CELEX: 62005CJ0028
Lauksaimniecība
Mutes un nagu sērgas kontrole
Direktīva 85/511/EEK
Direktīva 90/425/EEK
Mutes un nagu sērgas noteikšanai paredzētās pārbaudes, ko veikusi laboratorija, kas nav norādīta Direktīvas 85/511/EEK pielikumā
Valsts iestāžu rīcības brīvība
Samērīguma princips
Tiesību uz aizstāvēšanos ievērošanas princips

1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1985. gada 18. novembra Direktīvu 85/511/EEK, ar ko
ievieš Kopienas pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei (OV L 315, 11. lpp.), kas grozīta ar Padomes 1990. gada 26. jūnija
Direktīvu 90/423/EEK (OV L 224, 13. lpp., turpmāk tekstā – “Direktīva 85/511”).
2       Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā H. J. Dokteru [
G. J. Dokter
], Matšapu van den Topu [
Maatschap Van den Top
] un V. Bukhautu [
W. Boekhout
] (turpmāk tekstā – “prasītāji pamata lietā”) pret
Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
[lauksaimniecības, dabas un pārtikas kvalitātes ministru] sakarā ar prasītājiem pamata lietā piederošo dzīvnieku izkaušanu.

Atbilstošās tiesību normas
3       Atbilstoši Direktīvas 85/511 2. panta otrās daļas c), d) un e) apakšpunktam:
“c)      “inficēts dzīvnieks” nozīmē jebkādu pret slimību uzņēmīgas sugas dzīvnieku:
–       kam konstatētas klīniskas pazīmes vai pēcnāves audu bojājumi, kas var rasties mutes un nagu sērgas dēļ,
vai
–       kam pēc laboratorijas analīžu veikšanas oficiāli apstiprināta saslimšana ar mutes un nagu sērgu;
d)      “iespējami slims dzīvnieks” nozīmē jebkādu pret slimību uzņēmīgas sugas dzīvnieku, kam ir tādas klīniskas pazīmes vai pēcnāves
audu bojājumi, ka ir pamats aizdomām par saslimšanu ar mutes un nagu sērgu;
e)      “iespējami inficēts dzīvnieks” nozīmē jebkādu pret slimību uzņēmīgas sugas dzīvnieku, kas saskaņā ar ievākto epizootioloģisko
informāciju ir bijis tiešā vai netiešā saskarē ar mutes un nagu sērgas vīrusu”.
4       Atbilstoši šīs direktīvas 4. panta 1. punktam:
“Dalībvalstis nodrošina, ka gadījumā, ja lauku saimniecībā ir viens vai vairāki dzīvnieki, par kuriem ir aizdomas, ka tie
ir slimi vai ir inficēti ar mutes un nagu sērgu, nekavējoties tiek uzsākta oficiāla izpēte, lai apstiprinātu vai izslēgtu
saslimstību un jo īpaši lai valsts pilnvarots veterinārārsts noņem vajadzīgos paraugus vai organizē šādu paraugu ņemšanu laboratorijas
analīzēm.
[..]”
5       Saskaņā ar šīs pašas direktīvas 5. pantu, “tiklīdz ir apstiprināts, ka lauku saimniecībā atrodas viens vai vairāki no 2. panta
c) punktā definētajiem dzīvniekiem”, kompetentā iestāde nekavējoši veic šajā pantā paredzētos pasākumus un tostarp visus pret
slimību uzņēmīgo sugu dzīvniekus, kas atrodas lauku saimniecībā, turpat arī nokauj valsts uzraudzībā un tā, lai izvairītos
no jebkādiem mutes un nagu sērgas vīrusa izplatīšanās draudiem.
6       Minētās direktīvas 11. panta 1. punkts paredz:
“Dalībvalstis nodrošina, ka:
–       laboratorijas analīzes mutes un nagu sērgas vīrusa noteikšanai veic valstu laboratorijas, kas norādītas B pielikumā, kuru
var grozīt vai papildināt saskaņā ar 17. pantā noteikto kārtību. Šajās laboratorijas analīzēs vajadzības gadījumā un jo īpaši,
ja slimība uzliesmo pirmo reizi, vajadzētu uzrādīt attiecīgā vīrusa tipu, apakštipu un atsevišķos gadījumos tā variantu, kuru
vajadzības gadījumā var apstiprināt Kopienas norīkota etalonlaboratorija,
[..].”
7       Atbilstoši šīs pašas direktīvas 13. panta 1. un 2. punktam:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, ka:
–       [..]
–       darbu ar mutes un nagu sērgas vīrusu, kas saistīts ar tā izpēti, diagnozi un/vai vakcīnu pagatavošanu, veic tikai apstiprinātās
A un B pielikumā uzskaitītās iestādēs un laboratorijās,
–       [..]
–       otrajā ievilkumā minētās iestādes un laboratorijas apstiprina tikai tad, ja tās atbilst PLO (Pārtikas un lauksaimniecības
organizācijas) ieteiktajiem obligātajiem standartiem attiecībā uz laboratorijām, kas strādā ar mutes un nagu sērgas vīrusiem
laboratorijā un dzīvos organismos (
in vitro
un
in vivo
).
2.      Komisijas veterinārie eksperti sadarbībā ar dalībvalstu kompetentām iestādēm veic pārbaudes uz vietas, lai noskaidrotu, vai
drošības sistēmas, ko piemēro A un B pielikumā minētajās iestādēs un laboratorijās, atbilst PLO obligātajiem standartiem.
Komisija veic šādas pārbaudes vismaz reizi gadā [..]
[..].”
8       Direktīvas 85/511 B pielikumā ar virsrakstu “Valstu laboratorijas, kas strādā ar mutes un nagu sērgu saistītiem jautājumiem”
sadaļā “Nīderlande” ir norādīts
Centraal Diergeneeskundig Instituut
,
Lelystad
[Centrālais veterinārmedicīnas institūts, Lelistade [
Lelystad
]”.
9       Šajā pielikumā uzskaitīto laboratoriju sarakstu atbilstoši Direktīvas 85/511 13. panta 2. punkta otrajai daļai regulāri atjaunina
atbilstoši šīs direktīvas 17. pantā paredzētajai komitoloģijas procedūrai. Šīs procedūras ietvaros Komisija iesniedz paredzēto
pasākumu projektu Pastāvīgajai veterinārijas komitejai, ko veido dalībvalstu pārstāvji, un, attiecīgā gadījumā, Eiropas Savienības
Padomei.
10     Atbilstoši Direktīvas 90/423 trešajam apsvērumam:
“[pamatojoties uz] Komisijas veikto izpēti [..] nonāca pie secinājuma, ka laboratorijās, darbojoties ar vīrusu, ir iespējams
apdraudējums, ka vīruss pārvietojas uz vietējiem uzņēmīgiem dzīvniekiem, un draudi ir iespējami, lietojot vakcīnu, ja inaktivācijas
procedūras nenodrošina tās drošību”.
