CELEX: 62004CJ0096
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Určenie priezviska dieťaťa
Konanie smerujúce k prevodu práva na určenie na jedného z rodičov
Nedostatok právomoci Súdneho dvora

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 12 ES a 18 ES.
Tento návrh bol podaný v rámci konania začatého zo strany Standesamt Stadt Niebüll (matričný úrad mesta Niebüll, ďalej len
„Standesamt“) s cieľom prevodu práva na určenie priezviska dieťaťa na jedného z jeho rodičov. Títo predtým odmietli, aby bolo
tomuto dieťaťu určené iné priezvisko ako dvojité priezvisko zložené z ich priezvisk, pod ktorým je už dieťa registrované v Dánsku,
kde sa narodilo.

Vnútroštátny právny rámec

Medzinárodné právo súkromné
§ 10 ods. 1 zákona zavádzajúceho nemecký občiansky zákonník (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch, ďalej len „EGBGB“)
stanovuje:
„Meno fyzickej osoby sa spravuje zákonom štátu, ktorého je táto osoba občanom.“

Občianske právo
Čo sa týka určenia mena dieťaťa, ktorého rodičia majú rôzne priezviská, § 1617 nemeckého občianskeho zákonníka (Bürgerliches
Gesetzbuch, ďalej len „BGB“) stanovuje:
„1.      Ak manželia nemajú spoločné priezvisko manželov a majú dieťa v spoločnej starostlivosti, vyhlásením pred matrikárom určia
buď priezvisko otca, alebo priezvisko matky v čase vyhlásenia za priezvisko, ktoré bude určené dieťaťu pri narodení. …
2.      Ak rodičia neurobia uvedené vyhlásenie v lehote jedného mesiaca po narodení dieťaťa, Familiengericht (rodinný súd) prevedie
právo určiť priezvisko dieťaťa na jedného z rodičov. Odsek 1 sa použije
mutatis mutandis
. Súd môže stanoviť lehotu na výkon uvedeného práva. Ak nebolo právo určiť priezvisko dieťaťa vykonané pred uplynutím uvedenej
lehoty, dieťa bude mať priezvisko rodiča, na ktorého bolo právo prevedené.
3.      Keď sa dieťa narodí mimo nemeckého územia, súd prevedie právo určiť priezvisko dieťaťa v súlade s odsekom 2, iba ak o to požiada
ktorýkoľvek z rodičov alebo dieťa alebo keď je nevyhnutné zapísať priezvisko dieťaťa na nemecký registračný alebo identifikačný
doklad.“
§ 46 zákona o nesporových konaniach (Gesetz über die Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit) stanovuje:
„Pred rozhodnutím o prevode práva určiť priezvisko v súlade s § 1617 ods. 2 [BGB] na jedného z rodičov vypočuje Familiengericht
oboch rodičov a bude sa usilovať priviesť ich k dohode o voľbe. Rozhodnutie Familiengericht nemusí uvádzať dôvody, na ktorých
je založené; proti rozhodnutiu nie je prípustné odvolanie.“

Konanie vo veci samej a prejudiciálna otázka
Dňa 27. júna 1998 sa v Dánsku narodilo manželom Dorothee Paul a Stefanovi Grunkinovi, obom nemeckým občanom, dieťa. Toto dieťa,
ktoré má rovnako nemecké občianstvo, malo v čase podania návrhu na začatie prejudiciálneho konania bydlisko v Dánsku.
Podľa potvrdenia týkajúceho sa mena („navnebevis“), vydaného príslušným dánskym orgánom, bolo dieťaťu podľa dánskeho práva
určené priezvisko Grunkin-Paul, ktoré bolo zapísané v rodnom liste vydanom v Dánsku.
Nemecký matričný úrad odmietol uznať priezvisko dieťaťa pani Paul a pána Grunkina, tak ako bolo určené v Dánsku, z dôvodu,
že podľa § 10 EGBGB sa meno fyzickej osoby spravuje zákonom štátu, ktorého je občanom, a že nemecké právo neumožňuje, aby
dieťa malo dvojité priezvisko zložené z priezviska otca a priezviska matky. Opravné prostriedky proti tomuto odmietnutiu,
podané pani Paul a pánom Grunkinom, boli v poslednom stupni konania zamietnuté rozsudkom Kammergericht Berlin. Bundesverfassungsgericht
(Spolkový ústavný súd) odmietol skúmať ústavnú sťažnosť podanú v mene tohto dieťaťa.
Pani Paul a pán Grunkin, ktorí boli medzičasom rozvedení, nemali spoločné priezvisko a odmietli určiť priezvisko ich dieťaťa
podľa § 1617 ods. 1 BGB.
Standesamt podal na Amtsgericht Niebüll ako Familiengericht návrh na prevod práva určiť priezvisko dieťaťa na jedného z rodičov
podľa § 1617 ods. 2 a 3 BGB. Domnievajúc sa, že za predpokladu, že právo Spoločenstva predpisuje uznanie mena platne určeného
v Dánsku v nemeckom právnom poriadku, je konanie vedené pred ním bezpredmetné, Amtsgericht Niebüll rozhodol prerušiť konanie
a predložiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Je vo svetle zásady zákazu diskriminácie stanovenej v článku 12 ES a vzhľadom na voľný pohyb zaručený každému občanovi Únie
článkom 18 ES kolízna norma stanovená v § 10 EGBGB platná, pokiaľ sa pravidlá určenia priezvisk spájajú iba so štátnou príslušnosťou?“

