CELEX: 62006CJ0535
Kasační opravný prostředek
Dumping
Dovozy zapisovatelných kompaktních disků pocházejících z Indie
Nařízení (ES) č. 960/2003
Výpočet výše napadnutelné subvence
Zjištění újmy
Článek 8 odst. 7 nařízení (ES) č. 2026/97

Svým kasačním opravným prostředkem se společnost Moser Baer India Ltd domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 4. října 2006, Moser Baer India v. Rada (
T-300/03, Sb. rozh. s. II-3911
, dále jen „napadený rozsudek“), kterým tento soud zamítl její žalobu směřující ke zrušení nařízení Rady (ES) č. 960/2003 ze dne o uložení konečného vyrovnávacího cla na dovoz zapisovatelných kompaktních disků (CD-R) pocházejících z Indie (
Úř. věst. L 138, s. 1
; Zvl. vyd. 11/46, s. 250, dále jen „sporné nařízení“) v rozsahu, v němž se použije na navrhovatelku.
Právní rámec
Nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (
Úř. věst. L 288, s. 1
; Zvl. vyd. 11/10, s. 78, dále jen „základní nařízení“), upravuje antisubvenční řízení.
Článek 5 základního nařízení stanoví:
„Výpočet výše napadnutelných subvencí
Výše napadnutelných subvencí pro účely tohoto nařízení se vypočte na základě výhody, kterou získal příjemce subvence a která bude zjištěna za posuzované období. […]“
Článek 7 odst. 3 základního nařízení, který obsahuje obecná ustanovení týkající se uvedeného výpočtu, stanoví:
„Pokud lze subvenci spojovat se získáním nebo budoucím získáním stálých aktiv, vypočítá se výše napadnutelné subvence tak, že se subvence rozloží na dobu odpovídající běžné době amortizace těchto aktiv v daném výrobním odvětví. […]“
Článek 8 základního nařízení uvádí:
„Zjišťování a posuzování újmy
[…]
2.   Zjištění újmy je založeno na skutečných důkazech a zahrnuje objektivní přezkum:
a)
objemu dovozu subvencovaných výrobků a účinku dovozu subvencovaných výrobků na ceny obdobných výrobků na trhu Společenství
a
b)
následného vlivu dovozu těchto dovozů na výrobní odvětví Společenství.
3.   V souvislosti s objemem dovozu subvencovaných výrobků se přezkoumá, zda došlo k významnému zvýšení jejich dovozu v absolutních hodnotách nebo v poměru k výrobě nebo spotřebě ve Společenství. Pokud jde o účinek dovozu subvencovaných výrobků na ceny, přezkoumá se, zda ve srovnání s cenou obdobného výrobku výrobního odvětví Společenství existuje značné cenové podbízení ze strany dovezených subvencovaných výrobků nebo zda tyto dovozy jinak významnou měrou způsobily pokles cen nebo zabránily významnou měrou jejich růstu, ke kterému by jinak došlo. Žádné z uvedených kritérií nemusí být rozhodující.
[…]
5.   Přezkum účinků dovozu subvencovaných výrobků na dotčené výrobní odvětví Společenství zahrnuje posouzení všech relevantních hospodářských činitelů a ukazatelů, které ovlivňují stav daného výrobního odvětví, včetně skutečnosti, že výrobní odvětví dosud nepřekonalo účinky dřívějšího subvencování nebo dumpingu, výše napadnutelných subvencí, skutečného a možného poklesu prodejů, zisku, výroby, podílu na trhu, produktivity, návratnosti investic a vytížení kapacit; činitelů, které ovlivňují vývoj cen ve Společenství; skutečných a možných nepříznivých účinků na pohyb peněžních prostředků, stav zásob, zaměstnanost, mzdy, hospodářský růst, schopnost opatřit si kapitál nebo investice a v případě zemědělství také, zda došlo ke zvýšení nákladů vládních podpůrných programů. Tento výčet není vyčerpávající a žádné z těchto kritérií není nezbytně rozhodující.
6.   Ze všech relevantních důkazů předložených podle odstavce 2 musí vyplývat, že dovoz subvencovaných výrobků působí újmu ve smyslu tohoto nařízení. K tomu zejména patří důkaz o tom, že objem a/nebo cena zjištěné podle odstavce 3 mají na výrobní odvětví Společenství nepříznivé účinky ve smyslu odstavce 5 a že tyto účinky dosahují takových rozměrů, že mohou být označeny jako závažné.
7.   Jiné známé činitele než dovoz subvencovaných výrobků, které ve stejnou dobu působí újmu výrobnímu odvětví Společenství, se rovněž zkoumají, aby bylo zajištěno, že újma způsobená těmito jinými činiteli nebude přičítána podle odstavce 6 dovozu subvencovaných výrobků. V této souvislosti je možno vzít v úvahu následující činitele: objem a ceny dovozů nesubvencovaných výrobků, snížení poptávky nebo změny struktury spotřeby, restriktivní obchodní praktiky výrobců ve třetích zemích a ve Společenství a hospodářskou soutěž mezi nimi, rozvoj technologie, vývozní výkonnost a produktivitu výrobního odvětví Společenství.
[…]“
Podle čl. 15 odst. 1 třetí věty základního nařízení nesmí být vyrovnávací clo vyšší než výše napadnutelných subvencí a musí být nižší, pokud toto menší clo postačuje k odstranění újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství.
Článek 28 základního nařízení stanoví:
„Nedostatečná spolupráce
1.   Pokud účastník řízení odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne ve lhůtě stanovené tímto nařízením nebo pokud klade závažným způsobem překážky šetření, mohou prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů.
Pokud se zjistí, že účastník řízení předložil nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a bude se vycházet z dostupných údajů.
Účastníci řízení by měli být uvědomeni o důsledcích nedostatečné spolupráce.
[…]
3.   Nejsou-li informace předložené účastníkem řízení ve všech ohledech dokonalé, přesto se k nim přihlédne, pokud nedostatky neúměrně neztěžují zjištění přiměřeně správných závěrů, pokud jsou předloženy včas, pokud je možno je ověřit a pokud účastník řízení jednal podle svého nejlepšího vědomí a svědomí.
4.   Pokud nejsou důkazy nebo informace přijaty, je strana, která je předložila, okamžitě uvědomena o důvodech jejich odmítnutí a je jí dána možnost podat dodatečné vysvětlení ve stanovené lhůtě. Pokud vysvětlení nejsou považována za dostatečná, je třeba uvést důvody pro odmítnutí důkazů nebo informací a uvést je ve zveřejněných závěrech.
5.   Pokud se závěry, včetně závěrů o výši napadnutelné subvence, opírají o odstavec 1, zejména o informace obsažené v podnětu, musí být tyto informace, je-li to proveditelné a s ohledem na lhůty pro šetření, ověřeny na základě informací z jiných dostupných nezávislých zdrojů, jako jsou zveřejněné ceníky, úřední dovozní statistiky a celní výkazy, nebo na základě informací, které v průběhu šetření podali jiní účastníci řízení.
6.   Nespolupracuje-li účastník řízení vůbec nebo jen částečně a následkem toho nebudou některé podstatné informace sděleny, může to vést k výsledku, který pro něj bude méně příznivý, než kdyby při šetření spolupracoval.“
Skutkový základ sporu
Skutkový základ sporu je uveden v bodech 8 až 14 napadeného rozsudku následujícím způsobem:
„8
Žalobkyní je společnost se sídlem v Indii vyrábějící různé druhy paměťových nosičů, a zejména zapisovatelné kompaktní disky (dále jen ‚CD-R‘).
Dne 17. května 2002 Komise [Evropských společenství] v důsledku stížnosti Committee of European CD-R Manufacturers (Výbor Evropských výrobců CD-R) CECMA) zahájila šetření o uložení vyrovnávacího cla [antisubvenční šetření] na dovozy CD-R pocházejících z Indie (
Úř. věst. C 116, s. 4
).
Dopisem ze dne 4. března 2003 Komise vylíčila žalobkyni skutkový stav a hlavní úvahy, na základě kterých bylo navrženo stanovení konečných vyrovnávacích cel. Subvence konstatovaná Komisí spočívala v osvobození vybavení dováženého žalobkyní od cla. Při výpočtu výše subvence byla subvence rozložena podle čl. 7 odst. 3 základního nařízení na dobu tří let. Odůvodnění stanovilo uložení vyrovnávacího cla ve výši 10 %.