11     Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvas 90/425/EEK par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā
iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu (OV L 224, 29. lpp.) 10. panta
1. punkts nosaka:
“Katra dalībvalsts nekavējoties informē pārējās dalībvalstis un Komisiju, ja tās teritorijā, papildus to slimību uzliesmojumam,
kas minētas Direktīvā 82/894/EEK, ir uzliesmojušas jebkuras zoonozes, slimības vai radušies citi iemesli, kas var radīt nopietnas
briesmas dzīvnieku vai cilvēku veselībai.
Nosūtītāja dalībvalsts nekavējoties ievieš kontroles vai drošības pasākumus, kas paredzēti Kopienas noteikumos, it īpaši bufera
zonu noteikšanu, kas paredzēta tajos noteikumos, vai veic jebkuru citu pasākumu, ko tā uzskata par piemērotu.
[..]”
12     Saskaņā ar Komisijas 2001. gada 27. marta Lēmuma 2001/246/EK, ar ko paredz mutes un nagu sērgas kontroles un tās izskaušanas
noteikumus Nīderlandē, pamatojoties uz Direktīvas 85/511/EEK 13. pantu (OV L 88, 21. lpp.), motīvu daļas 4. punktu:
“Papildus pasākumiem, ko Nīderlande īsteno Direktīvas 85/511/EEK ietvaros, tā piesardzības apsvērumu nolūkā veic pret slimību
uzņēmīgo dzīvnieku profilaktisku izkaušanu lauku saimniecībās, kuras atrodas inficēto vai iespējami inficēto lauku saimniecību
tiešā tuvumā, ņemot vērā epidemioloģisko situāciju un pret slimību uzņēmīgo dzīvnieku augsto blīvumu noteiktās teritorijas
daļās.”
13     Atbilstoši šī paša lēmuma 1. pantam:
“Šajā lēmumā tiek izmantotas šādas definīcijas:
1)      “Profilaktiskā izkaušana” nozīmē pret slimību uzņēmīgo dzīvnieku nokaušanu lauku saimniecībās, kas atrodas noteiktā rādiusā
ap lauku saimniecībām, kurām ir saistoši Direktīvas 85/511/EEK 4. un 5. pantā noteiktie ierobežojumi.
[..]
2)      “Supresīvā vakcinācija” nozīmē pret slimību uzņēmīgo sugu dzīvnieku ārkārtas vakcināciju atsevišķās lauku saimniecībās, kas
atrodas noteiktā teritorijā jeb vakcinācijas zonā; to veic vienīgi saistībā ar 1. punktā definēto preventīvo izkaušanu.
[..]”
14     Saskaņā ar minētā lēmuma 2. panta 1. punktu:
“Neskarot Padomes Direktīvu 85/511/EEK un it īpaši tās 4., 5. un 9. punktu, Nīderlande var pieņemt lēmumu par supresīvās vakcinācijas
veikšanu, ievērojot direktīvas pielikumā paredzētos nosacījumus.”
15     Šajā pielikumā tostarp ir precizēts, ka “teritorija, kurā ir jāveic supresīvā vakcinācija” ir teritorija, kas var sasniegt
divu kilometru rādiusu ap lauku saimniecību, kurai ir saistoši Direktīvas 85/511 4. un 5. pantā definētie ierobežojumi. Turklāt
vakcinācijas zonai ir jāatrodas Nīderlandes teritorijas daļās, kas norādītas Komisijas 2001. gada 21. marta Lēmuma 2001/223/EK
par atsevišķiem aizsardzības pasākumiem pret mutes un nagu sērgu (OV L 82, 29. lpp.) I pielikumā, tas ir, Helderlandes [
Gelderland
], Overeiselas [
Overijssel
], Flevolandes [
Flevoland
] un Ziemeļbrabantes [
Noord‑Brabant
] provincēm.

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
16     Tā kā Nīderlandes iestāde bija informēta par aizdomām par mutes un nagu sērgu lauku saimniecībā Teunisenā, kas atrodas mazāk
nekā divu kilometru attālumā no lauku saimniecībām, kuras pieder prasītājiem pamata lietā,
Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees
(Liellopu un gaļas kontroles valsts dienests, turpmāk tekstā – “
RVV
”), speciālistu grupa 2001. gada 20. un 22. martā veica kontroli šajā lauku saimniecībā, kuras laikā tika noņemti vairāki
paraugi un nosūtīti analīzes veikšanai uz laboratoriju
ID‑Lelystad BV
(turpmāk tekstā – “
ID‑Lelystad
”). Minētā grupa veica arī klīniskās pārbaudes, četrpadsmit dzīvnieku nokaušanu un 2001. gada 27. martā – evakuāciju no šīs
lauku saimniecības.
17     2001. gada 28. martā
ID‑Lelystad
nosūtīja
RVV
faksu, ar ko
ID‑Lelystad
tam paziņoja, ka paraugi no lauku saimniecības Teunisenā ir izrādījušies apstiprinoši.
18     Līdz ar to
RVV
direktors atzina lauku saimniecību Teunisenā par inficētu un ar 2001. gada 29. marta lēmumu informēja prasītājus pamata lietā,
ka visi viņu lauku saimniecībās atrodošies dzīvnieki ir jāuzskata par iespējami inficētiem, motivējot ar to, ka tuvumā tikusi
konstatēta mutes un nagu sērga. Pamatojoties uz šiem lēmumiem, attiecībā uz kuriem tika noraidīts minēto prasītāju pieteikums
par pagaidu noregulējumu, tika veikti mutes un nagu sērgas kontroles pasākumi viņu lauku saimniecībās, proti, pirmām kārtām,
dzīvnieku vakcinācija un, otrām kārtām, to izkaušana.
19     Prasītāji pamata lietā iesniedza sūdzības par minētajiem lēmumiem
RVV
direktoram, kurš tās noraidīja. Prasītāji arī cēla iesniedzējtiesā prasību par šiem lēmumiem par noraidījumu.
20     Prasītāji vispirms norāda, ka
RVV
direktors nevarēja pamatot savus 2001. gada 29. marta lēmumus tikai ar
ID‑Lelystad
nosūtītā faksa saturu, ar ko tika paziņoti laboratorijas pārbaudes rezultāti. Faktiski, viņam vajadzēja pieprasīt lietu no
laboratorijas, izpētīt to un pārbaudīt, vai laboratorija šīs pārbaudes bija veikusi pareizi. Turklāt, pamatojot 2001. gada
29. marta lēmumus ar
ID‑Lelystad
veiktās pārbaudes rezultātiem, direktors būtu pārkāpis Direktīvu 85/511, ņemot vērā to, ka
ID‑Lelystad
nebija norādīta šīs direktīvas B pielikumā un, attiecīgi, tā nav laboratorija šīs pašas direktīvas 11. panta 1. punkta pirmā
ievilkuma un 13. panta 1. punkta otrā ievilkuma izpratnē. Minētajā pielikumā ir norādīta
Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad
(turpmāk tekstā – “
CDI
”), kas atšķiras no
ID‑Lelystad
, kurai ir cits nosaukums un juridiskā forma.
