CELEX: 62002CJ0361
Direktiivi 76/308/CEE
Keskinäinen avunanto tullien perinnässä
Soveltaminen ennen direktiivin voimaantuloa syntyneisiin saataviin

Dioikitiko Efeteio Peiraios on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 28.6.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen
tuomioistuimeen 8.10.2002, EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen keskinäisestä avunannosta Euroopan maatalouden
ohjaus‑ ja tukirahaston rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien saatavien sekä maatalousmaksujen ja tullien
perinnässä sekä arvonlisäverosta ja tietyistä valmisteveroista 15 päivänä maaliskuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/308/ETY
(EYVL L 73, s. 18), sellaisena kun se on muutettuna Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista
ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyllä asiakirjalla (EYVL L 1994, C 241, s. 273; jäljempänä
direktiivi), 1 artiklan tulkinnasta.
Tämä kysymys on esitetty kahdessa oikeudenkäynnissä, joissa asianosaisina ovat Elliniko Dimosio (Kreikan valtio) vastaan ensinnäkin
Tsapalos ja toisaalta Diamantakis ja joissa on kysymys Italian tasavallan vaatimien sellaisten tullisaatavien perinnästä,
jotka ovat syntyneet ennen direktiivin antamista ja voimaantuloa Kreikassa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Direktiivin tarkoituksena on poistaa yhteismarkkinoiden perustamiselle ja toiminnalle siitä johtuvat esteet, että erityisesti
tullien perintää koskevien kansallisten säännösten soveltamisala on rajoitettu kunkin valtion alueeseen. Kuten direktiivin
toisesta perustelukappaleesta käy ilmi, tämä tilanne olisi omiaan helpottamaan ”vilpillisiä toimia”.
Näin ollen direktiivillä otetaan käyttöön yhteiset säännöt keskinäisestä avunannosta perinnässä. Direktiivin 8 artiklan ensimmäisessä
ja toisessa kohdassa säädetään täten seuraavaa:
”Saatavan perinnän mahdollistavan asiakirjan on oltava tarvittaessa sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiossa
voimassa olevien säännösten mukaisesti vahvistettu, hyväksytty, täydennetty tai korvattu asiakirjalla, joka mahdollistaa sen
täytäntöönpanon kyseisen jäsenvaltion alueella.
Asiakirjan vahvistamisen, hyväksymisen, täydentämisen tai korvaamisen on tapahduttava mahdollisimman pian perintäpyynnön saapumisen
jälkeen. Niistä ei voida kieltäytyä, jos asiakirja, joka mahdollistaa perinnän avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa,
on muodoltaan sääntöjen mukainen.”
Direktiivin 2 artiklan c ja f alakohdan mukaan direktiiviä sovelletaan muun muassa saataviin, jotka liittyvät jäsenvaltioiden
rahoitusosuuksien korvaamiseksi yhteisöjen omilla varoilla 21 huhtikuuta 1970 tehdyn neuvoston päätöksen 70/243/EHTY, ETY,
Euratom (EYVL L 94, s. 19) 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettuihin tulleihin sekä tässä artiklassa tarkoitettuihin saataviin
liittyviin kuluihin ja korkoihin.
Lisäksi Helleenien tasavallan liittymisehdoista ja perustamissopimusten mukautuksista tehdyn asiakirjan (EYVL 1979, L 291,
s. 17; jäljempänä liittymisasiakirja) 2 artiklan mukaan yhteisön toimielinten antamien säädösten määräykset sitovat Helleenien
tasavaltaa liittymisestä alkaen, ja niitä sovelletaan tässä valtiossa liittymisestä, eli 1.1.1981, alkaen.
Liittymisasiakirjan 145 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Helleenien tasavalta toteuttaa toimenpiteet, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi noudattaa liittymisestä alkaen ETY:n perustamissopimuksen
189 artiklassa – – tarkoitettujen direktiivien – – säännöksiä ja määräyksiä, jollei liitteessä XII olevassa luettelossa tai
tämän asiakirjan muissa määräyksissä ole annettu muuta määräaikaa.”
Tällaisesta määräajasta ei ole säädetty direktiivin osalta.