Dvěma dopisy ze dne 19. března 2003 žalobkyně odpověděla na uvedené odůvodnění, přičemž zpochybnila jednak metodu použitou pro výpočet výše subvence, a jednak existenci a důvody újmy.
Dvěma dopisy ze dne 9. dubna 2003 Komise jednak odmítla argumenty žalobkyně týkající se existence újmy a příčinné souvislosti, a jednak zaslala žalobkyni doplňující odůvodnění obsahující nový výpočet výše subvence, ve kterém byla subvence rozložena na období 4,2 roku. Dodatečné odůvodnění stanovilo uložení vyrovnávacího cla ve výši 7,3 %.
Dopisem ze dne 14. dubna 2003 žalobkyně zpochybnila nový výpočet výše subvence. Komise zaslala žalobkyni dopisem ze dne doplňující vysvětlení k tomuto výpočtu. Žalobkyně odpověděla na tento dopis dne , přičemž podala doplňující vyjádření.
Na návrh Komise přijatý dne 20. května 2003 přijala Rada [Evropské unie] [sporné] nařízení. Toto nařízení ukládalo konečné vyrovnávací clo ve výši 7,3 % na dovozy CD-R pocházejících z Indie.“
Žaloba k Soudu a napadený rozsudek
Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 29. srpna 2003 se navrhovatelka domáhala zrušení sporného nařízení, přičemž vznesla pět žalobních důvodů týkajících se jednak určení běžné doby amortizace dovážených aktiv v rámci v rámci výpočtu výše subvence, a jednak posouzení újmy a příčinné souvislosti.
Usnesením Soudu ze dne 23. ledna 2004 bylo Komisi povoleno vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Rady.
Usnesením Soudu ze dne 18. dubna 2005 bylo povoleno vedlejší účastenství Committee of European CD-R Manufacturers (CECMA), nyní Committee of European CD-R and DVD+/-R Manufacturers (CECMA) na podporu návrhových žádání Rady.
Rada, podporovaná Komisí a CECMA, navrhla, aby byla žaloba zamítnuta a navrhovatelce uložena náhrada nákladů řízení.
V bodech 27 až 116 napadeného rozsudku Soud zamítl první žalobní důvod vycházející z porušení článků 5, 7 odst. 3 a 11 odst. 1 základního nařízení a ze zjevně nesprávného posouzení běžné doby amortizace aktiv. Tento žalobní důvod se dělil do dvou částí týkajících se jednak posouzení skutečností týkajících se doby amortizace a jednak posouzení běžné doby amortizace aktiv, přičemž samotná druhá část byla rozdělena do pěti výtek týkajících se zařazení aktiv do kategorie forem, nezohlednění informací vyplývajících z účetních záznamů navrhovatelky, zohlednění ziskovosti a investic navrhovatelky, použití degresivní metody amortizace a údajně svévolné povahy výpočtů.
Soud zejména v bodech 73 až 79 napadeného rozsudku konstatoval, pokud jde o nezohlednění informací vyplývajících z účetních záznamů navrhovatelky, které představuje druhou výtku druhé části prvního žalobního důvodu, následující:
„73
Konečně žalobkyně tvrdí, že se zařazení aktiv v kategorii forem netýkalo všech dotčených aktiv, což je skutečnost, na kterou upozornila Komisi v dopise ze dne 14. dubna 2003.
Rada na toto tvrzení namítá, že informace předložené na jeho podporu nebyly konsistentní s ostatními skutečnostmi zjištěnými během šetření, a že tedy uvedené tvrzení nebylo možno vzít v úvahu.
Ze skutečností předložených účastníky řízení v odpovědi na písemnou otázku položenou Soudem vyplývá, že žalobkyně na podporu tvrzení, o které se jedná, odkázala na informace vyplývající ze svého daňového přiznání za posuzované období. Je nepochybné, že hodnota aktiv zapsaná v tomto přiznání neodpovídá jejich hodnotě použité pro výpočet subvence. Rada uvádí, že orgány nebyly pouze na základě těchto skutečností schopny porovnat dotčené tvrzení s ostatními informacemi ověřenými v rámci šetření.
Žalobkyně nicméně tvrdí, že výsledný rozdíl mezi hodnotami, vysvětlitelný přičtením nákladů na dopravu a instalaci, nebránil orgánům Společenství povšimnout si, že změna zařazení se netýká všech dovezených aktiv.
Rada v tomto ohledu upřesnila, že orgány Společenství nemohly odhadnout přesnou hodnotu aktiv zařazených do kategorie forem, protože jednak žalobkyně nevysvětlila kritéria zařazení svých aktiv v daňovém přiznání, a jednak neposkytla úplný a ověřitelný seznam těchto aktiv. Při neexistenci těchto důkazů nemohly orgány Společenství ověřit číselné údaje předložené žalobkyní na podporu jejího tvrzení.
S ohledem na posledně uvedené údaje, které žalobkyně před Soudem nezpochybnila, je namístě mít za to, že žalobkyně nepředložila orgánům Společenství důkazy, které by jim umožnily ověřit správnost jejího tvrzení, a případně zohlednit část dotyčných aktiv, která nebyla zařazena do kategorie forem. Žalobkyně tedy nemůže pouhým tímto tvrzením zpochybnit posouzení provedené ve [sporném] nařízení.
V důsledku toho Rada mohla, aniž by porušila čl. 7 odst. 3 základního nařízení, mít za to, že dotčená aktiva zařazená pro daňové účely jako formy měla být rovněž vzata v úvahu jako taková za účelem posouzení jejich doby amortizace v účetní oblasti, a že tedy není přiměřené založit toto posouzení na informacích obsažených v účetních záznamech žalobkyně. Nadto žalobkyně v tomto ohledu neprokázala existenci nedostatečného odůvodnění.“
Soud rovněž zamítl třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení a porušení čl. 8 odst. 2 a 6 základního nařízení, pokud jde o přezkum skutečností týkajících se určení újmy a příčinné souvislosti.
Soud konstatoval v bodech 193 až 196 napadeného rozsudku ohledně posouzení úrovně zásob:
„193
V rámci tohoto bodu žalobkyně tvrdí, že posouzení vývoje zásob výrobního odvětví Společenství je zjevně nesprávné. Nezpochybňuje číselné údaje, které se k němu vztahují, uvedené v [osmdesátém bodě odůvodnění] [sporného] nařízení. Uvádí nicméně, že Rada nemohla v [stotřetím bodě odůvodnění] [sporného] nařízení dojít na základě těchto údajů k závěru, že ukazatel zásob se během posuzované doby dramaticky zhoršil.
Je třeba připomenout, že sledované období v projednávané věci trvalo od roku 1998 do konce posuzovaného období. Z údajů, které žalobkyně nezpochybnila, vyplývá, že během tohoto období zásoby výrobního odvětví Společenství významně vzrostly.
V tomto ohledu žalobkyně neprokázala, že by zlepšení ukazatele týkajícího se zásob vyjádřeného v procentech produkce od roku 2000 mohlo obrátit negativní trend konstatovaný pro celé sledované období. Z [osmdesátého bodu odůvodnění] [sporného] nařízení totiž vyplývá, že zásoby zůstaly na vysoké úrovni během celého sledovaného období, přičemž jejich absolutní úroveň vzrostla ke konci roku 2001, což se shodovalo s růstem objemu dovozů, a v průběhu posuzovaného období představovala relativně vysokou míru 15 % výroby.
Tento bod je tedy neopodstatněný.“
V bodech 201 až 207 napadeného rozsudku se Soud ohledně posouzení dovozních cen domníval:
„201
Posouzení úrovně dovozních cen představuje v projednávané věci hlavní prvek, na kterém je založen závěr o podbízení se cenám ve Společenství, a tedy o existenci újmy. Orgány Společenství analyzovaly tento ukazatel v [padesátém osmém až šedesátém čtvrtém bodě odůvodnění] [sporného] nařízení na základě údajů Eurostatu, jakož i na základě číselných údajů poskytnutých žalobkyní.