21
RVV
direktors apgalvoja, ka viņam laboratorijas rezultāti bija saistoši un ka viņš nevarēja pārbaudīt to pareizību. Tādējādi
viņam nebija nekādas rīcības brīvības attiecībā uz konstatējumu par mutes un nagu sērgu attiecīgajās laiku saimniecībās. Līdz
ar to viņam bija jāveic šīs slimības kontroles pasākumi, jo laboratorija bija konstatējusi vīrusa esamību. Turklāt viņš uzskata,
ka viņam Direktīvas 85/511 B pielikums bija jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir iekļauts arī
ID‑Lelystad
. Faktiski
CDI
pārveidošana par
ID‑Lelystad
attiektos tikai uz juridiskās formas maiņu. Kopš 1995. gada tā ir tā pati laboratorija ar to pašu juridisko adresi, aprīkota
ar tām pašām iekārtām un veic tos pašus uzdevumus.
22     Šajos apstākļos
College van Beroep voor het bedrijfsleven
[Apelācijas tiesa tirdzniecības un rūpniecības jautājumos] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos
jautājumus:
“1)      Vai dalībvalstu pienākumam, kas noteikts Direktīvas 85/511 [..] 11. panta 1. punkta pirmā ievilkuma noteikumā kopsakarā ar
tās 13. panta 1. punkta otrā ievilkuma noteikumiem, – nodrošināt, lai laboratorijas pārbaudes mutes un nagu sērgas saslimšanas
noteikšanai veiktu šīs direktīvas B pielikumā norādītās laboratorijas – ir tieša iedarbība?
2)      a)     Vai Direktīvas 85/511 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka faktam, ka saslimšanu ar mutes un nagu sērgas vīrusa
esamību ir konstatējusi šīs direktīvas B pielikumā nenorādīta laboratorija, ir juridiskas sekas?
b)     Ja atbilde uz otrā jautājuma a) apakšpunktu ir apstiprinoša:
Vai Direktīvas 85/511 11. panta 1. punkta mērķis ir aizsargāt indivīdu, tādu kā [..] [prasītāji pamata lietā], intereses?
Ja tas tā nav, vai šādi indivīdi var atsaukties uz iespējamo pārkāpumu, ko pieļāvušas dalībvalsts iestādes, pārkāpjot pienākumus,
kurus tām uzliek šīs normas?
c)     Ja no atbildes uz otrā jautājuma b) apakšpunktu izriet, ka indivīdi var atsaukties uz Direktīvas 85/511 11. panta 1. punktu:
Kādas juridiskās sekas ir konstatējumam par saslimšanu ar mutes un nagu sērgu, ko veikusi šīs direktīvas B pielikumā nenorādīta
laboratorija?
3)      Ņemot vērā Direktīvas 85/511 11. un 13. panta noteikumus, vai tās B pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka norāde
Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad
var [iekļaut] vai tai ir jāiekļauj arī
ID‑Lelystad BV
?
4)      Ja no atbildēm uz iepriekš minētajiem jautājumiem izriet, ka faktu par saslimšanu ar mutes un nagu sērgu var konstatēt Direktīvas 85/511
B pielikumā nenorādītā laboratorija vai ka šis pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka norāde
Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad
var [iekļaut] vai tai ir jāiekļauj arī
ID‑Lelystad BV
:
Vai Direktīva 85/511 ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nosaka, ka valsts administratīvajai iestādei, kurai ir pilnvaras pieņemt
lēmumu, ir saistoši pārbaužu, ko veikusi šīs direktīvas B pielikumā norādīta laboratorija, rezultāti, un, ja no atbildes uz
otrā jautājuma a) apakšpunktu izriet, ka šī administratīvā iestāde var arī pamatot savus pasākumus mutes un nagu sērgas izskaušanai
ar rezultātiem, ko ieguvusi direktīvas B pielikumā nenorādīta laboratorija – vai šīs laboratorijas rezultāti vai iestādes
lemtspēja ietilpst dalībvalsts procesuālajā autonomijā tādā veidā, ka tiesai, kura izskata pamata lietu, ir jāpārbauda, vai
normas, izskatot jautājumu pamata lietā, ir piemērojamas neatkarīgi no fakta, vai laboratorijas pārbaudes tiek veiktas, pamatojoties
uz Kopienu tiesību vai valsts tiesību pienākumu, un vai piemērošana valsts tiesu sistēmā nepadara Kopienu normu piemērošanu
pārmērīgi grūtu vai praktiski neiespējamu?
5)      Ja no atbildes uz ceturto jautājumu izriet, ka Direktīva 85/511 regulē apjomu, ciktāl valsts iestādēm ir saistoši laboratorijas
rezultāti:
Vai valsts iestādēm ir bez nosacījumiem saistoši rezultāti, kas izriet no laboratorijas pārbaudes, kuras mērķis ir atklāt
saslimšanu ar mutes un nagu sērgu? Ja tas tā nav, kādu rīcības brīvību Direktīva 85/511 piešķir šīm iestādēm?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo, otro un trešo jautājumu
23     Ar šiem jautājumiem, kas ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas zināt, pirmkārt, kādiem Direktīvas 85/511 B pielikumā
norādītās laboratorijas rekvizītu grozījumiem, kas nav veikti atbilstoši šīs direktīvas 17. pantā paredzētajai procedūrai,
ir tādas sekas, ka šī laboratorija zaudē šajā pielikumā paredzēto laboratorijas statusu, un, otrkārt, vai valsts kompetentā
iestāde var pamatot pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei ar analīžu rezultātiem, ko sniegusi laboratorija, kurai nav minētā
statusa. Visbeidzot, iesniedzējtiesa jautā, vai šī direktīva iestājas pret to, ka dalībvalsts tādos apstākļos, kādi ir pamata
lietā, veic pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei, pamatojoties uz rezultātiem, ko sniegusi laboratorija, kas nav norādīta
minētajā pielikumā, vai indivīdi, attiecīgi, var atsaukties uz šo Direktīvas 85/511 pārkāpumu valsts tiesā un vai šim pārkāpumam
ir juridiskas sekas.
24     Vispirms ir jānorāda, ka 2001. gada 27. martā, tātad, divas dienas pirms apstrīdētajiem valsts lēmumiem, Komisija, pamatojoties
uz Direktīvas 90/425 10. pantu un Direktīvas 85/511 13. panta 3. punktu, pieņēma Lēmumu 2001/246. Ar šo lēmumu Komisija atļāva
dzīvnieku supresīvo vakcināciju un preventīvo izkaušanu, un šī izkaušana saskaņā ar minētā lēmuma 1. pantu nozīmē pret slimību
uzņēmīgo dzīvnieku nokaušanu lauku saimniecībās, kas atrodas noteiktā rādiusā ap lauku saimniecībām, kurām ir saistoši Direktīvas 85/511/EEK
4. un 5. pantā noteiktie ierobežojumi. Saskaņā ar minētā lēmuma motīvu daļas 4. punktu Nīderlandes Karaliste papildus pasākumiem,
ko īsteno Direktīvas 85/511/EEK ietvaros, piesardzības apsvērumu dēļ bija uzsākusi pret slimību uzņēmīgo dzīvnieku profilaktisku
izkaušanu “inficētajās vai iespējami inficētajās” lauku saimniecībās (skat. 2005. gada 10. marta spriedumu apvienotajās lietās
C‑96/03 un C‑97/03
Tempelman
un
van Schaijk
, Krājums, I‑1895. lpp., 37. un 38. punkts).
