CELEX: 62007CJ0425
Pritožba
Konkurenca
Zavrnitev pritožbe s strani Komisije
Večje motnje v delovanju skupnega trga
Pomanjkanje interesa Skupnosti

Organizacija AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE (v nadaljevanju: AEPI) s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 12. julija 2007 v zadevi AEPI proti Komisiji (T-229/05, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to kot neutemeljeno zavrnilo tožbo, ki jo je vložila organizacija AEPI za razglasitev ničnosti odločbe Komisije SG-Greffe (2005) D/201832 z dne 18. aprila 2005 o zavrnitvi pritožbe, ki jo je vložila pritožnica glede zatrjevane kršitve členov 81 ES in/ali 82 ES, ki so jo storile grške organizacije za kolektivno upravljanje pravic, sorodnih avtorski pravici, Erato, Apollon in Grammo na področju glasbe (v nadaljevanju: sporna odločba).
Dejansko stanje
Iz točk od 1 do 12 izpodbijane sodbe izhaja, da se lahko dejansko stanje spora povzame tako.
Pritožnica je delniška družba grškega prava, ki opravlja dejavnosti v zvezi z varstvom intelektualnih pravic na področju glasbe v Grčiji.
Helenska republika je 3. marca 1993 sprejela zakon 2121/1993 o avtorskih pravicah, sorodnih pravicah in kulturnih vprašanjih (FEK A’ 25/4.3.1993, v nadaljevanju: zakon 2121/1993). Avtorji lahko na podlagi člena 54 tega zakona prepustijo upravljanje ali varstvo svojih intelektualnih pravic organizacijam za kolektivno upravljanje, katerih dejavnost je pogojena z dovoljenjem, ki ga izda grško ministrstvo za kulturo. V členu 58 istega zakona je določeno, da se določbe navedenega člena 54 po analogiji uporabljajo pri upravljanju in varstvu sorodnih pravic.
Pritožnica je zaprosila za izdajo dovoljenja za vse avtorske in sorodne pravice na področju glasbe. Vendar ji je grško ministrstvo za kulturo izdalo dovoljenje, omejeno na kolektivno upravljanje avtorskih pravic za glasbena dela.
Tri grške organizacije za kolektivno upravljanje sorodnih pravic, to so Erato, Apollon in Grammo (v nadaljevanju: tri organizacije), so pridobile dovoljenje za kolektivno upravljanje sorodnih pravic pevcev, instrumentalistov in proizvajalcev nosilcev zvoka in/ali slike.
Pritožnica je 22. marca 2001 na Komisijo Evropskih skupnosti naslovila pritožbo, ki se je nanašala na Helensko republiko in tri organizacije. Prvič, trdila je, da so slednje kršile člena 81 ES in 82 ES, ker so zlorabile prevladujoči položaj ter sklenile omejevalne sporazume in usklajeno ravnale (v nadaljevanju: prijavljena ravnanja), ter, drugič, zahtevala, da se Helenski republiki sodi zaradi kršitve člena 81 ES, ker naj bi zakon 2121/1993 navedenim organizacijam omogočal prijavljena ravnanja.
Pritožnica je v pritožbi poudarila, da je bila raven za nadomestilo glede sorodnih pravic določena previsoko, to je do 5% bruto prejemkov grških radijskih postaj in televizijskih hiš. To ravnanje naj bi pomenilo kršitev členov 81 ES in 82 ES, ki naj bi ji povzročilo resno in nepopravljivo škodo, ker zadevna podjetja niso mogla plačati teh previsokih zneskov, kar naj bi pritožnici preprečilo prejem nadomestil, ki jih zahteva za avtorske pravice.
Zaradi pravnih in postopkovnih razlogov je Komisija v dopisu z dne 7. decembra 2004 pritožbo razdelila na dva dela, od katerih se je eden nanašal na Helensko republiko in drugi na tri organizacije.
S sporno odločbo je Komisija 18. aprila 2005, potem ko je upoštevala trditve pritožnice, zaradi pomanjkanja interesa Skupnosti zavrnila pritožbo, ki se je nanašala na tri organizacije.
Upoštevne ugotovitve, na katerih temelji sporna odločba, so:
„V obravnavani zadevi zatrjevana kršitev ni takšna, da bi lahko povzročila večje motnje v delovanju skupnega trga, saj imajo vse vpletene strani sedež v Grčiji in opravljajo dejavnost le v tej državi. Predvideva se, da se ta položaj ne bo spremenil, to pomeni, da tri organizacije […] v kratkem glede na strukturo trgov storitev za varstvo sorodnih pravic in težave v praksi za takšna podjetja ne bodo začele opravljati dejavnosti v drugih državah. Poleg tega nastajajo posledice zatrjevanih ravnanj izključno v okviru grškega trga. Pogodbe za uporabo glasbenih del se sklepajo le z radijskimi in televizijskimi hišami ter drugimi uporabniki iz Grčije. Tri organizacije […] so pristojne le za varstvo sorodnih pravic v Grčiji in v praksi nimajo možnosti za izvajanje teh pristojnosti zunaj te države.
