CELEX: 62004CJ0125
Prejudiciālie jautājumi
Vēršanās Tiesā
Valsts tiesa EKL 234. panta izpratnē
Arbitrāžas tiesa

1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Padomes 1990. gada 13. jūnija Direktīvu 90/314/EEK par kompleksiem ceļojumiem,
kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām (OV L 158, 59. lpp., turpmāk tekstā – “Direktīva”) interpretāciju.
2       Šis lūgums tika iesniegts pamata prāvā
Denuit
un
Cordenier
pret
Transorient Mosaïque Voyages et Culture SA
, ceļojumu aģentūru, (turpmāk tekstā – “aģentūra”) par cenu ceļojumam uz Ēģipti.

Atbilstošās tiesību normas
3       Direktīvas 4. panta 4. punkta a) apakšpunkts paredz:
“Līgumā noteiktās cenas nepārskata, ja vien līgums nepārprotami neparedz šādu cenas paaugstināšanas vai pazemināšanas iespēju
un precīzi nenosaka, kā jāaprēķina pārskatītā cena, un ļaujot mainīt vienīgi:
–       transporta izmaksas, ieskaitot degvielas izmaksas,
–       nodevas, nodokļus vai maksājumus, ko iekasē par noteiktiem pakalpojumiem, kā lidostu un ostu nodokļi,
–       konkrētajam kompleksajam pakalpojumam piemērotos valūtas kursus.”
4       Direktīva tika transponēta Beļģijas tiesiskajā regulējumā ar 1994. gada 16. februāra likumu, ar kuru tiek reglamentēti ceļojumu
organizēšanas līgumi un ceļojumu starpnieku līgumi (1994. gada 1. aprīļa
Moniteur belge
, 8928. lpp.), kura 11. panta 1. punkts atbilst Direktīvas 4. panta 4. punkta a) apakšpunktam un kas nosaka:
“Līgumā noteiktās cenas nepārskata, ja vien līgums nepārprotami neparedz šādu iespēju un precīzi nenosaka, kā jāaprēķina pārskatītā
cena, un ļaujot mainīt vienīgi:
a) ceļojumam piemēroto valūtas kursu un/vai
b) transporta izmaksas, ieskaitot degvielas izmaksas, un/vai
c) nodevas, nodokļus vai maksājumus, ko iekasē par noteiktiem pakalpojumiem.
Šajā gadījumā ir nepieciešams, lai izmaiņas varētu vienlīdz tikt vērstas uz cenas samazināšanu.”

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
5       Denuī [
Denuit
] un viņa sieva Kordenjē [
Cordenier
], prasītāji pamata lietā, kas sev un savam bērnam Tjerī [
Thierry
] aģentūrā par kopīgu cenu bija rezervējuši ceļojumu un izmitināšanu Ēģiptē, proti, kompleksu pakalpojumu, kas kopumā izmaksāja
EUR 2765 un kas ietver lidojumu no Briseles un atpakaļ, kā arī braucienu ar kuģi pa Nīlu no 2003. gada 2. līdz 9. martam.
6       Aģentūras noteiktajos nosacījumos ir minēts, ka “maksa par šiem pakalpojumiem tika aprēķināta, ņemot vērā dolāra kursu, kas
pastāvēja šīs brošūras izveidošanas laikā (2002. gada janvārī kurss: EUR 1 = USD 0,91). Visas izmaiņas, kas sākotnējo cenu
paaugstina vai pazemina par 10%, mums ļauj piemērot mūsu cenu”.
7       Pēc ceļojuma prasītāji pamata lietā lūdza aģentūru atmaksāt daļu no kopējās iemaksātās naudas summas, tas ir, EUR 217,61,
uzsverot, ka cena ir jāsamazina atbilstoši noteiktajai pakalpojumu cenai dolāros, ņemot vērā šīs valūtas kursa izmaiņas, kas
aizbraukšanas dienā bija USD 1,08 par EUR 1.
8       Aģentūra atteica atlīdzību prasītājiem pamata lietā, pamatojoties tostarp uz 1994. gada 16. februāra likuma 11. panta 1. punktu.
9       Tāpēc prasītāji pamata lietā iesniedza prasības pieteikumu
Collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages
[Ceļojumu tiesvedības komisijas Arbitrāžas koledža], kas ir Beļģijas bezpeļņas organizācija.
10     Ņemot vērā to, ka celtās prasības izskatīšanai ir nepieciešama Direktīvas 4. panta 4. punkta interpretācija,
Collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Ja noteikums līgumā, kas noslēgts starp patērētāju un organizatoru un/vai pārstāvi, paredz vienīgi iespēju paaugstināt cenu,
precīzi nosakot, kā jāaprēķina pārskatītā cena, un ļaujot mainīt vienīgi Direktīvas 4. panta 4. punkta a) daļā noteikto, vai
minētais pants jāinterpretē tādējādi, ka pie tiem pašiem aprēķina noteikumiem vienlīdz pastāv neizteikts pienākums pazemināt
cenu?
2)       Ja noteikums līgumā, kas noslēgts starp patērētāju un organizatoru un/vai pārstāvi, paredz iespēju paaugstināt vai pazemināt
cenu, precīzi nosakot, kā jāaprēķina pārskatītā cena, un ļaujot mainīt vienīgi Direktīvas 4. panta 4. punkta a) daļā noteikto,
vai minētais pants jāinterpretē tādējādi, ka tas padara šādu noteikumu par spēkā neesošu vai arī aprobežojas ar cenas paaugstināšanas
atzīšanu par spēkā neesošu?
3)       Ja noteikums līgumā, kas noslēgts starp patērētāju un organizatoru un/vai pārstāvi, paredz iespēju paaugstināt vai pazemināt
cenu vienīgi organizatoram un/vai pārstāvim, precīzi nosakot, kā jāaprēķina pārskatītā cena, un ļaujot mainīt vienīgi Direktīvas
4. panta 4. punkta a) daļā noteikto, vai minētais pants jāinterpretē tādējādi, ka tas padara šādu noteikumu par spēkā neesošu
vai arī par spēkā neesošu atzīst tikai cenas paaugstināšanu?
4)       Ja noteikums līgumā, kas noslēgts starp patērētāju un organizatoru un/vai pārstāvi, paredz iespēju paaugstināt vai pazemināt
cenu gan par labu organizatoram un/vai pārstāvim, gan patērētājam, precīzi nosakot, kā jāaprēķina pārskatītā cena, un ļaujot
mainīt vienīgi Direktīvas 4. panta 4. punkta a) daļā noteikto, vai minētais pants jāinterpretē tādējādi, ka tas uzliek par
pienākumu organizatoram un/vai pārstāvim pazemināt cenu, ja to nav lūdzis patērētājs?”