Pokud jde o údaje Eurostatu, došly orgány primárně k závěru, že mezi rokem 2000 a koncem posuzovaného období došlo ke značnému poklesu cen o 59 %. Žalobkyně zpochybňuje zohlednění údajů týkajících se roku 2000, přičemž tvrdí, že dovozy byly ještě bezvýznamné. Tento argument byl již však přezkoumán a odmítnut v bodech 170 až 175 výše.
Pokud jde o analýzu údajů poskytnutých žalobkyní, je třeba připomenout, že vedla k výsledkům velmi srovnatelným s výsledky založenými na údajích Eurostatu, a sice k poklesu cen o 54 %. Žalobkyně nicméně tvrdí, že prezentace těchto údajů je nepřesná.
Z tabulky uvedené v [šedesátém druhém bodě odůvodnění] [sporného] nařízení vyplývá, že procentní hodnota 54 % se vztahuje k vývoji cen mezi dvěma rozpočtovými roky žalobkyně. I kdyby [šedesátý třetí bod odůvodnění] nebyl dostatečné přesný, jelikož uvádí, že se tato procentní hodnota týká vývoje mezi rokem 2000 a posuzovaným obdobím, nepředstavuje ani tato nepřesnost pochybení. Z tabulky, která je uvedena před dotyčným bodem odůvodnění jasně vyplývá, že se jedná o vývoj mezi rozpočtovým rokem 2000 a posuzovaným obdobím. Žalobkyně tedy neprokázala, že údaje, které poskytla, byly prezentovány nesprávným způsobem.
Nadto, i když se údaje poskytnuté žalobkyní vztahují k období počínajícímu dne 1. dubna 1999, zatímco údaje Eurostatu se týkají období počínajícího dnem , nevede tato prostá skutečnost k tomu, aby zjištění Rady, podle kterého číselné údaje Eurostatu a údaje žalobkyně ukazují shodné trendy, bylo považováno za nesprávné. Žalobkyně přitom neuvádí, že by zohlednění jiného výchozího data jejích údajů mohlo vést k odlišným závěrům, pokud jde o dovozní ceny.
Z toho vyplývá, že žalobkyně neprokázala existenci nesprávného skutkového zjištění nebo zjevně nesprávného posouzení, co se týče analýzy dovozních cen.
Tento bod musí být tedy odmítnut jako neopodstatněný.“
Konečně Soud v bodech 260 až 279 napadeného rozsudku nepřijal pátý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 8 odst. 6 a 7 základního nařízení, pokud jde o přezkum účinků protisoutěžního chování majitele patentů, přičemž se domníval následující:
„260
Podle ustálené judikatury mají orgány Společenství při zjišťování újmy povinnost zkoumat, zda újma, kterou zamýšlejí zohlednit, vyplývá skutečně z dumpingových nebo subvencovaných dovozů, a vyloučit jakoukoliv újmu plynoucí z jiných činitelů, a zejména takovou újmu, která by byla způsobena protisoutěžním chováním, kterého by se účastnili výrobci ze Společenství (rozsudky [Soudního dvora ze dne 11. června 1992,] Extramet Industrie v. Rada, [[
C-358/89, Recueil, s. I-3813
] bod 16, a [Soudu ze dne ,] Mukand a další v. Rada, [
T-58/99, Recueil, s. II-2521
], body 39 a 40).
V projednávané věci vyplývá ze spisu, že výrobní odvětví Společenství, které podalo podnět, uplatnilo ve spisu ze dne 7. ledna 2003, že společnost, která je majitelem patentů týkajících se CD-R, zneužívala své dominantní postavení tím, že účtovala přehnaně vysoké autorské poplatky, a že jeden výrobce ze Společenství se stáhl z trhu poté, co měl spor s touto společností. Výrobní odvětví vyslovilo tuto připomínku, aby se postavilo proti tvrzení žalobkyně, podle kterého stupeň podpory podnětu ve smyslu čl. 10 odst. 8 základního nařízení klesl pod prahovou hodnotu vyžadovanou pro pokračování v řízení. Žalobkyně učinila tutéž připomínku v průběhu šetření, přičemž uplatnila, že účinky údajného protisoutěžního chování, spočívajícího ve stanovení přehnaně vysokých autorských poplatků, představují činitel, který je třeba přezkoumat v rámci zjišťování újmy.
V rámci tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že Rada nepřezkoumala tento činitel, když se v bodě 135 odůvodnění napadeného nařízení omezila na konstatování, že dotčené tvrzení nebylo potvrzeno žádným formálním rozhodnutím plynoucím z šetření vedeného orgány příslušnými v oblasti hospodářské soutěže.
V tomto ohledu je třeba podotknout, že ze [stotřicátého pátého bodu odůvodnění] [sporného] nařízení nevyplývá, že orgány Společenství skutečně zkoumaly otázku, zda zohledněná újma nevyplývala z namítaného protisoutěžního chování.
I když tento bod odůvodnění tedy nepostačuje k tomu, aby nebyly použity účinky činitele uplatněného žalobkyní, je třeba uvést, že otázka, zda Rada neopomněla vzít uvedené účinky v úvahu, musí být nicméně přezkoumána ve vztahu ke všem úvahám přijatým v rámci [sporného] nařízení (viz v tomto smyslu rozsudek [Soudu ze dne 14. července 1995,] Koyo Seiko v. Rada, [
T-166/94, Recueil, s. II-2129
], bod 79).
Rada přitom uplatňuje, že zohlednila tento činitel v [stotřicátém čtvrtém bodě odůvodnění] [sporného] nařízení. Z uvedeného bodu odůvodnění vyplývá, že Rada obecně přezkoumala účinky placení autorských poplatků plynoucích z patentů, přičemž konstatovala, že tento činitel nemohl v projednávaném případě přerušit příčinnou souvislost. Rada tvrdí, že tímto konstatováním rovněž odpověděla na tvrzení, podle kterého byly autorské poplatky přehnaně vysoké a představovaly protisoutěžní chování.
V tomto ohledu, i když jsou [stotřicátý čtvrtý a pátý bod odůvodnění] uvedeny ve dvou odlišných pododdílech, a sice ‚Poplatky za autorská práva‘ a ‚Jiné faktory‘, vyplývá z argumentů účastníků řízení, že se nicméně oba týkají téže skutečnosti uvedené ve spise týkající se platby autorských poplatků. Nadto, tyto dva body odůvodnění následují po sobě, takže jejich společný výklad je vyžadován strukturou [sporného] nařízení.
Zjištění provedená v [stotřicátém čtvrtém bodě odůvodnění] je tedy třeba vzít v úvahu při přezkumu, zda Rada vyloučila účinek případné újmy plynoucí z protisoutěžního chování namítaného žalobkyní.
V první řadě žalobkyně zpochybňuje relevanci uvedených zjištění, přičemž uplatňuje, že orgány měly přesně posoudit účinky autorských poplatků, aby mohly dojít k závěru, že i v případě neexistence přehnaně vysokých autorských poplatků by výrobní odvětví Společenství utrpělo újmu.
Je třeba v tomto ohledu uvést, že pro vyloučení účinků plynoucích z vnějšího činitele jsou orgány Společenství povinny přezkoumat, zda uvedené účinky mohly přerušit příčinnou souvislost mezi dotčenými dovozy a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Společenství […]. Tento přezkum přitom nezbytně nezahrnuje zjištění přesných účinků dotčeného činitele. Postačuje, aby orgány Společenství konstatovaly, že navzdory takovému vnějšímu činiteli byla újma způsobená dotčenými dovozy podstatná.
V projednávané věci Rada uvedla, že indické dovozy způsobily podstatnou újmu výrobnímu odvětví Společenství plynoucí zejména z podbízení se cenám ve Společenství. Vysvětlila, že i kdyby autorské poplatky měly negativní vliv na zisk výrobního odvětví Společenství, tento činitel, ovlivňující všechny výrobce na trhu, byl již přítomen v roce 1999, před tím, než se dovozy staly významnými. Negativní vývoj situace výrobců ve Společenství od roku 1999 nemůže být přičítán tomuto činiteli. S ohledem na tyto skutečnosti nebylo nedůvodné, že Rada měla za to, že platba autorských poplatků nemohla mít vliv na újmu způsobenou subvencovanými dovozy.
