CELEX: 62003CJ0128
Elektri siseturg
Kõrgem tasu riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest
Riigiabi
Direktiiv 96/92/EÜ
Juurdepääs võrgule
Mittediskrimineerimise põhimõte

1       Eelotsusetaotlused käsitlevad EÜ artikli 87 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/92/EÜ
elektri siseturu ühiseeskirjade kohta (EÜT L 1997, L 27, lk 20; ELT eriväljaanne 12/02, lk 3), eelkõige selle artiklite 7
ja 8 tõlgendamist.
2       Need taotlused esitati kaebuste lahendamise raames, mille esitasid äriühingud AEM SpA (edaspidi „AEM”) ja AEM Torino SpA (edaspidi
„AEM Torino”), et vaidlustada Autorità per l’energia elettrica e per il gas (elektrienergia- ja gaasiamet, edaspidi „AEEG”)
kaks otsust ning ministri dekreet, millega kehtestati teatavatele hüdroelektrijaamadele ja geotermilistele elektrijaamadele
lisatasu riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
3       Direktiivi 96/92 artikli 1 kohaselt kehtestatakse selles direktiivis „elektri tootmise, ülekandmise ja jaotamise ühiseeskirjad.
Selles sätestatakse elektrisektori korralduse ja toimimise, turulepääsu, pakkumiskutsete suhtes kohaldatavate kriteeriumide
ja korra, lubade väljastamise ja võrkude toimimise eeskirjad.”
4       Direktiivi 96/92 artikli 7 lõiked 1 ja 5 sätestavad:
„1.      Liikmesriigid määravad või kohustavad ülekandevõrke omavaid ettevõtjaid määrama liikmesriikide poolt kindlaksmääratavaks ajavahemikuks
tõhusust ja majanduslikku tasakaalu silmas pidades võrguoperaatori, kes varustuskindluse tagamiseks vastutaks ülekandevõrgu
kasutamise, selle hoolduse tagamise ja vajaduse korral selle ülekandevõrgu ning teiste võrkude ühenduste arendamise eest kõnealuses
piirkonnas.
[...]
5.      Võrguoperaator ei diskrimineeri võrgukasutajaid või kasutajarühmi üksteise suhtes ega oma tütarettevõtjate või osanike/aktsionäride
kasuks.”
5       Sama direktiivi artikli 8 lõiked 1–3 sätestavad:
„1.      Ülekandevõrgu operaator vastutab tootmisseadmete dispetšjuhtimise eest oma piirkonnas ning võrkudevaheliste ühenduste kasutuse
kindlaksmääramise eest.
2.      Ilma et see piiraks elektritarneid lepinguliste, sealhulgas pakkumistingimustest tulenevate kohustuste alusel, määratakse
tootmisseadmete dispetšjuhtimine ja võrkudevaheliste ühenduste kasutus kindlaks objektiivsete avaldatud kriteeriumide alusel,
mille liikmesriik võib heaks kiita ja mida tuleb kohaldada mittediskrimineerival viisil, mis tagab elektri siseturu nõuetekohase
toimimise. Neis kriteeriumides võetakse arvesse kasutusel olevatest tootmisseadmetest lähtuvate või võrkudevaheliste ühenduste
kaudu toimuvate elektriedastuste majanduslikku tähtsusjärjestust ning võrgu tehnilisi piiranguid.
3.      Liikmesriik võib nõuda, et võrguoperaator annaks tootmisseadmete dispetšjuhtimisel eesõiguse nendele tootmisseadmetele, mis
kasutavad taastuvaid energiaallikaid või jäätmeid või toodavad nii soojust kui elektrit.”
6       Nimetatud direktiivi artikli 24 lõige 1 sätestab:
„1.      Need liikmesriigid, kus enne käesoleva direktiivi jõustumist võetud kohustusi või antud tegevusgarantiisid ei tohi käesoleva
direktiivi sätete tõttu täita, võivad taotleda üleminekukorda, mille komisjon võib neile anda, võttes muu hulgas arvesse asjaomase
võrgu suurust, selle ühendamise määra ning elektritööstuse struktuuri. Komisjon teatab enne otsuse tegemist nendest taotlustest
liikmesriikidele, võttes arvesse konfidentsiaalsuskohustust. Otsus avaldatakse Euroopa Ühenduste Teatajas.”
7       Direktiivi 96/92 artikli 24 lõige 2 täpsustab, et üleminekukorra taotlused tuleb komisjonile esitada hiljemalt üks aasta pärast
direktiivi jõustumist.

Siseriiklikud õigusnormid
8       16. märtsi 1999. aasta seadusandlik dekreet nr 79 elektri siseturu ühiseeskirju käsitleva direktiivi 96/92/EÜ täitmise kohta
(Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana, nr 75, 31.3.1999, lk 8, edaspidi „seadusandlik dekreet nr 79/99”) sätestab
artikli 3 lõikes 10, et riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest tuleb maksta võrguoperaatorile tasu. Tasu
määratakse kindlaks tootmiskohtade ja lõpptarbijate geograafilisest paiknemisest olenemata ning lähtudes igal juhul mittediskrimineerivatest
kriteeriumidest. Tasu määrab kindlaks AEEG, kes samuti korrigeerib selle suurust.
