CELEX: 62005CJ0297
Identifikācija un obligāta tehniskā apskate pirms transportlīdzekļu reģistrācijas dalībvalstī
EKL 28. un 30. pants
Direktīvas 96/96/EK un 1999/37/EK
Citās dalībvalstīs izdotu reģistrācijas apliecību un veiktu tehnisko apskašu atzīšana

1       Ar savu prasības pieteikumu Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, attiecinot uz citā dalībvalstī pirms tam reģistrētiem
transportlīdzekļiem identifikācijas pārbaudi, kā arī tehnisko apskati, lai pārbaudītu to vispārējo stāvokli pirms to reģistrēšanas
Nīderlandē, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
2       Padomes 1996. gada 20. decembra Direktīvas 96/96/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu
un to piekabju tehniskajām apskatēm (OV 1997, L 46, 1. lpp.) trīsdesmit trešajā apsvērumā paredzēts:
“[..] ņemot vērā gaidāmo šīs direktīvas ietekmi uz attiecīgo nozari un ievērojot subsidiaritātes principu, šajā direktīvā
paredzētie Kopienas pasākumi ir vajadzīgi, lai panāktu tehnisko apskašu noteikumu saskaņošanu, novērstu autopārvadātāju konkurences
izkropļojumus un garantētu transportlīdzekļu pareizu pārbaudi un apkopi; tā kā šos mērķus dalībvalstis nevarētu pilnībā sasniegt,
rīkojoties atsevišķi.”
3       Direktīvas 96/96 1. panta 1. punktā paredzēts:
“Katrā dalībvalstī tajā reģistrētajiem mehāniskajiem transportlīdzekļiem un to piekabēm un puspiekabēm periodiski veic tehniskās
apskates saskaņā ar šo direktīvu un īpaši tās I un II pielikumu.”
4       Šīs direktīvas 3. panta 1. un 2. punktā noteikts:
“1.      Dalībvalstis veic pasākumus, ko tās uzskata par vajadzīgiem, lai varētu pierādīt, ka transportlīdzeklis ir veiksmīgi izgājis
tehnisko apskati, kas atbilst vismaz šīs direktīvas noteikumiem.
Par šiem pasākumiem informē pārējās dalībvalstis un Komisiju.
2.      Pierādījumus, kas citā dalībvalstī izdoti, lai pierādītu, ka attiecīgajā dalībvalstī reģistrētam mehāniskajam transportlīdzeklim
un tā piekabei vai puspiekabei ir veiksmīgi nokārtota tehniskā apskate, kas atbilst vismaz šīs direktīvas noteikumiem, visas
dalībvalstis atzīst tā, it kā tās pašas būtu izdevušas šos pierādījumus.”
5       Šīs direktīvas 5. pantā precizēts:
“Neatkarīgi no I un II pielikuma noteikumiem dalībvalstis var:
–       paredzēt pirmās obligātās tehniskās apskates dienu pirms šajā direktīvā noteiktā termiņa un, ja vajadzīgs, nodot transportlīdzekli
apskatei pirms reģistrācijas,
–       saīsināt intervālu starp divām secīgām obligātajām tehniskajām apskatēm,
–       noteikt, ka papildu aprīkojuma apskate ir obligāta,
–       noteikt lielāku pārbaudāmo rādītāju skaitu,
–       attiecināt prasību veikt periodiskas apskates arī uz citu kategoriju transportlīdzekļiem,
–       noteikt īpašas papildu pārbaudes,
–       uz to teritorijā reģistrētiem transportlīdzekļiem attiecināt augstākas bremzēšanas efektivitātes minimālos standartus nekā
II pielikumā noteiktie un iekļaut pārbaudi transportlīdzekļiem ar lielāku noslogojumu, ja tādas prasības nepārsniedz tās prasības,
kas paredzētas transportlīdzekļa sākotnējā tipa apstiprinājumā.”
6       Direktīvas 96/96 11. panta 1. pantā noteikts:
“Dalībvalstīs ne vēlāk kā 1998. gada 9. martā stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu
šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
[..]”
7       Padomes 1999. gada 29. aprīļa Direktīvas 1999/37/EK par transportlīdzekļu reģistrācijas dokumentiem (OV L 138, 57. lpp.) trešais,
sestais un devītais apsvērums ir formulēti šādi:
“3)      [..] reģistrācijas apliecības formas un satura saskaņošana atvieglos tās izpratni un tādējādi uzlabos dalībvalstīs reģistrētu
transportlīdzekļu brīvu kustību pa ceļiem citu dalībvalstu teritorijā;
[..]
6)      [..] reģistrācijas apliecību saskaņošana veicinās tādu transportlīdzekļu atkārtotu izmantošanu, kas iepriekš reģistrēti citā
dalībvalstī, kā arī veicinās pareizu iekšējā tirgus darbību;
[..]
9)      [..] lai sekmētu pārbaudes, kas īpaši paredzētas cīņai ar krāpšanu un zagtu transportlīdzekļu nelegālu tirdzniecību, ir lietderīgi
izveidot ciešu dalībvalstu sadarbību, kas pamatojas uz efektīvu informācijas apmaiņu.”
8       Direktīvas 1999/37 2. panta b) punktā transportlīdzekļa reģistrācija definēta kā administratīva atļauja izmantot transportlīdzekli
ceļu satiksmē, kas saistīta ar transportlīdzekļa identifikāciju un sērijas numura izdošanu, ko dēvē par reģistrācijas numuru.