Rada správně tvrdí, že přezkum otázky, zda byly autorské poplatky přehnaně vysoké z důvodu protisoutěžního chování majitele patentů, každopádně nemůže vést ke zpochybnění jejího závěru uvedeného v předcházejícím bodě.
Je třeba rovněž poznamenat, že na rozdíl od situací ve věcech, ve kterých byly vydány výše uvedené rozsudky Extramet [Industrie v. Rada] a Mukand a další v. Rada, není zde namítané protisoutěžní jednání přičitatelné výrobcům ze Společenství. Pro posouzení účinků tohoto činitele v projednávané věci nebyly tedy orgány Společenství povinny zkoumat, zda výrobní odvětví Společenství samo přispělo k utrpěné újmě.
Zadruhé žalobkyně tvrdí s odvoláním na výše uvedený rozsudek Mukand a další v. Rada, že újma určená cenovým podbízením nebyla správně posouzena, pokud byly ceny ve Společenství uměle zvýšeny v důsledku přehnaně vysokých autorských poplatků.
Je třeba připomenout, že okolnosti věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Mukand a další v. Rada, se týkaly chování ovlivňujícího ceny ve Společenství, ale nikoliv dovozní ceny. V projednávané věci však Rada konstatovala, že dotčené autorské poplatky musí být placeny všemi výrobci, včetně žalobkyně. Žalobkyně tento skutkový údaj nezpochybnila.
Rada tak v [stotřicátém čtvrtém bodě odůvodnění] [sporného] nařízení mohla mít za to, že dotčený vnější činitel nemohl vysvětlit rozdíl mezi cenami ve Společenství a indickými cenami, a že tedy neměl vliv na skutečnosti zohledňované pro výpočet úrovně podbízení. Ani za předpokladu, že by autorské poplatky byly přehnaně vysoké z důvodu protisoutěžního jednání, nemůže tento činitel ovlivnit toto posouzení.
S ohledem na tyto skutečnosti je třeba mít za to, že žalobkyně neprokázala, že Rada opomněla při posouzení újmy vyloučit účinky plynoucí z údajného protisoutěžního jednání.
Za těchto podmínek není nezbytné vyjádřit se k přípustnosti skutečnosti předložené žalobkyní v replice, a sice tiskové zprávě Komise ze dne 3. srpna 2003, která se zmiňuje o šetření týkajícím se použití článků 81 ES a 82 ES na vzorovou dohodu týkající se patentů na různé druhy CD. Z argumentů žalobkyně totiž vyplývá, že tato skutečnost byla předložena na podporu jejího názoru, podle kterého dotčený činitel byl znám orgánům Společenství. Žalobkyně naproti tomu nevysvětlila, jak by uvedená zpráva mohla podpořit argument, podle kterého tento činitel mohl v projednávané věci přerušit příčinnou souvislost.
Pátý žalobní důvod tedy nelze přijmout.
Z předchozího vyplývá, že žalobu je namístě zamítnout v plném rozsahu. V důsledku toho není třeba se vyjadřovat k podpůrným návrhovým žádáním Rady.“
Napadeným rozsudkem Soud zamítl žalobu.
Návrhová žádání účastníků řízení
Svým kasačním opravným prostředkem společnost Moser Baer India Ltd navrhuje, aby Soudní dvůr:
—
zrušil napadený rozsudek;
—
vyhověl jejím návrhovým žádáním v prvním stupni, a sice zrušil sporné nařízení v rozsahu, v němž se na ni použije, a
—
uložil Radě náhradu nákladů řízení, které navrhovatelka vynaložila v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku, jakož i v prvním stupni.
Rada a Komise navrhují, aby Soudní dvůr:
—
zamítnul kasační opravný prostředek a
—
uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení v obou stupních.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
Na podporu kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje tři důvody vycházející zaprvé z porušení zásad soudržnosti a pečlivého šetření co se týče odůvodnění napadeného rozsudku uvedeného v jeho bodech 73 až 79, zadruhé ze zjevně nesprávného posouzení Soudu ohledně aspektů šetření týkajících se újmy, uvedených v bodech 193 až 196 a 201 až 206 napadeného rozsudku a zatřetí z nezohlednění přičtení újmy jiným známým činitelům ve smyslu čl. 8 odst. 7 základního nařízení, pokud jde o zjištění existence újmy v bodech 260 až 278 napadeného rozsudku.
K přípustnosti kasačního opravného prostředku
Dopisem ze dne 6. června 2008 informovala Rada Soudní dvůr o přijetí nařízení Rady (ES) č. 1293/2007 ze dne , kterým se ruší antidumpingové clo uložené nařízením (ES) č. 1050/2002 na dovoz záznamových kompaktních disků pocházejících z Tchaj-wanu a kterým se umožňuje jeho vrácení nebo prominutí a kterým se ruší vyrovnávací clo uložené nařízením (ES) č. 960/2003 na dovoz zapisovatelných kompaktních disků pocházejících z Indie, umožňuje jeho vrácení nebo prominutí a zastavuje řízení týkající se zmíněného dovozu (
Úř. věst. L 288, s. 17
). S ohledem na přijetí nařízení č. 1293/2007 Rada tvrdí, že v projednávané věci již není třeba vydat rozhodnutí.
Je třeba připomenout, že Soudní dvůr může i bez návrhu vznést otázku nedostatku zájmu účastníka řízení na podání kasačního opravného prostředku nebo na pokračování v řízení o kasačním opravném prostředku z důvodu, že skutečnost, ke které došlo po vydání rozsudku Soudu, odstranila škodlivý účinek tohoto rozsudku pro účastníka podávajícího kasační opravný prostředek, a z tohoto důvodu prohlásit kasační opravný prostředek za nepřípustný nebo bezpředmětný. Existence zájmu navrhovatele na podání kasačního opravného prostředku totiž předpokládá, že kasační opravný prostředek může ve svém důsledku přinést prospěch straně, která jej podala (viz rozsudek ze dne 19. října 1995, Rendo a další v. Komise, C-19/93 P, Recueil, s. I-3319, bod 13, jakož i usnesení ze dne , Saint-Gobain Glass Deutschland v. Komise, C-503/07 P, Sb. rozh. s. I-2217, bod 48).
V projednávané věci je však třeba uvést, že zájem navrhovatelky na zrušení napadeného rozsudku a nepřímo sporného nařízení není možné popřít z důvodu, že toto nařízení již nemá účinky do budoucna. Takové zrušení totiž může mít samo o sobě právní důsledky spočívající zejména v tom, že zabrání obnovení protiprávní praxe ze strany orgánů Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 24. června 1986, AKZO Chemie a AKZO Chemie UK v. Komise, 53/85, Recueil, s. 1965, bod 21).
Navíc, jak uvedla generální advokátka v bodě 37 svého stanoviska, sporné nařízení nebylo zcela zrušeno a nadále má účinky na vyrovnávací cla, která byla vybrána do 4. listopadu 2006.
Za těchto podmínek nemůže Soudní dvůr konstatovat, že se kasační opravný prostředek stal bezpředmětným.
K věci samé
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Soud nedodržel, jak měl, zásady soudržnosti a pečlivého šetření, když se domníval, že orgány Společenství jednaly legálně, když zacházely se všemi aktivy jako s aktivy zařazenými do kategorie forem, které mají prospěch z dotčené subvence, jenž byla rozložena na dobu amortizace 4,2 roku.
Rada tvrdí, že tento důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný, protože navrhovatelka se snaží zpochybnit skutková zjištění Soudu a předložit Soudnímu dvoru nový žalobní důvod, který neuvedla v řízení v prvním stupni, a sice porušení zásad soudržnosti a řádné správy týkající se zařazení aktiv do kategorie forem.
