CELEX: 62006CJ0001
Žemės ūkis
Eksporto grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus tvarka
Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87
Įrodymų apie produktų eksportą pateikimas
Lygiaverčio įrodymo pateikimas
47 straipsnio 3 dalis
Patvirtinančių dokumentų pripažinimas ex officio lygiaverčiais įrodymais nesant kartu su jais pateikto aiškiai suformuluoto pagrįsto prašymo laikyti dokumentus lygiaverčiais
Netaikymas tiesioginiam eksportui
Nacionalinės procedūrinės taisyklės
Kompetentingų nacionalinių institucijų pareigos

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio
išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles (OL L 351, p. 1), iš dalies pakeisto
1994 m. gruodžio 5 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2955/94 (OL L 312, p. 5, toliau − Reglamentas Nr. 3665/87), 47 straipsnio
3 dalies aiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp
Bonn Fleisch Ex‑ und Import GmbH
(toliau −
Bonn Fleisch
) ir
Hauptzollamt Hamburg‑Jonas
(Centrinė Hamburgo‑Jonas muitinė, toliau −
Hauptzollamt
) dėl pastarosios reikalavimo grąžinti grąžinamąsias eksporto išmokas.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Reglamentas (EEB) Nr. 3566/92
Pagal 1992 m. gruodžio 8 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3566/92 dėl dokumentų, kurie turi būti naudojami siekiant įgyvendinti
Bendrijos priemones, lemiančias prekių paskirtį ir (arba) paskirties vietos patikrinimą (OL L 362, p. 11), 2 straipsnį:
„Jeigu, įgyvendinant Bendrijos priemonę, būtina pateikti įrodymą, kad šioje priemonėje nurodytos sąlygos, susijusios su importuotų
į Bendriją arba eksportuotų iš jos prekių panaudojimu tam tikru būdu arba pristatymu į tam tikrą vietą minėtoje teritorijoje,
yra patenkintos, toks įrodymas yra kontrolinio egzemplioriaus T5 pateikimas. <...>“ (Neoficialus vertimas)
Reglamentas Nr. 3665/87
Iš Reglamento Nr. 3665/87 keturiasdešimt devintos (teksto vokiečių kalba − penkiasdešimta konstatuojamoji dalis) konstatuojamosios
dalies išplaukia, kad:
„<…> gali atsitikti taip, kad dėl nuo eksportuotojo nepriklausančių priežasčių kontrolinis egzempliorius negali būti pateiktas,
nors produktai jau išgabenti iš Bendrijos muitų teritorijos arba nugabenti į jų paskirties vietą; kadangi tokia padėtis gali
trukdyti prekybai; kadangi tokiu atveju kiti dokumentai turėtų būti laikomi lygiaverčiais“. (Neoficialus vertimas)
Reglamento Nr. 3665/87 3 straipsnio 5 dalis suformuluota taip:
„Kad už produktus būtų galima gauti grąžinamąją išmoką, eksporto dokumente turi būti nurodyta visa grąžinamosios išmokos dydžiui
apskaičiuoti reikalinga informacija, o būtent:
a)      produktų aprašas pagal nomenklatūrą, naudojamą grąžinamosioms išmokoms apskaičiuoti;
b)      produktų grynoji masė arba tam tikrais atvejais − matavimo vienetas, į kurį turi būti atsižvelgta apskaičiuojant grąžinamąją
išmoką;
c)      jei tai būtina grąžinamajai išmokai apskaičiuoti, duomenys apie produktų sudėtį arba atitinkama nuoroda.
Jei šioje straipsnio dalyje minimas dokumentas yra eksporto deklaracija, tokiame dokumente taip pat turi būti pateikiamos
minėtosios nuorodos ir nuoroda ,,grąžinamosios išmokos kodas“.“ (Neoficialus vertimas)
Pagal šio reglamento 4 straipsnio 1 dalį:
„Nepažeidžiant 5 ir 16 straipsnių nuostatų, grąžinamoji išmoka sumokama tik pateikus įrodymus, kad produktai, kurių eksporto
deklaracija buvo priimta, per 60 dienų nuo tokio eksporto deklaracijos priėmimo dienos buvo nepakitę išgabenti iš Bendrijos
muitų teritorijos.“ (Neoficialus vertimas)
Paminėto reglamento 6 straipsnyje numatyta, kad jei produktai, dėl kurių buvo priimta muitinės deklaracija, prieš išgabenimą
iš Bendrijos muitų teritorijos gabenami Bendrijos teritorija, nepriklausančia tai valstybei narei, kurioje tokia deklaracija
buvo priimta, kaip įrodymas, kad tie produktai išgabenti iš Bendrijos muitų teritorijos, pateikiamas Reglamento (EEB) Nr. 3566/92
2 straipsnyje nurodytas kontrolinis egzempliorius T5.
