles i Strasbourg-konventionens artikel 6, 13 og 14.
Sagen fremmes til realitetsbehandling, og der gives sagsoegeren medhold.
De allerede nedlagte paastande tages til foelge.
Sagsoegeren forbeholder sig ret til i videst muligt omfang at nedlaegge nye paastande og goere yderligere anbringender gaeldende."
19 Europa-Parlamentet har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen afvises.
° Subsidiaert frifindes Europa-Parlamentet.
° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende regler.
Formaliteten
20 Parlamentet har gjort gaeldende, at annullationspaastandene maa afvises, idet sagsoegeren ikke har den fornoedne retlige interesse, da de anfaegtede retsakter ikke beroerer ham umiddelbart og individuelt i den i traktatens artikel 173 forudsatte betydning. Parlamentet har overladt det til Retten af egen drift at efterproeve, om de oevrige paastande kan fremmes til behandling i realiteten.
21 Sagsoegeren har anfoert, at han som unionsborger og uafhaengig ansoeger har en umiddelbar og oejeblikkelig retlig interesse.
22 Det bemaerkes, at da det drejer sig om en paastand om, at sagen skal afvises, fordi ufravigelige procesforudsaetninger ikke er opfyldt, kan Retten i henhold til procesreglementets artikel 113 af egen drift efterproeve alle aspekter vedroerende sagens formalitet.
23 Med hensyn til den konkrete sag bemaerkes for det foerste, at under et annullationssoegsmaal kan paastande om, at der alene fastslaas faktiske eller retlige omstaendigheder, ikke i sig selv udgoere gyldigt nedlagte paastande.
24 Alle saadanne paastande maa derfor afvises.
25 For det andet bemaerkes, at sagsoegeren i henhold til procesreglementets artikel 44, stk. 1, litra c), skal angive soegsmaalets genstand i staevningen. Dette indebaerer, at soegsmaalets genstand skal vaere fastlagt tilstraekkelig praecist, saaledes at sagsoegte paa et relevant grundlag kan fremfoere sine indsigelser og Retten kan blive klar over, hvad der er genstanden for sagsoegerens paastande.
26 Retten finder, at paastanden om annullation af "alle dermed forbundne og efterfoelgende retsakter", og navnlig af "de retsakter ° skriftlige saavel som ikke-skriftlige ° der vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt ansoegninger fra navnlig politikere skal tages i betragtning" og af "de forvaltningsakter, der er udstedt efter den offentlige hoering den 28. og 29. juni 1995", og som i oevrigt ikke paa grundlag af staevningen naermere kan fastlaegges, ikke er tilstraekkelig praecis (jf. Rettens kendelse af 29.11.1993, sag T-56/92, Koelman mod Kommissionen, Sml. II, s. 1267, praemis 19).
27 Paastanden om, at "Europa-Parlamentet tilpligtes at efterkomme alle paa omraadet gaeldende retsregler", er heller ikke tilstraekkelig praecis. Saafremt det antoges, at denne paastand skal fortolkes som en paastand om, at Retten giver Parlamentet et paalaeg, bemaerkes, at under en sag anlagt i henhold til traktatens artikel 173 har Retten ikke kompetence til at give institutionerne paalaeg (jf. kendelsen i sagen Koelman mod Kommissionen, praemis 18).
28 Alle ovennaevnte paastande maa herefter afvises.
29 For det tredje bemaerkes, at i henhold til procesreglementets artikel 104, stk. 3, skal begaeringer om foreloebige forholdsregler fremsaettes i et saerskilt dokument.
30 Foelgelig maa de i staevningen nedlagte paastande om, at der traeffes foreloebige forholdsregler, afvises (jf. Rettens dom af 22.5.1996, sag T-140/94, Gutiérrez de Quijano y Llorens mod Parlamentet, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 32). Det maa i oevrigt fastslaas, at sagsoegeren har nedlagt de samme paastande i saerskilt dokument den 2. juli 1993, og at de ikke blev taget til foelge, jf. ovennaevnte kendelse afsagt af Rettens praesident den 18. august 1995. Det ville saaledes under alle omstaendigheder vaere ufornoedent at traeffe afgoerelse vedroerende de i staevningen indeholdte paastande om foreloebige forholdsregler.
