CELEX: 62005CJ0220
Publiskie iepirkumi
Direktīva 93/37/EK
Piešķiršana, neizsludinot konkursu
Līgums par labiekārtošanu, kas noslēgts starp divām līgumslēdzējām iestādēm
"Būvdarbu publiskā iepirkuma līguma" un "būves" jēdzieni
Tirgus vērtības aprēķināšanas noteikumi

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 30. panta 1. punktu Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvā
93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 54. lpp.), kas
grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 13. oktobra Direktīvu 97/52/EK (OV L 328, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Direktīva”).
Šis lūgums ir izteikts tiesvedībā par Orū un astoņu citu prasītāju (turpmāk tekstā – “prasītāji pamata prāvā”) iesniegto prasību
atcelt
Conseil municipal de la commune de Roanne
(Roānas komūnas pašvaldības padome) 2002. gada 28. oktobra lēmumu, ar ko tās priekšsēdētājs ir pilnvarots parakstīt līgumu
ar
Société d’équipement du département de la Loire
(turpmāk tekstā – “
SEDL
”) par izklaides centra izveidi Roānā.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesības
Saskaņā ar Direktīvas preambulas otro apsvērumu “sakarā ar valsts būvdarbu valsts līgumiem [būvdarbu publiskā iepirkuma līgumiem],
ko dalībvalstīs piešķir valsts, reģionālu vai vietēju iestāžu vai citu publisko tiesību subjektu vārdā – vienlaicīgi sasniegt
brīvību veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus nozīmē ne tikai ierobežojumu atcelšanu, bet arī valstu procedūru
koordinēšanu, ar kurām piešķir valsts būvdarbu valsts līgumus [būvdarbu publiskā iepirkuma līgumus]”.
No Direktīvas sestā apsvēruma izriet, ka būvdarbu publiskā iepirkuma līgumiem par summu līdz ECU 5 000 000 var piešķirt atbrīvojumu
no konkursa, kā to paredz Direktīva, un būtu jāparedz tiem piešķirt atbrīvojumu no koordinēšanas pasākumiem.
Atbilstoši Direktīvas desmitajam apsvērumam, “lai nodrošinātu efektīvas konkurences attīstību valsts līgumu [publisko iepirkumu]
jomā, dalībvalstu līgumslēdzēju iestāžu paziņojumi par līgumiem jāizsludina visā Kopienā. Šajā apsvērumā ir teikts, ka “šajos
paziņojumos ietvertajai informācijai jābūt tādai, lai Kopienā reģistrētie būvuzņēmēji saprastu, vai piedāvātie līgumi viņos
rada ieinteresētību”.
Direktīvas 1. panta a)–d) punkts paredz:
“Šajā direktīvā:
a)      “būvdarbu valsts līgumi” [būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi] ir līgumi, kas peļņas nolūkos rakstiski noslēgti starp būvuzņēmēju
un līgumslēdzēju iestādi, kā tā definēta šā panta b) punktā, un kuru priekšmets ir vai nu tādu būvdarbu veikšana vai veikšana
un projektēšana, kas saistīti ar kādu no II pielikumā minētajām darbībām vai turpmāk c) punktā definētiem darbiem, vai arī
būvdarbu veikšana vienalga kādiem līdzekļiem saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes izvirzītām prasībām;
b)      “līgumslēdzējas iestādes” ir valsts, reģionālas vai vietējas iestādes, publisko tiesību subjekti, apvienības, ko izveidojusi
viena vai vairākas šādas iestādes vai publisko tiesību subjekti;
[..]
c)      “būve” ir būvdarbu vai civilas celtniecības iznākums, par būvi uzskatot vienotu veselumu, kas pats par sevi spēj pildīt kādu
saimniecisku un tehnisku funkciju;
d)      “būvdarbu valsts koncesija” ir tāda paša tipa līgums, kā norādīts a) punktā, izņemot to, ka atlīdzība par veicamajiem darbiem
ir vai nu tikai tiesības izmantot būvi, vai arī šīs tiesības kopā ar samaksu.”
“II pielikumā minētās darbības”, kas minētas Direktīvas 1. panta a) punktā, ir celtniecība un inženiertehniskā būvniecība
atbilstoši Eiropas Kopienu saimniecisko darbību vispārējās klasifikācijas 50. klasei. Šo darbību skaitā ir skaidri minēta
ēku celtniecības grupa.
Direktīvas 6. pants nosaka:
“1. Šī direktīva attiecas:
a)      uz būvniecības valsts līgumiem, kuru tāmes vērtība bez pievienotās vērtības nodokļa (PVN) ir vismaz 5 000 000 SDR norēķinu
vienību, kas izteiktas Eiropas Valūtas vienībās (ECU);
b)      uz 2. panta 1. punktā minētajiem būvniecības valsts līgumiem, kuru tāmes vērtība bez PVN ir vismaz ECU 5 000 000.
[..]
3. Ja būvdarbi ir sadalīti vairākās kārtās, no kurām katra ir līguma priekšmets, aprēķinot 1. punktā minētās summas, ņem vērā
katras kārtas vērtību. Ja kārtu kopējā vērtība ir vismaz tik liela kā 1. punktā norādītā summa, minētā punkta noteikumi attiecas
uz visām kārtām. Līgumslēdzējas iestādes drīkst atkāpties no šā noteikuma, ja kārtu paredzamā vērtība bez PVN ir mazāka par
ECU 1 000 000, ar noteikumu, ka visu to kārtu kopējā paredzamā vērtība, kurām piešķirts atbrīvojums, kopumā nepārsniedz 20 %
no visu kārtu kopējās paredzamās vērtības.
