CELEX: 62009CJ0152
Skupna kmetijska politika
Integrirani administrativni in kontrolni sistem za nekatere sheme pomoči
Shema enotnega plačila
Uredba (ES) št. 1782/2003
Izračun pravic do plačil
Člen 40(5)
Kmetovalci, ki so v referenčnem obdobju morali izpolnjevati kmetijsko-okoljske obveznosti
Člen 59(3)
Regionalno izvajanje sheme enotnega plačila
Člen 61
Različne vrednosti na enoto za hektarje trajnih pašnikov in za vse druge upravičene hektarje

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 40(5) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra
2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za
kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES)
št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL L 270, str. 1, in popravek
v UL 2004, L 94, str. 70), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 319/2006 z dne 20. februarja 2006 (UL L 58, str.
32, v nadaljevanju: Uredba št. 1782/2003)
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med A. Grootesom in Amt für Landwirtschaft Parchim (urad za kmetijstvo v Parchimu)
glede statusa, ki naj se podeli neki parceli (v nadaljevanju: sporno zemljišče), in sicer status ornega zemljišča ali trajnega
pašnika, zaradi izračuna pravic do plačil.

Pravni okvir

Pravo Unije
Uredba št. 1782/2003
V okviru reforme skupne kmetijske politike je Svet Evropske unije sprejel Uredbo št. 1782/2003, ki določa skupna pravila za
sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in nekatere sheme podpor za kmete.
Uredba št. 1782/2003 med drugim določa shemo dohodkovne podpore za kmete. Ta shema je v členu 1, druga alinea, te uredbe opredeljena
kot „shema enotnega plačila“. Na to shemo se nanaša naslov III navedene uredbe.
Člen 34(2), prvi pododstavek, Uredbe št. 1782/2003 določa:
„Kmetje vložijo zahtevke za shemo enotnega plačila do datuma, ki ga določijo države članice, vendar najkasneje do 15. maja.“
Člen 37(1) te uredbe določa:
„Referenčni znesek je triletno povprečje celotnih zneskov plačil, ki so bila odobrena kmetu v okviru shem podpore, navedenih
v Prilogi VI, izračunan in prilagojen v skladu s Prilogo VII v vsakem koledarskem letu referenčnega obdobja, navedenega v
členu 38.
[…]“
V skladu s členom 38 navedene uredbe referenčno obdobje zajema koledarska leta 2000, 2001 in 2002.
Člen 40 te uredbe z naslovom „Težavni primeri“ določa:
„1.      Z odstopanjem od člena 37 ima kmet, čigar proizvodnja je bila oškodovana med referenčnim obdobjem zaradi višje sile ali izjemnih
okoliščin, ki so se pojavile pred ali med navedenim referenčnim obdobjem, pravico zaprositi, da se referenčni znesek izračuna
na podlagi koledarskega leta ali koledarskih let v referenčnem obdobju, ko ni bila prizadejana škoda zaradi višje sile ali
izjemnih okoliščin.
2.      Če je bila med celotnim referenčnim obdobjem proizvodnja prizadeta zaradi višje sile ali izjemnih okoliščin, država članica
izračuna referenčni znesek na podlagi obdobja od leta 1997 do leta 1999 ali v primeru sladkorne pese, sladkornega trsa in
cikorije na podlagi najbližjega tržnega leta pred reprezentativnim obdobjem, izbranim v skladu s točko K Priloge VII. Smiselno
se uporablja odstavek 1.
3.      O primeru višje sile ali izjemnih okoliščinah, o katerem se pristojen organ prepriča na podlagi ustreznih dokazov, mora zadevni
kmet pisno obvestiti organ v roku, ki ga določi vsaka država članica.
4.      Višj[o] sil[o] ali izjemne okoliščine prizna pristojen organ v primerih, kot so:
a)      smrt kmeta;
b)      kmetova dolgotrajna nezmožnost za delo;
c)      huda naravna katastrofa, ki resno vpliva na kmetijsko zemljišče gospodarstva;
d)      uničenje prostorov za živali na kmetijskem gospodarstvu zaradi nesreče;
e)      epidemija živalske bolezni, ki prizadene del ali vso kmetovo živino.
5.      Odstavki 1, 2 in 3 tega člena se s potrebnimi spremembami uporabljajo za kmete, ki so med referenčnim obdobjem morali izpolnjevati
kmetijsko-okoljske obveznosti v skladu z Uredbama [Sveta] (EGS) št. 2078/92 [z dne 30. junija 1992 o pridelovalnih metodah
v kmetijstvu, ki so združljive z zahtevami varstva okolja in ohranjanja podeželja (UL L 215, str. 85)] in (ES) št. 1257/1999
[z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS)
ter o spremembi in razveljavitvi določenih uredb (UL L 160, str. 80)] za hmeljarje, ki so med istim obdobjem morali izpolnjevati
obveznosti glede krčenja nasadov v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1098/98 [z dne 25. maja 1998 o uvedbi posebnih začasnih
ukrepov za hmelj (UL L 157, str. 7)], kakor tudi za pridelovalce tobaka, ki so sodelovali pri programu odkupa kvot v skladu
z Uredbo [Sveta] (EGS) št. 2075/92 [z dne 30. junija 1992 o skupni ureditvi trga za surovi tobak (UL L 215, str. 70)].