9       Šīs direktīvas 4. pantā paredzēts:
“Ievērojot šo direktīvu, reģistrācijas apliecību, ko izsniegusi kāda dalībvalsts, atzīst pārējās dalībvalstīs, lai transportlīdzekli
identificētu starptautiskajā satiksmē vai pārreģistrētu citā dalībvalstī.”
10     Minētās direktīvas 8. panta 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2004. gada
1. jūnijam. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
[..]”

Valsts tiesiskais regulējums
11     Transporta līdzekļu reģistrācijas procedūru un reģistrācijas apliecību izsniegšanu regulē 1994. gada 21. aprīļa Likuma par
ceļu satiksmi (
Wegenverkeerswet
) (
Stb
. 1994, Nr. 475; turpmāk tekstā – “
Wegenverkeerswet
”) 36. panta 1. un 2. punkts un 42.–61. pants, kā arī 1994. gada 6. oktobra Noteikumu par reģistrācijas apliecībām (
Kentekenreglement
) 4. nodaļas 17.–40.a pants (
Stb
. 1994, Nr. 760; turpmāk tekstā – “
Kentekenreglement
”).
12
Wegenverkeerswet
42.–46. pants attiecas uz reģistrācijas numuru reģistrēšanu. Minētā 42. panta 2. un 3. punktā paredzēts:
“2.      [Reģistrācijas numuru paziņošanas reģistra] ietvaros
Rijksdienst voor Wegverkeer
(Ceļu satiksmes dienests, turpmāk tekstā – “
RDW
”) apstrādā datus par mehāniskajiem transportlīdzekļiem un piekabēm, kuriem piešķirts reģistrācijas numurs, reģistrācijas
numura turētāja vārdu, kā arī datus par citiem mehāniskajiem transportlīdzekļiem un piekabēm.
3.      2. punktā minēto datu apkopošana tiek veikta šādu iemeslu dēļ:
a)      šī likuma efektīvai īstenošanai un, lai uzturētu noteikumus, kas paredzēti šai likumā vai atbilstoši šim likumam, vai
b)      lai efektīvi īstenotu 1994. gada Likumu par nodokli par mehāniskajiem transportlīdzekļiem (
Wet op de motorrijtuigenbelasting
), 1992. gada Likumu par nodokli par īpašiem transportlīdzekļiem un motocikliem (
Wet op de belasting van personenauto’s en motorrijwielen
), Likumu par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehāniskajiem transportlīdzekļiem (
Wet aansprakelijkheidsverzekering motorrijtuigen
), Likumu par pieejamību un mobilitāti (
Wet bereikbaarheid en mobiliteit
), kā arī citus tiesību aktus par mehāniskajiem transportlīdzekļiem un piekabēm un lai uzturētu noteikumus, kas paredzēti
ar un saskaņā ar šīm tiesību normām.”
13     Reģistrācijas apliecība, kas regulēta
Kentekenreglement
4. nodaļas 17.–40.a pantā, sastāv no divām daļām – I un II, no kurām pirmā ietver transportlīdzekļa tehniskos datus (IA daļa)
un datus par transportlīdzekļa īpašnieku vai turētāju (IB daļa), bet otrā ietver datus, kas nepieciešami īpašnieka maiņas
gadījumā.
14     Attiecībā uz no divām daļām sastāvošās reģistrācijas apliecības pirmreizējo izsniegšanu
Kentekenreglement
25. panta 1. punktā noteikts:
“Transportlīdzekļa īpašnieks vai turētājs, kas lūdz pirmo reizi izsniegt no divām daļām sastāvošo reģistrācijas apliecību,
nodod transportlīdzekli
RDW
pārbaudes veikšanai un iesniedz šim dienestam pieteikumu reģistrācijas apliecības saņemšanai, iesniedzot pierādījumus par
tiesībām atbilstoši ministra rīkojumam.”
15
Kentekenreglement
25.b pantā paredzēts, ka, lai Nīderlandē reģistrētu transportlīdzekli, ir jāiesniedz pirms tam citā dalībvalstī saņemta reģistrācijas
apliecība. Šī panta 2. un 3. punktā paredzēts:
“2.      Atsaka izsniegt [reģistrācijas apliecību Nīderlandē], ja nav reģistrācijas apliecības II daļas, ja tā tikusi izsniegta.
3.      Izņēmuma gadījumos un, atkāpjoties no 2. punkta,
RDW
var izsniegt reģistrācijas apliecību ar nosacījumu, ka kompetentās iestādes dalībvalstī, kurā transportlīdzeklis pirms tam
bijis reģistrēts, sniegušas rakstveida vai elektronisku apliecinājumu, ka pieteikuma iesniedzējam ir tiesības reģistrēt transportlīdzekli
citā dalībvalstī.”
16     Saskaņā ar
Kentekenreglement
26.–30. pantu gadījumā, ja transportlīdzekli Nīderlandē pārdod viena fiziska persona otrai, nav jāveic transportlīdzekļa identifikācijas
pārbaude, jo tehniskie dati par transporta līdzekli, kas ietverti reģistrācijas apliecības IA daļā, jau ir transportlīdzekļu
reģistrā un
RDW
jaunajam īpašniekam izsniedz reģistrācijas apliecību, kas sastāv tikai no IB daļas.