4. Būvdarbus vai līgumu nedrīkst sadalīt, lai izvairītos piemērot šo direktīvu.
5. Aprēķinot šā panta 1. punktā un 7. pantā minētās summas, ņem vērā ne tikai būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu
apjomu, bet arī to piegāžu paredzamo vērtību, kas vajadzīgas būvdarbu veikšanai un ko būvuzņēmējam nodrošina līgumslēdzējas
iestādes.
6. Līgumslēdzējas iestādes nodrošina to, lai dažādus pakalpojumu sniedzējus nediskriminētu.”

Valsts tiesības
Šo faktu norises laikā
Code de l’urbanisme
(Pilsētbūvniecības likums) L. 300‑4. pants ar grozījumiem, kas ietverti 8. pantā 2000. gada 13. decembra Likumā Nr. 2000‑1208
(
JORF
14.12.2000., 19777. lpp.), paredzēja:
“Valsts, vietējās pašvaldības vai to publiskās iestādes var uzticēt šajā dokumentā paredzēto izpēti un labiekārtošanas darbus
jebkurai publisko vai privāto tiesību personai, kas ar to nodarbojas.
Ja līgums tiek slēgts ar publisku iestādi, ar vietēju sabiedrību ar jauktu kapitālu, kas definēta 1983. gada 7. jūlija likumā
Nr. 83‑597, vai sabiedrību ar jauktu kapitālu, no kura vairāk nekā puse pieder vienai vai vairākām šādām publiskām personām:
valsts, departamenti, komūnas vai to apvienības, tas var notikt publiska līguma par labiekārtošanu formā. Šajā gadījumā tas
līgumslēdzējam uzņēmumam kopā ar vispārējo projektu, kas ir publiska līguma par labiekārtošanu priekšmets, var uzticēt iegādes
atsavināšanas vai pirmpirkuma ceļā jebkuru labiekārtošanas un apgādes darbību izpildi.
Iepriekšējā daļā minētajām iestādēm var uzticēt nepieciešamās iepriekšējās izpētes, lai definētu projektam raksturīgās iezīmes,
veikšanu ar pilnvarojuma līgumu, kas tām liek slēgt izpētes līgumus pašvaldību vai to grupas vārdā un uz to rēķina.
1993. gada 29. janvāra Likuma Nr. 93‑122 IV daļas II nodaļas normas par korupcijas novēršanu un saimnieciskās dzīves un publisko
procedūru pārskatāmību nav piemērojamas būvdarbu publiskā iepirkuma līgumiem par labiekārtošanu, kas noslēgti, piemērojot
šo pantu.
Publiskā iepirkuma līgumā par labiekārtošanu var paredzēt nosacījumus, kādos otra līgumslēdzēja puse ir iesaistīta attiecīgās
darbības pētījumos un īpaši vietējā attīstības plāna pārskatīšanā vai grozīšanā.”
Pēc tam, kad Eiropas Kopienu Komisija uzsāka valsts pienākumu neizpildes procedūru pret Francijas Republiku,
Code de l’urbanisme
L. 300‑4. pants tika grozīts ar 2005. gada 20. jūlija Likumu Nr. 2005‑809 par labiekārtošanas koncesijām (
JORF
21.07.2005., 11833. lpp.) šādi:
“Valsts un teritoriālās pašvaldības, kā arī to publiskās iestādes var piešķirt labiekārtošanas darbību realizāciju, kas paredzēta
šajā likumā, jebkurai personai, kas ar to nodarbojas.
Iestāde, kas piešķir būvniecības koncesiju, ir pakļauta publiskošanas procedūrai, kas vairākiem konkurentiem ļauj iesniegt
piedāvājumus atbilstoši
Conseil d’État
(Valts padome) noteiktajiem nosacījumiem.
Koncesionārs nodrošina būvdarbu vadību un koncesijā paredzētajām darbībām nepieciešamās iekārtas, kā arī pētījumu veikšanu
un visu uzdevumu, kas nepieciešami to izpildei, veikšanu. Koncedents var tam uzlikt pienākumu iegādāties preces, kas nepieciešamas
darbības veikšanai, tajā skaitā vajadzības gadījumā atsavināšanas vai pirmpirkuma ceļā. Koncesionārs veic to nekustamo lietu,
kas ietilpst koncesijā, pārdošanu, nomu vai koncesiju.”
Minētā likuma Nr. 2005-809 11. pants nosaka:
“Ņemot vērā tiesas nolēmumus, kas ieguvuši
res judicata
spēku, spēkā ir šādi līgumi, lai gan to likumība ir apstrīdama tāpēc, ka attīstītājs nav noteikts atbilstoši publiskošanas
procedūrai, kas ļautu iesniegt vairākus konkurentu piedāvājumus:
1)      teritorijas labiekārtošanas koncesijas, publiskā iepirkuma līgumi par teritorijas labiekārtošanu un līgumi par labiekārtošanu,
kas parakstīti pirms šī likuma publicēšanas.”

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

Conseil municipal de la commune de Roanne
ar 2002. gada 28. oktobra lēmumu atļāva tās priekšsēdētājam parakstīt līgumu ar
SEDL
par izklaides centra izveidi (turpmāk tekstā – “Līgums”).
2002. gada 25. novembrī noslēgtais Līgums paredz izklaides centra izveidi atbilstoši secīgiem posmiem. Pirmais posms ietver
kinoteātru kompleksa un komerctelpu, ko paredzēts nodot trešām personām, kā arī būvju, kas paredzētas nodošanai līgumslēdzējai
iestādei, tas ir, automašīnu novietnes un piekļuves ceļu, kā arī publisko telpu izbūvi. Nākamie posmi, par kuriem ir jāparaksta
vienošanās papildus Līgumam, būtībā attiecas uz pārējo komerctelpu vai pakalpojumu sniegšanas telpu un viesnīcas celtniecību.
