CELEX: 62003CJ0109
Telekomunikācijas
Direktīva 98/10/CE
Balss telefona atvērtais tīkls
Informācijas sniegšana par abonentiem
Cenas noteikšana

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz to, kā interpretēt 6. panta 3. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada
26. februāra Direktīvā 98/10/EK par atvērtā tīkla noteikuma (
ONP
) attiecināšanu uz balss telefonijas un vispārējo sakaru pakalpojumu sniegšanu konkurences apstākļos (OV L 101, 24. lpp.,
turpmāk tekstā – “Direktīva”).
Šis lūgums tika iesniegts prāvā starp
KPN Telecom BV
(turpmāk tekstā – “
KPN
”) un
Onafhankelijke Post ne Telecommunicatie Autoriteit
(Neatkarīgā pastu un telekomunikāciju pārvalde, turpmāk tekstā – “
OPTA
”) sakarā ar to, ka privātuzņēmējiem tika sniegta konkrēta informācija par
KPN
abonentiem ar mērķi palīdzēt šiem uzņēmumiem izveidot abonentu sarakstu.

Atbilstošās tiesību normas
Direktīvas 1. panta 1. punkts nosaka:
“Šī direktīva attiecas uz noteikumu saskaņošanu par atklātu un efektīvu piekļuvi fiksētajiem publiskajiem telefonu tīkliem
un fiksētajiem publisko telefona sakaru pakalpojumiem un to izmantošanu atvērtos un konkurētspējīgos tirgos, ievērojot atvērtā
tīkla noteikumu principus.
Tās mērķis ir visā Kopienā nodrošināt kvalitatīvu fiksēto publisko telefona sakaru pakalpojumu pieejamību un definēt pakalpojumu
kopumu, kuri kā vispārējie pakalpojumi, ņemot vērā valstu īpašos nosacījumus, par pieejamu cenu būtu pieejami visiem lietotājiem,
ieskaitot patērētājus.”
[Neoficiāls tulkojums]
Direktīvas 2. panta 2. punkta f) apakšpunktā “vispārējie pakalpojumi” ir definēti kā “noteikts konkrētas kvalitātes pakalpojumu
minimālais kopums, kas ir pieejams visiem lietotājiem neatkarīgi no to ģeogrāfiskās atrašanās vietas un, ņemot vērā īpašus
valsts nosacījumus, par pieejamu cenu”.
Direktīvas 6. pants paredz:
“1.      Šā panta noteikumi attiecas uz attiecīgo tiesību aktu, piemēram, Direktīvas 95/46/EK un Direktīvas 97/66/EK prasībām par personas
datu un privātās dzīves aizsardzību.
2.      Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)      abonentiem ir tiesības tikt ierakstītiem publiski pieejamos abonentu sarakstos, ir tiesības šādu ierakstu labot vai pieprasīt
tā izņemšanu no saraksta;
b)      visu to abonentu saraksti, kuri nav izteikuši iebildumus pret viņu iekļaušanu sarakstos, kuros ir norādīti fiksētā, mobilā
un personiskā tālruņa numuri, ir pieejami formātā, kuru apstiprinājusi valsts regulatīvā iestāde, iespiestā vai elektroniskā
veidā, un tie tiek regulāri precizēti;
c)      visiem lietotājiem, tostarp arī publisko taksofonu lietotājiem, ir pieejams vismaz viens telefonu uzziņu dienests par visiem
sarakstā ietvertajiem abonentiem.
[Neoficiāls tulkojums]
3.      Lai nodrošinātu 2. punkta b) un c) apakšpunktā minēto pakalpojumu sniegšanu, dalībvalstis nodrošina, ka visas organizācijas,
kas piešķir numurus abonentiem, ievēro visus pamatotos lūgumus sniegt attiecīgo informāciju noteiktā formātā un pēc noteikumiem,
kas ir atbilstīgi, ar izmaksām pamatoti un nediskriminējoši.
4.      Dalībvalstis nodrošina, ka organizācijas, kas sniedz 2. punkta b) un c) apakšpunktā minētos pakalpojumus, savā rīcībā un informācijas
sniegšanas veidā ievēro [nediskriminācijas] principu.”
Nīderlandē jautājumus, uz kuriem attiecas Direktīva, reglamentē 1988. gada 26. oktobra
Wet op de telecommunicatievoorzieningen
(likums par telekomunikācijām;
Staatsblad 1988
, 520. lpp., turpmāk tekstā – “
WTV
”), kā arī 1998. gada 10. novembra
Besluit ONP huurlijnen en telefonie
(noteikumi par iznomātām līnijām un ATP telefonizāciju;
Staatsblad 1998
, 639. lpp., turpmāk tekstā – “
BOHT
”), kas ir izdoti minētā likuma, it īpaši tā 7.1. panta un 7.5. panta, īstenošanai.