25     Nīderlandes kompetentās iestādes, pamatojoties uz Lēmumu 2001/246 kopsakarā ar Direktīvas 90/425 10. pantu, kā arī Direktīvas 85/511
4. pantu un 2. panta d) un e) punktu, bija tiesīgas pēc supresīvās vakcinācijas īstenošanas veikt pret slimību uzņēmīgo dzīvnieku
nokaušanu lauku saimniecībās, kas atrodas divu kilometru rādiusā ap lauku saimniecību, kurā atradās vai nu iespējami slims
dzīvnieks, proti, dzīvnieks, kam ir tādas klīniskas pazīmes vai pēcnāves audu bojājumi, ka var būt pamats aizdomām par saslimšanu
ar mutes un nagu sērgu, vai iespējami inficēts dzīvnieks, proti, dzīvnieks, kas saskaņā ar ievākto epizootioloģisko informāciju
ir bijis tiešā vai netiešā saskarē ar mutes un nagu sērgas vīrusu.
26     Tomēr Lēmums 2001/246 neprasa, lai šādu informāciju par lauku saimniecību, kurā atrodas iespējami slims vai iespējami inficēts
dzīvnieks, pamatotu tikai ar Direktīvas 85/511 B pielikumā iekļauto laboratoriju rezultātiem. Tādējādi apstāklim, ka šīs ziņas
bija sniegusi laboratorija, kurai nebija šī statusa, nav nozīmes attiecībā uz minēto pasākumu atbilstību Kopienu tiesībām.
27     Turklāt iepriekš minētā sprieduma lietā
Tempelman
un
van Schaijk
40. punktā Tiesa konstatēja, ka Direktīvu 85/511 nevar interpretēt tādējādi, ka tajā paredzētos pasākumus nevarētu papildināt
ar Kopienas vai valsts pasākumiem, kas veikti, pamatojoties uz Direktīvu 90/425. Attiecīgi Lēmums 2001/246 ir Kopienas pasākums,
kas pamatots tostarp ar Direktīvas 90/425 10. pantu.
28     Iesniedzējtiesai šī sprieduma 16. punktā norādīto faktu kontekstā ir jāizvērtē, vai valsts iestādes pamata lietā veica attiecīgos
pasākumus, pastāvot Lēmumā 2001/246 paredzētajiem apstākļiem. Ja tas tā ir, no iepriekš minētā izriet, ka prasītāji pamata
lietā nevar atsaukties uz Direktīvas 85/511 11. panta 1. punkta un 13. panta 1. punkta pārkāpumu, un Kopienu tiesības neiestājas
pret šiem pasākumiem.
29     Vēl ir jāpārbauda, vai paši prasītāji varēja pamatoties uz šīm normām gadījumā, ja Nīderlandes iestāžu lēmumu atzīt viņu lauku
saimniecībās esošos dzīvniekus par iespējami inficētiem, motivējot ar to, ka lauku saimniecībā Teunisenā tika konstatēts mutes
un nagu sērgas gadījums, un uzdot veikt visu šo dzīvnieku izkaušanu nevarēja pamatot ar Lēmumu 2001/246.
30     Saskaņā ar Direktīvas 85/511 11. panta 1. punkta pirmo ievilkumu un 13. panta 1. punkta otro ievilkumu dalībvalstīm ir pienākums
nodrošināt, ka darbu ar mutes un nagu sērgas vīrusu, kas saistīts ar tā diagnostiku, veic tikai apstiprinātās, minētās direktīvas
B pielikumā uzskaitītajās laboratorijās.
31     Vienīgās minētajā pielikumā norādītās ziņas, kas ļauj identificēt šīs laboratorijas, faktiski ir to nosaukums un pilsēta,
kurā ir to juridiskā adrese, kas attiecībā uz Nīderlandi ir
Centraal Diergeneeskundig Instituut
un
Lelystad
. Turklāt šīs pašas direktīvas 17. pantā visiem šo ziņu grozījumiem ir paredzēta tikai viena procedūra.
32     Šīs procedūras, kā arī iepriekš minēto 11. un 13. panta noteikumu jēga, kā tas arī ir precizēts Direktīvas 90/423 trešajā
ievilkumā, ir tajā, ka laboratorijās, darbojoties ar vīrusu, ir iespējams apdraudējums, ka vīruss pārvietojas uz vietējiem
uzņēmīgajiem dzīvniekiem. Šo secinājumu turklāt apstiprina Komisijas 2003. gada 10. janvāra Lēmuma 2003/11/EK, ar ko groza
Direktīvu 85/511 (OV L 7, 82. lpp.), motīvu daļas 1. punkts, saskaņā ar kuru “regulārās vakcinācijas izbeigšana pret mutes
un nagu sērgas vīrusu Kopienā 1991. gadā ir palielinājusi Kopienas ganāmpulka uzņēmīgumu pret šo slimību. Tādēļ, lai izvairītos
no šī vīrusa izplatīšanās, kas varētu apdraudēt Kopienas ganāmpulkus, ir būtiski nodrošināt, lai laboratorijas, kuras rīkojas
ar šo vīrusu, to darītu drošos apstākļos”.
33     Turklāt slimības diagnostika ir jāveic atbildīgām laboratorijām, apzinoties, ka to drošība ir jānovērtē pirms to iekļaušanas
minētajā pielikumā un, attiecīgā gadījumā, laikā, kad šajā pielikumā iekļauj ar laboratorijām saistītos grozījumus.
34     Tomēr šī prasība par laboratoriju iekļaušanu ir jānovērtē kontekstā ar Direktīvas 85/511 galveno mērķi – mutes un nagu sērgas
efektīvu kontroli (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Tempelman
un
van Schaijk
, 35. punkts), kas it īpaši nozīmē, ka pasākumi ir jāveic, parādoties šai slimībai. Šajā sakarā ir jānorāda, ka šādas kontroles
efektivitāte prasa, lai publisko iestāžu rīcībā savlaicīgi būtu iespēja tostarp veikt diagnostiku šīs slimības atklāšanai.
35     Tomēr, ja sakarā ar to, ka Direktīvas 85/511 B pielikumā nav iekļauti grozījumi attiecībā uz minētajā pielikumā norādīto laboratoriju,
šī laboratorija vienmēr zaudētu [pielikumā] iekļautas laboratorijas statusu, valsts iestādēm būtu pienākums, ievērojot minēto
11. un 13. pantu, vairs neveikt pārbaudes, izmantojot šo laboratoriju, līdz brīdim, kad tiek iekļauti attiecīgie grozījumi.