17     Nīderlandes tiesiskajā regulējumā paredzētas četras dažādas procedūras transportlīdzekļu reģistrācijai.
18     Saskaņā ar 1. procedūru attiecībā uz jauniem vēl nelietotiem transportlīdzekļiem, par kuriem izsniegts Nīderlandes vai Kopienas
tipa apstiprinājums, tiek izdota reģistrācijas apliecība, parasti – ar
RDW
licencēta uzņēmuma starpniecību. Šādi licencēts uzņēmums var
RDW
tieši lūgt izsniegt reģistrācijas apliecību bez transportlīdzekļa vispārējā stāvokļa tehniskās apskates veikšanas; šāda transportlīdzekļa
identifikāciju un to, vai tas atbilst atbilstības sertifikātam, pārbauda licencētais uzņēmums. Netiek veikta transportlīdzekļa
īpaša tehniskā apskate. Klienta maksājamie izdevumi aprobežojas ar izdevumiem par reģistrācijas apliecības I un II daļas izsniegšanu,
proti, kopā EUR 47,20.
19     2. procedūra ir piemērojama transportlīdzekļiem, kas ir mazāk nekā trīs gadus veci un par kuriem izsniegts Kopienas tipa apstiprinājums.
Pirms to reģistrācijas šādi transportlīdzekļi jāpārbauda
RDW
licencētam dienestam. Šādas pārbaudes laikā transportlīdzekļu identificēšanu veic, pamatojoties uz citā dalībvalstī izsniegtu
reģistrācijas apliecību un atbilstības sertifikātu, lai novērstu jebkādu krāpšanu saistībā ar reģistrācijas apliecībām. Iesniegtie
dokumenti tiek pārbaudīti, lai atklātu iespējamās nesakritības. Īpaša tehniskā apskate transporta līdzekļa vispārējam stāvoklim
tiek veikta tikai tad, ja transportlīdzeklim ir trūkumi, kas ir acīmredzami un kas varētu apdraudēt ceļu satiksmes dalībniekus
vai vidi. Šī pārbaude ilgst aptuveni 25 minūtes, un tās izmaksu tarifs ir EUR 45 papildus EUR 47,20, kas maksājami par reģistrācijas
apliecību.
20     3. procedūra attiecas uz transportlīdzekļiem, kas ir vairāk nekā trīs gadus veci un par kuriem izsniegts Kopienas tipa apstiprinājums,
transportlīdzekļiem, kuri pirms tam reģistrēti citā dalībvalstī, par kuriem izsniegts valsts tipa vai individuāls apstiprinājums,
kā arī iepriekš Nīderlandē reģistrētiem transportlīdzekļiem, par kuriem izsniegts Nīderlandes tipa apstiprinājums.
21     Importa gadījumā šādu transportlīdzekļu identifikācijas procedūru papildina to vispārējā stāvokļa pārbaude, raugoties no pastāvošajām
atbilstības prasībām viedokļa, kuru veic
RDW
licencēts dienests. Ir jāiesniedz citā dalībvalstī izdota reģistrācijas apliecība un atbilstības sertifikāts, kas ietver
nepieciešamos tehniskos datus, līdz ar – ja transportlīdzeklim nav izsniegts Kopienas tipa apstiprinājums – apstiprinājuma
vai līdzvērtīgu dokumentu, kurā norādīta jauda, (maksimālā) kravnesība un ass kravnesība. Šāda transportlīdzekļa vispārējā
stāvokļa pārbaude ilgst 50 minūtes, un tās izmaksu tarifs ir EUR 78 papildus EUR 47,20, kas maksājami par reģistrācijas apliecību.
22     Šāda pārbaude ietver transportlīdzekļa identificēšanu un iesniegto dokumentu pārbaudi. Iespējamās atšķirības starp attiecīgā
transportlīdzekļa izcelsmes dalībvalstī spēkā esošajām tehniskajām prasībām un prasībām, kas piemērojamas Nīderlandē, nav
šķērslis transportlīdzekļa reģistrācijai tiktāl, ciktāl iesniegtie dokumenti ļauj konstatēt, ka transportlīdzeklis ir tādā
stāvoklī, kādā attiecīgais transportlīdzeklis apstiprināts tā izcelsmes dalībvalstī, un ka šīs atšķirības neizraisa nopietnu
risku drošībai.
23     Turklāt ikviens transportlīdzeklis, kas ir vairāk nekā trīs gadus vecs un ir reģistrēts Nīderlandē, ir pakļauts periodiskai
tehniskajai apskatei (
Algemene Periodieke Keuring
). Ja transportlīdzeklis, uz kuru attiecas 3. procedūra, ir pakļauts prasībai iziet tehnisko apskati, personai, kura lūdz
izsniegt reģistrācijas apliecību, izsniedz apliecību, kas ļauj transportlīdzekli izmantot vienu gadu.
24     Saskaņā ar
Kentekenreglement
25. panta 7. punktu iepriekš īsi izklāstītās procedūras
mutatis mutandis
ir piemērojamas reģistrācijas pieteikumam par transportlīdzekli, kas pirms tam reģistrēts Nīderlandē un kas pēc tam izņemts
no apgrozības, ir pametis Nīderlandes teritoriju, bijis paredzēts izmantošanai ārpus publisko ceļu tīkla vai kam bijusi piešķirta
īpaša reģistrācija.
25     4. procedūra attiecas uz transportlīdzekļiem, kas pirms tam bijuši reģistrēti valstī, kas nav Eiropas Savienības dalībvalsts,
un transportlīdzekļiem, kuriem nav izsniegts tipveida vai individuāla transportlīdzekļa apstiprinājums. Papildus šo transportlīdzekļu
identifikācijai tiek veikta to vispārējā apskate, šādas apskates parasti veicot pieteikuma iesniedzēja mītnē pēc tam, kad
individuālo pieteikumu administratīvi pārbaudījis īpašs
RDW
dienests. Reģistrācijas veikšanai jāpaziņo tehniskā informācija.