O právomoci Súdneho dvora
Podľa článku 234 prvého odseku ES má Súdny dvor právomoc rozhodnúť o prejudiciálnych otázkach, najmä o výklade Zmluvy a výklade
aktov inštitúcií Spoločenstva. Druhý odsek tohto článku dodáva, že „ak je takáto otázka predložená niektorého [niektorému
–
neoficiálny preklad
] súdu členského štátu a tento súd usúdi, že rozhodnutie o tejto otázke je nevyhnutné pre vydanie rozhodnutia, môže požiadať
Súdny dvor, aby o nej vydal nález [o nej rozhodol –
neoficiálny preklad
]“. Tretí odsek predmetného článku stanovuje, že „ak je takáto otázka predložená v priebehu súdneho konania na súde členského
štátu, proti ktorého rozhodnutiu nie je prípustný opravný prostriedok podľa vnútroštátneho práva, tento súd postúpi vec [ju
postúpi –
neoficiálny preklad
] Súdnemu dvoru“.
V tejto súvislosti pri posudzovaní, či vnútroštátny orgán má povahu súdneho orgánu v zmysle článku 234 ES, čo je otázka, na
ktorú sa výlučne vzťahuje právo Spoločenstva, Súdny dvor berie do úvahy všetky skutočnosti ako celok, akými sú právny základ
orgánu, skutočnosť, či je stálym orgánom, záväzný charakter jeho rozhodnutí, kontradiktórna povaha konania, uplatňovanie právnych
predpisov orgánom, ako aj jeho nezávislosť (pozri najmä rozsudky zo 17. septembra 1997, Dorsch Consult, C‑54/96, Zb. s. I‑4961,
bod 23 a citovanú judikatúru; z 21. marca 2000, Gabalfrisa a i., C‑110/98 až C‑147/98, Zb. s. I‑1577, bod 33; zo 14. júna
2001, Salzmann, C‑178/99, Zb. s. I‑4421, bod 13, a z 15. januára 2002, Lutz a i., C‑182/00, Zb. s. I‑547, bod 12).
Okrem toho, hoci článok 234 ES neviaže obrátenie sa na Súdny dvor na podmienku, ktorou je kontradiktórna povaha konania, v ktorom
vnútroštátny sudca formuluje prejudiciálnu otázku (pozri rozsudok zo 17. mája 1994, Corsica Ferries, C‑18/93, Zb. s. I‑1783,
bod 12), z tohto článku predsa vyplýva, že vnútroštátne súdy sa môžu obrátiť na Súdny dvor, iba ak ide o prebiehajúce konanie,
ktoré prejednávajú, a ak majú rozhodnúť v rámci konania, ktoré sa má ukončiť rozhodnutím, ktoré má súdny charakter (pozri
uznesenia z 18. júna 1980, Borker, 138/80, Zb. s. 1975, bod 4, a z 5. marca 1986, Greis Unterweger, 318/85, Zb. s. 955, bod
4; rozsudky z 19. októbra 1995, Job Centre, C‑111/94, Zb. s. I‑3361, bod 9; Salzmann, už citovaný, bod 14; Lutz a i., už citovaný,
bod 13, a z 30. júna 2005, Längst, C‑165/03, Zb. s. I‑5637, bod 25).
Takže ak vykonáva činnosť správneho orgánu bez toho, aby zároveň rozhodoval spor, aj keď orgán predkladajúci návrh na začatie
prejudiciálneho konania spĺňa iné podmienky pripomenuté v bode 12 tohto rozsudku, nemožno ho považovať za orgán vykonávajúci
funkciu súdu (pozri rozsudky Job Centre, už citovaný, bod 11; Salzmann, už citovaný, bod 15, a Lutz a i., už citovaný, bod
14).
V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že v prípade, ak manželia nemajú spoločné priezvisko manželov, ale majú dieťa
v spoločnej starostlivosti a vyhlásením pred matrikárom neurčili buď priezvisko otca, alebo priezvisko matky ako priezvisko,
ktoré bude určené dieťaťu pri narodení, nemecký zákon stanovuje, že Familiengericht je príslušný pre prevod práva na určenie
priezviska predmetného dieťaťa na jedného z jeho rodičov.
Z toho vyplýva, že Familiengericht je oprávnený vydať rozhodnutie bez toho, aby matrikár prijal alebo mohol skôr prijať rozhodnutie
vo veci. V konaní vo veci samej zo spisu vyplýva, že Standesamt sa obmedzil na predloženie veci Amtsgericht Niebüll.
Za týchto okolností je potrebné sa domnievať, že Amtsgericht Niebüll vykonával činnosť správneho orgánu bez toho, aby mal
zároveň právomoc rozhodnúť o spore.
Iste, existuje spor medzi na jednej strane predmetnými rodičmi a na druhej strane správnym orgánom, pokiaľ ide o možnosť zaregistrovania
dvojitého priezviska Grunkin-Paul v Nemecku. Predsa však o tomto spore v poslednom stupni rozhodol Kammergericht Berlin a tento
spor nie je predmetom konania vedeného pred Amtsgericht Niebüll.
Okrem toho, v konaní vo veci samej neexistuje žiadny spor medzi predmetnými rodičmi, pretože sa zhodujú na priezvisku, ktoré
chcú dať svojmu dieťaťu, a to dvojitom priezvisku zloženom z ich priezvisk.
Zo súhrnu vyššie uvedeného vyplýva, že v predmetnej veci Amtsgericht Niebüll nemôže byť považovaný za orgán vykonávajúci funkciu
súdu. Preto Súdny dvor nemá právomoc odpovedať na otázku položenú Amtsgericht Niebüll v jeho rozhodnutí z 2. júna 2003.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred Amstgericht Niebüll, o trovách konania rozhodne Amstgericht Niebüll.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Súdny dvor Európskych spoločenstiev nemá právomoc odpovedať na otázku položenú Amtsgericht Niebüll v jeho rozhodnutí z 2. júna
2003.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.