BOHT
43. pants paredz:
“Jebkurš, kas dara zināmu informāciju par numuriem [..], sniedz ziņas par šādiem numuriem un ar tiem saistīto informāciju
saskaņotā formātā, pamatojoties uz taisnīgiem, uz ienākumiem vērstiem un nediskriminējošiem nosacījumiem, un ar mērķi sniegt
informāciju tās iekļaušanai abonentu sarakstos un izziņu sniegšanai [..].”

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

KPN
ir vispārējo balss telefonijas pakalpojumu sniedzējs Nīderlandē.
Denda International vof
, kas ir kļuvusi par
Denda Multimedia BV
(turpmāk tekstā – “
Denda
”), dibināta Nīderlandē, un
Topware CD-Service AG
(turpmāk tekstā – “
Topware
”), dibināta Vācijā, faktisko apstākļu rašanās laikā, attiecībā uz kuriem iesniedzējtiesai jālemj, nodarbojās ar telefona
abonentu sarakstu izdošanu gan drukātā, gan elektroniskā formātā. Šie saraksti sākotnēji tika izlaisti CD-ROM formātā vēlākai
ievietošanai internetā.
No iesniedzējatiesas rīkojuma izriet, ka
Denta
un
Topware
pieprasīja, lai
PPT Telecom BV
, kas līdz 1998. gadam bija
KPN
priekštecis, tiem paziņo attiecīgos šo balss telefona pakalpojuma abonentu datus, vēloties izveidot savus abonentu sarakstus.
Papildus stingri noteiktiem pamata datiem, tādiem kā abonenta uzvārds, adrese, pilsēta un telefona numurs, ka arī, iespējams,
abonenta pasta indekss un norāde uz faktu, ka numurs tiek lietots tikai kā telefona numurs, šie divi uzņēmumi bija jo īpaši
ieinteresēti papildu datu, izņemot reklāmas sludinājumu, saņemšanā, kas tika ievietoti
KPN
priekšteča izdotajās baltajās abonentu saraksta lapās. Tas, piemēram, nozīmēja papildu norādi uz profesiju, citu uzvārdu,
reģistrāciju citā pašvaldībā vai abonentu papildu mobilā telefona numurus.

KPN
priekštecis atteicās iesniegt šo papildu informāciju
Denda
un
Topware
. Tāpat tas atteicās paziņot arī pamata datus par cenu, kas ir zemāka par NLG 0,85 par vienību, kas, pēc šo uzņēmumu domām,
bija stipri pārspīlēta. Tādēļ uzņēmumi iesniedza
OPTA
sūdzību ar lūgumu konstatēt, ka
KPN
priekštecis ir pārkāpis
WTV
un
BOHT
normas.
Ar 1999. gada 29. septembra lēmumu
OPTA
nolēma, ka, no vienas puses,
KPN
nebija pienākuma sniegt
Denda
un
Topware
papildu datus, ko tās vēlējās iegūt, un, no otras puses, ka
KPN
pieprasītajai cenai par datu piegādi bija jābūt zemākai nekā NLG 0,005 par informācijas vienību.

KPN
, kā arī
Denda
un
Topware
iesniedza sūdzību par šo
OPTA
lēmumu. Ar diviem 2000. gada 4. decembra lēmumiem
OPTA
grozīja savu sākotnējo lēmumu un nolēma, ka
KPN
jāsniedz arī papildu dati, kas attiecas uz vienu vai vairākiem mobilā telefona numuriem, abonenta profesiju un uz iespējamām
norādēm par šo abonentu citās pašvaldībās
.