To paties reglamento 18 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Kaip įrodymas, kad produkto atžvilgiu buvo atlikti muitinės formalumai ir jį galima tiekti vartojimui, pateikiami šie dokumentai:
a)      atitinkamas muitinės dokumentas arba jo kopija ar fotokopija; <...>
arba
b)      siuntos iškrovimo ir pateikimo vartoti sertifikatas, išduotas valstybės narės patvirtintos tarptautinės specializuotos kontrolės
ir priežiūros įmonės. Šiame sertifikate turi būti nurodyta muitinės dokumento apie pateikimą vartojimui data ir numeris.
arba
c)      bet koks kitas atitinkamos Bendrijai nepriklausančios šalies muitinės pareigūnų išduotas dokumentas, kuriame nurodomi produktai
ir pažymima apie jų pateikimą vartoti šioje šalyje.“ (Neoficialus vertimas)
Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnyje numatyta:
„1.      Grąžinamąją išmoką moka valstybė narė, kurioje priimama mokėjimo deklaracija, ir tik jeigu to konkrečiai paprašo eksportuotojas.
Paraiška sumokėti grąžinamąją išmoką pateikiama:
a)      raštu – valstybės narės gali nustatyti, kad tuo tikslu būtų naudojamos specialios formos, – arba
b)      kompiuteriu, laikantis taisyklių, kurias nustato kompetentingos institucijos, gavus Komisijos sutikimą.
<…>
2.      Išskyrus tuos atvejus, kai atsiranda
force majeure
aplinkybių, dokumentai, susiję su grąžinamosios išmokos mokėjimu arba užstato grąžinimu, turi būti pateikti per dvylika mėnesių
nuo eksporto deklaracijos priėmimo dienos.
3.      Jei 6 straipsnyje minimas kontrolinis egzempliorius T5 per tris mėnesius nuo jo išdavimo dėl nuo eksportuotojo nepriklausančių
priežasčių negrąžinama prekių išgabenimo šalies muitinės įstaigai arba centrinei institucijai, eksportuotojas atsakingajai
institucijai gali pateikti motyvuotą prašymą, kad kiti dokumentai būtų laikomi lygiaverčiais.
Su tokiu prašymu turi būti pateikiami šie papildomi dokumentai:
a)      jei kontrolinis egzempliorius buvo išduotas kaip įrodymas, kad produktai buvo išgabenti iš Bendrijos muitų teritorijos:
–        gabenimo dokumentas
–                 ir
–        dokumentas, patvirtinantis, kad produktai buvo pateikti trečiosios valstybės muitinės tarnyboms, arba vienas ar keli 18 straipsnio
1, 2 ir 4 dalyse nurodyti dokumentai;
<…>
Pateikiant lygiaverčius įrodymus galioja šio straipsnio 4 dalies nuostatos.
4.      Jei pagal 18 straipsnį reikalaujami dokumentai negali būti pateikti per šio straipsnio 2 dalyje nurodytą terminą, nors eksportuotojas
ir ėmėsi visų priemonių, kad tuos dokumentus gautų ir pateiktų tokiam terminui nepasibaigus, jam gali būti skirta papildomai
laiko dokumentams pateikti.
5.      Šio straipsnio 3 dalyje nurodyti prašymai laikyti kitus dokumentus lygiaverčiais, nepriklausomai nuo to, ar pridedami papildomi
dokumentai, ir prašymai pratęsti šio straipsnio 4 dalyje nurodytą terminą turi būti pateikti per šio straipsnio 2 dalyje nurodytą
laikotarpį.
<…>“ (Neoficialus vertimas)
Reglamentas (EB) Nr. 800/1999
Reglamentas Nr. 3665/87 buvo panaikintas ir pakeistas 1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 800/1999, nustatančiu
bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles  (OL L 102, p. 11). Šis reglamentas
įsigaliojo 1999 m. balandžio 24 d. ir yra taikomas nuo 1999 m. liepos 1 d. Tačiau, pagal Reglamento Nr. 800/1999 54 straipsnio
1 dalies pirmąją pastraipą, Reglamentas Nr. 3665/87 ir toliau taikomas eksportuojamiems produktams, kurių eksporto deklaracijos
buvo priimtos iki 1999 m. liepos 1 dienos.