26
RDW
prakse attiecībā uz iepriekš aprakstīto 2. un 3. procedūru balstās uz
Kentekenreglement
.
27     2005. gada 11. novembrī transporta ministrs
RDW
nosūtīja apkārtrakstu, prasot, lai dienests, sākot ar 2005. gada 1. decembri citā dalībvalstī agrāk reģistrētus transportlīdzekļus
vairs nepakļautu
Kentekenreglement
25. panta 1. punktā paredzētajai tehniskajai apskatei.

Pirmstiesas procedūra
28     Uzskatot, ka Nīderlandes tiesību akti par transportlīdzekļa reģistrāciju nav saderīgi ar EKL 28. un 30. pantu, Komisija uzsāka
procesu par valsts pienākumu neizpildi, aicinot Nīderlandes Karalisti iesniegt savus apsvērumus.
29     Nīderlandes valdība uz šo brīdinājumu atbildēja ar 2003. gada 10. jūlija vēstuli. Otrajā – 2004. gada 29. janvāra – vēstulē
tā pēc tam precizēja savus apsvērumus.
30     2004. gada 9. jūlijā Komisija nosūtīja argumentētu atzinumu, aicinot Nīderlandes Karalisti veikt nepieciešamos pasākumus,
lai to izpildītu divu mēnešu laikā no minētā atzinuma paziņošanas brīža.
31     Pēc tam, kad Nīderlandes Karaliste bija pieprasījusi vienu mēnesi ilgu termiņa pagarinājumu, lai sniegtu atbildi uz šo argumentēto
atzinumu, tā uz to atbildēja 2004. gada 2. novembrī.
32     Ar prasības pieteikumu, kas Tiesas Kancelejā reģistrēts 2005. gada 22. jūlijā, Komisija saskaņā ar EKL 226. pantu cēla šo
prasību.
33     Ar 2006. gada 20. februāra rīkojumu Tiesas priekšsēdētājs atļāva Somijas Republikai iestāties lietā Nīderlandes Karalistes
prasījumu atbalstam.

Par prasības pieņemamību

Lietas dalībnieku argumenti
34     Nīderlandes valdība apgalvo, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu precizēt prasības priekšmetu pietiekami precīzā un
saskaņotā veidā gan pirmstiesas fāzē, gan prasības pieteikumā, it īpaši tāpēc, ka tā savā argumentētajā atzinumā nav izskaidrojusi
atšķirību starp “transportlīdzekļa vispārējā stāvokļa pārbaudi” un “transportlīdzekļa identifikācijas pārbaudi”.
35     Savā prasības pieteikumā Komisija esot prettiesiski paplašinājusi strīda priekšmetu salīdzinājumā ar argumentētajā atzinumā
ietverto priekšmetu tiktāl, ciktāl tās iebildums pret “papildu tehniskajām apskatēm” aptvēra arī transportlīdzekļa identifikācijas
procedūru. Līdz ar to Komisijas prasības pieteikums esot jānoraida, ciktāl tas paredz arī šo identifikācijas procedūru.
36     Komisija skaidro, ka tā kritizē iepriekš aprakstīto 2. un 3. procedūru. Transportlīdzekļu pārbaudes, ko paredz šīs procedūras,
esot jāiedala divās kategorijās: proti, pārbaudēs, kuru mērķis ir tikai identificēt transportlīdzekļus un kuras tiek veiktas
2. un 3. procedūrā, un pārbaudēs, kas attiecas uz transportlīdzekļu vispārējo stāvokli, t.i., tehniskās apskates šaurākā izpratnē,
kas tiek veiktas 3. procedūras ietvaros.
37     Komisija apstiprina, ka argumentētā atzinuma 5. punkta 2) apakšpunktā, 5. punkta 3) apakšpunktā un 13. punktā tā ir precizējusi,
ka tās kritika attiecas uz abu veidu pārbaudēm. Turklāt no Nīderlandes valdības atbildes uz argumentēto atzinumu izrietot,
ka tā bija sapratusi, ka Komisijas iebildumi bija vērsti pret attiecīgajām abu veidu pārbaudēm.

Tiesas vērtējums
38     Jākonstatē, ka argumentētā atzinuma 13. punkts attiecas uz abu veidu pārbaudēm, ko aptver iepriekš aprakstītā 2. un 3. procedūra.
39     Turklāt no Nīderlandes valdības 2004. gada 2. novembra atbildes uz argumentēto atzinumu izriet, ka tā ir atsevišķi komentējusi
minēto 2. un 3. procedūru, vispirms izsakoties par citā dalībvalstī pirms tam reģistrētu transportlīdzekļu identificēšanu,
ko paredz abas procedūras, bet tad – par šo transportlīdzekļu vispārējā stāvokļa pārbaudi, ko paredz 3. procedūra.
40     No tā izriet, ka Nīderlandes valdība ir varējusi identificēt Komisijas argumentētajā atzinumā izvirzītos iebildumus pret divu
veidu pārbaudēm, kas paredzētas 2. un 3. procedūrā, un ka Nīderlandes valdība nevar pamatoti apgalvot, ka Komisija savā prasības
pieteikumā prettiesiski paplašinājusi strīda priekšmetu.