9       Seadusandliku dekreedi nr 79/99 artikli 3 lõige 11 sätestab, et elektrivõrguga seotud üldkulude hulka kuuluvad erinevad kulud:
teadustegevuse kulud, tootmise lõpetanud tuumaelektrijaamade demonteerimise kulud, tuumkütusetsükli peatamise kulud ning seonduvate
ja järgnevate tegevuste kulud. Üldkulusid täpsustatakse Ministro dell’industria, del commercio e dell’artigianato (tööstus-,
kaubandus- ja käsitööndusministri) dekreedi või dekreetidega Ministro del tesoro, del biliancio e della programmazione economica
(riigikassa-, eelarve- ja majandusliku planeerimise ministri) heakskiidul ning AEEG ettepanekul.
10     Ministro del tesoro, del bilancio e della programmazione economica heakskiidul ja AEEG ettepanekul vastuvõetud Ministro dell’industria,
del commercio e dell’artigianato 26. jaanuari 2000. aasta dekreedi, mis käsitleb elektrisüsteemi üldkulude kindlaksmääramist
(Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana, nr 27, 3.2.2000, lk 12, edaspidi „26. jaanuari 2000. aasta dekreet”), artikli 2
lõige 1 täpsustab, et elektrisüsteemiga seotud üldkulud on järgmised:
„a)      direktiivi [96/92] rakendamise järel elektritootmisega seotud mittetagastatavate kulude hüvitamine tootmis- ja jaotusettevõtjatele
käesolevas dekreedis määratletud kriteeriumide kohaselt;
b)      direktiivi [96/92] ülevõtmisest tuleneva hüdroelektrijaamades ja geotermilistes elektrijaamades, mis olid 19. veebruaril 1997
tootmis- ja jaotusettevõtjate omandis või käsutuses, toodetud elektrienergia kulueelise kompenseerimine;
c)      tootmise lõpetanud tuumaelektrijaamade demonteerimise ja tuumkütusetsükli peatamise ning sellega seotud toimingute kulud;
d)      teadus- ja arendustegevuse kulud seoses üldistes huvides toimuva elektrivõrgu tehnoloogiauuendusega;
e)      [AEEG] otsuse nr 70/97 artikli 2 lõike 2 punktis 4 ja Ministro dell’industria, del commercio e dell’artigianato 19. detsembri
1995. aasta dekreedis ettenähtud elektrienergia soodustariifide kohaldamine.”
11     26. jaanuari 2000. aasta dekreedi artikli 2 lõike 1 punktis b ettenähtud kulueelise kompenseerimise kohta on sama dekreedi
artikli 3 lõikes 3, mis paikneb jaotises „Direktiivi [96/92] rakendamise kulud”, sätestatud järgmist:
„elektrivõrgu üldkulude osaliseks kompenseerimiseks tasandatakse seitsme aasta jooksul alates 1. jaanuarist 2000 ja vastavalt
artiklis 5 täpsustatud tingimustele vaid summa, mis vastab sellise elektrienergia kulueelisele, mis on toodetud hüdroelektrijaamades
ja geotermilistes elektrijaamades, millele ei laiene Comitato interministerale dei prezzi (ministeeriumidevahelise hinnakomisjoni)
12. juuli 1989. aasta otsusega nr 15, 14. novembri 1990. aasta otsusega nr 34 ja 29. aprilli 1996. aasta otsusega nr 6 (muudetud
redaktsioonis) ettenähtud [taastuvaid energiaallikaid kasutavate uute tootmisseadmete jaoks antavate] toetuste süsteem. Käesoleva
lõike sätteid ei kohaldata elektrijaamade suhtes, mille nimivõimsus ei ületa 3 MW, ega veejõupumbajaamade suhtes.”
12     26. jaanuari 2000. aasta dekreedi artikli 5 lõike 9 kohaselt:
„Kulueelisele vastav summa, mis tasandatakse artikli 3 lõikes 3 täpsustatud ajavahemikul, võrdub 2000. aastal elektrienergia
heakskiidetud muutuva ühikuhinnaga, mida toodetakse [AEEG] otsuse nr 70/97 artikli 6 lõike 5 mõttes fossiilkütust kasutavates
elektrijaamades ning järgnevatel aastatel iga elektrijaama ja iga kahekuulise perioodi kohta vahega siseriiklikul turul erinevatel
kahekuulistel perioodidel müüdud elektri hulgihinna kaalutud keskmise väärtuse, kasutades koefitsiendina kõnealuse elektrijaama
poolt erineval ajal kahekuulise perioodi vältel toodetud elektrikogust, ning selle elektrijaama keskmise kindlaksmääratud
ühikuhinna vahel, nagu seda on täpsustanud [AEEG] iga aasta kohta alates eelmise aasta 31. detsembrist. See vahe on 2001.
ja 2002. aastal 75%, 2003. ja 2004. aastal 50% ning 2005. ja 2006. aastal 25%. Pärast seda võrdub vahe nulliga.”