Po drugi strani bi morala Komisija, da bi dokazala domnevno kršitev, opraviti obsežno preiskavo glede razmer, ki prevladujejo na zadevnem trgu, in glede razpoložljivih možnosti. Prvič, glede na to, da po eni strani grški zakon (v skladu z Direktivo [Sveta] 92/100/EGS [z dne 19. novembra 1992 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski, na področju intelektualne lastnine (
UL L 346, str. 61
]) določa, da bo plačano enkratno nadomestilo za vse sorodne pravice, in da naj bi po drugi strani zatrjevana kršitev izhajala iz dejstva, da tri organizacije […] v odnosih z uporabniki, od katerih zahtevajo plačilo tega nadomestila, nastopajo povezano, bi morala Komisija dokazati morebiten obstoj in učinkovitost postopkov, ki bi omogočali, da se ločeno zahteva plačilo enkratnega nadomestila. Drugič, Komisija bi morala ne le dokazati, da imajo tri organizacije […] prevladujoči kolektivni položaj, temveč v skladu s sodbama Sodišča [z dne 13. julija 1989] v zadevi Tournier [(
395/87, Recueil, str. 2521
)] in v združenih zadevah Lucazeau [in drugi (
110/88, 241/88 in 242/88, Recueil, str. 2811
)] tudi preučiti ravni, ki se nanašajo na cene v zvezi z avtorskimi in sorodnimi pravicami v vseh državah Unije, podlage za njihov izračun, merila, ki se za to uporabljajo, in razmere, ki prevladujejo na grškem trgu glede na [trge] drugih evropskih držav.
Poleg tega je treba opozoriti, da ima vaša družba možnost, da se pritoži pri nacionalnih organih. Natančneje, primer bi lahko predložila grškem organu za konkurenco. Organ za konkurenco bi lahko glede na svoje dobro poznavanje razmer na nacionalnem trgu brez težav preizkusil vašo pritožbo. Dejstvo, da imajo vse vpletene strani in vsi zadevni uporabniki glasbenih del sedež v Grčiji in da opravljajo dejavnost v tej državi, še krepi pomen natančnega poznavanja razmer na lokalnem trgu. Navedeni organ je poleg tega pristojen za uporabo členov [81 ES in 82 ES] enako kot Komisija […].
Zato je treba skleniti, da obseg in zapletenost ukrepov, ki bi jih zahtevala preiskava za ugotovitev, ali je ravnanje treh organizacij […] v skladu s konkurenčnimi pravili prava Skupnosti, nista sorazmerna glede na razmeroma omejen pomen morebitne kršitve za delovanje skupnega trga. Zadeva torej ni v takem interesu Skupnosti, ki bi zahteval, naj Komisija začne preiskavo.“
Nazadnje, Komisija je 20. aprila 2005 odločila, da ustavi postopek glede dela pritožbe, ki se nanaša na domnevno neizpolnitev obveznosti Helenske republike. Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 5. septembra 2006 v zadevi AEPI proti Komisiji (T-242/05) zavrnilo tožbo organizacije AEPI zoper odločbo Komisije in Sodišče je pritožbo, katere predmet je bil ta sklep, zavrnilo s sklepom z dne 10. julija 2007 v zadevi AEPI proti Komisiji (C-461/06 P).
Tožba pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
Pritožnica se je pred Sodiščem prve stopnje v postopku tožbe za razglasitev ničnosti sporne odločbe sklicevala na dva tožbena razloga, in sicer na očitno napako pri presoji interesa Skupnosti v zvezi s prijavljenimi ravnanji in na kršitev obveznosti obrazložitve.
Glede prvega tožbenega razloga je Sodišče prve stopnje v točki 38 izpodbijane sodbe presodilo, da je presoja interesa Skupnosti v zvezi s pritožbo na področju konkurence, kar zadeva pristojnosti Komisije na področju obravnavanja pritožb, odvisna od dejanskih in pravnih okoliščin vsake obravnavane zadeve, ki se lahko tudi precej razlikujejo, in ne od vnaprej določenih meril, ki bi jih bilo treba obvezno uporabljati. Sodišče prve stopnje je dodalo, da je Komisija v okviru svoje naloge za zagotovitev uporabe členov 81 ES in 82 ES zavezana opredeliti in izvajati konkurenčno politiko Skupnosti in da ima za to v okviru obravnavanja navedenih pritožb pooblastilo za odločanje po prostem preudarku.
Sodišče prve stopnje je v točki 40 izpodbijane sodbe poudarilo, da je Komisija pri presoji interesa Skupnosti dolžna pretehtati vpliv zatrjevane kršitve na delovanje skupnega trga, verjetnost, da jo bo lahko dokazala, in obseg ukrepov, potrebnih za preiskavo, da bi lahko na najboljši možen način izpolnila svojo nalogo nadzora upoštevanja členov 81 ES in 82 ES.