41     Ievērojot iepriekš minēto, Nīderlandes valdības izvirzītā iebilde par nepieņemamību ir jānoraida.

Par lietas būtību

Lietas dalībnieku argumenti
42     Saskaņā ar Komisijas viedokli citā dalībvalstī pirms tam reģistrētu transportlīdzekļu reģistrācija Nīderlandē, no vienas puses,
un reģistrācijas apliecību izsniegšana, mainoties tādu transportlīdzekļu īpašniekam, kuri pirms tam reģistrēti Nīderlandē,
no otras puses, ir salīdzināmas situācijas.
43     Attieksme pret šīm savstarpēji salīdzināmajām situācijām esot atšķirīga, tādējādi radot šķērsli tirdzniecībai Kopienas ietvaros.
Ievērojot, ka tā ir obligāta, sistemātiska un dārga, pienākums pirms reģistrācijas veikt apskati citā dalībvalstī pirms tam
reģistrētam transportlīdzeklim padara šādu transportlīdzekļu importu grūtāku un tādējādi esot pasākums ar kvantitatīvajiem
ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta izpratnē. Šajā sakarā Komisija uzskata, ka attiecīgo kontroli var ietvert
divās kategorijās: proti, kā kontroli ar mērķi identificēt transportlīdzekļus un kontroli ar mērķi pārbaudīt to vispārējo
stāvokli.
44     Komisija uzskata, ka apstrīdētie pasākumi ir kvalificējami kā pasākumi ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību,
kas saskaņā ar EKL 28. pantu ir aizliegti, jo tie citā dalībvalstī pirms tam reģistrētu transportlīdzekļu importu padara mazāk
izdevīgu un tādējādi rada šķērsli preču brīvai apritei. Turklāt tos nevarot attaisnot, atsaucoties uz EKL 30. pantā minētu
mērķi vai obligātu prasību, kas būtu atzīta Tiesas judikatūrā.
45     Saskaņā ar Komisijas viedokli tādu pārbaudi ar mērķi identificēt transportlīdzekli, ko paredz 2. un 3. procedūra, it īpaši
neattaisnojot nepieciešamība pārbaudīt, vai importēto un citā dalībvalstī pirms tam reģistrēto transportlīdzekļu identifikācijas
numurs ir ticis mainīts, jo šādu numuru varot mainīt, arī nododot īpašumtiesības Nīderlandē. Turklāt, tā kā saskaņā ar Direktīvu
1999/37 reģistrācijas dokumentu saturs ir saskaņots Kopienas līmenī, Nīderlandē veiktā pārbaude ir pārmērīga un atkārto pārbaudes,
kas jau ir veiktas citās dalībvalstīs. Tā atzīmē arī, ka ir jāgaida vairākas nedēļas, līdz pārbaude tiek veikta.
46     Kas attiecas uz tehniskajām apskatēm, no Tiesas judikatūras izriet, ka pirms tam dalībvalstī, kurā veikta tehniskā apskate,
reģistrētus transportlīdzekļus noteiktos apstākļos citas dalībvalsts iestādes var pakļaut papildu pārbaudei, tos reģistrējot
šajā valstī, tomēr ar nosacījumu, ka līdzīga pārbaude tiek prasīta transportlīdzekļiem ar vietēju izcelsmi, par kuriem tādos
pašos apstākļos iesniegts reģistrācijas pieteikums. Tomēr šajā gadījumā transportlīdzekļi, kas jau ir reģistrēti Nīderlandē
un kuru īpašumtiesības jau mainījušās, neesot šādai pārbaudei pakļauti pretēji transportlīdzekļiem, kas jau reģistrēti citā
dalībvalstī un par kuriem iesniegts reģistrācijas pieteikums Nīderlandē.
47     Nīderlandes un Somijas valdības uzskata, ka nevar salīdzināt tāda transportlīdzekļa īpašumtiesību maiņu, kurš jau reģistrēts
Nīderlandē, ar citas dalībvalsts transportlīdzekļa importu. Transportlīdzekļa reģistrācijai un īpašnieka maiņas reģistrācijai
esot divi dažādi priekšmeti – transportlīdzekļa reģistrācija ietver tā iekļaušanu Nīderlandes valsts transportlīdzekļu reģistrā,
bet īpašnieka maiņa vienkārši sasaista citu personu ar jau reģistrētu transportlīdzekli. Tā rezultātā šīs divas situācijas
salīdzināt nevarot.
48     Savukārt tādu transportlīdzekļu reģistrācija Nīderlandē, kuri pirms tam reģistrēti citā dalībvalstī, esot salīdzināma ar tādu
transportlīdzekļu reģistrāciju, kuri pirms tam bijuši reģistrēti Nīderlandē, bet pēc tam izslēgti no reģistra un par kuriem
iesniegts jauns reģistrācijas pieteikums Nīderlandē. Šajā gadījumā saskaņā ar
Kentekenreglement
25. panta 7. punktu procedūra esot tāda pati kā importētu transportlīdzekļu gadījumā paredzētā.
49     Kas attiecas uz pārbaudi ar mērķi identificēt transportlīdzekļus, Nīderlandes un Somijas valdības apgalvo, ka šāda pārbaude
ir nepieciešama, lai garantētu drošību uz ceļiem, apkarotu krāpšanu, aizsargātu vidi un patērētājus, kā arī sabiedrisko kārtību.
50     Šajā sakarā Direktīva 1999/37 paredzot tikai minimālu saskaņošanu, ļaujot dalībvalstīm noteikt papildu pārbaudes, reģistrējot
transportlīdzekļus.
51     Kas attiecas uz papildu tehnisko apskati, kā to paredz 3. procedūra, Nīderlandes valdība apgalvo, ka šī pārbaude nodrošina,
ka apritē Nīderlandē nonāk vienīgi tādi transportlīdzekļi, kuri atbilst Nīderlandes prasībām ceļu drošības un vides jomās.