13     AEEG 20. detsembri 2000. aasta otsuse nr 231/00 artikli 2 lõiked 1 ja 2 ning AEEG 20. detsembri 2000. aasta otsuse nr 232/00
artikli 2 lõiked 1, 2 ja 8, mis käsitlevad juurdepääsu eest ülekandevõrgule ja võrgu kasutamise eest hüdroelektrijaamadelt
ja geotermilistelt elektrijaamadelt aastatel 2000–2006 võetavat lisatasu (Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana, Supplemento
ordinario, nr 4, 5.1.2001, lk 13, edaspidi „otsus nr 231/00” ja „otsus nr 232/00”), kehtestavad elektrienergia puhul, mida
mainitakse 26. jaanuari 2000. aasta dekreedi artikli 3 lõikes 3 ning mida toodavad ja annavad võrku elektrijaamad, mis 19. veebruaril
1997 olid tootmis- ja jaotusettevõtjate omandis või käsutuses, lisatasu võrgu kasutamise eest, mis hõlmab dünaamilisi teenuseid,
et tasandada kulueelis 26. jaanuari 2000. aasta dekreedi artikli 2 lõike 1 punkti b mõttes.
14     Otsuste nr 231/00 ja nr 232/00 artiklites 2 ettenähtud lisatasust saadava tulu (edaspidi „lisatasu”) suunab võrguoperaator
vastavalt nimetatud otsuste artikli 3 lõikele 1 Cassa conguaglio per il settore elettrico’sse (elektrisektori tasandusfond,
edaspidi „tasandusfond”). Mõlema mainitud otsuse artikli 3 lõige 2 sätestab, et need maksed kantakse Conto per la gestione
della compensazione della maggiore valorizzazione dell’energia elettrica nella transizione’le (konto kulueelise eest tehtavate
tasandavate maksete haldamiseks üleminekuperioodil). Samade otsuste artikli 3 lõike 3 kohaselt tuleb selle konto võimalik
jääk kanda Conto per nuovi impianti da fonti rinnovabili e assimilate’le (konto taastuvaid ja analoogilisi energiaallikaid
kasutavate uute elektrijaamade jaoks).

Põhikohtuasjad
15     Eelotsusetaotlustest nähtub, et AEM ja AEM Torino on esitanud Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia’le kaebused
otsuste nr 231/00 ja nr 232/00 ning nende ettevalmistavate aktide, alusaktide ja seotud aktide peale, kaasa arvatud 26. jaanuari
2000. aasta dekreet.
16     Kuna nende kaebused jäeti rahuldamata, esitasid AEM ja AEM Torino apellatsioonkaebuse Consiglio di Stato’le, taotledes kaebused
rahuldamata jätnud otsuse tühistamist.
17     Eelotsusetaotlustes märgib Consiglio di Stato eelkõige, et AEM ja AEM Torino väitsid, et lisatasu kuulub täielikult teatavatele
ettevõtjatele või tootmisharudele antava tegevustoetuse alla, mida rahastatakse sektori ettevõtjate tarnetelt võetavatest
maksudest, mis võrdub EÜ artikli 87 lõike 1 mõttes riigiabiga, mida käesolevas asjas anti EÜ asutamislepingus sätestatud korda
eirates. Veel väitsid AEM ja AEM Torino, et erineva tasu võtmine riigi ülekandevõrgule juurdepääsu eest, mis koormab rohkem
teatavaid ettevõtjaid, on vastuolus direktiivi 96/92 aluspõhimõttega, mis käsitleb kõigi juurdepääsuõigust kõnealusele võrgule
ilma diskrimineerimiseta.

Eelotsuse küsimused
18     Consiglio di Stato arvates nähtub vaidlustatud sätete analüüsist, et lisatasu põhineb vajadusel kõrvaldada põhjendamatud eelised
ja konkurentsi tasakaalustamatus, mis ilmnevad elektrituru liberaliseerimise esimesel perioodil aastatel 2000–2006 pärast
direktiivi 96/92 ülevõtmist.
19     Selle kohta märgib nimetatud kohus, et enne liberaliseerimist kohaldasid hüdroelektrijaamadest ja geotermilistest elektrijaamadest
pärit elektrienergia tootmis- ja jaotusettevõtjad tariifi, mille üks element – B-element – oli seotud kütusekuluga. Kuid tariifi
selle elemendiga seotud osa maksid ettevõtjad tasandusfondi, mis omakorda kandis selle üle soojuselektrijaamadele, kellel
ainsana tekkisid kütusekulud.
20     Kõnealused ettevõtjad said pärast muudatusi kahekordse eelise. Esiteks, pärast suletud turu seotud tarbijate jaoks tariifi
B-elemendi kaotamist, mis varem suunati tasandusfondi, said kõnealused ettevõtjad võtta riigi territooriumil tariifisüsteemile
veel alluva suletud turu jaoks määratud ühesugust hinda parameetrite alusel, mis võtsid ikka veel arvesse kütusekulu, kuigi
nemad ise seda kulu ei kandnud. Teiseks kavatseti seda eelist kohaldada ka avatud turul vabatarbijate puhul, kuivõrd hulgihind
suletud turul on kahepoolsete läbirääkimiste aluseks avatud turul. Mõlemad eelised tulenevad ainuüksi sektori liberaliseerimise
järel muudetud õiguslikust raamistikust, mitte tõhususe ega konkurentsivõime muutumisest.