Sodišče prve stopnje je v obravnavani zadevi v točkah 45 in 46 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija v sporni odločbi ugotovitev o pomanjkanju interesa Skupnosti v zvezi s prijavljenimi ravnanji utemeljila s tremi razlogi, in sicer da ta ravnanja ne morejo povzročiti večjih motenj v delovanju skupnega trga; da bi morala Komisija opraviti obsežno preiskavo o razmerah na trgu, da bi ugotovila obstoj domnevne kršitve; in da bi lahko varstvo pravic in interesov pritožnice zagotovili pristojni nacionalni organi. Sodišče prve stopnje je poudarilo, da je tožeča stranka v okviru tožbe za razglasitev ničnosti sporne odločbe izpodbijala samo prvi razlog.
Sodišče prve stopnje je nato tako preizkusilo prvi tožbeni razlog:
„47
Zato je treba omejiti analizo Sodišča prve stopnje na trditve tožeče stranke, s katerimi izpodbija sklep, da trgovina med državami članicami ni prizadeta, z utemeljitvijo, da je nalaganje previsokih nadomestil za uporabo del, pokritih s sorodno pravico, praksa, ki bi lahko prizadela skupni trg v smislu členov 81 ES in 82 ES, čeprav je omejena na grško ozemlje.
V zvezi s tem je Komisija upoštevala, prvič, da imajo vse vpletene strani sedež v Grčiji, kjer tudi opravljajo dejavnost, drugič, da ni verjetno, da bi tri organizacije […] dejavnost razširile na druge države, in, tretjič, da so uporabniki glasbenih del grški subjekti in da je pristojnost organizacij […] omejena na grško ozemlje.
Najprej je treba poudariti, da dejanske in pravne okoliščine, ki jih je navedla tožeča stranka, niso bile take, da bi dokazovale, da prijavljena ravnanja vplivajo na trgovinske tokove med državami članicami na način, ki bi lahko ogrožal uresničitev ciljev enotnega trga. Tožeča stranka se namreč sklicuje le na finančne težave, ki jih imajo družbe za upravljanje avtorskih pravic in uporabniki glasbenih del v Grčiji in v vseh drugih državah članicah, ne da bi ji uspelo dokazati, da so njene trditve utemeljene, oziroma ne da bi vsaj predložila ustrezne dokaze v podporo tem trditvam (točka 49 izpodbijane sodbe).
Glede argumenta tožeče stranke, v skladu s katerim naj bi večje motnje v delovanju skupnega trga izhajale iz dejstva, da so pravice grških in tujih avtorjev v zvezi s pobiranjem nadomestil prenesene na družbe s sedežem v Evropski uniji, je treba ugotoviti, da je pristojnost treh organizacij […] omejena na grško ozemlje in da so posledično domnevno škodo zaradi prijavljenih ravnanj utrpeli predvsem uporabniki glasbenih del na grškem ozemlju in grški avtorji.
Glede trditev, da naj bi Sodišče že presodilo, da bi lahko kršitve, omejene na ozemlje ene države članice, pomenile kršitev pravil konkurence, je treba pojasniti, da je to, da je trgovina med državami članicami prizadeta, v zadevah, v katerih so bile izrečene sodbe, izhajalo ali iz koncentracije nacionalnih organizacij za upravljanje avtorskih pravic, katere učinek bi bil, da se sistematično zavrača neposredni dostop do njihove zbirke tujih uporabnikov (zgoraj navedeni sodbi Lucazeau in drugi, točka 17, in Tournier, točka 23), ali iz izključitve vsakega morebitnega konkurenta na geografskem trgu, ki je država članica (sodba [z dne 6. aprila 1995] v združenih zadevah RTE in ITP proti Komisiji [C-241/91 P in C-242/91 P], Recueil, str. I-743, točka 70). Zadeve, na katere se sklicuje, zato nimajo skupnih točk z obravnavano zadevo.
Glede domnevne zahteve enotnosti in sorazmernosti med državami članicami na področju nadomestil za sorodne pravice, ki naj bi bila določena v sodbi [z dne 6. februarja 2003] v zadevi SENA [(
C-245/00, Recueil, str. I-1251
)], je treba poudariti, da je Sodišče v tej sodbi (točka 34) odločilo, nasprotno, v smislu, da ne obstaja Skupnostna opredelitev primernega nadomestila in da ne obstajajo objektivni razlogi, s katerimi bi se utemeljilo, da sodišče Skupnosti opredeli načine za določitev takšnega nadomestila.
Nazadnje, glede trditve, da naj bi Komisija sprejela obstoj kršitve členov 81 ES in 82 ES, pa je iz elektronskega sporočila z dne 10. decembra 2004 in [sporne] odločbe očitno, da je neutemeljena, saj Komisija nikakor ni sprejela obstoja takšne kršitve.
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni predložila nobenega konkretnega dokaza, na podlagi katerega bi se ugotovilo, da dejansko ali potencialno obstajajo večje motnje v delovanju skupnega trga.
Zato tožeča stranka ni dokazala, da je Komisija v [sporni] odločbi storila očitno napako pri presoji, ker je menila, da ravnanja, ki jih je prijavila pritožnica, v večini ali celo v celoti vplivajo na grški trg in da zato ne bi prizadela trgovine med državami članicami v smislu členov 81 ES in 82 ES.