Saskaņā ar Līguma preambulu ar šīs darbības palīdzību Roānas komūna vēlas attīstīt mazattīstītu pilsētas daļu un veicināt
izklaides un tūrisma attīstību.
Atbilstoši Līguma 2. punktam
SEDL
ir uzticēts uzdevums cita starpā iegādāties zemes gabalus, organizēt arhitektūras un/vai inženieru konkursu, izdarīt pētījumus,
veikt būvdarbus, sastādīt un izpildīt noteiktus grāmatvedības un vadības dokumentus, meklēt finansējumu, īstenot efektīvus
pasākumus, lai nodrošinātu būvju pārdošanu, kā arī vispārīgi koordinēt un vadīt projektu un informēt komūnu.
No Līguma 10. panta otrās daļas izriet, ka gadījumā, ja
SEDL
uztic jebkādus darbus trešām personām, tas vienmēr ir pakļauts publiskošanas un uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu principiem,
kas paredzēti
Code des marchés publics
(Publisko iepirkumu kodekss) atbilstoši 48.1. pantam 1993. gada 29. janvāra Likumā Nr. 93‑122 (
JORF
30.01.1993.).
Saskaņā ar Līgumam pievienoto provizorisko bilanci ir iepriekš noteikts, ka izdevumu kopējā summa projekta pirmā posma īstenošanai
sasniegs EUR 10 227 103 un EUR 14 268 341 par visa projekta īstenošanu. No kopējās summas EUR 2 925 000 nāks no pilsētas kā
atlīdzība par automašīnu novietnes nodošanu. Turklāt tiek apgalvots, ka
SEDL
iegūs EUR 8 099 000 kā atlīdzību par būvju, kas paredzētas trešām personām, nodošanu. Visbeidzot, Līgumā ir noteikts, ka
Roānas komūna īstenojamā būvju kopuma finansēšanā piedalīsies ar summu, kas sasniegs EUR 2 443 103 pirmajā posmā un EUR 3 034 341
par visiem darbiem kopumā.
No Līguma 22.–25. panta izriet, ka, tam beidzoties,
SEDL
noslēdz beigu bilanci, kas ir jāapstiprina Roānas komūnai. Šīs bilances pārpalikums ir jāsaņem komūnai. Turklāt tā automātiski
kļūst par zemju un būvju, ko paredzēts nodot trešām personām, bet kas vēl nav pārdotas, īpašnieku. Roānas komūna arī nodrošinās
spēkā esošo līgumu izpildi, izņemot darba līgumu izpildi, un pārņems
SEDL
pielīgtos parādus.
Ar prasības pieteikumu, kas
Tibunal administratif de Lyon
(Lionas Administratīvā tiesa) iesniegts 2002. gada 11. decembrī, prasītāji pamata prāvā cēla prasību atcelt pašvaldības padomes
2002. gada 28. oktobra lēmumu. Šajā prasībā tie apstrīd minētā lēmuma spēkā esamību gan saskaņā ar valsts tiesībām, gan Kopienu
tiesībām. Tie apgalvo, ka atbilstoši Kopienu tiesībām Līgums bija jānoslēdz pēc publiskošanas un uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu
saskaņā ar pienākumiem, kas izriet no Direktīvas.
Šajos apstākļos
Tribunal administratif de Lyon
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:
“1)      Vai Līgums, ar ko pirmā līgumslēdzēja iestāde uztic otrajai līgumslēdzējai iestādei vispārīgās interesēs veikt teritorijas
labiekārtošanu, kā ietvaros šī otrā līgumslēdzēja iestāde nodod pirmajai būves, kas paredzētas tās vajadzībām, kuram beidzoties,
pirmā līgumslēdzēja iestāde automātiski kļūst par pārējo zemju un būvju, kas nav nodotas trešām personām, īpašnieci, ir būvdarbu
publiskā iepirkuma līgums Direktīvas [..] 1. panta noteikumu izpratnē?
2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai, lai novērtētu, vai ir sasniegts iepriekš minētais [ECU] 5 000 000 apmērs,
kas noteikts minētās direktīvas 6. pantā, ir jāņem vērā tikai tā cena, kas samaksāta kā atlīdzība par līgumslēdzējai iestādei
nodotajām būvēm, vai šīs cenas un samaksātās līdzdalības summa pat tad, ja tā tikai daļēji attiecas uz šo būvju celtniecību,
vai galu galā tā summa, ko veido visi darbi, līgumam beidzoties nenodotās lietas, kas automātiski kļūst par pirmās līgumslēdzējas
iestādes īpašumu un kam vēlāk seko spēkā esošo līgumu izpilde, un pielīgto parādu pārņemšana no otrās līgumslēdzējas iestādes
puses?
3)      Ja atbilde uz pirmajiem diviem jautājumiem ir apstiprinoša, vai, slēdzot šādu Līgumu, pirmā līgumslēdzēja iestāde ir atbrīvota
no iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras, ko paredz minētā direktīva, tāpēc, ka šo Līgumu var noslēgt
vienīgi ar noteiktām juridiskām personām un šīs pašas procedūras piemēros otrā līgumslēdzēja iestāde, lai piešķirtu tiesības
slēgt tās būvdarbu publiskā iepirkuma līgumus?”

Par jautājumu pieņemamību
Vispirms, Roānas komūna un Francijas valdība apgalvo, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams.