21     Consiglio di Stato täpsustab, et tariifireegleid käsitlevas 4. augusti 1999. aasta seletuskirjas (edaspidi „seletuskiri”)
märkis AEEG, et hüdro- ja geotermilise elektritootmise kulueelisest saadava kasu jätmine tootmis- ja jaotusettevõtjatele looks
neile ettevõtjatele liberaliseerimisprotsessi otsese tagajärjena tulu ja koormaks elektrivõrku, tuues tarbijatele kaasa kõrgemad
tariifid, mis ei põhine suurematel kuludel.
22     Veel täpsustab seletuskiri, et „juhul, kui elektrit toodetakse hüdroelektrijaamades ja geotermilistes elektrijaamades, tuleb
sellise tagajärje vältimiseks kehtestada selle elektrienergia puhul lisatasu ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle võrgu kasutamise
eest seadusandliku dekreedi nr 79/99 artikli 3 lõike 10 mõttes seni, kuni lõpevad olemasolevad kontsessioonid veevõtuks hüdroelektrijaamade
tarbeks ning geotermiliste ressursside kasutamiseks elektrienergia tootmiseks. Lisatasust saadud tulu võib kasutada luhtunud
kulude katmiseks, mis võivad tekkida ning mida ei saa muul viisil katta, või elektrivõrgu üldkulude rahastamiseks, sealhulgas
kulud, mis on seotud taastuvaid energiaallikaid kasutavates elektrijaamades toodetud elektrienergia propageerimisega.”
23     Seletuskirja 2. lisas on kõigepealt märgitud, et enne direktiivi 96/92 ülevõtmist kehtinud süsteemil põhinenud tariifireeglid
nägid ette elektri tootmiseks tasandusfondist toetuste andmise, mis olid diferentseeritud elektrijaamade liikide ja tootjate
järgi.
24     Nimetatud lisas on märgitud, et elektri tootmise toetamise süsteemi selline diferentseeritus ei ole kooskõlas liberaliseeritud
tootmise süsteemiga. Liberaliseeritud süsteemi puhul on vältimatu, et igal perioodil kujuneb elektriturul ühtne hulgihind,
mida määravad ja võtavad kõik tootjad, olenemata kasutatud elektrijaama tüübist.
25     Lõpuks täpsustatakse selles lisas, et kasum, mida saavad hüdroelektrijaamad ja geotermilised elektrijaamad, tuleneb nappide
ressursside kättesaadavusest, s.o elektri tootmiseks kättesaadavatest vee- või geotermilistest ressurssidest, mida praeguses
süsteemis õigesti ei väärtustata.
26     Consiglio di Stato märgib, et vabaturutingimustes edastatava elektrienergia puhul kehtestati lisatasu riigi ülekandevõrgule
juurdepääsu ja selle võrgu kasutamise eest otsusega nr 231/00 alates 2000. aastast, samas kui suletud turul edastatava elektrienergia
suhtes kehtestati see otsusega nr 232/00 alles alates 2001. aastast. Selle tingis asjaolu, et viimasena nimetatud turu suhtes
kaotati tariifi B-element ja sellega seotud kütusekulude toetused alles alates 2001. aastast.
27     Veel täpsustab Consiglio di Stato, et kulueelise tasandamine on ette nähtud järk-järgult väheneval määral kuni 2006. aasta
lõpuni, et võimaldada turu tasakaalustumist, mis tegelikult tagaks konkurentsi.
28     Ta märgib, et on võtnud arvesse asjaolu, et lisatasu ei põhine direktiivi 96/92 artiklil 24.
29     Neil kaalutlustel peab Consiglio di Stato vajalikuks esiteks kontrollida, kas selline süsteem nagu põhikohtuasjas käsitletav
süsteem kujutab endast riigiabi EÜ artikli 87 ja sellele järgnevate artiklite mõttes.
30     Sellega seoses märgib ta, et lisatasust saadavat tulu ei kasutata teatavate turul tegutsevate ettevõtjate või ettevõtjakategooriate
ristsubsideerimiseks, vaid elektrisüsteemi üldkulude katmiseks tarbijate huvides. Seega on tegemist majanduspoliitilise üldmeetmega,
mille eesmärk ei ole teatud ettevõtjate või tootmise soodustamine, vaid vastupidi – sellega püüeldakse üldistes huvides olevate
eesmärkide poole. Erinevalt ettevalmistavates aktides märgitust on Consiglio di Stato seisukohal, et kõnealused sätted ei
näe ette tulu ümberjagamist teatava ettevõtjatekategooria kasuks luhtunud kulude katmise eesmärgil. Peale selle näevad otsused
nr 231/00 ja nr 232/00 ainult võimalusena ette, et võimalik jääk kontol kulueelise eest tehtavate tasandavate maksete haldamiseks
üleminekuperioodil kantakse kontole taastuvaid ja analoogilisi energiaallikaid kasutavate uute elektrijaamade jaoks. Lõppkokkuvõttes
ei saa riigiabiks kvalifitseerida mitte 26. jaanuari 2000. aasta dekreedi neid sätteid, mis näevad ette kõnealuste summade
kandmise süsteemi üldkulude katmiseks mõeldud kontole, vaid eraldiseisvat ja hilisemat kõnealuste juba riigikassale kättesaadavate
summade suunamist teatud ettevõtjate või tootmise soodustamiseks EÜ artikli 87 lõike 1 mõttes.