Zato je treba prvi tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.“
Glede drugega tožbenega razloga in zlasti očitka, da Komisija ni zavzela stališča o vseh predloženih dokazih in trditvah, je Sodišče prve stopnje presodilo, da je bila Komisija dolžna le izpostaviti pravna stališča, ki so bila bistvena pri sprejetju odločbe. Po mnenju Sodišča prve stopnje je Komisija z jasnostjo, ki se zahteva, navedla konkretne razloge za zavrnitev pritožbe (točki 62 in 63 izpodbijane sodbe).
Zato je Sodišče prve stopnje v celoti zavrnilo tožbo.
Predlogi strank
Družba AEPI predlaga Sodišču, naj:
—
razveljavi izpodbijano sodbo;
—
odloči o temelju v skladu s predlogi pritožnice, ki jih je podala v okviru postopka na prvi stopnji, ali zadevo vrne Sodišču prve stopnje, da bo znova odločalo in sprejelo navedene predloge;
—
Komisiji naloži plačilo vseh stroškov.
Komisija predlaga zavrnitev pritožbe in naložitev plačila stroškov pritožnici.
Pritožba
Dopustnost
Komisija izpodbija dopustnost pritožbe in trdi, da so vsi pritožbeni razlogi v bistvu ponovitev trditev in dokazov, ki jih je pritožnica predložila na prvi stopnji, ne da bi posebej označila napačne uporabe prava v izpodbijani sodbi.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu s členom 225(1), drugi pododstavek, ES, in členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča pritožba omejena na pravna vprašanja in se lahko vloži zaradi nepristojnosti Sodišča prve stopnje, zaradi kršitve postopka pred tem sodiščem, ki škoduje interesom pritožnika, ali zaradi kršitve zakonodaje Skupnosti s strani Sodišča prve stopnje.
Iz sodne prakse izhaja tudi, da kadar pritožnica izpodbija razlago ali uporabo prava Skupnosti s strani Sodišča prve stopnje, se pravna vprašanja, obravnavana na prvi stopnji, lahko ponovno obravnavajo v pritožbi. Če namreč pritožnica svoje pritožbe ne bi mogla utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je že navajala pred Sodiščem prve stopnje, bi postopek s pritožbo deloma izgubil smisel (glej sodbo z dne 19. januarja 2006 v zadevi Comunità montana della Valnerina proti Komisiji,
C-240/03 P, ZOdl., str. I-731
, točka 107, ter zlasti sklepa z dne 11. novembra 2003 v zadevi Martinez proti Parlamentu,
C-488/01 P, Recueil, str. I-13355
, točka 39, in z dne 13. julija 2006 v zadevi Front national in drugi proti Parlamentu in Svetu, C-338/05 P, točka 23).
Poleg tega je treba v pritožbi jasno navesti izpodbijane dele sodbe, katere razveljavitev je predlagana, ter pravne trditve, ki še posebej utemeljujejo ta predlog (glej zgoraj navedeno sodbo Comunità montana della Valnerina proti Komisiji, točka 105, ter zlasti zgoraj navedena sklepa Martinez proti Parlamentu, točka 40, in Front national in drugi proti Parlamentu in Svetu, točka 24).
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je pritožnica označila nekatere točke izpodbijane sodbe, in sicer zlasti točke 38, od 41 do 43, 44 in 54, v zvezi s katerimi je oblikovala pravne trditve, da bi dokazala, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo.
Zato je treba ugovor nedopustnosti zavrniti.
Temelj
Pritožnica se za utemeljitev pritožbe sklicuje na pet pritožbenih razlogov. Prvi pritožbeni razlog se nanaša na nezadostno obrazložitev izpodbijane sodbe v zvezi s pooblastilom za odločanje po prostem preudarku, ki ga ima Komisija pri obravnavi pri njej vloženih pritožb. Z drugim, tretjim in četrtim pritožbenim razlogom pritožnica v bistvu trdi, da sodba Sodišča prve stopnje ni utemeljena in ni obrazložena glede ugotovitve, da trgovina med državami članicami ni prizadeta. Nazadnje, v okviru petega pritožbenega razloga pritožnica navaja, da je bilo v izpodbijani sodbi pravo napačno uporabljeno, saj obstoj vpliva, tudi samo potencialnega, na trgovino med državami članicami zadostuje za utemeljitev uporabe členov 81 ES in 82 ES.
Prvi pritožbeni razlog
– Trditve strank
Pritožnica se sklicuje na nezadostno obrazložitev v točki 38 izpodbijane sodbe, saj naj Sodišče prve stopnje ne bi preučilo, ali je Komisija v sporni odločbi upoštevala meje pooblastila za odločanje po prostem preudarku, ki ga ima v okviru obravnavanja pri njej vloženih pritožb na področju konkurence. Zavrnitve tožbe naj namreč ne bi bilo mogoče utemeljiti s tem, da ima Komisija v tem okviru takšno pooblastilo, saj se zadevno pooblastilo za odločanje po prostem preudarku ne sme izvrševati samovoljno.