KPN
un
Denda
savukārt pārsūdzēja šos lēmumus
Arrondissementsrechtbank te Rotterdam
(Roterdamas Apgabala tiesa, Nīderlande), bet minētās prasības tika noraidītas kā nepamatotas.
College van Beroep voor het bedrijfsleven
, kurā šīs sabiedrības cēla apelācijas sūdzību, apšaubīja, ka minēto
WTV
un
BOHT
normu interpretācija ir veikta saskaņā ar Direktīvu.
Ņemot vērā to, ka Direktīvas 6. panta 3. punkta interpretācija ir nepieciešama, lai atrisinātu strīdu,
College van Beroep voor het bedrijfsleven
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai vārdi “attiecīgā informācija” Direktīvas 98/10/EK [..] 6. panta 3. punktā  jāinterpretē tādējādi, ka tie nozīmē tikai
attiecīgo organizāciju piešķirtos telefona numurus ar personas, kurai numurs ir piešķirts, uzvārdu, adresi, pilsētu un pasta
indeksu, kā arī iespējamo norādi uz to, ka numurs tiek lietots (tikai) kā telefaksa numurs, vai šie vārdi nozīmē arī citus
datus, kuri ir minētās organizācijas rīcībā, tādus kā papildu norāde uz profesiju, uz citu uzvārdu, citu pašvaldību vai mobilā
telefona numuriem?
2)      Vai izteiciens “ievēro visus pamatotos lūgumus [..] pēc noteikumiem, kas ir atbilstīgi, ar izmaksām pamatoti un nediskriminējoši”,
kas ir iekļauts pirmajā jautājumā minētajā normā, ir jāinterpretē tādējādi, ka:
a)     personas, kurai numurs ir piešķirts, numurus kopā ar uzvārdu, adresi, pilsētu un pasta indeksu izsniedz pret atlīdzību, kuras
apmērs nosedz marginālās izmaksas, ko radījusi faktiska datu publiskošana,
b)     dati, izņemot tos, kas ir iekļauti a) apakšpunktā, ir jāpublisko par samaksu, kas ir paredzēta, lai segtu izmaksas, kuras
šo datu sniedzējs deklarē kā tādas, kas radušās šo datu iegūšanas vai sniegšanas rezultātā?”

Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, kuri ir tie dati, uz kuriem attiecas Direktīvas 6. panta 3. punkta termins
“attiecīga informācija”.
Vispirms jāatzīst, ka Direktīvas 6. panta 3. punkts nesniedz nekādu termina “attiecīga informācija” definīciju attiecībā uz
abonentiem, par kuriem organizācijām, kas piešķīra telefona numurus, ir jāsniedz informācija trešām personām. Tādējādi šis
termins ir jāinterpretē tā kontekstā, ņemot vērā Direktīvas mērķi.
Tādējādi no Direktīvas 1. panta 1. punkta otrās daļas izriet, ka tās mērķi ir visā Kopienā nodrošināt kvalitatīvu fiksēto
publisko telefona sakaru pakalpojumu pieejamību un definēt pakalpojumu kopumu, kuri kā vispārējie pakalpojumi, ņemot vērā
valstu īpašos nosacījumus, par pieejamu cenu būtu pieejami visiem lietotājiem, ieskaitot patērētājus, un kā izriet no Direktīvas
nosaukuma – “konkurences apstākļos”.
Tādējādi Direktīva ir vērsta uz to, lai līdzsvarotu vispārējo pakalpojumu sniedzēja īpašās intereses ar uzņēmumu, kas darbojas
šajā konkurences sektorā, kā arī lietotāju, tostarp patērētāju, interesēm.
Vispirms, attiecībā uz vispārējiem pakalpojumiem ir jāatgādina, ka tie ir definēti Direktīvas 2. panta 2. punkta f) apakšpunktā
kā noteikts konkrētas kvalitātes pakalpojumu minimālais kopums, kas ir pieejams visiem lietotājiem neatkarīgi no to ģeogrāfiskās
atrašanās vietas un, ņemot vērā īpašus valsts nosacījumus, par pieejamu cenu.
Tādējādi, kā Komisija pareizi uzskata, no vārdiem “lai nodrošinātu 2. punkta b) un c) apakšpunktā minēto pakalpojumu sniegšanu”,
kas ir Direktīvas 6. panta 3. punkta sākumā, ir skaidrs, ka dalībvalstu pienākums ir nodrošināt, lai organizācijas, kuras
piešķir telefona numurus abonentiem, atbilstu visām saprātīgām prasībām par attiecīgas informācijas sniegšanu un iekļaujas
vispārējo pakalpojumu sniegšanas kontekstā.
Tādējādi ir jāizlemj, kuri ir tie dati, kas ir nepieciešami šāda pakalpojuma sniegšanas nodrošināšanai.
Šajā sakarā Direktīvas 6. panta 2. punkta b) apakšpunkts min tikai to, ka sarakstiem, lai tie būtu pieejami lietotājiem, ir
jāsatur visi dati par abonentiem, kuri nav izteikuši iebildumus pret viņu iekļaušanu sarakstos, ieskaitot to fiksētos, mobilos
un personīgos tālruņa numurus. Kā
KPN
to ir pareizi uzsvērusi, no tā izriet, ka citi dati, kas nav minēti šajā normā, nav nepieciešami, lai izveidotu abonentu
sarakstus vispārējo pakalpojumu ietvaros.
Tomēr ir jāiztirzā jautājums, vai šāds datu ierobežojums kontekstā, kad jāsniedz informācija vispārējo pakalpojumu sniedzēja
konkurentiem, atbilst telekomunikāciju tirgus liberalizācijas prasībām, kas ir Direktīvas izdošanas pamatā.
OPTA
un
Denda
to stipri apšauba un norāda, ka vienīgi plaša iesniedzamo datu jēdziena interpretācija nodrošina taisnīgu konkurences līmeni.