31     Teiseks peab Consiglio di Stato vajalikuks kontrollida sellise süsteemi vastavust direktiivi 96/92 põhimõtetele ja sätetele,
eelkõige direktiivi artiklile 7 ja 25. põhjendusele seoses kõigile juurdepääsu võimaldamisega võrgule ilma diskrimineerimiseta
ning direktiivi artiklile 8 seoses tootmisseadmete dispetšjuhtimise kriteeriumide määramisega.
32     Neil asjaoludel otsustas Consiglio di Stato menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule kaks järgmist eelotsuse küsimust,
mis on kohtuasjades C-128/03 ja C-129/03 ühesugused:
„1.      Kas haldusmeedet, mis täpsustatud tingimustel ja põhjendustel kehtestab teatud ettevõtjatele, kes kasutavad elektrienergia
ülekandevõrku, lisatasu võrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest, et rahastada elektrivõrgu üldkulusid, saab pidada riigiabiks
EÜ artikli 87 ja sellele järgnevate artiklite mõttes?
2.      Kas elektri siseturu liberaliseerimist käsitlevas direktiivis 96/92 sätestatud põhimõtted ja eelkõige artiklid 7 ja 8, mis
käsitlevad ülekandevõrgu käitamist, välistavad võimaluse, et liikmesriik võtaks vastu meetme, millega üleminekuperioodiks
kehtestatakse teatud ettevõtjatele lisatasu ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest, et tasandada hüdro- ja geotermilise
energia kulueelis, mis vastavalt täpsustatud tingimustele ja põhjendustele tuleneb õigusliku raamistiku muutmisest, ning et
rahastada elektrisüsteemi üldkulusid?”
33     Euroopa Kohtu presidendi 6. mai 2003. aasta määrusega liideti kohtuasjad C-128/03 ja C-129/03.

Põhiküsimus

Esimene küsimus
34     Esimese küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas selline meede nagu põhkohtuasjas käsitletav
meede, millega liikmesriik kehtestab ainult teatavatele elektrienergia riigi ülekandevõrgu kasutajatele lisatasu võrgule juurdepääsu
ja selle kasutamise eest, on riigiabi EÜ artikli 87 mõttes.
Euroopa Kohtule esitatud märkused
35     AEM ja AEM Torino märgivad, et 26. jaanuari 2000. aasta dekreet ning otsused nr 231/00 ja 232/00, samuti AEEG 18. oktoobri
2001. aasta otsus nr 228/01, millega kinnitati elektrienergia ülekandmis-, mõõtmis- ja müügiteenuste osutamist käsitlevate
AEEG sätete konsolideeritud versioon (Gazetta ufficiale della Repubblica italiana, Supplemento ordinario, nr 277, 22.12.2001,
lk 5), kehtestavad teatavatele hüdroelektrienergia ja geotermilise elektrienergia tootjatele ja jaotajatele lisatasu riigi
ülekandevõrgule juurdepääsu eest, et katta elektrisüsteemi üldkulud ja nende elektrijaamade tootmiskulud, kellel on lubatud
osaleda taastuvaid energiaallikaid kasutavate uute tootmisseadmete jaoks antavate toetuste süsteemis. AEM ja AEM Torino leiavad,
et need sätted moodustavad lahutamatu osa riigiabi süsteemist, mis on ette nähtud 26. jaanuari 2000. aasta dekreediga Itaalia
elektrisüsteemi üldkulude katmiseks (luhtunud kulud) ning 9. jaanuari 1991. aasta seaduse nr 9/91 artikli 22 lõikega 3, mis
käsitleb uue riikliku energiakava rakenduseeskirju: institutsioonilisi aspekte, hüdroelektrijaamu ning elektri-, süsivesinik-
ja geotermilisi liine, oma tarbeks tootmist ja fiskaalsätteid (Gazetta ufficiale della Repubblica italiana, Supplemento ordinario,
nr 13, 16.1.1991, lk 3), et soodustada taastuvatest ja analoogilistest energiaallikatest saadud elektri tootmist.
36     Itaalia valitsus väidab, et haldusmeedet, mis tootmiskulude alanemise kontekstis kehtestab teatavatele riigi ülekandevõrku
kasutavatele hüdro- ja geotermilise elektrienergia tootmis- ja jaotusettevõtjatele võrgule juurdepääsu ja selle kasutamise
eest tasu, mis on ajutiselt kõrgem ning väheneb järk-järgult, eesmärgiga rahastada üldkulusid, ei saa kvalifitseerida riigiabiks.
37     Euroopa Ühenduste Komisjon leiab omalt poolt, et selline meede nagu põhikohtuasjas käsitletav meede, mis täpsustatud tingimuste
ja põhjenduste kohaselt kehtestab teatavatele ettevõtjatele, kes kasutavad elektrivõrgu liine, lisatasu võrgule juurdepääsu
ja selle kasutamise eest, et rahastada elektrisüsteemi üldkulusid, ei ole riigiabi EÜ artikli 87 ja sellele järgnevate artiklite
mõttes.