31 For det fjerde bemaerkes, at det fremgaar af artikel 19 i EF-statutten for Domstolen og af procesreglementets artikel 44, at en sagsoeger ikke kan nedlaegge nye paastande i replikken (jf. Rettens dom af 26.10.1993, sag T-22/92, Weissenfels mod Parlamentet, Sml. II, s. 1095, praemis 27).
32 Bortset fra paastandene om, at sagen fremmes til realitetsbehandling, at der gives sagsoegeren medhold, og de paastande, der henviser til de i staevningen nedlagte paastande, er der ingen sammenhaeng mellem de paastande, der er nedlagt i replikken, og dem, staevningen indeholder. De maa derfor afvises.
33 For det femte bemaerkes for saa vidt angaar paastanden om annullation af "indkaldelsen af ansoegninger", at i henhold til traktatens artikel 173, stk. 4, er det en betingelse for, at et annullationssoegsmaal anlagt af en fysisk person til proevelse af en beslutning, som ikke er rettet til ham, kan fremmes til realitetsbehandling, at den anfaegtede beslutning beroerer ham umiddelbart og individuelt. Ifoelge fast praksis vil en sagsoeger kun kunne paastaa, at han beroeres individuelt som omhandlet i traktatens artikel 173, stk. 4, hvis beslutningen rammer ham paa grund af visse egenskaber, som er saerlige for ham, eller paa grund af en faktisk situation, der adskiller ham fra alle andre og derfor individualiserer ham paa lignende maade som adressaten (jf. Domstolens dom af 15.7.1963, sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 411, paa s. 414, org. ref.: Rec. s. 197, paa s. 223).
34 For saa vidt angaar den foreliggende sag bemaerkes blot, at den anfaegtede retsakt er en indkaldelse af ansoegninger, der i sagens natur retter sig til et ubestemt antal personer. Sagsoegeren er derfor ikke mere beroert end enhver anden mulig ansoeger. Uden at det er fornoedent at tage stilling til, om den anfaegtede retsakt er en retsakt fra Parlamentet, der skal have retsvirkning over for tredjemand, jf. traktatens artikel 173, stk. 1, maa paastanden om annullation af indkaldelsen af ansoegninger derfor afvises.
Realiteten
35 Indledningsvis maa det fastslaas, at under hensyn til det ovenfor anfoerte (praemis 22-34) er det, bortset fra paastanden om sagsomkostninger, kun paastanden om annullation af den skrivelse fra Parlamentets generalsekretaer, som blev tilstillet sagsoegeren den 15. juni 1995 (jf. ovenfor i praemis 7), der kan fremmes til realitetsbehandling.
36 Saa vidt Retten kan forstaa, har sagsoegeren i staevningen tilsyneladende kun fremfoert ét anbringende til stoette for paastanden om annullation af afgoerelsen, nemlig at princippet om forbud mod forskelsbehandling er tilsidesat, idet sagsoegeren reelt ikke har kunnet indgive sin ansoegning med henblik paa valget af ombudsmanden.
37 Hertil bemaerkes, at forbuddet mod forskelsbehandling ifoelge fast retspraksis indebaerer, at sammenlignelige situationer ikke maa behandles forskelligt, medmindre en saadan forskellig behandling er objektivt begrundet (jf. Rettens dom af 24.4.1996, forenede sager T-551/93, T-231/94, T-232/94, T-233/94 og T-234/94, Industrias Pesqueras Campos m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 164).
38 I den foreliggende sag har sagsoegeren intet fremfoert, der kan godtgoere, at andre ansoegere ikke er blevet behandlet paa samme maade. Sagsoegeren har navnlig ikke godtgjort, at Parlamentets Bureau skulle have accepteret at rundsende andre ansoegeres ansoegninger, der var indgivet under samme omstaendigheder som sagsoegerens.
39 Dette eneste anbringende maa derfor forkastes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
40 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Parlamentet har nedlagt en saadan paastand, paalaegges det sagsoegeren at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling)
1) Europa-Parlamentet frifindes for saa vidt angaar paastanden om annullation af skrivelsen af 15. juni 1995 fra Europa-Parlamentets generalsekretaer.
2) I oevrigt afvises sagen.
3) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.