Komisija trdi, da je Sodišče prve stopnje svojo presojo, v skladu s katero je Komisija v sporni odločbi upoštevala meje svojega prostega preudarka, natančno in popolno obrazložilo.
– Presoja Sodišča
Treba je poudariti, da je Sodišče prve stopnje v točki 38 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da je naloga Komisije, da opredeli in izvaja konkurenčno politiko Skupnosti, in da ima za to v okviru obravnavanja pri njej vloženih pritožb pooblastilo za odločanje po prostem preudarku (glej v tem smislu sodbo z dne 4. marca 1999 v zadevi Ufex in drugi proti Komisiji,
C-119/97 P, Recueil, str. I-1341
, točki 88 in 89).
Vendar iz tega ni mogoče sklepati, da Sodišče prve stopnje ni preučilo, ali je Komisija izvrševala to pooblastilo v mejah, ki jih je postavila sodna praksa.
Sodišče prve stopnje je namreč, potem ko je v točki 39 izpodbijane sodbe opozorilo, da lahko v skladu z ustaljeno sodno prakso Komisija – kadar pritožbam, ki so ji predložene, določi različne stopnje prednosti – sprejme vrstni red, po katerem bo te pritožbe preučila, in se sklicuje, kot na merilo prednosti, na interes Skupnosti v zvezi z zadevo, v naslednji točki navedene sodbe pojasnilo, da mora Komisija pri presoji interesa Skupnosti upoštevati okoliščine obravnavane zadeve ter zlasti dejanske in pravne okoliščine, predstavljene v pritožbi, ki so ji predložene, pri čemer mora zlasti pretehtati pomen, ki ga ima zatrjevana kršitev za delovanje skupnega trga, verjetnost, da jo bo lahko dokazala, in obseg ukrepov, potrebnih za preiskavo.
Sodišče prve stopnje je v zvezi s tem poudarilo, da mora samo zlasti preveriti, ali iz sporne odločbe izhaja, da je Komisija opravila takšno tehtanje (točka 41 izpodbijane sodbe).
Sodišče prve stopnje je v naslednjih točkah izpodbijane sodbe opravilo ravno takšno preverjanje.
Natančneje, Sodišče prve stopnje je v točki 46 in naslednjih navedene sodbe preučilo, ali je Komisija pravilno menila, da prijavljena ravnanja ne morejo povzročiti večjih motenj v delovanju skupnega trga, da bi ugotovila, da ni zadostnega interesa Skupnosti za preiskavo pritožbe s strani Komisije.
Potem je Sodišče prve stopnje opravilo sodni nadzor okoliščin, v katerih je Komisija izvršila svoje pooblastilo za odločanje po prostem preudarku.
V teh okoliščinah Sodišču prve stopnje ni mogoče očitati, da ni preučilo, ali je Komisija v sporni odločbi pri obravnavanju pri njej vloženih pritožb upoštevala meje svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku. Zato izpodbijana sodba v zvezi s tem ni nezadostno obrazložena.
Zato je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Drugi, tretji in četrti pritožbeni razlog
– Trditve strank
Pritožnica z drugim, tretjim in četrtim pritožbenim razlogom, ki jih je treba preučiti skupaj, navaja trditve Sodišča prve stopnje, da lahko Komisija, kadar so posledice kršitve vidne le na ozemlju ene države članice, upravičeno zavrne pritožbo zaradi pomanjkanja interesa Skupnosti, ker naj trgovina znotraj Skupnosti ne bi bila prizadeta zaradi te kršitve.
Z drugim in tretjim pritožbenim razlogom se zlasti sklicuje na napake pri presoji ali nezadostno obrazložitev od točke 41 do 43 izpodbijane sodbe. Pritožnica poleg tega trdi, da se je Sodišče prve stopnje v točki 44 te sodbe oprlo na sodno prakso, ki naj ne bi imela nobene zveze z avtorsko pravico, ne da bi upoštevalo vrsto upoštevnih sodb, s katerimi bi se dokazalo, da je lahko prizadeta trgovina znotraj Skupnosti, čeprav pride do kršitve izključno na ozemlju ene države članice.