Euroopa Kohtu hinnang
38     Tuleb meenutada, et EÜ artikli 87 lõige 1 määratleb asutamislepinguga reguleeritava riigiabina igasuguse liikmesriigi poolt
või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antava abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades
teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust. Riigiabi
mõiste selles sättes on üldisem kui subsiidiumi mõiste, sest see ei hõlma mitte ainult konkreetseid toetusi nagu subsiidiumid,
vaid ka meetmeid, mis erineval viisil kergendavad ettevõtjal tavaliselt lasuvat maksukoormust (vt eelkõige 23. veebruari 1961.
aasta otsus kohtuasjas 30/59: De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg
v
. ülemamet, EKL 1961, lk 1, 39; 29. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-256/97: DM Transport, EKL 1999, lk I-3913, punkt 19,
ja 14. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-276/02: Hispaania
v.
komisjon, EKL 2004, lk I-8091, punkt 24).
39     Kuid riigiabi mõiste ei hõlma meetmeid, millega kehtestatakse ettevõtjate erinev kohtlemine nende poolt makstavate tasude
kohaldamisel, kui selline erinev kohtlemine tuleneb kõnealuste tasude süsteemi laadist ja ülesehitusest (vt eelkõige 26. septembri
2002. aasta otsus kohtuasjas C-351/98: Hispaania
v.
komisjon, EKL 2002, lk I-8031, punkt 42, ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-159/01: Madalmaad
v.
komisjon, EKL 2004, lk I-4461, punkt 42).
40     Eelotsusetaotlustest nähtub, et põhikohtuasjas vaid hüdroelektrijaamadest ja geotermilistest elektrijaamadest pärit elektri
tootmis- ja jaotusettevõtjatele riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest lisatasu kehtestamise eesmärk on
tasandada eelis, mille need ettevõtjad on saanud direktiivi 96/92 ülevõtmise järel elektrituru liberaliseerimisest. Kõnealuse
liberaliseerimise esimese perioodi üleminekukord võimaldab kõnealustel ettevõtjatel esiteks nõuda suletud turul hinda, mis
on kindlaks määratud parameetrite põhjal, mis võtavad arvesse kütusekulusid, mida neil ei tule kanda ning mida enam ei kompenseerita
nende poolt tasandusfondi kantava tariifielemendiga, ning teiseks nõuda vabaturul hinda, mis lähtub elektri hulgihinnast suletud
turul, kuigi seletuskirja lisa 2 kohaselt vastavalt veevõtukontsessioonidele hüdroenergia tootmiseks ja geotermiliste ressursside
kontsessioonidele termoenergia tootmiseks ei väärtustata neid ressursse veel piisavalt.
41     Nagu märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei tulene see eelis tõhususe ja konkurentsi kriteeriumide muutumisest, vaid
muudatustest õiguslikus raamistikus pärast elektrisektori liberaliseerimist.
42     Seletuskirjast nähtub veel, et nende ettevõtjate toodetud elektrienergia puhul kehtib lisatasu vaid seni, kuni lõpevad kehtivad
veevõtukontsessioonid hüdroenergia tootmiseks ja geotermiliste ressursside kontsessioonid termoenergia tootmiseks. Eelotsusetaotluse
järgi on lisatasu kindlaks määratud järk-järgult vähenevana kuni aastani 2006.
43     Sellest tuleb järeldada, et selline meede nagu põhikohtuasjas käsitletav meede, mis kehtestab üleminekuperioodiks lisatasu
elektrienergia riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest vaid hüdroelektrijaamadest ja geotermilistest elektrijaamadest
pärit elektrienergia tootmis- ja jaotusettevõtjale, et tasandada direktiivi 96/92 ülevõtmise järel elektrituru liberaliseerimisega
nende jaoks üleminekuperioodil loodud eelis, kujutab endast ettevõtjate erinevat kohtlemist tasude kohaldamisel, mis tuleneb
kõnealuste tasude süsteemi laadist ja ülesehitusest. Seega ei ole erinev kohtlemine iseenesest riigiabi EÜ artikli 87 mõttes.
44     Kuid AEM ja AEM Torino on väitnud, et lisatasu on lahutamatu osa riigiabi süsteemist, mis on ette nähtud 26. jaanuari 2000.
aasta dekreediga Itaalia elektrisüsteemi üldkulude katmiseks (luhtunud kulud) ning seaduse nr 9/91 artikli 22 lõikega 3, et
soodustada taastuvatest ja analoogilistest energiaallikatest saadud elektri tootmist.
45     Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt võib abi rahastamise viis muuta kogu rahastatava riigiabisüsteemi
ühisturuga kokkusobimatuks. Seetõttu ei või abi kontrollida lahus selle rahastamisviisi tagajärgedest. Vastupidi – abimeetme
komisjonipoolsel kontrollimisel tuleb tingimata arvestada abi rahastamise viisi, kui see on meetme lahutamatu osa (vt 21. oktoobri
2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-261/01 ja C-262/01: Van Calster jt, EKL 2003, lk I-12249, punkt 49).