KPN
uzskata, ka Direktīva tomēr nav domāta tam, lai trešās personas gūtu labumu no vispārējo pakalpojumu sniedzēja centieniem,
tādiem kā papildu datu izmaksu ziņā dārgā vākšana, jo tādi centieni neietilpst šo pakalpojumu sniegšanas pienākumos šaurā
nozīmē. Jebkura cita Direktīvas interpretācija novestu pie izkropļotas to uzņēmumu savstarpējās konkurences, kuri izdod abonentu
sarakstus, jo vienam no viņiem būtu jāpalīdz saviem konkurentiem, bet tiem šajā sakarā nerastos nekādas saistības.
Tādējādi ir jākonstatē, ka Direktīva vairākkārt uzsver savu mērķi, kas ir – veicināt konkurētspējīga tirgus attīstību telekomunikāciju
jomā. Kas attiecas it īpaši uz abonentu sarakstiem, septītais Direktīvas apsvērums norāda, ka “uzziņu pakalpojumu sniegšana
ir konkurējoša darbība”. Turklāt, ciktāl tas paredz uzziņu par abonentiem sniegšanu konkurējošiem uzņēmumiem, Direktīvas 6. panta
3. punkts apstiprina šo mērķi.
Fakts, ka attiecīgajā dalībvalstī pastāv citi uzņēmumi, kas izdod abonentu sarakstus, nevis tikai tādi vispārējo pakalpojumu
sniedzēji kā
Denda
un
Topware
, liecina, ka faktiski veiksmīgi ir attīstījies konkurētspējīgs abonentu sarakstu tirgus.
Tomēr nevar izslēgt, ka atteikums sniegt minētos datus, par ko tiek spriests pamata prāvā, var ietekmēt apstākļus, kuros šāds
konkurētspējīgs abonentu sarakstus piedāvājošo uzņēmumu tirgus varētu attīstīties. Kas attiecas uz šiem apstākļiem, Direktīvas
6. panta 3. punkts paredz, ka tiem jābūt “atbilstīgiem, ar izmaksām pamatotiem un nediskriminējošiem”. Tādējādi, ja vispārējo
pakalpojumu sniedzējs ievēro prasības, kas ir paredzētas šajā normā, tam nav obligāti jāsniedz visi konkurenta pieprasītie
papildu dati.
No tā izriet, ka atteikums sniegt trešām personām datus, kas nav minēti Direktīvas 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā, ir saderīgs
ar telekomunikāciju tirgus liberalizāciju, kas ir viens no Direktīvas mērķiem.
Visbeidzot, kas attiecas uz īpašām lietotāju, ieskaitot patērētāju, interesēm, šīs galvenokārt ir tās personas, kurām būtu
jāgūst labums no konkurētspējīgiem nosacījumiem attiecīgajā tirgū saskaņā ar Direktīvas 1. panta 1. punkta otro daļu. Direktīvas
septītais apsvērums nosaka, ka lietotāji un patērētāji “vēlas saņemt pilnīgus abonentu sarakstus un izziņu pakalpojumus par
visiem telefona abonentiem un viņu tālruņu numuriem, (ieskaitot fiksētā tīkla, mobilā telefona un personisko tālruņa numurus)”,
un šis formulējums tiek pārņemts minētās Direktīvas 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā.
Tomēr lietotāju nepieciešamībai saņemt šādu informāciju atbilst viņu tiesības saskaņā ar Direktīvas 6. panta 2. punkta a) apakšpunktu,
proti, ne tikai tikt ierakstītiem publiski pieejamos abonentu sarakstos, bet arī pieprasīt, lai šis ieraksts tiktu labots
vai pilnīgi vai daļēji izņemts no saraksta. Līdzīgi kā uz to pareizi ir norādījusi arī Komisija, Direktīvas 6. panta 1. punkts