Pritožnica v okviru četrtega pritožbenega razloga navaja, da člena 81 ES in 82 ES ne izključujeta vnaprej, da je trgovina znotraj Skupnosti lahko prizadeta, če je prišlo do kršitve na ozemlju ene države članice. Poleg tega izpodbija trditev iz točk 49 in 50 izpodbijane sodbe, da se ni sklicevala na okoliščine, ki bi dokazovale, prvič, da prijavljena ravnanja vplivajo na trgovinske tokove med državami članicami tako, da bi lahko ogrožal uresničitev ciljev enotnega trga, in, drugič, da škode, domnevno nastale zaradi prijavljenih ravnanj, niso utrpeli predvsem uporabniki glasbenih del na grškem ozemlju in grški avtorji. V zvezi s tem se opira zlasti na to, da je:
—
okoli 4500 podjetij, ki naj bi uporabljalo glasbo in ki naj bi redno pridobivalo avtorske pravice, prenehalo razširjati glasbo zaradi cen, ki so jih v zvezi s sorodnimi pravicami določile tri organizacije (5% za sorodne pravice, odstotek, ki bi ga bilo treba primerjati z 2,2%, ki ga je za avtorske pravice zahtevala pritožnica). Poleg tega naj bi pritožnica, kot naj bi v sodbi št. 5144/2005 potrdilo Monomeles Protodikeio Athinon (sodišče prve stopnje s sodnikom posameznikom v Atenah (Grčija)), iz naslova avtorskih pravic prejela 5522 EUR na leto za razširjanje glasbe v letalih družbe Olympiaki Aeroporia, medtem ko naj bi tri organizacije od te letalske družbe iz naslova sorodnih pravic za isto glasbo zahtevale 627.563 EUR na leto, in
—
zaradi ravnanja, opisanega zgoraj, naj bi bila prizadeta trgovina znotraj Skupnosti na področju avtorskih in sorodnih pravic, ker naj bi bilo okoli 50% glasbe, ki se razširja v Grčiji, tuje. Poleg tega naj bi avtorje tuje glasbe, ki se razširja v Grčiji, v tej državi članici v celoti zastopala pritožnica, ki naj bi zanje v tej državi pobirala nadomestila. Zato naj bi se jim zaradi pretirano visokih cen, ki so jih določile tri organizacije, odvzeli večji prejemki.
Po mnenju Komisije iz podrobne obrazložitve izpodbijane sodbe jasno izhaja, da tako dejavnosti treh organizacij kot tudi njihova ravnanja, nasprotno kot trdi pritožnica, niso vzbudili najmanjših dvomov glede občutnega vpliva, ki naj bi ga te dejavnosti imele na trgovino znotraj Skupnosti.
– Presoja Sodišča
Najprej je treba opozoriti, da je na podlagi ustaljene sodne prakse Sodišče prve stopnje edino pristojno, po eni strani, za ugotavljanje dejstev, razen če bi vsebinska nepravilnost njegovih ugotovitev izhajala iz listin v spisu, ki so mu bile predložene, in, po drugi strani, za presojo teh dejstev. Presoja dejstev, razen v primeru izkrivljanja dokazov, ki so mu bili predloženi, torej ne pomeni pravnega vprašanja, ki bi bilo kot tako podvrženo nadzoru Sodišča (glej sodbi z dne 11. februarja 1999 v zadevi Antillean Rice Mills in drugi proti Komisiji,
C-390/95 P, Recueil, str. I-769
, točka 29, in z dne 15. junija 2000 v zadevi Dorsch Consult proti Svetu in Komisiji,
C-237/98 P, Recueil, str. I-4549
, točka 35).
Zato trditev pritožnice, s katerimi želi dokazati obstoj vpliva na trgovino med državami članicami, zlasti v okviru njenega četrtega pritožbenega razloga – in sicer, da v Grčiji ne pobira nadomestil, povezanih z uporabo glasbe, samo za avtorske pravice grških avtorjev, ampak tudi avtorjev s sedežem v drugih državah članicah Unije, ter da na podlagi sporazumov o vzajemnem zastopanju podobnim organizacijam s sedežem v drugih državah članicah, ki so kot organizacija AEPI zadolžene za kolektivno upravljanje avtorskih pravic za glasbena dela, nakazuje tako prejeta nadomestila – ni mogoče sprejeti.
Prvič, vse te trditve so izključno dejstva in jih zato Sodišče v okviru pritožbe ne more preizkusiti.
Drugič, pritožnica ni trdila, da je Sodišče prve stopnje izkrivilo nekatere dokaze.
Tretjič, pritožnica se v bistvu omejuje na izpodbijanje ugotovitve Sodišča prve stopnje, da ni dokazala, da je zaradi prijavljenih ravnanj lahko prizadeta trgovina znotraj Skupnosti. Tako navedeni pritožbeni razlogi pa se v vsakem primeru izkažejo za neupoštevne, saj takšen vpliv ne povzroči večjih motenj v delovanju skupnega trga. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče prve stopnje zavrnilo prvi tožbeni razlog, ki ga je pritožnica predložila v podporo ničnostne tožbe, z ugotovitvijo, da ni predložila nobenega konkretnega dokaza, na podlagi katerega bi se ugotovilo, da dejansko ali potencialno obstajajo večje motnje v delovanju skupnega trga.
V zvezi s tem je treba poudariti, da sta vpliv na trgovino znotraj Skupnosti na eni strani in večje motnje v delovanju skupnega trga na drugi različna pojma.