46     Kuid selleks, et parafiskaalset maksu saaks käsitleda riigiabimeetme olulise osana, peab asjaomase siseriikliku õiguse alusel
olema maksu ja antava abi vahel kindlasti selline side, kus maksutulud on tingimata ette nähtud antava abi rahastamiseks.
Vaid siis, kui selline side on olemas, mõjutab maksutulu otseselt antava abi suurust ning kokkuvõttes hinnangut selle abi
kokkusobivuse kohta ühisturuga (vt selle kohta 13. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-174/02: Streekgewest, EKL 2005,
lk I-85, punkt 26, ja 13. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-175/02: Pape, EKL 2005, lk I-127, punkt 15).
47     Sellest järeldub, et kui sellises olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletud olukord on riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja
selle kasutamise eest võetava lisatasu ning riikliku abisüsteemi vahel selline side, kus lisatasust saadav tulu on tingimata
ette nähtud selle abi rahastamiseks, on lisatasu selle abisüsteemi lahutamatu osa ning järelikult tuleb seda kontrollida koos
viimatinimetatuga.
48     Sellega seoses tuleb märkida, et toimikus puuduvad piisavalt täpselt andmed, mis võimaldaksid Euroopa Kohtul selles küsimuses
seisukohta võtta.
49     Selles kontekstis tuleb veel märkida, et komisjon on avaldanud, et 25. juulil 2000 teatasid Itaalia ametiasutused talle 26. jaanuari
2000. aasta dekreedist kui abimeetmest vastavalt EÜ artikli 88 lõikes 3 sätestatule ning sellest, et kõnealune dekreet viitab
kulueelise tasandamisele ja seega kaudselt lisatasule. Kohtuistungil väitis komisjon, et nimetatud dekreedi kontrollimise
menetlus on veel pooleli.
50     Seega tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata, et selline meede nagu põhikohtuasjas käsitletav meede, millega hüdroelektrijaamadest
ja geotermilistest elektrijaamadest pärit elektrienergia tootmis- ja jaotusettevõtjatele kehtestatakse ajutiselt lisatasu
riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest, et tasandada eelis, mille need ettevõtjad on üleminekuperioodil
saanud elektrituru liberaliseerimisest direktiivi 96/92 ülevõtmise järel, kujutab endast ettevõtjate erinevat kohtlemist tasude
kohaldamisel, mis tuleneb kõnealuste tasude süsteemi laadist ja ülesehitusest. Seega ei ole erinev kohtlemine iseenesest riigiabi
EÜ artikli 87 mõttes.
51     Kuid abi saa kontrollida lahus selle rahastamisviisi tagajärgedest. Kui sellises olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletav
olukord on riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest võetava lisatasu ning riikliku abisüsteemi vahel selline
side, kus lisatasust saadav tulu on tingimata ette nähtud selle abi rahastamiseks, on lisatasu selle abisüsteemi lahutamatu
osa ning järelikult tuleb seda kontrollida koos viimatinimetatuga.

Teine küsimus
52     Oma teise küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas direktiivi 96/92 artikli 7 lõikega 5 ja artikli 8
lõikega 2, mis keelavad igasuguse diskrimineerimise riigi ülekandevõrgu kasutajate vahel, on vastuolus, kui liikmesriik võtab
vastu sellise üleminekumeetme nagu põhikohtuasjas käsitletav meede, mis kehtestab vaid teatavatele elektrienergia tootmis-
ja jaotusettevõtjatele lisatasu ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest.
Euroopa Kohtule esitatud märkused
53     AEM ja AEM Torino väidavad, et lisatasu riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest, mis on kehtestatud vaid
teatavatele ettevõtjatele (küll ainult üleminekuperioodiks), on, arvestades eelkõige asjaolu, et lisatasu periood langeb kokku
konkurentsi sisseseadmisetapiga Itaalia elektriturul pärast selle avamist konkurentsile, vastuolus direktiivis 96/92 sätestatud
aluspõhimõttega – vaba juurdepääs võrgule objektiivsete, läbipaistvate ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel.
54     Itaalia valitsus on seisukohal, et see, et liikmesriik kehtestab teatavatele elektrienergia tootmis- ja jaotusettevõtjatele
riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest tasu, mis on ajutiselt kõrgem ning väheneb järk-järgult, eesmärgiga
vältida eelist, mis tuleneks hüdro- ja geotermilise elektrienergia kulueelisest uues õiguslikus raamistikus pärast elektri
siseturu liberaliseerimist, ei ole direktiivis 96/92 sätestatud põhimõtetega vastuolus.
55     Komisjon leiab, et elektri siseturu liberaliseerimist käsitlevas direktiivis 96/92 sätestatud põhimõtted ja eelkõige artiklid 7
ja 8, mis käsitlevad ülekandevõrgu käitamist, ei välista võimalust, et liikmesriik võtaks vastu meetme, millega üleminekuperioodiks
kehtestatakse teatud ettevõtjatele lisatasu ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest, et tasandada hüdro- ja geotermilise
elektrienergia kulueelis, mis tuleneb õigusliku raamistiku muutmisest, ning et rahastada elektrisüsteemi üldkulusid.