V primeru, do so ukrepi iz prvega pododstavka zajemali referenčno obdobje in obdobje iz odstavka 2, države članice v skladu
z objektivnimi merili in na način, ki zagotavlja enako obravnavo kmetov in ne povzroča motenj trga in izkrivljanj konkurence,
določijo referenčni znesek v skladu s podrobnimi pravili, ki jih opredeli Komisija v skladu s postopkom iz člena 144(2).“
Oddelek 1 poglavja 5 naslova III Uredbe št. 1782/2003, naslovljen „Regionalno izvajanje“, določa možnost za države članice,
da izvajajo shemo enotnega plačila, določenega v poglavjih od 1 do 4 tega naslova, zgolj na regionalni ravni.
Na podlagi člena 58(1) in (3) te uredbe se država članica lahko odloči, da bo uporabila shemo enotnega plačila na regionalni
ravni, tako da zneska nacionalne zgornje meje ne razdeli med posamezne kmete te države na podlagi njihovih referenčnih zneskov,
ampak med različne regije na svojem ozemlju.
Člen 59(1), (3) in (4) navedene uredbe določa:
„1.      V ustrezno utemeljenih primerih in v skladu z objektivnimi merili lahko države članice razdelijo celoten znesek regionalne
zgornje meje, določene v členu 58, ali njen del med vse kmete, katerih kmetijska gospodarstva se nahajajo v zadevni regiji,
vključno s tistimi, ki ne izpolnjujejo meril za upravičenost iz člena 33.
[…]
3.      V primeru delne delitve celotnega zneska regionalne zgornje meje kmetje prejmejo pravice, katerih znesek na enoto se izračuna
tako, da se ustrezni del regionalne zgornje meje, določene v členu 58, deli s številom upravičenih hektarjev v smislu člena
44(2), ki so določeni na regionalni ravni.
V primeru, ko je kmet upravičen tudi do pravic, izračunanih na podlagi ostalega dela regionalnih zgornjih mej, se regionalni
znesek na enoto vsake njegove pravice, razen pravic za praho, poveča za znesek, ki ustreza referenčnemu znesku, ki se deli
s številom pravic kmeta, določenih v skladu z odstavkom 4.
[…]
4.      Število pravic na kmeta je enako številu hektarjev, ki jih prijavi v skladu s členom 44(2) v prvem letu uporabe sheme enotnega
plačila, razen v primeru višje sile ali izjemnih okoliščin v smislu člena 40(4).“
Člen 60(3) Uredbe št. 1782/2003 določa:
„V mejah, določenih po odstavku 2 za zadevno regijo lahko kmet izkoristi možnost iz odstavka 1:
[…]
b) v primeru uporabe členov 40 in 42(4) s potrebnimi spremembami, v mejah števila hektarjev, ki se določijo v skladu z objektivnimi
merili in na način, ki zagotavlja enako obravnavo kmetov in preprečuje izkrivljanje trga in konkurence.“
Člen 61 navedene uredbe določa:
„V primeru uporabe člena 59 lahko države članice v skladu z objektivnimi merili v okviru regionalnih zgornjih mej ali dela
regionalnih zgornjih mej določijo tudi različne vrednosti na enoto pravic, ki se dodelijo kmetom, kot so navedeni v členu
59(1), za hektarje, ki se uporabljajo kot travinje na datum, ki je predviden za zahtevke za pomoč na površino za leto 2003,
in za vse druge upravičene hektarje ali pa za hektarje, ki se uporabljajo kot trajni travniki na datum, ki je predviden za
zahtevke za pomoč na površino za leto 2003, ter za vse druge upravičene hektarje.“
Uredba (ES) št. 795/2004
Člen 16 Uredbe Komisije (ES) št. 795/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila,
predvidenega v Uredbi Sveta (ES) št. 1782/2003 (UL L 141, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1974/2004
z dne 29. oktobra 2004 (UL L 345, str. 85, v nadaljevanju: Uredba št. 795/2004), določa:
„1.      V primerih iz člena 40(5) Uredbe (ES) št. 1782/2003, ko kmetijsko-okoljske obveznosti iz navedenega člena potečejo po roku
za oddajo zahtevka za plačilo po shemi enotnega plačila v prvem letu njenega izvajanja, država članica v prvem letu izvajanja
sheme enotnega plačila določi referenčne zneske za vsakega zadevnega kmeta, po členu 40(1), (2), (3) ali (5), drugi pododstavek,
navedene uredbe, pod pogojem, da so izključena dvojna plačila na podlagi teh kmetijsko-okoljskih obveznosti.
[…]
2.      V primeru iz drugega pododstavka člena 40(5) Uredbe (ES) št. 1782/2003 prejme kmet pravice do plačila izračunane tako, da
se referenčni znesek, ki ga določi država članica v skladu z objektivnimi merili in na način, ki zagotavlja enako obravnavo
kmetov in ne povzroča motenj trga in konkurence, deli s številom hektarjev, ne večjim od števila hektarjev, ki ga je kmet
prijavil v prvem letu izvajanja sheme enotnega plačila.
3.      Člen 40 Uredbe (ES) št. 1782/2003 se uporablja na osnovi vsakega neposrednega plačila iz Priloge VI te uredbe.“
Poglavje 6 Uredbe št. 795/2004 vsebuje oddelek I z naslovom „Regionalno izvajanje“.
Člen 38 Uredbe št. 795/2004, ki je del tega oddelka, v odstavkih od 1 do 3 določa več pravil za izvajanje člena 59(1) in (2)
Uredbe št. 1782/2003.
Člen 38(4) Uredbe št. 795/2004 določa:
„Člen 40 Uredbe (ES) št. 1782/2003 in člen 16 te uredbe se izvajata smiselno.“