nepārprotami norāda uz noteiktiem Kopienas noteikumiem par personas datu un privātās dzīves aizsardzību.
Turklāt, kā Tiesa jau ir nospriedusi citā kontekstā attiecībā uz Direktīvas 6. panta 2. punkta piemērošanu, no šī noteikuma
izriet princips, ka katrs operators saglabā tādu savu abonentu sarakstu, kuri nevēlas tikt iekļauti vispārējā sarakstā, un
neziņo šo abonentu uzvārdus vispārējā telefona abonentu saraksta izdevējiem (2001. gada 6. decembra spriedums lietā C‑146/00
Komisija/Francija,
Recueil
, I‑976. lpp.
,
68. punkts).
Tādējādi ir jākonstatē, ka personas datu un privātās dzīves aizsardzība ir svarīgākais faktors, kas jāņem vērā, nosakot tos
datus, kurus operatoram obligāti ir jāsniedz trešai konkurējošai personai. Faktiski, plašāka pieeja, kas pieprasa visu operatoram
piederošo datu sniegšanu neatkarīgi no to veida, jebkurā gadījumā izņemot tos datus, kas attiecas uz abonentiem, kuri nevēlas
nekādā gadījumā figurēt publicētā sarakstā, nav saderīga nedz ar šo datu aizsardzību, nedz arī ar šo personu privātās dzīves
aizsardzību.
Tādējādi arī šo pakalpojumu lietotāju, ieskaitot patērētāju, īpašo interešu ievērošana nepamato termina “attiecīga informācija”
paplašinātu interpretāciju.
No visiem šiem minētajiem apsvērumiem attiecībā uz dažādām skartajām interesēm izriet, ka termins “attiecīga informācija”,
kas ir iekļauts Direktīvas 6. panta 3. punktā, ir jāinterpretē šauri. Tādējādi organizācijām, kuras piešķir telefona numurus,
jāpaziņo trešām personām tikai to abonentu dati, kuri nav tieši iebilduši pret to iekļaušanu publicētajā abonentu sarakstā
un kas ir pietiekami, lai abonentu saraksta lietotājiem ļautu identificēt to meklēto abonentu. Principā šie dati ietver abonentu
uzvārdu un adresi, ieskaitot pasta indeksu, kā arī citus to telefona numurus, kurus tiem ir piešķīrusi attiecīga organizācija.
Ņemot to visu vērā, kā uzskata Komisija un kā ir norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 28. punktā, valsts līmenī var pastāvēt
atšķirības balss telefonijas pakalpojumu lietotāju pieprasījumā. Tiktāl, cik tas attiecas uz terminu “attiecīga informācija”,
Direktīva netiecas pēc visu kritēriju, kuri var šķist vajadzīgi abonentu identificēšanai, harmonizēšanas, dalībvalstis saglabā
pilnvaras noteikt, vai īpašos valsts apstākļos noteikti, konkrēti papildu dati ir sniedzami trešām personām.
Tādējādi atbilde uz pirmo jautājumu ir – Direktīvas 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tā, ka termins “attiecīga informācija”
attiecas tikai uz to abonentu datiem, kuri nav tieši iebilduši pret to iekļaušanu publicētajā abonentu sarakstā un kas ir
pietiekami, lai abonentu saraksta lietotājiem ļautu identificēt to meklēto abonentu. Principā, šie dati ietver abonenta uzvārdu
un adresi, ieskaitot pasta indeksu, kā arī citus tā telefona numurus, kurus šī organizācija tam ir piešķīrusi. Tomēr dalībvalstis
var paredzēt citu datu sniegšanu lietotājiem, ja īpašos valsts apstākļos tie ir nepieciešami abonenta identifikācijai.