Nacionalinės teisės aktai
Bendrijos nuostatos dėl eksporto grąžinamųjų išmokų Vokietijos teisėje yra atkartotos 1996 m. gegužės 24 d. Nutarime dėl eksporto
grąžinamųjų išmokų (Ausfuhrerstattungsverordnung) (BGBI. 1996 I, p. 766).

Ausfuhrerstattungsverordnung
3 straipsnyje numatyta, kad kaip dokumentas Reglamento Nr. 3665/87 3 straipsnio 5 dalies prasme naudotinas Federalinės finansų
ministerijos paruoštas vieningas administracinis dokumentas, paskelbtas Oficialiame Federalinės finansų ministerijos leidinyje
(Bundesfinanzverwaltung) kaip „eksporto deklaracija (papildomas lapas) Bendrijos grąžinamosioms išmokoms“ (eksporto deklaracija
grąžinamosioms išmokoms gauti).

Ausfuhrerstattungsverordnung
4 straipsnis suformuluotas taip:
„1) Patvirtinimą, kad prekių siunta buvo išgabenta iš Bendrijos muitų teritorijos, (prekių išgabenimo patvirtinimas) eksporto
deklaracijoje grąžinamosioms išmokoms gauti pateikia išvykimo muitinės įstaiga <...> šio nutarimo taikymo teritorijoje.
2) Prekių siuntų, kurių eksporto deklaracija buvo priimta kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje, išgabenimą šio nutarimo
taikymo srityje kompetentinga išvykimo tarnyba patvirtina kontroliniame egzemplioriuje T5.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
1998 m.
Bonn Fleisch
tiesiogiai iš Vokietijos eksportavo į Rusiją jautieną, kuriai prieš ją eksportuojant buvo taikoma muitinio sandėliavimo procedūra,
ir, pateikusi prašymą, gavo eksporto grąžinamųjų išmokų avansą.
1998 m. balandžio 8 d.
Hauptzollamt Bremen
(Centrinė Brėmeno muitinė), pateikusi eksporto deklaraciją, 1998 m. liepos 13 d.
Bonn Fleisch
persiuntė
Hauptzollamt
gabenimo dokumentą, kuriame išvykimo stotis 1998 m. balandžio 9 d. patvirtino muitinės procedūrų atlikimą, ir Rusijos importo
dokumentą, kuriame kaip pateikimo į laisvą apyvartą data nurodoma 1998 m. gegužės 20 diena.
Bonn Fleisch
tuo pačiu metu paprašė grąžinti užstatą.
1999 m. liepos 21 d. ir lapkričio 18 d.
Hauptzollamt
telefonu informavus
Bonn Fleisch
, kad ji negavo eksporto deklaracijos kartu su išvykimo muitinės įstaigos pažyma, patvirtinančia eksportą, muitinė keturiais
2000 m. birželio 23 d. sprendimais pareikalavo grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas, kurias ji buvo iš anksto pervedusi
ieškovei pagrindinėje byloje, su 20 % priemoka, nurodydama, kad ieškovė pagrindinėje byloje per šešiasdešimties dienų terminą,
nustatytą Reglamento Nr. 3665/87 4 straipsnio 1 dalyje, neįrodė prekių eksporto iš Bendrijos muitų teritorijos pateikdama
eksporto deklaraciją, kuri patvirtina eksportą.
Vykstant skundo dėl šių sprendimų nagrinėjimo procedūrai
Bonn Fleisch
, be kita ko, tvirtino, kad eksporto deklaracija vidinėmis muitinės administracijos priemonėmis buvo automatiškai persiųsta
į
Hauptzollamt
. Reglamentas Nr. 3665/87 nenumato eksportuotojui pareigos pateikti šiai institucijai eksporto deklaraciją. Bet kuriuo atveju
Bonn Fleisch
daro nuorodą į 2000 m. lapkričio 2 d.
Hauptzollamt Stralsund
(Centrinė Štralzundo muitinė) laišką, pagal kurį
Hauptzollamt
skirtą eksporto deklaracijos kopiją
Zollamt Mukran
(Mukrano muitinė) išsiuntė paštu.
Remiantis Teisingumo Teismui per žodinį procesą pateikta informacija, ši eksporto deklaracijos kopija buvo išsiųsta
Hauptzollamt
per dvylikos mėnesių terminą, numatytą Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 2 dalyje. Tačiau jos nėra šios įstaigos administracinėje
byloje dėl to, kad arba ji jos negavo, arba pametė.