Kar zadeva prvi pojem, iz besedila členov 81 ES in 82 ES izhaja, da se uporabljata za sporazume, ki omejujejo konkurenco, ter zlorabe prevladujočega položaja le, če bi lahko ti sporazumi in zlorabe prizadeli trgovino znotraj Skupnosti. Vpliv na trgovino med državami članicami je tako merilo, s katerim se razlikuje med področjem uporabe konkurenčnega prava Skupnosti, natančneje členov 81 ES in 82 ES, in področjem uporabe nacionalnega konkurenčnega prava. Če se izkaže, da z zatrjevano kršitvijo ni mogoče vplivati na trgovino znotraj Skupnosti oziroma da bi bil vpliv le zanemarljiv (glej v tem smislu sodbi z dne 23. novembra 2006 v zadevi Asnef-Equifax in Administración de Estado,
C-238/05, ZOdl., str. I-11125
, točka 34 in navedena sodna praksa, in z dne 25. januarja 2007 v zadevi Dalmine proti Komisiji,
C-407/04 P, ZOdl., str. I-829
, točka 90 in navedena sodna praksa), se konkurenčno pravo Skupnosti, natančneje člena 81 ES in 82 ES, ne bo uporabljalo.
Poleg tega iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora biti sporazum med podjetji, da bi lahko prizadel trgovino med državami članicami, takšen, da se mora na podlagi vseh objektivnih dejanskih ali pravnih okoliščin z zadostno stopnjo verjetnosti predvideti, da neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno vpliva na trgovinske tokove med državami članicami tako, da bi lahko škodoval uresničitvi cilja enotnega trga med državami članicami (glej v tem smislu zlasti zgoraj navedeno sodbo Dalmine proti Komisiji, točka 90).
Večje motnje v delovanju skupnega trga pa so lahko eno od meril pri presoji obstoja interesa Skupnosti, ki zadostuje za preiskavo s strani Komisije v zvezi s pritožbo.
Tako se lahko Komisija, kadar določa prednostni vrstni red za obravnavo pritožb, ki so ji predložene, upravičeno sklicuje na interes Skupnosti. V tem okviru je dolžna v vsaki zadevi presoditi težo navedenih kršitev konkurence in trajnost njihovih posledic. Ta obveznost med drugim pomeni, da Komisija upošteva trajanje in obseg prijavljenih kršitev ter njihov vpliv na položaj konkurence v Evropski skupnosti (zgoraj navedena sodba Ufex in drugi proti Komisiji, točka 93).
Zato bo pritožbo glede kršitve členov 81 ES in 82 ES, če se ugotovi obstoj vpliva na trgovino znotraj Skupnosti, prej obravnavala Komisija kot pa nacionalni organi za konkurenco, če obstaja zadosten interes Skupnosti. Tako bi lahko bilo zlasti, če bi zaradi prijavljene kršitve lahko nastale večje motnje v delovanju skupnega trga.
Čeprav v zvezi s tem gotovo drži, da Sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi ni jasno in natančno razlikovalo med pojmoma, ampak ju je, kot je poudaril generalni pravobranilec v točkah od 40 do 45 svojih sklepnih predlogov, zamenjevalo, pa zaradi te ugotovitve ni mogoče razveljaviti navedene sodbe, saj je njen izrek utemeljen z drugimi pravnimi razlogi (glej v tem smislu med drugim sodbi z dne 9. junija 1992 v zadevi Lestelle proti Komisiji,
C-30/91 P, Recueil, str. I-3755
, točka 28, in z dne 13. julija 2000 v zadevi Salzgitter proti Komisiji,
C-210/98 P, Recueil, str. I-5843
, točka 58).
Zlasti iz točk 49, 50 in 54 izpodbijane sodbe namreč izhaja, da njen izrek temelji na razlogih, ki se lahko povzamejo z ugotovitvijo, ki jo je Sodišče prve stopnje podalo v navedeni točki 54, in sicer da tožeča stranka ni predložila nobenega konkretnega dokaza, na podlagi katerega bi se ugotovilo, da dejansko ali potencialno obstajajo večje motnje v delovanju skupnega trga.
Iz tega zato izhaja, da je Sodišče prve stopnje – neodvisno od ugotovitev v izpodbijani sodbi v zvezi z vprašanjem vpliva na trgovino znotraj Skupnosti v smislu členov 81 ES in 82 ES – zavrnilo tožbo, zato ker ni bilo konkretnih dokazov – na podlagi katerih bi se ugotovilo, da dejansko ali potencialno obstajajo večje motnje v delovanju skupnega trga – kot merila pri presoji obstoja interesa Skupnosti, ki zadostuje za preiskavo s strani Komisije v zvezi s pritožbo.
Zato ni mogoče zatrjevati, da je zamenjevanje, značilno za izpodbijano sodbo in na katerega se med drugim pritožnica v okviru svoje pritožbe ni sklicevala, takšno, ki bi, da bi se izpodbilo veljavnost navedene sodbe ali da bi Sodišče izvršilo sodni nadzor, preprečilo razumevanje razlogov, na katerih temelji ta sodba.
Čeprav drži, da je Sodišče prve stopnje v točki 55 izpodbijane sodbe ugotovilo, da tožeča stranka ni dokazala, da je Komisija v sporni odločbi storila očitno napako pri presoji, ker je menila, da prijavljena ravnanja ne bi prizadela trgovine med državami članicami v smislu členov 81 ES in 82 ES, medtem ko se Komisija nikakor ni izrekla o tem vprašanju, pa še vedno velja, da ta ugotovitev ni povezana s pojmom večjih motenj v delovanju skupnega trga.