Šāda prasība būtu formalitāte, kas varētu traucēt šīm iestādēm laicīgu pieeju laboratorijai, lai savlaicīgi atklātu vīrusu,
kas būtu pretrunā mutes un nagu sērgas efektīvas kontroles mērķim.
36     Tādēļ prasībai par minēto grozījumu iekļaušanu nav jāpārsniedz tas, kas nepieciešams, lai aizsargātu intereses, kuras tā tiecas
nodrošināt, proti, novērst vīrusa izplatīšanās risku laboratorijas pārbaudes laikā.
37     Tādēļ katrā lietā ir jānovērtē, vai veiktajiem grozījumiem varēja būt sekas saistībā ar attiecīgās laboratorijas drošību tādējādi,
ka paaugstinājās vietējo uzņēmīgo dzīvnieku inficēšanās risks. Ja tas tā nav, attiecīgā laboratorija, neņemot vērā tās rekvizītu
grozījumiem, nevar zaudēt Direktīvas 85/511 B pielikumā iekļautās laboratorijas statusu.
38     Turklāt tas tā it īpaši ir gadījumā, kad minētās laboratorijas nosaukumā vai tās juridiskajā formā veiktajiem grozījumiem
ir tīri formāls raksturs, un gadījumā, kad grozījumi neietekmē tās drošību un uzticamību, it īpaši ja tās personāls, tās telpas
un tās aprīkojums būtībā paliek nemainīgs.
39     Šajā sakarā pretēji tam, ko apgalvo prasītāji pamata lietā, ir mazsvarīgs tas, ka atbilstoši valsts tiesību normām laboratorija,
ievērojot attiecībā uz to veiktos grozījumus, ir juridiski cita persona salīdzinājumā ar to, kas iekļauta minētajā B pielikumā.
40     Šajā lietā netiek apstrīdēts, ka
ID‑Lelystad
tika izveidota no
CDI
vairāku apvienošanos un pārņemšanu rezultātā. Prasītāji pamata lietā turklāt apgalvo, ka Direktīvas 85/511 piemērošanas nolūkā
ID‑Lelystad
nevar tikt iekļauta
CDI
, jo īpaši motivējot ar to, ka runa ir par diviem dažādiem tiesību subjektiem, kuriem nav viena un tā pati juridiskā forma,
ka
CDI
, atšķirībā no
ID‑Lelystad
, bija jādara publiski pieejami iekšējie dokumenti attiecībā uz izskatāmajām lietām un ka
CDI
, atšķirībā no
ID‑Lelystad
, bija kompetentā ministra pakļautībā.
41     Tomēr, pat ja prejudiciāla nolēmuma procesa ietvaros valsts tiesas kompetencē ir novērtēt, ievērojot šī sprieduma 30.–39. punktā
minētos apsvērumus, vai, neņemot vērā šādus grozījumus,
ID‑Lelystad
ir jāuzskata par Direktīvas 85/511 11. panta 1. punktā un 13. panta 1. punktā norādītu laboratoriju, Tiesa, kam ir jāsniedz
valsts tiesai lietderīgas atbildes, ir kompetenta dot no pamata lietas materiāliem, kā arī no tai sniegtajiem rakstveida un
mutvārdu apsvērumiem izrietošas norādes, kas ļautu valsts tiesai pieņemt nolēmumu (šajā sakarā skat. 1996. gada 7. marta spriedumu
lietā C‑278/93
Freers
un
Speckmann
,
Recueil
, I‑1165. lpp., 24. punkts, un 2003. gada 11. septembra spriedumu lietā C‑77/02
Steinicke
,
Recueil
, I‑9027. lpp., 59. lpp.).
42     Šajā sakarā iesniedzējtiesai ir jāņem vērā arī Komisijas attieksme, tādēļ ka Komisija saskaņā ar Direktīvas 85/511 13. panta
2. punktu ir tiesīga veikt regulāras pārbaudes, lai pārbaudītu drošības sistēmas, ko piemēro minētajā B pielikumā norādītajās
laboratorijās, un tai ir īpaša atbildība, veicot šīs direktīvas 17. pantā paredzēto procedūru, kurai ir skaidrs mērķis – novērtēt
laboratorijas uzticamību šīs pašas direktīvas piemērošanas nolūkā.
43     Savukārt Komisija gan savos rakstveida apsvērumos, gan tiesas sēdē apgalvoja, ka tā nekad nav šaubījusies par laboratorijas
ID‑Lelystad
identitāti un ka tā vienmēr ir uzskatījusi, ka grozījumi, kas notikuši starp
CDI
un
ID‑Lelystad
, ir tikai formāli.
44     Turklāt ir jākonstatē, ka, ievērojot pamata lietas apstākļus, tikai fakts, ka sākotnējās juridiskās personas pievienošanas
vai pārņemšanas rezultātā tā, vērtējot no juridiskā viedokļa, kļuva par atšķirīgu juridisku personu, nenozīmē, ka minētās
laboratorijas drošības līmenis kopš šī brīža ir zemāks attiecībā uz vīrusa izplatīšanās risku.
45     Tāpat ir jānorāda, ka nepastāv saikne starp vīrusa izplatīšanās risku un laboratorijai uzlikto pienākumu darīt publiski pieejamus
iekšējos dokumentus attiecībā uz izskatāmajām lietām.
46     Savukārt attiecībā uz apstākli, ka laboratorija vairs neatrodas publiskas iestādes pakļautībā, ka tai vairs nav jāievēro šīs
iestādes instrukcijas un ka to arī nevar reāli piespiest ievērot pienākumus, kas izriet no Direktīvas 85/511, – Tiesa nevar
a priori
izslēgt šāda grozījuma sekas attiecībā uz vīrusa izplatīšanās risku un, attiecīgi, šīs direktīvas B pielikumā iekļautās laboratorijas
statusa iespējamo zaudēšanu. Iesniedzējtiesai ir jānovērtē, ievērojot lietas faktus, vai šādam grozījumam ir sekas attiecībā
uz pamata lietā apskatāmās laboratorijas drošību.
47     Gadījumā, ja, ievērojot iepriekš minētos apsvērumus, var izdarīt secinājumu, ka
ID‑Lelystad
ir zaudējusi Direktīvas 85/511 B pielikumā iekļautās laboratorijas statusu, iesniedzējtiesa jautā arī, vai šī direktīva iestājas
pret to, ka dalībvalsts, pastāvot tādiem apstākļiem kā pamata lietā, veic pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei, pamatojoties
uz rezultātiem, ko sniegusi laboratorija, kas nav iekļauta minētajā pielikumā, vai indivīdi varēja atsaukties uz šo Direktīvas 85/511
normu pārkāpumu valsts tiesā un vai šim pārkāpumam ir juridiskas sekas.