Bonn Fleisch
2000 m. lapkričio 2 d. laišku nurodė, kad 1998 m. liepos 13 d., t. y. per dvylikos mėnesių terminą, kaip tai numato Reglamento
Nr. 3665/87 47 straipsnio 2 dalis, ji laišku išsiuntė
Hauptzollamt
gabenimo dokumentą ir Rusijos importo dokumentą. Ji tvirtina, kad šių dokumentų pateikimas netiesiogiai reiškia, kad tuo
atveju, jei
Hauptzollamt
vedamoje byloje nėra eksporto deklaracijos, prašoma, kad šie dokumentai būtų laikomi prekių eksporto iš Bendrijos muitų teritorijos
įrodymu.
Šiame 2000 m. lapkričio 2 d. laiške
Bonn Fleisch
taip pat paprašė, šiuo atveju tiesiogiai, kad gabenimo dokumentas ir Rusijos importo dokumentas, kuriuos ji išsiuntė
Hauptzollamt
1998 m. liepos 13 d. laišku, būtų pripažinti lygiaverčiais Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 3 dalies prasme.
Remdamasi Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 5 dalimi, 2001 m. gruodžio 13 d. sprendimu
Hauptzollamt
šį prašymą atmetė kaip pavėluotą. Be to, ji nurodė, kad
Bonn Fleisch
1998 m. liepos 13 d. laiškas negalėjo būti laikomas prašymu laikyti persiųstus dokumentus lygiaverčiais, nes tam reikia tiesioginio
prašymo ir
Hauptzollamt
neturėjo teisės pripažinti dokumentus lygiaverčiais
ex officio
.
2003 m. kovo 20 d.
Bonn Fleisch
pateikė ieškinį
Finanzgericht Hamburg
(Hamburgo finansų teismas) dėl
Hauptzollamt
sprendimų atmesti jos skundus.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad tuo atveju, kai produktas, kurio atžvilgiu buvo priimta
eksporto deklaracija, prieš išvežant iš Bendrijos muitų teritorijos gabenamas Bendrijos teritorija, nepriklausančia tai valstybei
narei, kurioje tokia deklaracija buvo priimta, Reglamento (EEB) Nr. 3566/92 6 straipsnis numato, kad kaip įrodymas, jog tie
produktai išvežti iš Bendrijos muitų teritorijos, turi būti pateikiamas tinkamai užpildytas kontrolinio egzemplioriaus T5
originalas. Tačiau jis pastebi, kad, kalbant apie tiesioginį eksportą, kaip yra pagrindinės bylos atveju, teisės aktų leidėjas
nereglamentuoja būdo, kaip turi būti įrodytas prekių eksportas už Bendrijos muitų teritorijos, ir todėl taikytina nacionalinė
teisė, šiuo atveju −
Ausfuhrerstattungsverordnung
4 straipsnio 1 dalis.
Šiuo požiūriu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas primena, kad, remiantis Reglamento Nr. 800/1999, kuris
pakeitė Reglamentą Nr. 3665/87, 49 straipsnio 3 dalies pirmąja pastraipa, jeigu kontrolinis egzempliorius T5 arba, kai tinka,
nacionalinis dokumentas, įrodantis, kad produktai buvo išvežti iš Bendrijos muitų teritorijos, per tris mėnesius nuo jų išdavimo
dienos negrąžinami muitinei, iš kurios produktai buvo išvežti, arba centrinei institucijai dėl priežasčių, nepriklausančių
nuo eksportuotojo, šis gali pateikti kompetentingai agentūrai pagrįstą paraišką, kad kiti dokumentai būtų laikomi lygiaverčiais.