Euroopa Kohtu hinnang
56     Kõigepealt tuleb märkida, et direktiivi 96/92 artikli 7 lõige 5 viitab riigi ülekandevõrgu operaatorile ja artikli 8 lõige 2
elektritootmisseadmete dispetšjuhtimisele. Kuid esiteks on põhikohtuasjas käsitletavad meetmed ministri dekreet ja otsused,
mille on vastu võtnud avalik võim, mitte võrguoperaator. Teiseks käsitlevad siseriiklikud sätted, millele viidatakse AEM ja
AEM Torino esitatud hagis, võrgule juurdepääsu tingimusi, mitte elektritootmisseadmete dispetšjuhtimist.
57     Direktiivi 96/92 artiklist 16 nähtub, et kuigi võrgule juurdepääsu korraldamiseks võivad liikmesriigid valida läbirääkimistel
põhineva juurdepääsu või üksikostja menetluse vahel, tuleb mõlemat menetlust rakendada objektiivsete, läbipaistvate ja mittediskrimineerivate
kriteeriumide alusel.
58     Need sätted ning samuti üldine mittediskrimineerimise põhimõte, mille konkreetseks rakenduseks nad on, keelavad esiteks kohelda
sarnaseid olukordi erinevalt ja teiseks kohelda erinevaid olukordi sarnaselt (vt mittediskrimineerimise põhimõtte kohta eelkõige
12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-442/00: Rodríguez Caballero, EKL 2002, lk I-11915, punkt 32).
59     Nagu kohus on käesoleva otsuse punktides 42 ja 43 sedastanud, kehtestab põhikohtuasjas käsitletav siseriiklik meede lisatasu
elektrienergia riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest vaid hüdroelektrijaamadest ja geotermilistest elektrijaamadest
pärit elektrienergia tootmis- ja jaotusettevõtjale, et tasandada eelis, mille need ettevõtjad on üleminekuperioodil saanud
õigusliku raamistiku muutumise tõttu direktiivi 96/92 ülevõtmisest tuleneva elektrituru liberaliseerimise järel. Selline meede
kohtleb erinevalt olukordi, mis ei ole omavahel sarnased, kuid siiski tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul veenduda selles,
et tasu suurendamine ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik kõnealuse eelise tasandamiseks.
60     Seega tuleb teisele eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivis 96/92 ettenähtud riigi ülekandevõrgule diskrimineerimisvaba
juurdepääsu põhimõttega ei ole vastuolus, kui liikmesriik võtab vastu sellise üleminekumeetme nagu põhikohtuasjas käsitletav
meede, mis kehtestab vaid teatavatele elektrienergia tootmis- ja jaotusettevõtjatele lisatasu ülekandevõrgule juurdepääsu
ja selle kasutamise eest, et tasandada eelis, mille need ettevõtjad on üleminekuperioodil saanud õigusliku raamistiku muutumise
tõttu kõnealuse direktiivi ülevõtmisest tuleneva elektrituru liberaliseerimise järel. Kuid eelotsusetaotluse esitanud kohtul
tuleb veenduda selles, et lisatasu ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik kõnealuse eelise tasandamiseks.

Kohtukulud
61     Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
1.
Selline meede nagu põhikohtuasjas käsitletav meede, millega hüdroelektrijaamadest ja geotermilistest elektrijaamadest pärit
elektrienergia tootmis- ja jaotusettevõtjatele kehtestatakse ajutiselt lisatasu riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle
kasutamise eest, et tasandada eelis, mille need ettevõtjad on üleminekuperioodil saanud elektrituru liberaliseerimisest Euroopa
Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/92/EÜ elektri siseturu ühiseeskirjade kohta ülevõtmise järel,
kujutab endast ettevõtjate erinevat kohtlemist nende poolt makstavate tasude kohaldamisel, mis tuleneb kõnealuste tasude süsteemi
laadist ja ülesehitusest. Seega ei ole erinev kohtlemine iseenesest riigiabi EÜ artikli 87 mõttes.
Kuid abi ei saa kontrollida lahus selle rahastamisviisi tagajärgedest. Kui sellises olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletav
olukord on riigi ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest võetava lisatasu ning riikliku abisüsteemi vahel selline
side, kus lisatasust saadav tulu on tingimata ette nähtud selle abi rahastamiseks, on lisatasu selle abisüsteemi lahutamatu
osa ning järelikult tuleb seda kontrollida koos viimatinimetatuga.
2.
Direktiivis 96/92 ettenähtud riigi ülekandevõrgule diskrimineerimisvaba juurdepääsu põhimõttega ei ole vastuolus, kui liikmesriik
võtab vastu sellise üleminekumeetme nagu põhikohtuasjas käsitletav meede, mis kehtestab vaid teatavatele elektrienergia tootmis-
ja jaotusettevõtjatele lisatasu ülekandevõrgule juurdepääsu ja selle kasutamise eest, et tasandada eelis, mille need ettevõtjad
on üleminekuperioodil saanud õigusliku raamistiku muutumise tõttu kõnealuse direktiivi ülevõtmisest tuleneva elektrituru liberaliseerimise
järel. Kuid eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb veenduda selles, et lisatasu ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik
kõnealuse eelise tasandamiseks.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: itaalia.