Roānas komūna apgalvo, ka, pieņemot Likumu Nr. 2005‑809, Francijas likumdevējs ar atpakaļejošu spēku ir atļāvis publisko iepirkumu
līgumus par teritorijas labiekārtošanu, kas ir noslēgti, neveicot publiskošanas procedūru un neizsludinot uzaicinājumu iesniegt
piedāvājumus. Tā kā iesniedzējtiesai ir jāpiemēro Francijas likums un ir jāuzskata, ka Līgums ir spēkā, pamatojoties uz minēto
likumu, tad prasītā Kopienu tiesību interpretācija vairāk nav nepieciešama, lai atrisinātu strīdu pamata prāvā.
Francijas valdība apgalvo, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu aplūkojamo Līgumu nepareizi uzskata par līgumu par teritorijas
labiekārtošanu atbilstoši
Code de l’urbanisme
L. 300‑4. pantam redakcijā, kas bija spēkā šo faktu norises laikā. Tā uzskata, ka faktiski ir runa par parastiem būvdarbiem.
No tā izriet, ka jautājums par to, vai Līgums par teritorijas labiekārtošanu ir būvdarbu publiskā iepirkuma līgums Direktīvas
izpratnē, ir nepieņemams, jo tas neattiecas uz prāvas priekšmetu un faktiem.
Ir skaidrs, ka gan Roānas komūna, gan Francijas valdība, izdarot secinājumus par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību,
pamatojas uz Francijas tiesību interpretācijas rezultātā iegūtiem apsvērumiem un pamata prāvas faktu interpretāciju, ņemot
vērā minētās tiesības.
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka EKL 234. pantā noteiktās procedūras pamatā ir funkciju sadale starp valsts tiesām un
Tiesu, un Tiesa ir pilnvarota vienīgi lemt par minētajā pantā noteikto Kopienu aktu interpretāciju vai spēkā esamību. Šajā
sakarā Tiesai nav jāvērtē valsts tiesību normu interpretācija vai jāspriež par to, vai iesniedzējtiesas sniegtā interpretācija
ir pareiza (šajā sakarā skat. Tiesas 1974. gada 22. oktobra spriedumu lietā 27/74
Demag
,
Recueil
, 1037. lpp., 8. punkts; Tiesas 1991. gada 16. aprīļa spriedumu lietā C‑347/89
Eurim‑Pharm
,
Recueil
, I‑1747. lpp., 16. punkts, un Tiesas 2006. gada 12. janvāra spriedumu lietā C‑246/04
Turn‑und Sportunion Waldburg
, Krājums, I‑589. lpp., 20. punkts).
Turklāt tikai valsts tiesa, kura iztiesā prāvu un kurai jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas lēmumu, ir tā, kas, ņemot
vērā lietas īpatnības, var noteikt, cik lielā mērā tiesai sprieduma pieņemšanai ir vajadzīgs prejudiciālais nolēmums un cik
piemēroti ir Tiesai uzdotie jautājumi (skat. 2003. gada 4. decembra spriedumu lietā C‑448/01
EVN
un
Wienstrom
,
Recueil
, I‑14527. lpp., 74. punkts, un 2005. gada 12. aprīļa spriedumu lietā C‑145/03
Keller
, Krājums, I‑2529. lpp., 33. punkts). Tātad gadījumā, ja uzdotie jautājumi skar Kopienu tiesību interpretāciju, Tiesai principā
ir pienākums pieņemt nolēmumu
No minētā izriet, ka Roānas komūnas un Francijas valdības iesniegtie argumenti par nepieņemamību ir jānoraida un lūgums sniegt
prejudiciālu nolēmumu jāatzīst par pieņemamu.

Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Līgums ir būvdarbu publiskā iepirkuma līgums Direktīvas 1. panta a) punkta
nozīmē.
Saskaņā ar šajā tiesību normā ietverto definīciju būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi ir līgumi, kas peļņas nolūkos rakstveidā
noslēgti starp būvuzņēmēju, no vienas puses, un līgumslēdzēju iestādi Direktīvas 1. panta b) punkta izpratnē, no otras puses,
un kuru priekšmets ir vai nu Direktīvā noteikto būvdarbu veikšana, vai to veikšana un projektēšana kopā, vai arī būves pabeigšana
vienalga kādiem līdzekļiem saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes izvirzītām prasībām.
Roānas komūna un Francijas un Polijas valdības rakstveida apsvērumos apgalvo, ka Līgums neatbilst šai definīcijai un tātad
tas nav būvdarbu publiskā iepirkuma līgums Direktīvas izpratnē.
Roānas komūna uzskata, ka Līguma priekšmets neatbilst būvdarbu publiskā iepirkuma līgumam, jo kā publiska iepirkuma līgums
par teritorijas labiekārtošanu tas neattiecas tikai uz būvdarbu veikšanu. Saskaņā ar Francijas tiesībām šādi līgumi attiecas
uz visu pilsētbūvniecības projekta realizāciju vai noteiktas pilsētas politikas īstenošanu visos aspektos, tajā skaitā projekta
īstenošanu, administratīvo un juridisko vadību, zemes iegūšanu atsavināšanas ceļā un līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas
procedūru īstenošanu.
Saistībā ar šo Polijas valdība norāda, ka saskaņā ar Līgumu
SEDL
apņemas īstenot investīciju projektu, kas ietver dažādus uzdevumus. Šajā sakarā šī valdība uzsver, ka
SEDL
nav būvuzņēmējs, kas veic līgumā paredzētos darbus, bet tā vienīgi uzņemas sagatavot un vadīt būvdarbu publiskā iepirkuma
līgumu. Uzskatot, ka līguma galvenā sastāvdaļa ir būvdarbu pasūtīšana un to īstenošanas uzraudzība, Polijas valdība apgalvo,
ka Līgums ir jāuzskata par “valsts pakalpojumu līgumu” [pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu] Padomes 1992. gada 18. jūnija
Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai [pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu
slēgšanas tiesību piešķiršanai] (OV L 209, 1. lpp.) 1. panta izpratnē.