48     Pamata lietas kontekstā ir jāatgādina, ka dalībvalsts, pamatojoties uz Direktīvas 90/425 10. panta 1. punktu, var veikt pasākumus
mutes un nagu sērgas kontrolei papildus tiem, kas paredzēti Direktīvā 85/511, un tostarp (kā tas ir šajā lietā) veikt dzīvnieku
nokaušanu kaimiņu lauku saimniecībā vai to dzīvnieku, kas atrodas noteiktā rādiusā gar lauku saimniecību, kurā ir inficēti
dzīvnieki, nokaušanu (iepriekš minētais spriedums lietā
Tempelman
un
van Schaijk
, 52. punkts).
49     Tomēr šīs valstis var pieņemt minētos pasākumus, vienīgi ievērojot Kopienas tiesības, un tām ir arī jāievēro mērķi, ko paredz
spēkā esošais Kopienas tiesiskais regulējums, tāds, ko tostarp paredz Direktīva 85/511 (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu
lietā
Tempelman
un
van Schaijk
, 31. punkts).
50     Attiecībā uz šo iepriekš minēto direktīvu vispirms ir jānorāda, ka saskaņā ar tās 5. pantu kopsakarā ar tās 2. panta otrās
daļas c) apakšpunktu kompetentajām iestādēm ir jāveic šajā normā norādītie pasākumi un tostarp jānokauj visi pret slimību
uzņēmīgie dzīvnieki jebkurā saimniecībā, kurā ir apstiprināta tāda viena vai vairāku pret slimību uzņēmīgas sugas dzīvnieku
klātbūtne:
–       kam konstatētas klīniskas pazīmes vai pēcnāves audu bojājumi, kas var rasties mutes un nagu sērgas dēļ, vai
–       kam pēc laboratorijas analīžu veikšanas oficiāli apstiprināta saslimšana ar mutes un nagu sērgu.
51     Ņemot vērā mutes un nagu sērgas efektīvas kontroles mērķi, šie diagnostikas pasākumi ir jāinterpretē plaši.
52     Tomēr minētā 2. panta otrās daļas c) apakšpunktā termins “laboratorija” ir lietots bez jebkāda paskaidrojuma, un tā redakcija
tātad nenorāda uz to, ka pasākumus var veikt tikai, pamatojoties uz rezultātiem, ko sniegusi Direktīvas 85/511 B pielikumā
iekļauta laboratorija.
53     Turklāt šī pati norma nozīmē, ka pasākumi šīs slimības kontrolei tiek pieņemti arī tad, ja dzīvniekiem ir tikušas konstatētas
klīniskas pazīmes vai pēcnāves audu bojājumi, kas “var” rasties mutes un nagu sērgas dēļ. Nav šaubu, ka secinājums par vīrusa
esamību, pamatojoties uz šo metodi, pēc definīcijas šķiet mazāk pārliecinošs nekā laboratorijas pārbaude un pat ja Komisija,
veicot Direktīvas 85/511 17. pantā paredzēto procedūru, nav šo laboratoriju atzinusi par laboratoriju, kam atļauts rīkoties
ar šo vīrusu.
54     Turklāt, ja kompetentās iestādes atbilstoši Direktīvas 90/425 10. panta 1. punktam ir pilnvarotas pieņemt pasākumus mutes
un nagu sērgas kontrolei papildus tiem, kas paredzēti Direktīvā 85/511, šis papildu raksturs nozīmē, ka minētās iestādes var
pieņemt pasākumus, kas ir analogi Direktīvas 85/511 5. pantā paredzētajiem pasākumiem, pamatojoties uz tiem pašiem laboratorijas
rezultātiem, uz kuru pamata tika veikti šie iepriekš minētie pasākumi, un, attiecīgi, pamatojoties arī uz rezultātiem, ko
ieguvusi Direktīvas 85/511 B pielikumā nenorādīta laboratorija.
55     Turklāt ir jānorāda, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītāji pamata lietā, Direktīvas 85/511 11. panta 1. punkta pirmā ievilkuma
un 13. panta 1. punkta otrā ievilkuma noteikumi šo secinājumu neapstiprina.
56     Faktiski ir jāatgādina, ka šīs normas paredz, ka dalībvalstīm ir pienākums diagnostikas veikšanai griezties minētajā B pielikumā
uzskaitītajās laboratorijās tā iemesla dēļ, ka rīkošanās ar vīrusu citās laboratorijās rada vīrusa izplatīšanās risku.
57     Tomēr neatkarīgi no šī pienākuma pastāv pienākums mutes un nagu sērgas kontroles pasākumu veikšanas nolūkā neizmantot laboratorijas
rezultātus, kas agrāk ir sniegti, neizpildot šo pirmo pienākumu un, tātad, riskējot, ka laboratorija, kas nav norādīta minētajā
pielikumā, izplatīs vīrusu. Un, ja kompetentās iestādes ar to var pārkāpt Direktīvu 85/511, neievērojot šo pirmo pienākumu,
šāds pārkāpums neatspēko apsvērumus, kas minēti šī sprieduma 50.–54. punktā, kurus ievērojot, dalībvalstis nolūkā veikt minētos
pasākumus var izmantot rezultātus, ko sniegusi minētajā pielikumā nenorādīta laboratorija.
58     Šajos apstākļos nav jāizskata jautājums par to, vai indivīdi, ņemot vērā tādus konkrētos apstākļus kā pamata lietā, iesniedzējtiesā
var atsaukties uz Direktīvas 85/511 pārkāpumu, kas izriet no tā, ka publiskās iestādes izmanto rezultātus, ko sniegusi minētajā
pielikumā nenorādītā laboratorija, un par to, vai šādam pārkāpumam ir juridiskas sekas.
59     Ievērojot visu iepriekš minēto, uz pirmo, otro un trešo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīva 85/511 ir jāinterpretē tādējādi,
ka tās B pielikumā norādītas laboratorijas rekvizītu grozījumu, kas nav reģistrēti atbilstoši šīs direktīvas 17. pantā paredzētajai
procedūrai, rezultātā šī laboratorija zaudē minētajā pielikumā paredzētās laboratorijas statusu tikai tad, ja šie grozījumi
var ietekmēt laboratorijas drošību attiecībā uz mutes un nagu sērgas vīrusa izplatīšanās risku laikā, kad šī laboratorija
veic pārbaudes, un ja šie grozījumi paaugstina arī vietējo uzņēmīgo dzīvnieku inficēšanās risku. Turklāt Direktīva 85/511
neaizliedz to, ka dalībvalsts veic Direktīvas 90/425 10. panta 1. punkta paredzētos pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei,
pamatojoties uz pārbaudes rezultātiem, ko veikusi Direktīvas 85/511 B pielikumā nenorādīta laboratorija.