Komise uvádí, že tento důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný, protože vede Soudní dvůr k tomu, aby znovu přezkoumal skutková zjištění Soudu, aniž by existovaly údaje o tom, že Soud zkreslil důkazy.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury z článku 225 ES a prvního pododstavce článku 58 statutu Soudního dvora vyplývá, že jedině Soud je příslušný jednak zjistit skutkový stav, kromě případu, kdy věcná nesprávnost jeho zjištění vyplývá z písemností ve spise, které mu byly předloženy, a jednak tento skutkový stav posoudit. Pokud Soud zjistil nebo posoudil skutkový stav, je Soudní dvůr na základě článku 225 ES příslušný k výkonu přezkumu právní kvalifikace těchto skutkových okolností a právních důsledků, které z nich Soud vyvodil (viz zejména rozsudky ze dne 6. dubna 2006, General Motors v. Komise, C-551/03 P, Sb. rozh. s. I-3173, bod 51; ze dne , Evonik Degussa v. Komise, C-266/06 P, bod 72, jakož i ze dne , Coop de France bétail et viande a další v. Komise, C-101/07 P a C-110/07 P, bod 58).
Soudní dvůr tedy není příslušný ke zjišťování skutkového stavu ani v zásadě k přezkoumávání důkazů, které Soud přijal na podporu tohoto skutkového stavu. Pokud totiž tyto důkazy byly řádně získány a byly dodrženy obecné právní zásady a procesní pravidla použitelná v oblasti důkazního břemene a provádění důkazů, přísluší samotnému Soudu posoudit hodnotu, kterou je třeba přidělit důkazům, které mu byly předloženy. Takové posouzení tudíž nepředstavuje, s výhradou případu zkreslování těchto důkazů, právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora (viz zejména výše uvedené rozsudky General Motors v, Komise, bod 52; Evonik Degussa v. Komise, bod 73, jakož i Coop de France bétail et viande a další v. Komise, bod 59).
Je třeba krom toho připomenout, že zkreslení musí zjevně vyplývat z písemností ve spise, aniž by bylo nutné provést nové posouzení skutkového stavu a důkazů (viz zejména výše uvedené rozsudky General Motors v. Komise, bod 54; Evonik Degussa v. Komise, bod 74, jakož i Coop de France bétail et viande a další v. Komise, bod 60).
Naopak otázka, zda Soud mohl právem na základě uvedených skutečností dojít k závěru, že orgány Společenství neporušily svou povinnost řádné péče ani povinnost uvést odůvodnění, představuje právní otázku, která podléhá přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku (viz rozsudky ze dne 20. listopadu 1997, Komise v. V, C-188/96 P, Recueil, s. I-6561, bod 24; ze dne , Dansk Rørindustri a další v. Komise, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P až C-208/02 P a C-213/02 P, Sb. rozh. s. I-5425, bod 453, jakož i ze dne , Nizozemsko v. Komise, C-405/07 P, Sb. rozh. s. I-8301, bod 44).
V projednávaném případě navrhovatelka nejdříve vytýká Soudu, že nedodržel zásady soudržnosti a řádného šetření tím, že neidentifikoval žádné právní nebo procesní pravidlo, které by potvrdilo, že Rada měla pro účely použití doby amortizace 4,2 roku právo zohlednit všechna aktiva zařazená do kategorie forem. Tímto chce navrhovatelka zpochybnit způsob, jakým Soud posoudil její tvrzení, uvedené v bodě 73 napadeného rozsudku, podle kterého se zařazení aktiv do kategorie forem netýkalo všech dotčených aktiv.
V tomto ohledu z napadeného rozsudku, zejména z jeho bodů 75 a 78 vyplývá, že Soud zohlednil tvrzení navrhovatelky, jakož i skutečnosti předložené účastníky řízení v odpovědi na písemnou otázku týkající se zařazení aktiv do kategorie forem a dospěl k závěru, že navrhovatelka nepředložila orgánům Společenství důkazy, které by jim umožnily ověřit správnost jejího tvrzení, a že v důsledku toho nemůže být posouzení provedené ve sporném nařízení zpochybněno.
Argument vycházející z toho, že Soud nedodržel zásady soudržnosti a řádného šetření, musí být v důsledku toho zamítnut jako neopodstatněný.
V rozsahu, v němž chce navrhovatelka rovněž zpochybnit posouzení skutkového stavu uskutečněné Soudem tím, že hlavně zpochybňuje, že skutečnosti uvedené v bodech 75, 77 a 78 napadeného rozsudku stačí k prokázání, že orgány Společenství nemohly odhadnout přesnou hodnotu aktiv zařazených do kategorie forem, musí být tento argument prohlášen za nepřípustný, protože jeho cílem je dosáhnout nového přezkumu skutkových posouzení, k němuž není Soudní dvůr v rámci kasační opravného prostředku příslušný.
Krom toho navrhovatelka jednak tvrdí, že za neexistence skutečností nezbytných pro výpočet výše napadnutelné subvence se měly orgány Společenství odvolat výslovně na článek 28 základního nařízení. Dále pak tvrdí, že v odpovědi na písemnou otázku položenou Soudem prokázala, že na základě informací, které předložily orgány Společenství a údajů, které jsou uvedeny v příloze daňového přiznání a popisují výpočet amortizace, orgány Společenství věděly nebo mohly jednoduše zjistit, že podíl aktiv, která nebyla zařazena nebo přeřazena do kategorie forem činil přinejmenším 23 % všech dovezených aktiv.
V tomto ohledu je třeba uvést, že nové žalobní důvody, které nebyly obsaženy v žalobě, nemohou být předloženy v rámci kasačního opravného prostředku, jak vyplývá z čl. 113 odst. 2 a čl. 116 odst. 1 jednacího řádu (viz rozsudky ze dne 19. června 1992, V. v. Parlament, C-18/91 P, Recueil, s. I-3997, bod 21, a ze dne , British Steel v. Komise, C-1/98 P, Recueil, s. I-10349, bod 47).
V projednávané věci přitom navrhovatelka uplatnila poprvé až před Soudním dvorem porušení článku 28 základního nařízení spojené se skutečností, že informace vyplývající z jejího daňového přiznání nebyly dostatečně zohledněny pro účely konstatování, že všechna subvencovaná aktiva nebyla přeřazena do kategorie forem. Je tedy třeba konstatovat, že tento argument je nový, a tedy nepřípustný v rámci tohoto kasačního opravného prostředku.
Pokud jde o argument vycházející z důkazu předloženého navrhovatelkou a týkajícího se toho, že orgány Společenství údajně věděly o podílu subvencovaných aktiv nepřeřazených do kategorie forem, je třeba konstatovat, že směřuje k novému posouzení skutkového stavu, které za neexistence tvrzení o zkreslení nespadá do pravomoci Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku.
Z toho tedy vyplývá, že první důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut v plném rozsahu.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku
Navrhovatelka tvrdí, že se Soud dopustil zjevně nesprávného posouzení zjištěného skutkového stavu při určování újmy. Tento druhý důvod obsahuje dvě části týkající se jednak nesprávného posouzení úrovně dovozů CD-R pocházejících z Indie a jednak nesprávného posouzení úrovně zásob výrobního odvětví Společenství jakožto ukazatele újmy.
– K první části
Pokud jde o nesprávné posouzení úrovně dovozů CD-R pocházejících z Indie, navrhovatelka vznáší tři argumenty. Zaprvé zpochybňuje závěr Soudu, podle kterého orgány Společenství správně zamítly její tvrzení, podle kterého, pokud jde o malá množství, nebyl statistický vzorec použitý na údaje Eurostatu spolehlivý. Tyto údaje spočívaly v „kódu KN“, který zahrnuje CD-R, jakož i další výrobky podobného druhu a zakládaly se na vzorci vyvinutém výrobním odvětvím Společenství v oblasti CD-R. Krom toho, jelikož byla navrhovatelka jediným indickým vývozcem CD-R do Evropské unie, její vlastní údaje byly jediným spolehlivým zdrojem pro určení objemu a hodnot dovozu.
Zadruhé má navrhovatelka za to, že zjištění orgánů Společenství potvrzené Soudem, podle kterého údaje Eurostatu a její vlastní finanční údaje vedly k velmi srovnatelným výsledkům, je nesprávné. Podle údajů navrhovatelky totiž v roce 2000 cena jejich vývozů rostla až do konce posuzovaného období. Toto zjištění přitom neodpovídá údajům Eurostatu, které uvádí snížení cen o 59 %.