Par Tiesas kompetenci
11     Sākumā ir jāizvērtē, vai
Collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages
ir jāuzskata par tiesu EKL 234. panta izpratnē.
12     Lai izvērtētu, vai iestādei, kura iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir dalībvalsts tiesas raksturs EKL 234. panta
izpratnē, Tiesa ņem vērā tādu faktu kopumu kā iestādes likumiskā izcelsme, vai tā ir pastāvīga, vai tās jurisdikcijai ir obligāts
raksturs, vai procesā tiek ievērots sacīkšu princips, vai tajā tiek piemērotas tiesību normas un vai tā ir neatkarīga (skat.
1997. gada 17. septembra spriedumu lietā C‑54/96
Dorsch Consult
,
Recueil
, I‑4961. lpp., 23. punkts, un tajā minētā judikatūru, un 2002. gada 30. maija spriedumu lietā C‑516/99
Schmid
,
Recueil
, I‑4573. lpp., 34. punkts).
13     Saskaņā ar Tiesas judikatūru ar līgumu nodibināta arbitrāžas tiesa nav uzskatāma par dalībvalsts tiesu EKL 234. panta izpratnē,
jo līgumslēdzējām pusēm nav ne tiesiska, ne faktiska pienākuma nodot viņu strīdu arbitrāžā un tādēļ, ka attiecīgās dalībvalsts
valsts iestādes nav iesaistītas lēmuma pieņemšanā par strīda izskatīšanu arbitrāžā, ne arī tām pēc pašu iniciatīvas jānodod
strīds izskatīšanai arbitrāžā (skat. 1982. gada 23. marta spriedumu lietā 102/81 “
Nordsee
”
Deutsche Hochseefischerei
,
Recueil
, 1095. lpp., 10.–12. punkts, un 1999. gada 1. jūnija spriedumu lietā C‑126/97
Eco Swiss
,
Recueil
, I‑3055. lpp., 34. punkts).
14     Pamata lietā no lēmuma iesniegt prejudiciālos jautājumus izriet, ka prasības pieteikums tika iesniegts
Collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages
uz arbitrāžas līguma pamata, kas noslēgts starp lietas dalībniekiem.
15     Beļģijas tiesību akti nepadara prasības celšanu šādā arbitrāžas tiesā par vienīgo līdzekli izšķirt strīdu, jo īpaši – pret
ceļojumu starpnieku. Protams, parastai tiesai, ja tajā izskatīšanai ir nodota prasība, kas ir arbitrāžas līguma priekšmets,
ir jāpaziņo, ka tā nav kompetenta izšķirt šo strīdu, pamatojoties uz Beļģijas Tiesvedības kodeksa 1679. panta 1. punktu. Tomēr
vēršanās
Collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages
nav obligāta tajā ziņā, ka, ja pušu starpā nav noslēgts arbitrāžas līgums, tās var lūgt parasto tiesu izšķirt strīdu.
16     Tā kā pamata lietā līgumslēdzējām pusēm nav ne tiesiska, ne faktiska pienākuma savu strīdu nodot izskatīšanai arbitrāžā un
tā kā Beļģijas valsts iestādes nav iesaistītas lēmuma pieņemšanā par strīda izskatīšanu arbitrāžā,
Collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages
nav uzskatāma par dalībvalsts tiesu EKL 234. panta izpratnē.
17     Tā rezultātā Tiesa nav kompetenta lemt par
Collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages
iesniegtajiem jautājumiem.

Par tiesāšanās izdevumiem
18     Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata
Collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages
, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas
dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Tiesa nav kompetenta lemt par
Collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages
iesniegtajiem jautājumiem.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – franču.