Poleg tega je treba glede dejstva, da Komisija v sporni odločbi ni obravnavala vprašanja vpliva na trgovino med državami članicami, opozoriti, da navedena ugotovitev Sodišča prve stopnje ne izključuje, da bi pristojni nacionalni organi v obravnavani zadevi uporabili člena 81 ES in 82 ES.
Glede trditev, ki jih je pritožnica predložila v okviru svojega drugega in tretjega pritožbenega razloga, ki sta navedena v točki 41 te sodbe, je treba na podlagi različnih sodb Sodišča ugotoviti, da tako navedena sodna praksa v obravnavani zadevi ni upoštevna.
V vseh sodbah, na katere se pritožnica sklicuje, in sicer v sodbi z dne 31. maja 1979 v zadevi Hugin Kassaregister in Hugin Cash Registers proti Komisiji (
22/78, Recueil, str. 1869
), zgoraj navedenih sodbah Tournier ter Lucazeau in drugi, sodbah z dne 10. decembra 1991 v zadevi Merci convenzionali porto di Genova (
C-179/90, Recueil, str. I-5889
), z dne 17. maja 1994 v zadevi Corsica Ferries (
C-18/93, Recueil, str. I-1783
) in z dne 6. aprila 1995 v združenih zadevah RTE in ITP proti Komisiji (
C-241/91 P in C-242/91 P, Recueil, str. I-743
), se namreč obravnava pojem vpliva na trgovino med državami članicami v smislu člena 81 ES in 82 ES.
Tudi edina sodba, ki jo pritožnica navaja in ki je povezana s pojmom večjih motenj v delovanju skupnega trga, in sicer sodba Sodišča prve stopnje z dne 24. januarja 1995 v zadevi Tremblay in drugi proti Komisiji (
T-5/93, Recueil, str. II-185
), v obravnavani zadevi ni upoštevna. Iz točke 40 te sodbe je namreč razvidno, da je Sodišče prve stopnje odločbo Komisije razglasilo za nično zaradi nezadostne obrazložitve v delu, v katerem so se s to odločbo zavrnile pritožbe, s katerimi je bila prijavljena razdelitev nacionalnega trga, ki je izhajala iz pogodb o vzajemnem zastopanju, sklenjenih med organizacijami za upravljanje avtorskih pravic iz različnih držav članic. Vendar okoliščine v obravnavani zadevi niso takšne.
Zato je treba drugi, tretji in četrti pritožbeni razlog zavrniti.
Peti pritožbeni razlog
– Trditve strank
Pritožnica izpodbija trditev iz točke 54 izpodbijane sodbe, da ni predložila nobenega konkretnega dokaza, na podlagi katerega bi se ugotovilo, da dejansko ali potencialno obstajajo večje motnje v delovanju skupnega trga. Po njenem mnenju se s členoma 81 ES in 82 ES ne zahteva, da motnje v delovanju dejansko obstajajo, in potencialne motnje v delovanju zadostujejo. V zvezi s tem meni, da je potencialni vpliv na trgovino znotraj Skupnosti očiten, kar utemeljuje z nekaterimi dokazi, na večino katerih se je sklicevala že v okviru četrtega pritožbenega razloga. Zato naj bi Sodišče prve stopnje napačno razlagalo člena 81 ES in 82 ES.
Komisija trdi, da je pritožnica napačno razumela točke 42, od 48 do 50, 54 in 55 izpodbijane sodbe, saj je treba „dejanski ali potencialni“ obstoj – na katerega se sklicuje Sodišče prve stopnje – večjih motenj v delovanju skupnega trga presojati glede na dokaze, ki jih je predložila pritožnica.
– Presoja Sodišča
Pritožnica v okviru petega pritožbenega razloga kritizira ugotovitev Sodišča prve stopnje iz točke 54 izpodbijane sodbe, da ni predložila nobenega konkretnega dokaza, na podlagi katerega bi se ugotovilo, da dejansko ali potencialno obstajajo večje motnje v delovanju skupnega trga, pri čemer se omejuje na to, da poskuša dokazati, da je zaradi prijavljenih ravnanj prizadeta trgovina znotraj Skupnosti v smislu členov 81 ES in 82 ES.
Kot izhaja iz točke 48 te sodbe, tudi ob predpostavki, da je zaradi prijavljenih ravnanj prizadeta trgovina znotraj Skupnosti v smislu členov 81 ES in 82 ES, kot trdi pritožnica, pa takšen vpliv ne povzroči potencialnega obstoja večjih motenj v delovanju skupnega trga.
Zato je treba peti pritožbeni razlog zavrniti kot neupošteven.
Glede na navedeno je treba pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki se na podlagi člena 118 tega poslovnika uporablja za pritožbeni postopek, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija predlagala, naj se pritožnici naloži plačilo stroškov, in ker ta s pritožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE se naloži plačilo stroškov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: grščina.