Atsižvelgiant į tai, kad Reglamente Nr. 800/1999 tik siekiant aiškumo buvo kitaip performuluota Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio
3 dalis, nacionalinio teismo nuomone, nėra pagrindo sureikšminti aplinkybės, kad pastaroji nuostata mini tik kontrolinį egzempliorių
T5, o ne nacionalinį dokumentą, įrodantį, kad prekės buvo išvežtos iš Bendrijos muitų teritorijos.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad pagrindinė byla pasižymi tuo, kad, nors Reglamento
Nr. 3665/87 4 straipsnyje numatyta eksporto deklaracija nebuvo grąžinta
Hauptzollamt
per dvylikos mėnesių terminą, kurį numato šio reglamento 47 straipsnio 2 dalis,
Bonn Fleisch
per paminėtą terminą vis dėlto persiuntė
Hauptzollamt
gabenimo dokumentą ir Rusijos importo dokumentą. Šie dokumentai yra lygiaverčiai įrodymai Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio
3 dalies prasme. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad, esant tam tikroms specifinėms detaliau
aptartinoms aplinkybėms, kompetentinga įstaiga gali pripažinti dokumentus lygiaverčiais
ex officio
. Tai, kad, remiantis Reglamento Nr. 3665/87 konstatuojamosiomis dalimis, jo 47 straipsnio 3 dalis buvo įtraukta į reglamentą
dėl eksportuotojų interesų, liudytų tokio aiškinimo naudai. Su bendros rinkos organizavimo tikslais būtų sunkiai suderinamas
atsisakymas išmokėti grąžinamąsias išmokas arba grąžinti užstatus remiantis motyvu, kad nebuvo atliktas paprastas formalumas,
t. y. nebuvo pateiktas prašymas dokumentus laikyti lygiaverčiais.
Dėl klausimo, ar prašymas dokumentus laikyti lygiaverčiais gali būti pateiktas konkliudentiniais veiksmais arba netiesiogiai,
prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pripažįsta, kad pareiga pateikti tiesioginį prašymą palengvintų kompetentingai
institucijai patikrinti termino laikymąsi. Tačiau tai, ar prašymas dokumentus laikyti lygiaverčiais tikrai buvo pateiktas
per numatytą terminą, galima patikimai patikrinti, net jei šis prašymas yra pateiktas konkliudentiniais veiksmais arba netiesiogiai,
nes prašymą laikyti dokumentus lygiaverčiais eksportuotojas kompetentingai institucijai turi pateikti bet kokia forma. Svarbu
tik žinoti, ar eksportuotojo valia įrodyti, kad prekė buvo tinkamai eksportuota iš Bendrijos muitų teritorijos, akivaizdžiai
išplaukia iš skirtingų šiuo atveju numatytų aplinkybių.
Manydamas, kad jo nagrinėjama byla kelia Bendrijos teisės išaiškinimo klausimus,
Finanzgericht Hamburg
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius du prejudicinius klausimus:
„1)      Ar kompetentinga tarnyba taip pat ir
ex officio
turi teisę ir pareigą laikyti lygiaverčiais kitus dokumentus pagal Reglamento Nr. 3665/871 47 straipsnio 3 dalį?
2)      Ar prašymas laikyti lygiaverčiais kitus dokumentus pagal Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 3 dalį gali būti taip pat pateikiamas
konkliudentiniais veiksmais ar netiesiogiai?“

Dėl prejudicinių klausimų
Savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
ar už grąžinamąsias išmokas atsakingas nacionalinė įstaiga gali ar privalo
ex officio
nagrinėti dokumentų lygiavertiškumą taikydama Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 3 dalį ir ar pagal šią nuostatą pateiktas
prašymas dokumentus laikyti lygiaverčiais gali būti paduotas konkliudentiniais veiksmais.
Reglamentas Nr. 3665/87, kurio vienas iš tikslų yra kovoti su pažeidimas ir sukčiavimu grąžinamųjų eksporto išmokų srityje,
numato materialines ir procesines normas, susijusias su grąžinamosiomis eksporto išmokomis (žr. 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo
Käserei Champignon Hofmeister
, C‑210/00, Rink. p. I‑6453, 60 punktą ir 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo
Käserei Champignon Hofmeister
, C‑385/03, Rink. p. I‑2997, 26 punktą).
Reglamento Nr. 3665/87 4 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta materialinė norma numato, kad grąžinamoji išmoka mokama tik pateikus
įrodymus, kad produktai, įrašyti į priimtas eksporto deklaracijas, iš Bendrijos muitų teritorijos per 60 dienų nuo deklaracijos
priėmimo buvo išvežti nepakitusios būsenos. Nesant tokių įrodymų, grąžinamoji išmoka nemokama.
Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnis, esantis 4 skirsnyje „Grąžinamosios išmokos mokėjimo tvarka“, išvardija procesines normas,
kurias eksportuotojas turi įgyvendinti norėdamas, kad būtų išmokėta grąžinamoji išmoka.