Par ceturto un piekto jautājumu
60     Ar šiem jautājumiem, kas ir apskatāmi kopā, iesniedzējtiesa vēlas zināt, ciktāl kompetentajai iestādei, lai veiktu pasākumus
mutes un nagu sērgas kontrolei, ir saistoši pārbaudes rezultāti, ko sniegusi Direktīvas 85/511 B pielikumā norādīta laboratorija,
un ciktāl tai ir saistoši rezultāti, ko sniegusi laboratorija, kurai nav šī statusa, it īpaši tāda, kura to, attiecīgā gadījumā,
zaudēja šī sprieduma 46. punktā norādīto iemeslu dēļ.
61     Pirmkārt, ir jāapskata gadījums, kad rezultātus būtu sniegusi laboratorija, kurai ir šis statuss.
62     No Direktīvas 85/511 5. panta izriet, ka kompetentajai valsts iestādei nekavējoši ir jāveic direktīvā paredzētie pasākumi,
tiklīdz ir apstiprināts, ka lauku saimniecībā atrodas viens vai vairāki dzīvnieki, kuru saslimšana ar mutes un nagu sērgu
ir oficiāli konstatēta laboratorijas pārbaudes rezultātā.
63     Turklāt citas normas, tādas kā Lēmuma 2001/246 2. pants un Direktīvas 90/425 10. panta 1. punkts, dod minētajām iestādēm tiesības
veikt papildu pasākumus.
64     Tāpat ir jāatgādina, ka mutes un nagu sērgas kontrolei vajag, lai atbilstošie pasākumi tiktu veikti ātri un efektīvi.
65     Šajā nolūkā Direktīva 85/511, it īpaši tās 13. pants, paredz tās B pielikumā iekļautajām laboratorijām stingras prasības attiecībā
uz to drošības sistēmām, kā arī Komisijas veterinārijas ekspertu un dalībvalstu kompetento iestāžu periodiskajām kontrolēm.
Tādēļ analīžu organizēšana, ko veic šīs laboratorijas, var sniegt garantijas tam, ka iestāde, kuras pienākums ir kontrolēt
mutes un nagu sērgu, principā var paļauties uz to rezultātiem.
66     Ievērojot iepriekš minēto, ir jākonstatē, ka kompetentajai iestādei ir jāreaģē uz šiem rezultātiem un principā jāveic Direktīvā 85/511
paredzētie pasākumi vai jebkādi citi atbilstošie pasākumi, ņemot vērā nepieciešamību ātri un efektīvi kontrolēt mutes un nagu
sērgu.
67     Tikai tad, ja kompetentās iestādes rīcībā ir norādes, kas ļauj nopietni šaubīties par minēto laboratoriju rezultātu uzticamību,
tā var atturēties no minēto pasākumu tūlītējas veikšanas. Šādā gadījumā šī iestāde var tostarp griezties pie cita diagnostikas
veicēja, kas apstiprina vai atceļ šo rezultātu.
68     Otrkārt, ir jāapskata gadījums, kad rezultātus būtu sniegusi laboratorija, kurai nav Direktīvas 85/511 B pielikumā iekļautas
laboratorijas statusa.
69     No šī sprieduma 54. punkta izriet, ka kompetentā iestāde nevar atturēties no atbilstošo pasākumu veikšanas tikai tā iemesla
dēļ, ka saslimšanu ar mutes un nagu sērgu ir konstatējusi laboratorija, kurai nav Direktīvas 85/511 B pielikumā iekļautas
laboratorijas statusa.
70     Ņemot vērā to, ka mutes un nagu sērga ir ļoti lipīga, un nepieciešamību to ātri un efektīvi kontrolēt, kompetentajai iestādei
ir jāņem vērā šādas laboratorijas sniegtie rezultāti, lai attiecīgā gadījumā veiktu atbilstošos pasākumus, ko paredz Kopienas
tiesiskais regulējums. Protams, tā kā šī laboratorija noteikti nesniedz tādas pašas drošības garantijas kā Direktīvas 85/511
B pielikumā iekļauta laboratorija, kompetentajai iestādei pirms atbilstošo pasākumu veikšanas ir jāpārliecinās par šo rezultātu
uzticamību.
71     Šajā kontekstā turklāt ir jānorāda, ka jebkurā gadījumā neatkarīgi no tā vai pārbaužu rezultātus ir sniegusi laboratorija,
kurai ir Direktīvas 85/511 B pielikumā iekļautas laboratorijas statuss, kompetentā iestāde var veikt šos pasākumus, tikai
ievērojot vispārējos Kopienas tiesību principus, it īpaši – samērīguma principu un pamattiesības (šajā sakarā skat. iepriekš
minēto spriedumu lietā
Tempelman
un
van Schaijk
, 31. punkts).
72     Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru samērīguma princips prasa, lai Kopienu tiesību normā ietvertie
līdzekļi būtu piemēroti paredzētā mērķa īstenošanai un nepārsniegtu to, kas ir nepieciešams šī mērķa sasniegšanai (2004. gada
14. decembra spriedumi lietā C‑434/02
Arnold André
, Krājums, I‑11825. lpp., 45. punkts; lietā C‑210/03
Swedish Match
, Krājums, I‑11893. lpp., 47. punkts, un 2005. gada 6. decembra spriedums apvienotajās lietās C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 un
C‑194/04
ABNA
u.c., Krājums, I‑10423. lpp., 68. punkts).
73     Attiecībā uz pamattiesību aizsardzību prasītāji pamata lietā būtībā apgalvo, ka valsts iestādes veica pasākumus pamata lietā,
pārkāpjot tiesību uz aizstāvību ievērošanas principu.
74     No pastāvīgās judikatūras izriet, ka tiesību uz aizstāvību ievērošana visos procesos, kuri uzsākti pret personu un kuru rezultātā
var pieņemt tai nelabvēlīgu lēmumu, ir Kopienu tiesību pamatprincips, kas nodrošināms pat tad, ja nav nekāda tiesiskā regulējuma
saistībā ar procesu. Šis princips noteic, ka tādu lēmumu adresātiem, ar ko būtiski tiek skartas viņu intereses, ir jādod iespēja
atbilstoši darīt zināmu savu viedokli par viņiem nelabvēlīgiem faktiem, kas izvirzīti, lai pamatotu apstrīdēto lēmumu (skat.
it īpaši 1996. gada 24. oktobra spriedumu lietā C‑32/95 P Komisija/
Lisrestal
u.c.,
Recueil
, I‑5373. lpp., 21. punkts; 2000. gada 21. septembra spriedumu lietā C‑462/98 P
Mediocurso
/Komisija,
Recueil
, I‑7183. lpp., 36. punkts, un 2005. gada 9. jūnija spriedumu lietā C‑287/02 Spānija/Komisija, Krājums, I‑5093. lpp., 37. punkts).
Attiecīgi, ņemot vērā nopietnās sekas, ko audzētājiem rada lēmumi, kas pieņemti, pamatojoties uz Direktīvas 85/511 5. pantu,
Lēmuma 2001/246 2. punktu un Direktīvas 90/425 10. panta 1. punktu, minētais princips nosaka, ka, veicot mutes un nagu sērgas
kontroli, šādu lēmumu adresātiem principā jādod iespēja darīt zināmu savu viedokli par viņiem nelabvēlīgiem faktiem, kas izvirzīti,
lai pamatotu apstrīdēto pasākumu.