Francijas valdība apgalvo, ka tā izklaides centra daļa, kas saistīta ar būvdarbiem un ko ir paredzēts pārdot trešām personām,
nav būvdarbu publiskā iepirkuma līgums Direktīvas izpratnē. Šī valdība apgalvo, ka tieši tādēļ, ka šī daļa ir paredzēta trešām
personām, to nevar uzskatīt par atbilstošu komūnas vajadzībām. Tā piebilst, ka principā tikai automašīnu novietnes celtniecība
uz Roānas komūnas rēķina varētu būt būvdarbu publiskā iepirkuma līgums. Minētā celtniecība turklāt neietilpst Direktīvas piemērošanas
jomā, jo automašīnu novietne tiks nodota komūnai tikai pēc tās celtniecības pabeigšanas atbilstoši īpašai Francijas tiesību
normās paredzētai procedūrai, ko sauc “pārdošana valstij pēc pabeigšanas”, tādējādi runa būtībā ir par parastu nekustamā īpašuma
iegūšanu, kuras mērķis nav būvdarbi, bet gan būvējama būvobjekta pārdošana.
Lietuvas un Austrijas valdības, kā arī Komisija uzskata, ka Līgums ir būvdarbu publiskā iepirkuma līgums Direktīvas 1. panta
nozīmē. Komisija cita starpā apgalvo, ka pat tad, ja Līgums ietver noteiktus uzdevumus, kas ir pakalpojumu sniegšana, tā galvenais
priekšmets ir būvdarbu veikšana saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes izvirzītām prasībām Direktīvas 1. panta a) un c) punkta
nozīmē.
Roānas komūnas un Francijas un Polijas valdības izvirzītos argumentus nevar atbalstīt.
Protams, ir taisnība, ka papildu būvdarbu veikšanai Līgums uztic
SEDL
papildu uzdevumus, kam, kā to apgalvo vairākas personas, kas iestājušās lietā, piemīt pakalpojumu raksturs. Tomēr pretēji
Roānas komūnas apgalvotajam tikai no tā, ka Līgums ietver elementus, kas pārsniedz būvdarbu izpildi, neizriet, ka tas neietilpst
Direktīvas piemērošanas jomā.
No Tiesas judikatūras izriet, ka tad, ja līgums ietver elementus, kam ir būvdarbu publiskā iepirkuma līguma iezīmes, un tādus
elementus, kam ir cita veida publiskā iepirkuma līguma iezīmes, to, kura Kopienu direktīva par publiskajiem iepirkumiem ir
būtībā jāpiemēro, nosaka līguma galvenais priekšmets (skat. 1994. gada 19. aprīļa spriedumu lietā C‑331/92
Gestión Hotelera Internacional
,
Recueil
, I‑1329. lpp., 29. punkts).
Par šīs judikatūras piemērošanu šajā lietā ir jāatzīmē, ka, pretēji Polijas valdības apsvērumos apgalvotajam, atbilstoši Līgumam
SEDL
saistībās neietilpst tikai darbu administrēšana un organizēšana, bet gan arī tajā paredzēto darbu veikšana. Turklāt saskaņā
ar pastāvīgo judikatūru, lai uzskatītu, ka būvuzņēmēju saista būvdarbu publiskā iepirkuma līgums Direktīvas 1. panta a) punkta
nozīmē, nav nepieciešams, ka persona, kas ir noslēgusi līgumu ar līgumslēdzēju iestādi, tieši pati spēj sniegt attiecīgo pakalpojumu
ar pašas resursiem (šajā sakarā skat. 1994. gada 14. aprīļa spriedumu lietā C‑389/92
Ballast Nedam Groep
,
Recueil
, I‑1289. lpp., 13. punkts, un 1999. gada 2. decembra spriedumu lietā C‑176/98
Holst Italia,
Recueil
, I‑8607. lpp., 26. punkts). No minētā izriet, ka, lai novērtētu, vai Līguma galvenais priekšmets ir būvdarbu veikšana, nav
nozīmes tam, ka
SEDL
darbus neveic pati un to veikšanu uztic apakšuzņēmējiem.
Francijas valdības arguments, ka 33. punktā minēto apsvērumu dēļ par Līguma mērķi nevar uzskatīt būves celtniecību saskaņā
ar konkrētām līgumslēdzējas iestādes izvirzītām prasībām Direktīvas 1. panta a) punkta nozīmē, ir jānoraida.
Attiecībā uz to, kā Francijas valdība klasificē automašīnu novietni, ir jākonstatē, ka būvdarbu publiskā iepirkuma līguma
definīcija ietilpst Kopienu tiesību jomā. Tā kā Direktīvas 1. panta a) punkts neietver tiešu norādi uz dalībvalstu tiesībām,
lai noteiktu tā jēgu un piemērošanas apjomu, tad, lai noteiktu, vai Līgums ietilpst Direktīvas piemērošanas jomā, nav jāvērtē,
kāda ir šo līgumu kvalifikācija Francijas tiesībās (skat. pēc analoģijas 2005. gada 20. oktobra spriedumu lietā C‑264/03 Komisija/Francija, Krājums, I‑8831. lpp., 36. punkts).
No Direktīvas 1. panta c) punkta izriet, ka būves pastāvēšana ir jāizvērtē atbilstoši veikto darbu saimnieciskajam vai tehniskajam
rezultātam (skat. 2005. gada 27. oktobra spriedumu apvienotajās lietās C‑187/04 un C‑188/04 Komisija/Itālija, Krājumā nav publicēts, 26. punkts). Kā tas skaidri izriet no vairākām Līguma normām, izklaides centra izveide
pieder pie komercdarbības un pakalpojumiem, līdz ar to ir jāuzskata, ka Līgumam ir saimnieciskas funkcijas.