Šios nuostatos 3 dalis numato, kad, jei 6 straipsnyje minimas kontrolinis egzempliorius T5 per tris mėnesius nuo jo išdavimo
dėl nuo eksportuotojo nepriklausančių priežasčių negrąžinamas prekių išgabenimo šalies muitinės įstaigai arba atitinkamai
centrinei institucijai, eksportuotojas atsakingajai institucijai gali pateikti motyvuotą prašymą, kad kiti dokumentai būtų
laikomi lygiaverčiais. Šiuo prašymu eksportuotojas pateikia lygiaverčius įrodymus, patvirtinančius, kad aptariami produktai
buvo išvežti iš Bendrijos muitų teritorijos, kaip to reikalauja Reglamento Nr. 3665/87 4 straipsnis.
Tačiau iš Reglamento Nr. 3665/87 6 straipsnio teksto, į kurį daroma nuoroda šio reglamento 47 straipsnio 3 dalyje, išplaukia,
jog įrodant, kad produktai išgabenti iš Bendrijos muitų teritorijos, kontrolinis egzempliorius T5 pateikiamas, tik jei produktai,
dėl kurių buvo priimta muitinės deklaracija, prieš išgabenimą iš Bendrijos muitų teritorijos gabenami Bendrijos teritorija,
nepriklausančia tai valstybei narei, kurioje tokia deklaracija buvo priimta.
Iš to išplaukia, kad, kaip teisingai teigė Komisija, Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 3 dalis netaikytina tiesioginiam
produktų eksportui, kuris nagrinėjamas pagrindinėje byloje. Ši nuostata netaikoma prašymams dokumentus pripažinti lygiaverčiais,
pateiktiems praradus nacionalinį dokumentą, tiesioginio eksporto atveju įrodantį, kad aptariami produktai buvo išvežti iš
Bendrijos muitų teritorijos.
Ši Reglamento Nr. 3665/87 nuostata taikoma tik netiesioginiam eksportui, apie kurį kalbama reglamento 6 straipsnyje. Reglamentas
Nr. 800/1999 aiškiai numato, kad prašymas dokumentus laikyti lygiaverčiais gali būti pateiktas, kai kontrolinis egzempliorius
T5 netiesioginio eksporto atveju arba, kai tinka, nacionalinis dokumentas, įrodantis prekių išvežimą iš Bendrijos muitų teritorijos
tiesioginio eksporto atveju, per tris mėnesius nuo jo išdavimo negrąžinami muitinei, iš kurios produktai buvo išvežti, arba
centrinei institucijai.
Tačiau šis reglamentas taikomas tik nuo 1999 m. liepos 1 d., todėl Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 3 dalis ir toliau
taikoma tokiems eksporto atvejams, dėl kurių, kaip yra pagrindinėje byloje, eksporto deklaracijos buvo priimtos iki šios datos.
Nesant Bendrijos teisės aktų, tiesioginio eksporto atžvilgiu patikslinančių dokumentus, kuriuos eksportuotojas turi pateikti
įrodydamas, kad prekės, dėl kurių buvo priimta eksporto deklaracija, buvo išvežtos iš Bendrijos muitų teritorijos, valstybės
narės privalo nustatyti, kokį dokumentą eksportuotojas turi pateikti, pagrįsdamas prašymą išmokėti grąžinamąsias išmokas.
Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos išplaukia, kad Vokietijos teisėje, remiantis
Ausfuhrerstattungsverordnung
4 straipsnio 1 dalimi, patvirtinimą, kad prekių siunta buvo išgabenta iš Bendrijos muitų teritorijos, eksporto deklaracijoje
grąžinamosioms išmokoms gauti pateikia išvykimo muitinės įstaiga šio nutarimo taikymo teritorijoje.
Remiantis Teisingumo Teismo turima informacija, ši teisės norma bent jau tiesiogiai nenumato eksportuotojui galimybės pateikti
lygiaverčius įrodymus norint gauti grąžinamąją išmoką.
Tačiau gero Bendrijos grąžinamųjų išmokų mokėjimo sistemos funkcionavimo reikalavimas neleidžia valstybėms narėms kelti pavojaus
nei Reglamentu Nr. 3665/87 keliamiems tikslams, nei Bendrijos teisės principams, visų pirma proporcingumo principui.