75     Tomēr ir jāatgādina, ka tādas pamattiesības kā tiesības uz aizstāvību nav absolūta priekšrocība, bet var ietvert ierobežojumus
ar nosacījumu, ja tie reāli atbilst vispārējas nozīmes interesēm, uz ko ir vērsts konkrētais pasākums, un ja attiecībā uz
izvirzīto mērķi tie nav pārmērīga un nepieņemama iejaukšanās, kas pašā būtībā aizskar tiesības un garantijas. Viens no mērķiem,
kas var attaisnot šādus ierobežojumus, jo īpaši ir sabiedrības veselības aizsardzība (šajā sakarā skat. 1992. gada 8. aprīļa
spriedumu lietā C‑62/90 Komisija/Vācija,
Recueil
, I‑2575. lpp., 23. punkts, un 1995. gada 17. oktobra spriedumu lietā C‑44/94
Fishermen’s
Organisations
u.c.,
Recueil
, I‑3115. lpp., 55. punkts).
76     Šajā kontekstā ir jāatzīst, ka, ja kompetentā iestāde varētu veikt atbilstošus pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei tikai
tad, ja visas iespējami iesaistītās personas iepriekš būtu uzzinājušas par faktiem un dokumentiem, ar ko pamatoti šie pasākumi,
un tikai tad, ja tās būtu formulējušas nostāju par šiem faktiem un dokumentiem, varētu tikt traucēta šīs iestādes iespēja
reaģēt ātri un efektīvi. Tādēļ sabiedrības veselības aizsardzība principā attaisno to, ka šī iestāde veic minētos pasākumus,
pat iepriekš nesaņemot ieinteresēto personu viedokli par faktiem, kas izvirzīti šo pasākumu pamatojumam. Turklāt šāds ierobežojums
var būt pārmērīga un nepieņemama iejaukšanās, kas pašā būtībā aizskar tiesības uz aizstāvību tikai tad, ja ieinteresētajām
personām vēlākā procesā būtu liegta iespēja apstrīdēt minētos pasākumus un efektīvi paust savu viedokli šajā procesā.
77     Turklāt, ņemot vērā nepieciešamību ātri reaģēt uz mutes un nagu sērgu, tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips noteikti
neparedz minēto pasākumu veikšanas apturēšanu līdz šī procesa noslēgumam.
78     Tāpat, ja šādā procesā izrādītos, ka iestāde, kuras pienākums ir kontrolēt mutes un nagu sērgu, varēja veikt Direktīvās 85/511
un 90/425 vai Lēmumā 2001/246 paredzētos pasākumus, pamatojoties tikai uz tiem laboratorijas rezultātiem, kurus tā bija nosūtījusi
iestādei pa faksu, tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips neiestājas pret to, ka tiesa, kas lemj šajā procesā, pamato
savu nolēmumu tikai ar šo dokumentu, ja vien lietas dalībnieki varēja efektīvi izteikt savu viedokli.
79     Ņemot vērā iepriekš minēto, uz ceturto un piekto jautājumu ir jāatbild, ka kompetentajai iestādei ir jāreaģē uz pārbaužu rezultātiem,
ko sniegusi laboratorija, kam ir Direktīvas 85/511 B pielikumā iekļautas laboratorijas statuss, un tai principā ir jāpieņem
šajā direktīvā paredzētie pasākumi vai jebkuri citi nepieciešamie pasākumi, lai ātri un efektīvi kontrolētu mutes un nagu
sērgu. Kompetentajai iestādei ir jāņem vērā pat tādi rezultāti, ko sniegusi laboratorija, kurai nav šāda statusa, lai attiecīgā
gadījumā veiktu atbilstošus pasākumus, ko paredz Kopienu tiesiskais regulējums. Protams, tā kā šī laboratorija noteikti nesniedz
tādas pašas drošības garantijas kā B pielikumā iekļauta laboratorija, kompetentajai iestādei pirms atbilstošo pasākumu veikšanas
ir jāpārliecinās par minēto rezultātu uzticamību. Katrā ziņā šī iestāde var pieņemt mutes un nagu sērgas kontroles pasākumus,
tikai ievērojot vispārējos Kopienas tiesību principus, it īpaši samērīguma principu un pamattiesības.

Par tiesāšanās izdevumiem
80     Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, izņemot minēto lietas dalībnieku izdevumus, nav
atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
Padomes 1985. gada 18. novembra Direktīva 85/511/EEK, ar ko ievieš Kopienas pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei, kas
ir grozīta ar Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvu 90/423/EEK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās B pielikumā norādītas laboratorijas
rekvizītu grozījumu, kas nav reģistrēti atbilstoši šīs direktīvas 17. pantā paredzētajai procedūrai, rezultātā šī laboratorija
zaudē minētajā pielikumā paredzētās laboratorijas statusu tikai tad, ja šie grozījumi var ietekmēt laboratorijas drošību attiecībā
uz mutes un nagu sērgas vīrusa izplatīšanās risku laikā, kad šī laboratorija veic pārbaudes, un ja šie grozījumi paaugstina
arī vietējo uzņēmīgo dzīvnieku inficēšanās risku. Turklāt minētā Direktīva 85/511 neaizliedz to, ka dalībvalsts veic pasākumus
mutes un nagu sērgas kontrolei, kas paredzēti 10. panta 1. punktā Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvā 90/425/EEK par veterinārajām
un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem,
lai izveidotu iekšējo tirgu, pamatojoties uz pārbaudes rezultātiem, ko sniegusi šīs pašas Direktīvas 85/511 B pielikumā nenorādīta
laboratorija;
2)
kompetentajai iestādei ir jāreaģē uz pārbaužu rezultātiem, ko sniegusi laboratorija, kam ir Direktīvas 85/511 B pielikumā
iekļautas laboratorijas statuss, un tai principā ir jāpieņem šajā direktīvā paredzētie pasākumi vai jebkuri citi nepieciešamie
pasākumi, lai ātri un efektīvi kontrolētu mutes un nagu sērgu. Kompetentajai iestādei ir jāņem vērā pat tādi rezultāti, ko
sniegusi laboratorija, kurai nav šāda statusa, lai attiecīgā gadījumā veiktu atbilstošus pasākumus, ko paredz Kopienu tiesiskais
regulējums. Protams, tā kā šī laboratorija noteikti nesniedz tādas pašas drošības garantijas kā minētajā B pielikumā iekļauta
laboratorija, kompetentajai iestādei pirms atbilstošo pasākumu veikšanas ir jāpārliecinās par minēto rezultātu uzticamību.
Katrā ziņā šī iestāde var pieņemt pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei, tikai ievērojot vispārējos Kopienu tiesību principus,
it īpaši samērīguma principu un pamattiesības.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.