Par otro jautājumu
Otrajā jautājumā iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, kuras ar datu vākšanu un informācijas par abonentiem sniegšanu saistīto
darbu izmaksas var iekļaut datu sniegšanas cenā Direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē.
Šajā ziņā ir tikai jākonstatē, kā to pareizi uzskata
OPTA
un
Denda
, ka abonentu pamata datu, piemēram, uzvārds, adrese un telefona numurs, iegūšana ir nesaraujami saistīta ar telefona pakalpojumiem
un neprasa papildu piepūli no vispārējo pakalpojumu sniedzēja puses.
Kā ģenerāladvokāts uzsver savu secinājumu 49. punktā, datu iegūšanas vai sniegšanas izmaksas atšķirībā no izmaksām, kas rodas,
sniedzot datus trešām personām, jebkurā gadījumā ir jāsedz balss telefonijas pakalpojuma sniedzējam un tās jau ir iekļautas
šāda pakalpojuma izmaksās un ieņēmumos. Šādos apstākļos, pieprasot papildu maksu ar mērķi segt ar datu ieguvi saistītos izdevumus
no personām, kas pieprasa pieeju datiem, novestu pie nepamatotas šo izmaksu pārmērīgas kompensēšanas.
No tā izriet, ka, sniedzot šos datus konkurējošiem uzņēmumiem abonentu sarakstu izdevēju tirgū, vispārējo pakalpojumu sniedzējs
var pieprasīt tikai papildu izmaksu segšanu saistībā ar šo datu paziņošanu, neieskaitot izmaksas par šo datu ieguvi.
Tomēr risinājums būs savādāks to papildu datu iegūšanas gadījumā, par kuru ieguvi vispārējo pakalpojumu sniedzējam jau bija
jāuzņemas papildu izmaksas. Tādā gadījumā, ja vispārējo pakalpojumu sniedzējs nolemj sniegt šos datus trešām personām, pat
ja to nepieprasa Direktīva, neviens Direktīvas noteikums neiebilst pret to, ka var pieprasīt tikai šādu papildu izmaksu segšanu
ar nosacījumu, ka trešās personas savstarpēji netiek diskriminētas.
Tādējādi atbilde uz otro jautājumu ir – Direktīvas 6. panta 3. punkts tiktāl, cik tas paredz attiecīgas informācijas sniegšanu
trešām personām saskaņā ar noteikumiem, kas ir atbilstīgi, ar izmaksām pamatoti un nediskriminējoši, ir jāinterpretē šādi:
–        attiecībā uz tādiem datiem kā personas uzvārds un adrese, un tai piešķirtais telefona numurs, vispārējo pakalpojumu sniedzējs
var pieprasīt tikai tādu papildu izmaksu segšanu, kas ir faktiski radušās, paziņojot datus trešām personām;
–        attiecībā uz papildu datiem, kuri šim pakalpojumu sniedzējam nav obligāti jāsniedz trešām personām, tas drīkst pieprasīt tādu
papildu izmaksu segšanu, kuras tam ir radušās, iegūstos šos datus, izņemot izmaksas par datu nodošanu, ar nosacījumu, ka trešās
personas savstarpēji netiek diskriminētas.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
6. panta 3. punkts 1998. gada 26. februāra Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 98/10/EK par atvērtā tīkla noteikuma (
ONP
) attiecināšanu uz balss telefonijas un vispārējo sakaru pakalpojumu sniegšanu konkurences apstākļos ir jāinterpretē tādējādi,
ka termins “attiecīga informācija” attiecas tikai uz to abonentu datiem, kuri nav tieši iebilduši pret to iekļaušanu publicētajā
abonentu sarakstā un kas ir pietiekami, lai abonentu saraksta lietotājiem ļautu identificēt to meklēto abonentu. Principā
šie dati ietver abonenta uzvārdu un adresi, ieskaitot pasta indeksu, kā arī citus tā telefona numurus, kurus šī organizācija
tam ir piešķīrusi. Tomēr dalībvalstis var paredzēt citu datu sniegšanu lietotājiem, ja īpašos valsts apstākļos tie ir nepieciešami
abonenta identifikācijai.
2)
Direktīvas 6. panta 3. punkts,  tiktāl, cik tas paredz attiecīgas informācija sniegšanu trešām personām pēc noteikumiem, kas
ir atbilstīgi, ar izmaksām pamatoti un nediskriminējoši, ir jāinterpretē šādi:
–
attiecībā uz tādiem datiem kā personas uzvārds un adrese, un tai piešķirtais telefona numurs, vispārējo pakalpojumu sniedzējs
var pieprasīt tikai tādu papildu izmaksu segšanu, kas ir faktiski radušās, paziņojot datus trešām personām;
–
attiecībā uz papildu datiem, kuri šim pakalpojumu sniedzējam nav obligāti jāsniedz trešām personām, tas drīkst pieprasīt tādu
papildu izmaksu segšanu, kuras tam ir radušās, iegūstos šos datus, izņemot izmaksas par datu nodošanu, ar nosacījumu, ka trešās
personas savstarpēji netiek diskriminētas.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.