Zatřetí navrhovatelka tvrdí, že vždy zpochybňovala, že Rada provedla relevantní srovnání ohledně úrovně dovozních cen, a tvrdí, že volba jiného data pro posuzované období by orgány Společenství jednoznačně dovedla k jinému závěru. Závěr Soudu, podle kterého navrhovatelka netvrdí, že zohlednění jiného výchozího data, pokud jde o její údaje, by mohlo vést k jiným závěrům ohledně cen indických dovozů CD-R, je tedy nepřesný.
Podle Rady, podporované Komisí, navrhovatelka první částí svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku zpochybňuje zjištění, kterými Soud potvrdil přesnost skutečností uvedených ve sporném nařízení. Z toho vyplývá, že tato část druhého důvodu musí být prohlášena za nepřípustnou.
Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury z článku 225 ES, čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora a čl. 112 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět kritizované části rozsudku, jehož zrušení se navrhovatel domáhá, jakož i právní argumenty, které specifickým způsobem tento návrh podporují (viz zejména rozsudky ze dne 3. března 2005, Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise, C-499/03 P, Sb. rozh. s. I-1751, bod 37; ze dne , Koninklijke Coöperatie Cosun v. Komise, C-68/05 P, Sb. rozh. s. I-10367, bod 54, jakož i usnesení ze dne , Ricosmos v. Komise, C-420/05 P, bod 64).
V důsledku toho kasační opravný prostředek, který se omezuje na opakování nebo doslovné převzetí žalobních důvodů a argumentů, které byly uplatněny před Soudem, včetně těch, které se zakládaly na skutečnostech uvedeným soudem výslovně odmítnutých, neodpovídá požadavkům na odůvodnění vyplývajícím z ustanovení uvedených v předchozím bodě (viz zejména výše uvedené rozsudky Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise, bod 38, a Koninklijke Coöperatie Cosun v. Komise, bod 54, jakož i výše uvedené usnesení Ricosmos v. Komise, bod 71). Takový kasační opravný prostředek je totiž ve skutečnosti návrhem domáhajícím se pouhého nového přezkumu žaloby předložené Soudu, což nespadá do příslušnosti Soudního dvora (rozsudky ze dne 4. července 2000, Bergaderm a Goupil v. Komise, C-352/98 P, Recueil, s. I-5291, bod 35, jakož i ze dne , Eurocoton a další v. Rada, C-76/01 P, Recueil, s. I-10091, bod 47).
V rámci přezkumu první části třetího žalobního důvodu se Soud v bodech 142 až 190 napadeného rozsudku vyjádřil k argumentu navrhovatelky, uvedeného v bodě 145 tohoto rozsudku, podle kterého údaje Eurostatu pro roky 1998 až 2000 nebyly spolehlivé z důvodu „kódu KN“, který zahrnoval vícero výrobků odlišných od CD-R. Množství těchto jiných výrobků bylo uvedeno v tunách, takže pro odhad dovezeného množství CD-R bylo podle navrhovatelky nezbytné použít na údaje Eurostatu matematický vzorec. Jelikož však, stále podle navrhovatelky, byla množství velmi malá, není takový vzorec statisticky spolehlivý. V tomto ohledu Soud dospěl v bodě 171 téhož rozsudku k závěru, že navrhovatelka nepředložila žádný důkaz na podporu svého tvrzení, podle kterého statistický vzorec použitý na údaje Eurostatu pro zjištění dotčených údajů, není pro malá množství spolehlivý.
V bodech 201 až 206 napadeného rozsudku se Soud omezuje na posouzení úrovně dovozních cen v rámci třetí části třetího žalobního důvodu, který byl před ním vznesen. Touto třetí částí navrhovatelka v prvním stupni zaprvé tvrdila, že orgány Společenství, když dospěly k závěru o snížení cen dovozů, vycházely z údajů týkajících se let 1998 až 2000, které nebyly ani relevantní, ani spolehlivé. Zadruhé navrhovatelka uvádí, že skutečnost, že dovozní ceny byly rovněž analyzovány na základě číselných údajů, které sama poskytla, nic v tomto ohledu nemění, protože dotčené údaje byly předloženy orgány Společenství nepřiměřeným způsobem.
Soud v bodě 203 napadeného rozsudku konstatoval, že analýza číselných údajů poskytnutých navrhovatelkou vedla k výsledkům velmi srovnatelným s výsledky založenými na údajích Eurostatu, a sice k poklesu cen o 54 %. Na podporu tohoto zjištění Soud zamítl tvrzení navrhovatelky, podle kterého je prezentace těchto údajů nepřesná, a odkázal na šedesátý první a šedesátý druhý bod odůvodnění sporného nařízení, ve kterých orgány Společenství srovnaly údaje Eurostatu s číselnými údaji poskytnutými navrhovatelkou a dospěly k podobným výsledkům pro dotyčné období.
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že první a druhý argument první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku musí být prohlášeny za nepřípustné, protože ve skutečnosti představují návrh na nový přezkum skutkových posouzení, aniž by upřesňovaly nesprávné právní posouzení, kterým být stižen napadený rozsudek.
Pokud jde o třetí argument první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku, navrhovatelka uvádí, že vždy uváděla, že volba jiného data pro posuzované období by jednoznačně dovedla orgány Společenství k jinému závěru. V bodě 101 své žaloby v prvním stupni tak uvedla, že skutečnost, že Rada přistoupila ve sporném nařízení ke srovnáním týkajícím se nerelevantní úrovně dovozních cen prokazuje nedostatek objektivity orgánů Společenství nebo podpůrně existenci zjevně nesprávného posouzení vývojových trendů cen indických dovozů.
Rada tvrdí, že uvedený bod žaloby v prvním stupni neodkazuje na číselné údaje navrhovatelky, ale na údaje, které shromáždily orgány Společenství. Proto i za předpokladu, že by tento odkaz navrhovatelky v její žalobě v prvním stupni obsahoval argument, který podporuje tezi, podle které by zohlednění jiného výchozího data pro údaje poskytnuté navrhovatelkou vedlo k odlišným závěrům, nedává tato skutečnost navrhovatelce za pravdu, protože slova „tyto údaje“ uvedená v bodě 205 napadeného rozsudku neodkazují na číselné údaje navrhovatelky.
Soud v bodě 205 napadeného rozsudku konstatoval, že i kdyby se údaje poskytnuté navrhovatelkou vztahovaly k období počínajícímu dnem 1. dubna 1999, zatímco údaje Eurostatu se týkají období počínajícího dnem , nevede tato prostá skutečnost k tomu, aby zjištění Rady, podle kterého číselné údaje Eurostatu a údaje navrhovatelky ukazují shodné trendy, bylo považováno za nesprávné. Dospěl k závěru, že navrhovatelka neuvedla, že by zohlednění jiného výchozího data pro její údaje mohlo vést k odlišným závěrům, pokud jde o dovozní ceny. V důsledku to se Soud domníval, že navrhovatelka neprokázala existenci nesprávného skutkového zjištění nebo zjevně nesprávného posouzení pokud jde o analýzu dovozních cen.
Pokud jde o uvedenou analýzu, navrhovatelka zpochybnila v prvním stupni datum zvolené pro posuzované období a srovnání uskutečněná ohledně úrovně dovozních cen. Závěry Soudu v tomto ohledu se nachází v bodech 170 až 178 a 201 až 207 napadeného rozsudku. Naopak navrhovatelka v prvním stupni nevznesla argument týkající se chronologického výchozího bodu pro zpracování údajů, které sama sdělila orgánům Společenství. Jak uvedla generální advokátka v bodě 110 svého stanoviska, tento argument je tedy nový, a proto nepřípustný v rámci kasačního opravného prostředku a není možné vytýkat Soudu, že o něm v napadeném rozsudku nerozhodl.
Je tedy třeba odmítnout třetí argument první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku jako nepřípustný.
– K druhé části
Svou druhou částí druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Soud dopustil pochybení, když potvrdil zjištění Rady uvedené ve stotřetím bodu odůvodnění sporného nařízení, podle kterého se úroveň zásob výrobního odvětví Společenství značně zhoršila. Navrhovatelka připomíná, že nezpochybnila údaje týkající se zásob převzaté v tomto nařízení z důvodu, že vyplývají z důvěrných informací poskytnutých výrobci Společenství. Naopak zdůrazňuje, že vždy měla námitky proti závěrům tohoto nařízení, podle kterých vývoj zásob nasvědčoval újmě způsobené výrobnímu odvětví Společenství.