Turklāt izklaides centra izveide ir jāuzskata par atbilstošu vajadzībām, ko Roānas komūna ir precizējusi Līgumā. Ir jāuzsver,
ka šajā sakarā Līgumā norādītā būve ir izklaides centrs ar visiem tā elementiem, ietverot daudzfunkcionāla kinoteātra, pakalpojumu,
kas saistīti ar izklaidi, telpu, autostāvvietas un, iespējams, viesnīcas celtniecību. No vairākām Līguma normām izriet, ka,
īstenojot izklaides centru kopumā, Roānas komūna vēlas stacijas rajonu iesaistīt tirgū un no jauna padarīt dinamisku.
Par pārējiem “būvdarbu publiskā iepirkuma līguma” definīcijas elementiem, kas noteikti Direktīvas 1. panta a) punktā, jāatzīmē,
pirmkārt, ka nav apstrīdēts tas, ka Roānas komūna, kas ir teritoriāla apvienība, ir “līgumslēdzēja iestāde” Direktīvas 1. panta
b) punkta nozīmē un ka pastāv rakstisks līgums.
Otrkārt, ir konstatēts, ka
SEDL
kā aktīvs tirgus dalībnieks, kas apņemas veikt Līgumā paredzētos darbus, ir uzskatāms par būvuzņēmēju Direktīvas izpratnē.
Kā tas jau ir minēts šī sprieduma 38. punktā, šajā sakarā nav nozīmes, ka
SEDL
uzdod darbu koncepciju un veikšanu apakšuzņēmējiem (šajā sakarā skat. 2001. gada 12. jūlija spriedumu lietā C‑399/98
Ordine degli Architetti
u.c.,
Recueil
, I‑5409. lpp., 90. punkts).
Visbeidzot, ir acīmredzami, ka Līgums ir noslēgts peļņas nolūkos. Līguma atlīdzības raksturs ir saistīts ar pretpakalpojumu,
kas uzņēmējam ir piedāvāts par līgumslēdzējas iestādes norādīto darbu veikšanu (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu
lietā
Ordine degli Architetti
u.c., 77. punkts). Atbilstoši Līguma noteikumiem
SEDL
saņem no Roānas komūnas noteiktu summu kā atlīdzību par automašīnu novietnes nodošanu. Pašvaldība apņemas arī piedalīties
visu būvju celtniecības izdevumos. Visbeidzot, saskaņā ar Līgumu
SEDL
ir tiesības saņemt ieņēmumus no trešām personām kā atlīdzību par pabeigto būvju nodošanu.
No Līguma analīzes izriet, ka tā galvenais mērķis, kā to apgalvo Komisija, ir būvdarbu kopuma veikšana, kas noslēdzas ar būves
pabeigšanu Direktīvas 1. panta c) punkta nozīmē, proti, izklaides centru. Līgumā paredzētie pakalpojumu elementi, kā, piemēram,
zemes gabala iegāde, finansējuma meklēšana, arhitektu un/vai inženieru konkursa organizēšana, kā arī ēku pārdošana ir šo būvdarbu
izpildes daļa.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Līgums, ar ko pirmā līgumslēdzēja iestāde uztic otrajai līgumslēdzējai
iestādei būves celtniecību, ir būvdarbu publiskā iepirkuma līgums Direktīvas 1. panta a) punkta izpratnē neatkarīgi no tā,
vai ir paredzēts, ka pirmā līgumslēdzēja iestāde ir vai kļūst par visas šīs būves vai tās daļas īpašnieci.

Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa jautā Tiesai, kādi ir attiecīgās tirgus vērtības noteikšanas noteikumi, lai spriestu, vai
ir sasniegts Direktīvas 6. pantā noteiktais apmērs.
Iesniedzējtiesa piedāvā trīs iespējamos pamatus apmēra aprēķināšanai. Pirmkārt, tirgus vērtība ir jānosaka, tikai pamatojoties
uz summām, ko saņem līgumslēdzēja iestāde kā atlīdzību par būvi, kas tai tiek nodota. Otrkārt, tirgus vērtību veido summas,
ko maksā līgumslēdzēja iestāde, proti, atlīdzība par tai nodoto būvi un finanšu līdzdalība, kas attiecas uz visām būvēm. Treškārt,
tirgus vērtības noteikšanai ir jāņem vērā kopējā būvdarbu vērtība, ietverot līgumslēdzējas iestādes maksātās summas, kā arī
tās summas, kas saņemtas no trešām personām kā atlīdzība par to būvēm.
Vispirms jāatgādina, ka atbilstoši Direktīvas 6. panta tekstam tās normas attiecas uz būvdarbu publiskā iepirkuma līgumiem,
kuru vērtība ir vismaz minētajā pantā paredzētā summa. Tas nenosaka nekādus noteikumus, kas ierobežotu to, kādas summas ir
jāņem vērā, lai noteiktu līgumslēdzējas iestādes iepirkuma tirgus vērtību.
Turklāt šāda noteikuma izsecināšana no minētā 6. panta būtu pretrunā Direktīvas jēgai un mērķim.