Nors tiesioginio eksporto atveju, nesant Bendrijos teisės aktų šiuo klausimu, procedūros normų, kuriomis siekiama užtikrinti
asmenų teisių, išplaukiančių iš Bendrijos teisės, apsaugą, įgyvendinimo būdus pagal valstybių narių proceso autonomijos principą
turi nustatyti jų nacionalinė teisė, vis dėlto jos negali būti mažiau palankios negu tos, kurios reglamentuoja panašias situacijas
valstybės viduje (lygiavertiškumo principas), ir dėl jų neturi būti neįmanoma ar nepagrįstai sunku naudotis Bendrijos teisėje
įtvirtintomis teisėmis (veiksmingumo principas) (žr., be kita ko, 1995 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Van Schijndel et van Veen
, C‑430/93 ir C‑431/93, Rink. p. I‑4705, 17 punktą ir 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo
Marrosu ir Sardino
, C‑53/04, Rink. p. I‑7213, 52 punktą).
Esant šioms aplinkybėms, už eksporto grąžinamąsias išmokas atsakinga nacionalinė institucija, gavusi bylą, kokia yra pagrindinėje
byloje, kurioje nacionalinis dokumentas, patvirtinantis, kad aptariami produktai buvo išvežti iš Bendrijos muitų teritorijos,
negali būti pateiktas dėl nuo eksportuotojo nepriklausančių priežasčių, vis dėlto turi
ex officio
įvertinti eksportuotojo pateiktos informacijos arba dokumentų pakankamumą Reglamento Nr. 3665/87 struktūros, prasmės ir tikslo
atžvilgiu.
Dėl paminėto reglamento tikslo, kaip tai išplaukia iš keturiasdešimt devintos konstatuojamosios dalies (penkiasdešimta konstatuojamoji
dalis tekste vokiečių kalba) bei iš 47 straipsnio 3 dalies, yra akivaizdu, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas tam tikromis
aplinkybėmis norėjo suteikti eksportuotojui galimybę įrodyti prekių išvežimą iš Bendrijos muitų teritorijos lygiaverčiais
įrodymais.
Numatydamas tam tikrą procedūros taisyklių, taikytinų įrodymams, kuriuos eksportuotojas turi pateikti siekdamas, kad būtų
išmokėtos grąžinamosios išmokos, lankstumą, Reglamentas Nr. 3665/87 atsižvelgia į tai, kad eksportuotojai rizikuoja susidurti
su sunkumais gauti muitinės dokumentus iš kompetentingų įstaigų, kurių atžvilgiu jie neturi jokių spaudimo priemonių (šiuo
klausimu žr. 2003 m. birželio 19 d. Sprendimo
Eribrand
, C‑467/01, Rink. p. I‑6471, 41 punktą), ir į tai, kad kartais už dokumentų, kurių reikalauja paminėtas reglamentas grąžinamosioms
išmokoms gauti, praradimą ar dingimą atsakingos paminėtos įstaigos.
Kaip išplaukia iš šio sprendimo 18 punkto, akivaizdu, kad už eksporto deklaracijos, kurios reikalauja Vokietijos teisės aktai
norint įrodyti, kad aptariami produktai buvo išvežti iš Bendrijos muitų teritorijos, praradimą ar dingimą
Bonn Fleisch
neatsakinga.
Iš Reglamento Nr. 3665/87 ir visų pirma iš jo 47 straipsnio struktūros ir prasmės taip pat išplaukia, kad juo iš apdairaus
eksportuotojo nesiekiama automatiškai atimti teisės į grąžinamąsias išmokas, kurias numato Bendrijos teisės aktai, jei jis,
nors ir dedamas visas reikiamas pastangas, negali pateikti išmokai reikalaujamų dokumentų dėl to, kad buvo prarasti paminėti
dokumentai dėl nuo jo nepriklausančių aplinkybių (dėl Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 4 dalies pagal analogiją žr. 1999 m.
sausio 21 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
, C‑54/95, Rink. p. I‑35, 148 punktą).
Todėl, jei buvo pateiktas prašymas išmokėti eksporto išmokas remiantis Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 1 dalimi ir dėl
nuo eksportuotojo nepriklausančių aplinkybių negali būti pateiktas nacionalinis eksporto dokumentas, įrodantis, kad aptariami
produktai buvo išvežti iš Bendrijos muitų teritorijos, už eksporto grąžinamąsias išmokas atsakinga nacionalinė įstaiga, remiantis
Reglamentu Nr. 3665/87 siekiamais tikslais, turi
ex officio
atsižvelgti į lygiaverčius įrodymus ir į konkliudentiniais veiksmais pateiktus prašymus dokumentus laikyti lygiaverčiais.