Navrhovatelka tvrdí, že mezi rokem 1998 a posuzovaným obdobím výroba výrobního odvětví Společenství vzrostla o 432 %, nicméně úroveň zásob se mezi rokem 2000 a uvedeným obdobím snížila. Zjištění Soudu, podle kterého se zásoby zvýšily v absolutních hodnotách koncem roku 2001, je stiženo zjevně nesprávným posouzením, protože Soud opomenul zohlednit značné zvýšení výroby výrobního odvětví Společenství a skutečnost, že dočasné zlepšení úrovně zásob se shodovalo se vstupem indických dovozů na trh.
V tomto ohledu se Rada podporovaná Komisí domnívá, že se navrhovatelka omezuje na zpochybnění posouzení skutkových okolností Soudem, které se týkalo přesnosti údajů uvedených ve sporném nařízení. Rada doplňuje, že zjištění Soudu ohledně vzrůstu zásob v absolutních hodnotách je z faktického hlediska správné. Podle Rady bylo zvýšení zásob v absolutních hodnotách tak velké, že vedlo rovněž k téměř 60% zvýšení v relativních hodnotách mezi rokem 1998 a koncem posuzovaného období (z 9,2 % na 14,6 %), a to navzdory zvýšení výroby výrobního odvětví Společenství.
Z bodů 193 až 195 napadeného rozsudku vyplývá, že Soud dospěl zaprvé k závěru, že navrhovatelka nezpochybňuje číselné údaje uvedené v osmdesátém bodě odůvodnění sporného nařízení. Zadruhé potvrdil, že podle údajů, které navrhovatelka nezpochybnila, během celého období od roku 1998 do konce posuzovaného období zásoby výrobního odvětví Společenství významně vzrostly. Zatřetí dospěl k závěru, že navrhovatelka neprokázala, že by zlepšení ukazatele týkajícího se zásob vyjádřeného v procentech výroby od roku 2000 mohlo obrátit negativní trend konstatovaný pro celé sledované období.
V rozsahu, v němž navrhovatelka zpochybňuje tato posouzení skutkových okolností uskutečněná Soudem, je třeba připomenout, že podle judikatury citované v bodě 33 tohoto rozsudku, zkreslení skutkového stavu musí zjevně vyplývat z písemností ve spise, aniž by bylo nutné provést nové posouzení skutkového stavu a důkazů. V projednávaném případě navrhovatelka tvrdí, že výklad různých jí uvedených údajů ze strany Soudu je stižen věcnou nesprávností, a zkresluje důkazy tím, že se odkazuje na zásoby v absolutních hodnotách.
Nicméně, jak uvedla generální advokátka v bodě 127 svého stanoviska, skutečnost, že Soud zmínil zvýšení zásob v absolutních hodnotách, nemůže být považována za zkreslení důkazů. Jak totiž vyplývá z bodu 195 napadeného rozsudku, Soud rovněž zohlednil skutečnost, že podle sporného nařízení bylo posouzení Rady rovněž založeno na posouzení vývoje zásob v relativních hodnotách. Pokud jde o argument navrhovatelky, podle kterého se dočasné zlepšení úrovně zásob shodovalo se vstupem indických dovozů na trh, jedná se o nový argument týkající se skutkového stavu, který je nepřípustný v rámci kasačního opravného prostředku.
Argument navrhovatelky, podle kterého závěr Soudu v bodě 195 napadeného rozsudku, který se týká úrovně zásob, je inovačním výkladem, který nemá podporu ve sporném nařízení, musí být rovněž zamítnut. Ze znění osmdesátého bodu odůvodnění sporného nařízení totiž jasně vyplývá, že zásoby, vyjádřené v procentech výroby CD-R, dosáhly během posuzovaného období vysoké míry 15 %.
S ohledem na výše uvedené je druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku nepřípustná.
Za těchto podmínek musí být druhý důvod kasačního opravného prostředku odmítnut v plném rozsahu jako nepřípustný.
K třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
Navrhovatelka tvrdí, že hodnocení újmy, které se liší od otázky příčinné souvislosti, se týká výsledků výrobního odvětví Společenství jako takového a že čl. 8 odst. 7 základního nařízení ukládá, aby toto hodnocení nebylo ovlivněno účinky jiných činitelů. V tomto ohledu má navrhovatelka za to, že se Soud dopustil nesprávného posouzení tím, že rozhodl, že hodnocení újmy se týká pouze rozdílu mezi cenami Společenství a dovozními cenami. Přitom tato otázka se týká analýzy k určení příčinné souvislosti.
Podle navrhovatelky Soud při určování újmy utrpěné výrobním odvětvím Společenství nezohlednil dopad nadměrných autorských poplatků. Navrhovatelka uvádí, že nadměrné autorské poplatky, které představují zneužití dominantního postavení, měly negativní vliv na tyto výsledky. Orgány Společenství neprokázaly, že by i za nepřítomnosti těchto nadměrných poplatků byla způsobena újma a že by míry výpočtu újmy zůstaly stejné.
Navrhovatelka tvrdí, že Soud v bodě 272 napadeného rozsudku nesprávně potvrdil, že výše uvedené rozsudky Extramet Industrie v. Rada a Mukand a další v. Rada se týkaly případů protisoutěžního jednání ze strany samotných výrobců Společenství, zatímco v projednávaném případě není protisoutěžní praxe přičitatelná výrobcům Společenství.
Podle navrhovatelky relevance takové protisoutěžní praxe, jaká je uvedena ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Mukand a další v. Rada, nevyplývá ze skutečnosti, že se výrobní odvětví Společenství CD-R samo podílelo na protisoutěžní činnosti, ale ze skutečnosti, že výsledky tohoto odvětví byly tímto jednáním ovlivněny a účinky této protisoutěžní činnosti musí být proto zrušeny, aby se splnily podmínky čl. 8 odst. 7 základního nařízení.
Rada tvrdí, že třetí důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný a v každém případě neopodstatněný. Uplatňuje, že navrhovatelka neupřesňuje, který závěr napadeného rozsudku zpochybňuje ani jaké porušení pravidla práva Společenství vytýká Soudu.
Podle Rady z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že může existovat příčinná souvislost mezi subvencovanými dovozy a újmou utrpěnou výrobním odvětvím Společenství, i když ztráty způsobené dovozy představují jen jeden z vícero činitelů újmy. Analýza příčinné souvislosti musí vést orgány Společenství k tomu, aby ověřily, zda jiné známé činitele újmy nepřerušily tuto souvislost mezi subvencovanými dovozy a konstatovanou újmou. V důsledku toho vliv subvencovaných dovozů musí být tak malý, aby újma způsobená těmito dovozy již nemohla být považována za podstatnou.
Krom toho je kritika navrhovatelky výkladu výše uvedeného rozsudku Mukand a další v. Rada, poskytnutého Soudem v bodě 272 napadeného rozsudku, nesprávná. Navrhovatelka zkreslila smysl tohoto bodu tím, že tvrdí, že Soud nezkoumal argument týkající se nadměrných autorských poplatků. Přitom Soud tento argument zkoumal, zejména v bodě 270 napadeného rozsudku.
Krom toho navrhovatelka neprokázala, v čem měl Soud nesprávně posoudit vliv autorských poplatků na výrobní odvětví Společenství. Rada uplatňuje, že v bodech 260 až 279 napadeného rozsudku Soud zamítl argument, podle kterého Rada nepřezkoumala tento vliv, a nepovažoval za nezbytné zkoumat jeho přesné účinky.
Komise rovněž vznáší nepřípustnost tohoto důvodu kasačního opravného prostředku. Navrhovatelka se totiž snaží docílit toho, aby Soudní dvůr provedl nové posouzení skutkového stavu, a nenapadá hlavní zjištění Soudu, podle kterého není protisoutěžní praxe přičitatelná výrobcům Společenství.
Pokud jde o námitku nepřípustnosti vznesenou orgány Společenství, je třeba připomenout, že z uvedených ustanovení a judikatury citované v bodě 49 tohoto rozsudku vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět kritizované části rozsudku, jehož zrušení se navrhovatel domáhá, jakož i právní argumenty, které specifickým způsobem tento návrh podporují.