Kā izriet no Direktīvas otrā un desmitā apsvēruma, tās mērķis ir sasniegt brīvību veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus
būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu jomā, lai tirgus atvērtu efektīvai konkurencei (iepriekš minētais spriedums lietā
Ordine degli Architetti
u.c., 52. punkts). Desmitajā apsvērumā ir precizēts, ka šīs konkurences attīstībai ir nepieciešams, lai paziņojumus par līgumiem,
kuros ir ietverta pietiekama informācija, lai Kopienas būvuzņēmēji saprastu, vai piedāvātie līgumi viņos rada ieinteresētību,
izsludinātu visā Kopienā. Šajā sakarā Direktīvas 6. pantā paredzētais apjoms kalpo tam, lai nodrošinātu, ka par publiskajiem
iepirkumiem, kam ir pietiekami augsta vērtība, lai pamatotu līdzdalību Kopienas ietvaros, tiek paziņots iespējamiem darbuzņēmējiem.
Tā kā būvdarbu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra tieši ir paredzēta, lai nodrošinātu iespējamiem
darbuzņēmējiem, kas reģistrēti Eiropas Kopienā, piekļuvi tos interesējošiem publiskajiem iepirkumiem, no tā izriet, ka no
viņu viedokļa ir jāaprēķina, vai līguma vērtība sasniedz Direktīvas 6. pantā noteikto apmēru.
Šajā sakarā ir acīmredzami, ka, ja līguma vērtību veido ieņēmumi, kas nāk gan no līgumslēdzējas iestādes, gan trešām personām,
iespējamo būvuzņēmēju interese par šādu līgumu ir saistīta ar tā kopējo vērtību.
Turpretim apgalvojums, ka tikai līgumslēdzējas iestādes maksāto summu apmērs ir jāņem vērā, aprēķinot līguma vērtību Direktīvas
6. panta nozīmē, ir pretrunā tās mērķim. No tā izrietētu, ka līgumslēdzēja iestāde varētu piešķirt tiesības noslēgt līgumu,
kura kopējā vērtība pārsniedz minētajā 6. pantā minēto apmēru un kurš var interesēt citus aktīvus uzņēmējus tirgū, nepiemērojot
būvdarbu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, kas paredzēta Direktīvā.
Visbeidzot, ir jāatgādina, ka atbilstoši Direktīvas 3. pantam būvdarbu publiskā iepirkuma koncesijas līgumi ir pakļauti noteikumiem
par publiskošanu, kas paredzēti Direktīvā, gadījumā, ja ir sasniegts minētajā tiesību normā noteiktais apmērs. Tā kā šo koncesiju
būtiska īpašība ir tā, ka atlīdzību par būvdarbiem pilnībā vai daļēji dod trešās personas, būtu pretēji Direktīvas pamatā
esošajam mērķim un sistēmai būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu ietvaros tās summas, kas nāk no trešām personām, izslēgt no
līguma vērtības aprēķina Direktīvas 6. panta kontekstā.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka, lai noteiktu tirgus vērtību atbilstoši Direktīvas 6. pantam,
ir jāņem vērā būvdarbu līguma kopējā vērtība no iespējamā darbuzņēmēja viedokļa, kas ietver ne tikai to summu kopumu, ko maksā
līgumslēdzēja iestāde, bet arī visus ieņēmumus no trešām personām.

Par trešo jautājumu
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai, noslēdzot tādu līgumu kā pamata prāvā, līgumslēdzēja iestāde
ir atbrīvota no Direktīvā paredzētās būvdarbu publiskā iepirkuma līguma noslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras ievērošanas
tāpēc, ka saskaņā ar valsts tiesību normām šo Līgumu var noslēgt tikai ar noteiktām juridiskām personām, kam pašām piemīt
līgumslēdzējas iestādes īpašības un kam pašām ir jāpiemēro minētās procedūras, lai noslēgtu iespējamos vēlākos līgumus.
Vispirms ir jānorāda, ka vienīgie šīs direktīvas piemērošanā pieļautie izņēmumi ir tajā skaidri uzskaitītie gadījumi (skat.
pēc analoģijas 1999. gada 18. novembra spriedumu lietā C‑107/98
Teckal
,
Recueil
, I‑8121. lpp., 43. punkts, un 2006. gada 11. maija spriedumu lietā C‑340/04
Carbotermo
un
Consorzio Alisei
,Krājums, I‑4137. lpp., 45. punkts).
Tomēr Direktīvā nav ietverta Direktīvas 92/50 6. pantam pielīdzināma norma, ar kuru no tās piemērošanas jomas tiek izslēgti
publiskā iepirkuma līgumi, kuru slēgšanas tiesības noteiktos apstākļos ir ieguvušas līgumslēdzējas iestādes (skat. pēc analoģijas
iepriekš minētos spriedumus lietā
Teckal
, 44. punkts, un lietā
Carbotermo
un
Consorzio Alisei
, 46. punkts).
Jāatgādina, ka Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts
[publiskā iepirkuma] līgumu, piegādes valsts [publiskā iepirkuma] līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu
slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), 11. pants paredz izņēmumu attiecībā uz līgumslēdzējām iestādēm,
kas cita starpā iegūst tiesības realizēt tirdzniecības centra būvdarbus, kas definēti šīs direktīvas 1. panta 10. punktā.
Tomēr šī tiesību norma
ratione temporis
nav piemērojama faktiem pamata prāvā.
No minētā izriet, ka līgumslēdzēja iestāde nav atbrīvota no Direktīvā paredzētās būvdarbu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas
tiesību piešķiršanas procedūras tāpēc, ka tā plāno noslēgt attiecīgo līgumu ar otru līgumslēdzēju iestādi (skat. pēc analoģijas
iepriekš minēto spriedumu lietā
Teckal
, 51. punkts; 2000. gada 7. decembra spriedumu lietā C‑94/99
ARGE
,
Recueil
, I‑11037. lpp., 40. punkts, un 2005. gada 11. janvāra spriedumu lietā C‑26/03
Stadt Halle
un
RPL Lochau
,Krājums, I‑1. lpp., 47. punkts). Šis konstatējums turklāt neietekmē pēdējās līgumslēdzējas iestādes pienākumu pašai piemērot
Direktīvā paredzēto konkursa procedūru (skat. pēc analoģijas iepriekš minēto spriedumu lietā
Teckal
, 45. punkts).