Kansallinen lainsäädäntö
Direktiivi on saatettu osaksi Kreikan oikeusjärjestystä tullilainsäädännön mukauttaminen Euroopan yhteisöjen oikeuteen (ETY)
‑nimisen lain nro 1402/1983 (FEK, A, 167, osa I; jäljempänä laki 1402/1983) 86–98 §:n säännöksillä (jotka muodostavat Keskinäinen
avunanto saatavien perinnässä ‑nimisen luvun 1. A) ja jäsenvaltioiden keskinäistä avunantoa tullien perinnässä koskevan järjestelmän
yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 26.3.1984 annetulla valtiovarainministeriön asetuksella nro 1243/319 (FEK, A, 179,
osa I; jäljempänä ministeriön asetus).
Lain nro 1402/1983 103 §:ssä säädetään, että ”jollei tämän lain säännöksistä muuta johdu, laki tulee voimaan 1.1.1981”.
Ministeriön asetuksen 21 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tulli‑ tai veroviranomaiset käsittelevät kaikki saatavat, joiden osalta toisen jäsenvaltion viranomaiset ovat esittäneet
perintää tai turvaamistoimenpiteitä koskevan pyynnön, Kreikassa syntyneinä saatavina, ja niiden perinnässä sovelletaan Kreikan
kansallisia säännöksiä ja erityisesti valtion saatavien perintää koskevaa lakia ─ ─ .”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Corte d’appello Catania (Italia) tuomitsi 8.10.1970 antamassaan tuomiossa Ster ‑nimisen Panaman lipun alla olevan laivan miehistön
jäsenet, joihin pääasian vastaajat kuuluvat, laittomasta tupakkatuotteiden maahantuonnista Italiaan vankeusrangaistuksiin
ja määräsi heidät maksamaan siihen liittyvät tullit ja muiden maksut. Corte suprema di cassazione (Italia) hylkäsi 31.1.1972
antamallaan tuomiolla edellä olevasta tuomiosta tehdyn valituksen.
Italian viranomaisten näiden saatavien, joiden määrä oli yhteensä 1 787 485 050 Italian liiraa (ITL) koroineen ja muine kuluineen,
perimiseksi esittämä pyyntö toimitettiin Kreikan toimivaltaisille viranomaisille (eli tullipääosaston erityiselle tulliasian
tutkimusvirastolle), jotka hyväksyivät 6.12.1996 direktiivin 76/306 sekä lain nro 1402/1983 ja ministeriön asetuksen nojalla
tekemillään päätöksillä, että saatavat voitiin periä Kreikan alueella italialaisen täytäntöönpanoasiakirjan perusteella.
Tsapolos ja Diamantakis riitauttivat nämä päätökset Dioikitiko Protodikeio Peiraiosissa (Kreikka), joka kumosi ne siltä osin
kuin ne koskivat pääasioiden vastaajia; kumoamisperusteena oli se, että Kreikan tasavallan ja muiden jäsenvaltioiden välinen
keskinäinen avunanto saatavien perimiseksi koski ainoastaan lain nro 1402/1983 voimaantulon jälkeen syntyneiden saatavien
perintää. Riidanalainen saatava on syntynyt kuitenkin vuonna 1968, jolloin salakuljetusrikos todettiin, ja se on vahvistettu
edellä mainituilla Corte d’appello Catanian vuonna 1970 ja Corte suprema di Cassazionen vuonna 1972 antamilla tuomioilla.
Kreikan valtio valitti tästä tuomiosta Dioikitiko Efeteio Peiraiosiin ja esitti valituksessaan, että lain nro 1402/1983 säännöksiä
on tulkittava direktiivin tarkoituksen valossa ja että tämän direktiivin 1 artiklassa on puhe sellaisten saatavien perinnästä,
jotka ovat ”syntyneet” toisessa jäsenvaltiossa, joten myös ennen näiden säännösten voimaantuloa syntyneet saatavat kuuluvat
näiden säännösten soveltamisalaan.
Diokitiko Efeiteio Peiraios päätti tällaisessa tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle
seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen, jonka sanamuoto on sama molemmissa asioissa:
”Onko – – direktiivin 76/308/ETY – – 1 artiklaa tulkittava siten, että direktiivin säännöksiä sovelletaan myös sellaisiin
saataviin, jotka ovat syntyneet jäsenvaltiossa ennen direktiivin voimaantuloa ja joita varten tämän jäsenvaltion viranomaiset
ovat myös laatineet ennen direktiivin voimaantuloa täytäntöönpanoasiakirjan – kuten tässä on asianlaita Italian tasavallan
antaman täytäntöönpanoasiakirjan osalta – ja että tällaiset saatavat, joiden perintä oli jäänyt vireille ja joita ei ole pystytty
perimään toisessa jäsenvaltiossa, voidaan nyt kun direktiivi on tullut voimaan ja sitä koskeva siirtymäkausi on päättynyt
ja kun toiset jäsenvaltiot ovat antaneet direktiivin noudattamisen edellyttämät kansalliset säännökset, periä siten, että
’avunantoa pyytävä viranomainen’ esittää tätä koskevan pyynnön direktiivin 3 artiklassa tarkoitetulle ’viranomaiselle, jolle
pyyntö osoitetaan’?”
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 9.12.2002 antamalla määräyksellä nämä kaksi asiaa yhdistettiin kirjallista ja suullista
käsittelyä sekä tuomion antamista varten.