V projednávané věci navrhovatelka zpochybňuje právě bod 272 napadeného rozsudku, podle kterého není protisoutěžní praxe přičitatelná chování výrobců Společenství. Tímto důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka jasně uvádí části napadeného rozsudku, které kritizuje a vytváří právní argumentaci směřující k prokázání, že se Soud dopustil pochybení při posouzení použití čl. 8 odst. 7 základního nařízení orgány Společenství.
Je tedy třeba zamítnout argument nepřípustnosti vycházející z toho, že nebyly přesně uvedeny kritizované části napadeného rozsudku.
Soud právem v bodě 260 napadeného rozsudku konstatoval, že orgány Společenství mají při zjišťování újmy povinnost zkoumat, zda újma, vyplývá skutečně ze subvencovaných dovozů, a vyloučit jakoukoliv újmu plynoucí z jiných činitelů, a zejména takovou újmu, která by byla způsobena protisoutěžním chováním, kterého se účastnili výrobci ze Společenství. Dále v bodě 263 napadeného rozsudku připouští, že z bodu 135 odůvodnění sporného nařízení nevyplývá, že orgány Společenství skutečně zkoumaly otázku, zda zohledněná újma nevyplývala z namítaného protisoutěžního chování.
V důsledku toho Soud v bodech 264 až 272 napadeného rozsudku přezkoumal, zda Rada vyloučila případnou újmu plynoucí z protisoutěžního chování uplatněného navrhovatelkou.
Pokud jde o vliv autorských poplatků na příčinnou souvislost, Soud v bodě 269 napadeného rozsudku správně zdůraznil, že orgány Společenství jsou povinny přezkoumat, zda účinky vyplývající z vnějšího činitele mohly přerušit příčinnou souvislost mezi dotčenými dovozy a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Společenství, přičemž odkázal na bod 232 napadeného rozsudku, kde cituje za tímto účelem ustálenou judikaturu. Přitom se domníval, že tento přezkum nezbytně nezahrnuje zjištění přesných účinků dotčeného činitele.
Soud dále v bodě 270 napadeného rozsudku potvrdil závěr Rady, podle kterého platba autorských poplatků nemohla mít vliv na újmu způsobenou subvencovanými dovozy, protože tyto autorské poplatky existovaly již před tím, než se dotčené dovozy staly podstatnými.
Je třeba připomenout, že v oblasti společné obchodní politiky, a konkrétně v oblasti obchodních ochranných opatření disponují orgány Společenství z důvodu složitosti hospodářských, politických a právních situací, které musí přezkoumávat, širokou posuzovací pravomocí (viz rozsudek ze dne 27. září 2007, Ikea Wholesale,
C-351/04, Sb. rozh. s. I-7723
, bod 40 a citovaná judikatura, jakož i ze dne , AGST Draht- und Biegetechnik, C-398/05, Sb. rozh. s. I-1057, bod 33).
Je ustálenou judikaturou, že určení existence újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství předpokládá posouzení složitých hospodářských situací, a soudní přezkum takového posouzení tak musí být omezen na ověření dodržení procesních pravidel, věcné správnosti skutkových zjištění, neexistence zjevně nesprávného posouzení tohoto skutkového stavu nebo neexistence zneužití pravomoci. Tak tomu je zejména v případě určování příčin, které působí újmu výrobnímu odvětví Společenství, v rámci protisubvenčního řízení (viz výše uvedený rozsudek AGST Draht- und Biegetechnik, bod 34).
Při zjišťování újmy mají Rada a Komise povinnost přezkoumat, zda je jimi předpokládaná újma skutečně důsledkem subvencovaných dovozů, a ponechat stranou jakoukoli újmu pramenící z jiných příčin, zejména pak z vlastního jednání výrobců ze Společenství (viz výše uvedené rozsudky Extramet Industrie v. Rada, bod 16, jakož i AGST Draht- und Biegetechnik, bod 35).
V tomto ohledu přísluší orgánům Společenství, aby ověřily, zda účinky těchto jiných činitelů nemohly přerušit příčinnou souvislost mezi jednak dotčenými dovozy, a jednak újmou utrpěnou výrobním odvětvím Společenství. Přísluší jim rovněž ověřit, že újma přičitatelná těmto jiným činitelům není zohledněná při určení újmy ve smyslu čl. 8 odst. 7 základního nařízení, a že proto uložené vyrovnávací clo nepřekračuje to, co je nezbytné k odstranění újmy způsobené subvencovaným dovozem.
Je zjevné, že chování, které ovlivňuje přímo ceny výrobků vyrobených ve Společenství, v projednávaném případě platba autorských poplatků, může zpochybnit zaprvé příčinnou souvislost mezi subvencovanými dovozy a újmou (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek AGST Draht- und Biegetechnik, body 45 až 54) a zadruhé hodnocení újmy utrpěné výrobním odvětvím Společenství z důvodu cenového podbízení uvedených dovozů.
Podle čl. 8 odst. 7 základního nařízení se jiné známé činitele než dovoz subvencovaných výrobků rovněž zkoumají, aby bylo zajištěno, že újma způsobená těmito jinými činiteli nebude přičítána uvedeným dovozům. Cílem tohoto pravidla je tak nepřiznávat výrobnímu odvětví Společenství ochranu jdoucí nad rámec toho, co je nezbytné.
Nicméně, pokud orgány Společenství konstatují, že navzdory takovým činitelům je újma způsobená subvencovanými dovozy podstatná podle čl. 8 odst. 1 základního nařízení, může být v důsledku toho shledána příčinná souvislost mezi subvencovanými dovozy a újmou utrpěnou výrobním odvětvím Společenství. V projednávaném případě, jak Soud konstatoval v bodě 269 napadeného rozsudku, pro účely zjištění, že je zachována příčinná souvislost mezi subvencovanými dovozy a újmou utrpěnou výrobním odvětvím Společenství postačuje, aby orgány Společenství konstatovaly, že navzdory vnějšímu činiteli byla újma způsobená dotčenými dovozy podstatná.
V tomto ohledu měl Soud zaprvé v bodě 270 napadeného rozsudku za to, že platba autorských poplatků nemohla mít vliv na újmu způsobenou subvencovanými dovozy, protože tento činitel existoval před tím, než se tyto dovozy staly podstatnými.
Zadruhé Soud v bodě 274 napadeného rozsudku zohlednil skutečnost, že všichni výrobci CD-R, včetně navrhovatelky, museli platit údajně protisoutěžní autorské poplatky. Tato údajně protisoutěžní praxe nebyla proto takové povahy, aby zpochybnila závěr, podle kterého platba autorských poplatků neměla vliv na újmu utrpěnou výrobním odvětvím Společenství z důvodu subvencovaných dovozů, protože uvedená praxe ovlivnila ceny ve Společenství stejně jako dovozní ceny. Tento vnější činitel nemohl mít vliv ani na rozdíl mezi cenami ve Společenství a dotčenými dovozními cenami. V důsledku toho Soud správně dospěl v bodě 275 napadeného rozsudku k závěru, že se Rada mohla domnívat, že ani údajně nadměrné autorské poplatky nemohly ovlivnit výpočet úrovně cenového podbízení, a že závěr obsažený v stotřicátém čtvrtém bodě sporného nařízení je tedy odůvodněný.
Z toho vyplývá, že Soud dostatečně prokázal, že při určení újmy byly účinky těchto vnějších činitelů odlišné a nebyly přičitatelné škodlivým účinkům subvencovaných dovozů.
Je tedy třeba zamítnout třetí důvod kasačního opravného prostředku v plném rozsahu jako neopodstatněný.
Vzhledem k tomu, že žádný z důvodů kasačního opravného prostředku vznesených společností Moser Baer India Ltd nebyl přijat, musí být kasační opravný prostředek zamítnut.
K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Rada náhradu nákladů řízení od společnosti Moser Baer India Ltd požadovala a posledně uvedená neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení v tomto stupni. V souladu s odstavcem 4 uvedeného článku 69, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 téhož jednacího řádu, nese Komise vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.

2)
Společnosti Moser Baer India Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

3)
Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.