Ir taisnība, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru uzaicinājums iesniegt piedāvājumus konkurentiem nav obligāts tiem līgumiem, kas
noslēgti starp reģionālu iestādi un no tās juridiski nošķirtu personu, ja reģionālā iestāde kontrolē attiecīgo juridisko personu
tāpat, kā tā kontrolē savus dienestus, un tajā pašā laikā šī persona lielāko daļu savas darbības veic kopā ar šo iestādi vai
iestādēm, kas ir tās turētājas (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Teckal
, 50. punkts, un 2005. gada 13. janvāra spriedumu lietā C‑84/03 Komisija/Spānija, Krājums, I‑139. lpp., 38. un 39. punkts).
Tas, ka
SEDL
ir saimnieciska sabiedrība ar jauktu kapitālu, kurā piedalās privāti fondi, izslēdz to, ka var uzskatīt, ka Roānas komūna
to kontrolē līdzīgi kā tās pašas dienestus. Tiesa nosprieda, ka jebkura privāta kapitāla ieguldīšana uzņēmumā ir pakļauta
privātu interešu apsvērumiem un to mērķi atšķiras no publiskas iestādes mērķiem (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Stadt Halle
un
RPL Lochau
, 49. un 50. punkts). Tiesas izmantotais pamatojums iepriekš minētajā spriedumā lietā
Stadt Halle
un
RPL Lochau
attiecībā uz pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem attiecas arī uz būvdarbu publiskā iepirkuma līgumiem.
No Roānas komūnas, kā arī no Francijas un Polijas valdību apsvērumiem izriet, ka, viņuprāt, Direktīvas lietderīgais efekts
tomēr tiek saglabāts, ja līdzīgi kā šajā gadījumā otrajai līgumslēdzējai iestādei ir jāveic būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu
noslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra visiem vēlākajiem iepirkumiem. Lai nodrošinātu efektīvu konkurenci, nav nozīmes
tam, vai šo procedūru organizē pirmā vai otrā līgumslēdzēja iestāde.
Vispirms jāatgādina, ka Direktīva neietver tiesību normas, kas ļautu to nepiemērot būvdarbu publiskā iepirkuma līguma, kas
noslēgts starp divām līgumslēdzējām iestādēm, gadījumā, pat pieņemot, ka līgumslēdzēja iestāde ir apņēmusies noslēgt līgumus
par visu iepirkuma vērtību ar apakšuzņēmējiem un šajā sakarā veikt Direktīvā paredzētās būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu
noslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras.
Turklāt šajā lietā Līgumā nav paredzēts, ka
SEDL
ir jānoslēdz līgumi par visiem sākotnējiem darbiem ar apakšuzņēmējiem. Cita starpā, kā ģenerāladvokāte pamatoti atzīmē secinājumu
72. punktā, ja otrā līgumslēdzēja iestāde izmanto apakšuzņēmējus, katra nākamā iepirkuma priekšmets bieži varētu atspoguļot
tikai daļu no kopējā iepirkuma. No tā var izrietēt, ka sekojošo līgumu, kuru slēgšanas tiesības piešķir otrā līgumslēdzēja
iestāde, vērtība ir zemāka par Direktīvas 6. panta 1. punkta a) punktā paredzēto. Tādējādi, īstenojot virkni vēlāku iepirkumu,
var izvairīties no Direktīvas piemērošanas.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka līgumslēdzēja iestāde nav atbrīvota no Direktīvā paredzētajām
būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu noslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām tāpēc, ka saskaņā ar valsts tiesību normām
šo līgumu var noslēgt tikai ar noteiktām juridiskām personām, kas pašas ir līgumslēdzējas iestādes un kam savukārt minētās
procedūras ir jāpiemēro, lai veiktu iespējamos sekojošos iepirkumus.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata prāvā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, izņemot tos, kuri radušies minētajiem
lietas dalībniekiem, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
līgums, ar ko pirmā līgumslēdzēja iestāde uztic otrajai līgumslēdzējai iestādei būves celtniecību, ir būvdarbu publiskā iepirkuma
līgums Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu
[slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 13. oktobra Direktīvu
97/52/EK, 1. panta a) punkta izpratnē neatkarīgi no tā, vai ir vai nav paredzēts, ka pirmā līgumslēdzēja iestāde ir vai kļūst
par visas būves vai tās daļas īpašnieci;
2)
lai noteiktu tirgus vērtību atbilstoši Direktīvas 93/37, kas ir grozīta ar Direktīvu 97/52, 6. pantam, ir jāņem vērā būvdarbu
līguma kopējā vērtība no iespējamā darbuzņēmēja viedokļa, kas ietver ne tikai to summu kopumu, ko maksā līgumslēdzēja iestāde,
bet arī visus ieņēmumus no trešām personām;
3)
līgumslēdzēja iestāde nav atbrīvota no Direktīvā 93/37, kas ir grozīta ar Direktīvu 97/52, paredzētajām būvdarbu publiskā
iepirkuma līgumu noslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām tāpēc, ka saskaņā ar valsts tiesību normām šo līgumu var noslēgt
tikai ar noteiktām juridiskām personām, kas pašas ir līgumslēdzējas iestādes un kam savukārt minētās procedūras ir jāpiemēro,
lai veiktu iespējamos sekojošos iepirkumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – franču.