Tačiau šių įrodymų, kurie, remiantis Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 3 dalimi, gali apimti tiek gabenimo dokumentą, tiek
Bonn Fleisch
pagrindinėje byloje nurodytos trečiosios valstybės importo dokumentą, turi pakakti kontrolei pagal nacionalinės teisės nustatytus
reikalavimus, jeigu jie neprieštarauja Bendrijos teisės prasmei ir veiksmingumui (šiuo klausimu dėl 1994 m. gegužės 30 d.
Komisijos reglamento (EB) Nr. 1222/94, nustatančio bendras išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų už tam tikrų žemės ūkio produktų,
eksportuojamų kaip į Sutarties II priedą neįtrauktos prekės, skyrimo sistemos taikymo taisykles ir tokių grąžinamųjų išmokų
sumos nustatymo kriterijus (OL L 136, p. 5), iš dalies pakeisto 1996 m. vasario 7 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 229/96
(OL L 30, p. 24), žr. 2006 m. lapkričio 9 d. Sprendimo
Heinrich Schulze
, C‑120/05, Rink. p. I‑10717, 26 punktą).
Reikia taip pat priminti, kad paprastai, remiantis Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 2 dalimi, šiuos lygiaverčius įrodymus,
kaip ir bet kuriuos kitus bylos dokumentus, reikalingus grąžinamosios išmokos mokėjimui arba užstato grąžinimui, išskyrus
force majeure
aplinkybes, reikia pateikti per dvylika mėnesių nuo eksporto deklaracijos pateikimo.
Tačiau, jei dėl lygiaverčių įrodymų pateikimo termino pasibaigimo kaltos kompetentingos nacionalinės įstaigos, nes produktų
išvežimą iš Bendrijos muitų teritorijos įrodantis nacionalinis dokumentas buvo prarastas ar dingo dėl jų kaltės, jos negali
remtis šiuo dvylikos mėnesių terminu prieš apdairų eksportuotoją.
Esant šioms aplinkybėms, į prejudicinius klausimus reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 3665/87 47 straipsnio 3 dalis netaikytina
tiesioginiam produktų eksportui.
Tačiau, jei dėl nuo eksportuotojo nepriklausančių aplinkybių negali būti pateiktas nacionalinis eksporto dokumentas, įrodantis,
kad prekės buvo išvežtos iš Bendrijos muitų teritorijos, už eksporto grąžinamąsias išmokas atsakinga nacionalinė įstaiga,
remiantis Reglamentu Nr. 3665/87 siekiamais tikslais, turi
ex officio
atsižvelgti į lygiaverčius įrodymus ir į konkliudentiniais veiksmais pateiktus prašymus kitus dokumentus laikyti lygiaverčiais.
Vis dėlto šių įrodymų turi pakakti kontrolei pagal nacionalinės teisės nustatytus reikalavimus, jeigu jie neprieštarauja Bendrijos
teisės prasmei ir veiksmingumui.
Jei dėl lygiaverčių įrodymų pateikimo termino pasibaigimo kaltos kompetentingos nacionalinės įstaigos, jos negali remtis Reglamento
Nr. 3665/87 47 straipsnio 2 dalyje numatytu dvylikos mėnesių terminu prieš apdairų eksportuotoją.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės
ūkio produktus sistemos taikymo taisykles, iš dalies pakeisto 1994 m. gruodžio 5 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2955/94,
47 straipsnio 3 dalis netaikoma tiesioginiam produktų eksportui.
Tačiau, jei dėl nuo eksportuotojo nepriklausančių aplinkybių negali būti pateiktas nacionalinis eksporto dokumentas, įrodantis,
kad prekės buvo išvežtos iš Bendrijos muitų teritorijos, už eksporto grąžinamąsias išmokas atsakinga nacionalinė įstaiga,
remiantis Reglamentu Nr. 3665/87, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2955/94, siekiamais tikslais, turi
ex officio
atsižvelgti į lygiaverčius įrodymus ir į konkliudentiniais veiksmais pateiktus prašymus kitus dokumentus laikyti lygiaverčiais.
Vis dėlto šių įrodymų turi pakakti kontrolei pagal nacionalinės teisės nustatytus reikalavimus, jeigu jie neprieštarauja Bendrijos
teisės prasmei ir veiksmingumui.
Jei dėl lygiaverčių įrodymų pateikimo termino pasibaigimo kaltos kompetentingos nacionalinės įstaigos, jos negali remtis Reglamento
Nr. 3665/87, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2955/94, 47 straipsnio 2 dalyje numatytu dvylikos mėnesių terminu prieš apdairų
eksportuotoją.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.