52     Tāpat arī Somijas valdība uzskata, ka attiecīgie pasākumi atbilst samērīguma principam, jo reģistrācijas mērķus, kuru dēļ
tehniskā apskate ir nepieciešama, nevarot sasniegt, izmantojot mazāk ierobežojošus līdzekļus.

Tiesas vērtējums
Par pārbaudi ar mērķi identificēt transportlīdzekļus
53     Saskaņā ar Tiesas judikatūru EKL 28. pantā paredzētais pasākumu ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību aizliegums
attiecas uz jebkuru dalībvalstu tiesisko regulējumu, kas tieši vai netieši, faktiski vai iespējami varētu ietekmēt tirdzniecību
Kopienas ietvaros (2000. gada 16. novembra spriedums lietā C‑217/99 Komisija/Beļģija,
Recueil
, I‑10251. lpp., 16. punkts; 2006. gada 26. oktobra spriedums lietā C‑65/05 Komisija/Grieķija, Krājums, I‑10341. lpp., 27. punkts, un 2007. gada 15. marta spriedums lietā C‑54/05 Komisija/Somija, Krājums,
I‑2473. lpp., 30. punkts). Tādējādi tikai tas apstāklis vien, ka importētājs tiek atturēts ieviest vai pārdot attiecīgās preces
attiecīgajā dalībvalstī, rada šķērsli preču brīvai apritei (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Beļģija, 18. punkts,
un 2007. gada 7. jūnija spriedums lietā C‑254/05 Komisija/Beļģija, Krājums, I‑4269. lpp., 30. punkts).
54     Izskatāmajā lietā no lietas materiāliem izriet, ka Nīderlande prasa, lai pirms transportlīdzekļu reģistrācijas tie tiktu identificēti.
Atbilstoši Direktīvas 1999/37 2. panta b) punktam un 4. pantam citā dalībvalstī pirms tam reģistrēta transportlīdzekļa importa
gadījumā šo identifikāciju veic, izmantojot minētās dalībvalsts izsniegtu reģistrācijas apliecību.
55     Tomēr Komisija Nīderlandei pārmet, ka tā kavē preču brīvu apriti tādēļ, ka identifikācijas procedūra nav vienīgi administratīva
formalitāte, bet ietver arī prasību transportlīdzekli uzrādīt
RDW
, tādējādi atļaujot kontrolētājam pārbaudīt, vai transportlīdzeklis faktiski atrodas Nīderlandes teritorijā un atbilst citas
dalībvalsts izsniegtajā reģistrācijas apliecībā norādītajai informācijai. Saskaņā ar Komisijas viedokli šī pārbaude, kas ilgst
aptuveni divdesmit piecas minūtes un pirmstiesas procedūras laikā izmaksāja EUR 45, padarot transportlīdzekļu importu Nīderlandē
mazāk izdevīgu.
56     Šo Komisijas apgalvojumu nevar apstiprināt.
57     Jānorāda, ka ar šo procedūru, kā tas izriet no pašas Komisijas prasības pieteikuma, Nīderlandes kompetentās iestādes aprobežojas
ar to, ka identificē transportlīdzekļus reģistrācijas mērķiem.
58     Tādējādi tā ir vienkārša administratīva formalitāte, kas neparedz nekādu papildu pārbaudi, bet ietilpst pašā reģistrācijas
pieteikuma apstrādē un ar to saistītās procedūras norisē.
59     Turklāt to, ka procedūrai nav atturoša rakstura, apstiprina kārtība, kādā tā Nīderlandē tiek īstenota.
60     Vispirms, kas attiecas uz pārvietošanas nepieciešamību pienākuma uzrādīt transportlīdzekli
RDW
dēļ, no lietas materiāliem izriet, ka
RDW
ir plašs staciju tīkls, kas izvietotas visā Nīderlandes teritorijā un kurās tāpēc ir iespējams viegli veikt identifikācijas
pārbaudi.
61     Turpinot, attiecībā uz samaksu EUR 45 apmērā ir jākonstatē, ka, ievērojot kopējās izmaksas un finansiālās sekas, kas ir neizbēgami
saistītas ar ikvienu reģistrāciju, nav sagaidāms, ka šī summa iespaidos transportlīdzekļa īpašnieka lēmumu veikt vai neveikt
reģistrāciju Nīderlandē.
62     Visbeidzot, kas attiecas uz Komisijas izvirzīto apstākli, ka var būt jāgaida vairākas nedēļas līdz iespējams transportlīdzekli
uzrādīt reģistrācijai, ir pietiekami norādīt, ka transportlīdzekļu importētāji var viegli novērst vai vismaz saīsināt šo gaidīšanas
periodu, laikus piesakot apmeklējumu izvēlētajā
RDW
stacijā.
63     Ievērojot iepriekš iztirzātos apsvērumus, iepriekš apskatītā transportlīdzekļu identifikācijas kontrole nevarētu izraisīt
nekādas sekas, kam būtu atturoša iedarbība transportlīdzekļu importam šajā dalībvalstī vai padarītu šādu importu mazāk izdevīgu.
Tādējādi Komisijas izvirzītais iebildums par šo kontroli ir jānoraida.