Ennakkoratkaisukysymykset
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tietää ennakkoratkaisukysymyksellään, onko direktiiviä tulkittava siten, että
sitä sovelletaan sellaisiin saataviin, jotka ovat syntyneet jäsenvaltiossa ja joita varten tämä jäsenvaltio on antanut täytäntöönpanoasiakirjan
ennen kuin direktiivi on tullut voimaan sellaisessa toisessa jäsenvaltiossa, jossa sillä viranomaisella, jolle pyyntö esitetään,
on kotipaikka.
Tältä osin on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan menettelysäännösten katsotaan yleensä soveltuvan kaikkiin
niiden voimaantulohetkellä vireillä oleviin asioihin, toisin kuin aineellisten säännösten, joiden ei tavallisesti tulkita
koskevan ennen niiden voimaantuloa syntyneitä tilanteita (ks. erityisesti yhdistetyt asiat 212/80–217/80, Salumi ym., tuomio
12.11.1981, Kok. 1981, s. 2735, 9 kohta ja yhdistetyt asiat C‑121/91 ja C‑122/91, CT Control (Rotterdam) ja JCT Benelux v.
komissio, tuomio 6.7.1993, Kok. 1993, s. I‑3873, 22 kohta sekä asia C‑61/98, De Haan, 7.9.1999, Kok. 1999, s. I‑5003, 13 kohta).
Kuten Kreikan hallitus ja komissio ovat aivan oikein todenneet, koska direktiivissä säännellään yksinomaan toisessa jäsenvaltiossa
syntyneiden tiettyjen saatavaryhmien hyväksymistä ja täytäntöönpanoa ilman, että siinä olisi annettu sääntöjä niiden syntymisestä
ja laajuudesta, on todettava, että tämän direktiivin säännöksiä on pidettävä menettelysäännöksinä.
Lisäksi minkään direktiivin säännöksen perusteella ei voida katsoa, että yhteisön lainsäätäjä olisi halunnut rajoittaa menettelysäännösten
soveltamisen koskemaan yksistään sellaisia saatavia, jotka ovat syntyneet sen jälkeen kun direktiivi tuli voimaan siinä jäsenvaltiossa,
jolle pyyntö esitetään.
Päinvastoin direktiivin tarkoitus, joka on toisen ja kolmannen perustelukappaleen mukaan poistaa sellaiset yhteismarkkinoiden
toiminnan esteet, jotka johtuvat kyseisten saatavien rajat ylittävään perintään liittyvistä vaikeuksista, sekä estää vilpillisiä
toimia, puhuu sen puolesta, että direktiiviä sovelletaan sellaisiin saataviin, jotka ovat jo syntyneitä sinä ajankohtana,
jona direktiivi tuli voimaan siinä jäsenvaltiossa, jolle pyyntö esitetään.
Esitettyyn kysymykseen on tällaisessa tilanteessa vastattava, että direktiiviä on tulkittava siten, että sitä sovelletaan
sellaisiin saataviin, jotka ovat syntyneet jäsenvaltiossa ja joita varten tämä jäsenvaltio on antanut täytäntöönpanoasiakirjan
ennen kuin direktiivi on tullut voimaan sellaisessa toisessa jäsenvaltiossa, jossa sillä viranomaisella, jolle pyyntö esitetään,
on kotipaikka.

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Kreikan hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja
ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa
tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen
korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
on ratkaissut Dioikitiko Efeteio Peiraiosin 28.6.2002 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
Keskinäisestä avunannosta Euroopan maatalouden ohjaus‑ ja tukirahaston rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien
saatavien sekä maatalousmaksujen ja tullien perinnässä sekä arvonlisäverosta ja tietyistä valmisteveroista 15 päivänä maaliskuuta
1976 annettua neuvoston direktiiviä 76/308/ETY, sellaisena kun se on muutettuna Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja
Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyllä asiakirjalla,
on tulkittava siten, että sitä sovelletaan sellaisiin saataviin, jotka ovat syntyneet jäsenvaltiossa ja joita varten tämä
jäsenvaltio on antanut täytäntöönpanoasiakirjan ennen kuin direktiivi on tullut voimaan sellaisessa toisessa jäsenvaltiossa,
jossa sillä viranomaisella, jolle pyyntö esitetään, on kotipaikka.
Rosas
Schintgen
Colneric
Julistettiin Luxemburgissa 1 päivänä heinäkuuta 2004.
R. Grass

A. Rosas
kirjaaja

puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: kreikka.