Par transportlīdzekļu vispārējā stāvokļa tehnisko apskati
64     Vispirms ir jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tas, vai valsts pienākumi nav izpildīti, ir jāizvērtē, ņemot vērā
to situāciju dalībvalstī, kāda tā bija brīdī, kad beidzās argumentētajā atzinumā noteiktais termiņš (skat. it īpaši 2003. gada
16. janvāra spriedumu lietā C‑63/02 Komisija/Apvienotā Karaliste,
Recueil
, I‑821. lpp., 11. punkts, un 2005. gada 14. jūlija spriedumu lietā C‑135/03 Komisija/Spānija, Krājums, I‑6909. lpp., 31. punkts).
Pēc tam veiktās izmaiņas Tiesa neņem vērā (skat. it īpaši 2004. gada 18. novembra spriedumu lietā C‑482/03 Komisija/Īrija,
Krājumā nav publicēts, 11. punkts).
65     Komisijas argumentētais atzinums bija datēts ar 2004. gada 9. jūliju, bet Nīderlandes Karalistei noteiktais termiņš bija divi
mēneši, kas tika pagarināts vēl par vienu mēnesi, tādējādi atbilstošais datums, lai izlemtu, vai Nīderlande, kā apgalvots,
nav izpildījusi savus pienākumus, ir 2004. gada 9. oktobris. Tāpēc izskatāmajā lietā nav nozīmes transporta ministra apkārtrakstam,
kas izsūtīts pēc šī datuma.
66     Pirms tiek pārbaudīts, vai transportlīdzekļu vispārējā stāvokļa pārbaude, kas tiek veikta šo transportlīdzekļu reģistrācijas
laikā, atbilst EKL 28. un 30. pantam, vispirms ir jānoskaidro, vai, šādu pārbaudi paredzot, Nīderlandes Karaliste nav vienkārši
rīkojusies atbilstoši pienākumiem, kas izriet no Direktīvas 96/96.
67     Kas attiecas uz transportlīdzekļu vispārējā stāvokļa tehnisko apskati, Direktīvas 96/96 mērķi, kas izklāstīti tās trīsdesmit
trešajā apsvērumā, ir – panākt tehnisko apskašu noteikumu saskaņošanu, novērst autopārvadātāju konkurences izkropļojumus un
garantēt transportlīdzekļu pareizu pārbaudi un apkopi.
68     Direktīvas 96/96 3. panta 1. punktā dalībvalstīm paredzēta rīcības brīvība, tomēr šī panta 2. punktā prasīts, lai tās atzītu
citā dalībvalstī izsniegtas apliecības, ar kurām apliecināts, ka attiecīgais transportlīdzeklis ir veiksmīgi izgājis tehnisko
apskati, kas atbilst vismaz šīs direktīvas normām. Taču Direktīvas 96/96 5. pantā uzskaitītas papildu pārbaudes vai nosacījumi,
ko dalībvalsts var pieprasīt salīdzinājumā ar tiem, kas uzskaitīti šīs pašas direktīvas I un II pielikumā, ja minētā apliecība
šīs pārbaudes jau neaptver (šajā sakarā skat. 2002. gada 21. marta spriedumu lietā C‑451/99
Cura Anlagen
,
Recueil
, I‑3193. lpp., 62. punkts).
69     Izskatāmajā lietā atbilstoši 3. procedūrai, kas piemērojama transportlīdzekļiem, kas vecāki par trim gadiem un kam ir Kopienas
tipa apstiprinājums, transportlīdzekļiem, kas pirms tam reģistrēti dalībvalstī un kam ir valsts tipa vai individuāls apstiprinājums,
un Nīderlandē pirms tam reģistrētiem transportlīdzekļiem, kam ir Nīderlandes tipa apstiprinājums, pirms šādu transportlīdzekļu
reģistrācijas veic to vispārējā stāvokļa pārbaudi, ņemot vērā citās dalībvalstīs izsniegtu reģistrācijas apliecību un atbilstības
sertifikātu. Savukārt citās dalībvalstīs reģistrētiem transportlīdzekļiem, kas ir mazāk nekā trīs gadus veci, vispārējā stāvokļa
pārbaude pirms to reģistrācijas prasīta netiek.
70     Minēto 3. procedūru nevar attaisnot, balstoties uz Direktīvu 96/96, jo pretēji šīs direktīvas 3. panta 2. punktā noteiktajam
tā neietver citās dalībvalstīs izsniegtu dokumentu, kas apliecina, ka veiksmīgi izieta tehniskā apskate, atzīšanas principu.
71     Tāpēc ir jāpārbauda, otrkārt, vai pienākums veikt vispārējā stāvokļa pārbaudi citā dalībvalstī reģistrētiem transportlīdzekļiem,
kas ir vairāk nekā trīs gadus veci, pirms tie tiek reģistrēti Nīderlandē, ir pasākums ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu
iedarbību, ko aizliedz EKL 28. pants, un, ja atbilde ir apstiprinoša, vai šādu prasību tomēr var attaisnot, balstoties uz
EKL 30. pantā paredzēto interešu aizsardzību (šajā sakarā skat. 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑150/00 Komisija/Austrija,
Recueil
, I‑3887. lpp., 80. punkts).
72     Kā atzīmēts šī sprieduma 53. punktā, pasākumu ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību aizliegums, kas paredzēts
EKL 28. pantā, aptver dalībvalstu tiesisko regulējumu, kas tieši vai netieši, faktiski vai iespējami varētu ietekmēt tirdzniecību
Kopienas ietvaros.
73     Izskatāmajā lietā, izvirzot prasību transportlīdzekļiem iziet tādu vispārējā stāvokļa pārbaudi, kādu paredz 3. procedūra,
pirms transportlīdzekļa reģistrācijas Nīderlandē, tās iestādes šādu pārbaudi vispārējā un sistemātiskā veidā attiecina uz
visiem citās dalībvalstīs reģistrētiem transportlīdzekļiem, kas ir vecāki par trim gadiem, neņemot vērā iespējamās pārbaudes,
kas varētu būt veiktas šajā dalībvalstīs. Tādējādi tiktāl, ciktāl šī pārbaude tiek veikta papildus vispārējā tehniskā stāvokļa
pārbaudēm, kas nesen veiktas citās dalībvalstīs, kuru rezultāti netiek atzīti, var daļu no attiecīgajām personām atturēt Nīderlandē
ievest citās dalībvalstīs pirms tam reģistrētus transportlīdzekļus, kas vecāki par trim gadiem.
74     Tādēļ šāda procedūra ir šķērslis preču brīvai apritei, kuru aizliedz EKL 28. pants.
75     Tomēr no pastāvīgās judikatūras izriet, ka valsts tiesisko regulējumu, kas ir pasākums ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem
līdzvērtīgu iedarbību, var attaisnot, pamatojot ar vienu no EKL 30. pantā uzskaitītajiem vispārējo interešu apsvērumiem vai
ar obligātām prasībām (šajā sakarā skat. 2004. gada 5. februāra spriedumu lietā C‑270/02 Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑1559. lpp., 21. punkts, un 2007. gada 15. marta spriedumu lietā C‑54/05 Komisija/Somija, Krājums, I‑2473. lpp., 38. punkts).
Abos gadījumos valsts tiesību normai ir jābūt atbilstošai, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, un tā nedrīkst pārsniegt
šī mērķa sasniegšanai nepieciešamo (skat. it īpaši 2002. gada 20. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C‑388/00 un C‑429/00
Radiosistemi
,
Recueil
, I‑5845. lpp., 40.–42. punkts, un 2003. gada 8. maija spriedumu lietā C‑14/02
ATRAL
,
Recueil
, I‑4431. lpp., 64. punkts).
76     Šajā sakarā kompetentajām valsts iestādēm ir jāpierāda, pirmkārt, ka to regulējums ir nepieciešams, lai sasniegtu vienu vai
vairākus no EKL 30. pantā minētajiem mērķiem vai izpildītu obligātās prasības, un, otrkārt, ka šis regulējums atbilst samērīguma
principam (šajā sakarā skat. 2003. gada 19. jūnija spriedumu lietā C‑420/01 Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑6445. lpp., 30. un 31. punkts, kā arī iepriekš minētos 2004. gada 5. februāra spriedumus lietā Komisija/Itālija, 22. punkts,
un lietā Komisija/Somija, 38. punkts).
77     Pirmkārt, attiecībā uz Nīderlandes valdības izvirzīto argumentu, ka vispārējā stāvokļa pārbaude ir nepieciešama, lai sasniegtu
drošības uz ceļiem un vides aizsardzības mērķus, tiktāl, ciktāl tā nodrošina, ka vienīgi tādus transportlīdzekļus, kas atbilst
Nīderlandes ceļu drošības un vides aizsardzības prasībām, uzsāk lietot Nīderlandē, netiek apstrīdēts, ka drošība uz ceļiem,
kā arī vides aizsardzība ir pārāki vispārējo interešu iemesli, kas var attaisnot šķērsli preču brīvai apritei (skat. it īpaši
iepriekš minēto spriedumu lietā
Cura Anlagen
, 59. punkts).
78     Tomēr, kas attiecas uz apstrīdētā tiesiskā regulējuma samērīguma novērtējumu un jautājumu par to, vai izvirzīto mērķi var
sasniegt, izmantojot ierobežojumus, kas mazāk iespaidotu tirdzniecību Kopienas ietvaros, jākonstatē, ka Nīderlandes Karaliste
konkrēti neparāda, ka attiecīgais preču brīvas aprites ierobežojums ir samērīgs ar izvirzīto mērķi.
79     Proti, līdzīgu rezultātu varētu sasniegt, izmantojot mazāk ierobežojošus pasākumus, tādus kā citā dalībvalstī izsniegta tāda
pierādījuma atzīšana, kas pierāda, ka šajā dalībvalstī reģistrēts transportlīdzeklis ir veiksmīgi izgājis tehnisko apskati,
līdz ar Nīderlandes muitas iestāžu sadarbību ar to līdziniecēm citās dalībvalstīs attiecībā uz iespējami nepilnīgo informāciju.
80     Ievērojot iepriekš iztirzāto, ir jākonstatē, ka, attiecinot uz citā dalībvalstī pirms tam reģistrētiem transportlīdzekļiem,
kas vecāki par trim gadiem, vispārējo apskati pirms to reģistrēšanas, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko
tai uzliek EKL 28. un 30. pants.

Par tiesāšanās izdevumiem
81     Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar šī paša panta 3. punkta pirmo daļu,
ja abiem lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs vai ja pastāv izņēmuma apstākļi, Tiesa var
nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus izdevumus paši. Tā kā Komisijai un Nīderlandes
Karalistei spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, katra no tām sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
82     Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 4. punkta pirmo daļu dalībvalstis, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Somijas Republika – persona, kas iestājusies lietā – sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) ar šo pasludina:
1)
attiecinot uz citā dalībvalstī pirms tam reģistrētiem transportlīdzekļiem, kas vecāki par trim gadiem, vispārējā stāvokļa
pārbaudi pirms to reģistrēšanas, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants;
2)
pārējā daļā prasību noraidīt;
3)
Komisija, Nīderlandes Karaliste un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.