Nacionalna ureditev
V skladu s členom 2(1) zakona o izvajanju sheme enotnega plačila (Betriebsprämiendurchführungsgesetz, BGBl. 2006 I, str. 1298,
v nadaljevanju: BetrPrämDurchfG) se enotno plačilo podeli na regionalni ravni z učinkom od 1. januarja 2005 v skladu s podrobnimi
pravili, določenimi v zakonu in v nacionalnih predpisih, s katerimi se izvaja shema enotnega plačila.
Člen 5(1) BetrPrämDurchfG določa, da je v skladu s prvim odstavkom člena 59 Uredbe št. 1782/2003 v povezavi s tretjim odstavkom
tega člena referenčni znesek enotnega plačila za vsakega kmeta sestavljen iz zneska, ki je določen za kmetijo, in zneska,
ki temelji na površini.
Znesek, ki je določen za kmetijo, se izračuna na podlagi prejšnjih neposrednih plačil, naštetih v členu 5(2), točka 1, BetrPrämDurchfG,
ki jim je treba prišteti mlečne premije in dodatke k mlečnim premijam.
Znesek, ki temelji na površini, se izračuna z deljenjem ostanka regionalne zgornje meje s številom hektarjev, ki so upravičeni
do pomoči.
V zvezi s tem člen 5(3) BetrPrämDurchfG določa:
„Znesek, ki temelji na površini, se za poslovno leto 2005 izračuna na tej osnovi:
1. Vsota zneskov, ki so določeni za kmetijo v odstavku 2, se za vsako regijo odšteje od vsake zadevne regionalne zgornje meje,
ki je določena v členu 4(1).
2. Preostali del regionalne zgornje meje, dobljen po odštetju v skladu s pravili, določenimi v točki 1, se deli v skladu s
členom 59(3), prvi pododstavek, Uredbe (ES) št. 1782/2003 na zemljišča, ki so določena v njem na podlagi števila hektarjev,
pri čemer je v vsaki regiji treba spoštovati razmerje, predvideno v Prilogi 2, med zneskom, ki temelji na površini na upravičen
hektar, ki je bil 15. maja 2003 uporabljen kot trajni pašnik, in zneskom, ki temelji na površini na upravičen hektar za druga
področja.
[…]“
Priloga 2 k BetrPrämDurchfG vsebuje tabelo vrednosti na enoto za hektarje trajnih pašnikov in za vse druge upravičene hektarje,
ki za deželo Mecklenburg-Pomorjansko določa razmerje 0,194 za trajne pašnike in 1 za druge hektarje.
V času dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari je člen 13(2) uredbe o izvajanju enotnega plačila (Betriebsprämiendurchführungsverordnung,
BGBl. 2006 I, str. 2376) določal:
„V primeru iz člena 40(5), drugi pododstavek, Uredbe (ES) št. 1782/2003 se za določitev referenčnega zneska znesek, ki je
določen za kmetijo, in znesek, ki temelji na površini, izračunata na podlagi koledarskega leta pred udeležbo pri kmetijsko-okoljskem
ukrepu […]“

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je bilo leta 1994 sporno zemljišče, ki je bilo prej parcela ornega zemljišča, po
sklenitvi pogodbe med Staatliches Amt für Umwelt und Natur Lübz (državni urad za okolje in naravo v Lübzu) in podjetjem, ki
je takrat upravljajo s spornim zemljiščem, spremenjeno v pašnik, da bi se uporabljalo na način, ki prispeva k ohranitvi narave.
Leta 1999 je bila s tem uradom sklenjena nova pogodba na podlagi Uredbe št. 2078/92. V skladu s to pogodbo je bilo treba sporno
zemljišče od januarja 1999 do decembra 2003 uporabljati kot trajni pašnik. Družba civilnega prava, ki sta jo ustanovila A. Grootes
in njegov oče, je 1. oktobra 2002 pridobila sporno zemljišče in na podlagi dodatka k pogodbi z dne 3. marca 2003 prevzela
pravice in obveznosti, ki izhajajo iz te pogodbe, z učinkom od 31. decembra 2002. Pozneje je A. Grootes sam prevzel upravljanje
kmetije.
Sporno zemljišče je bilo spremenjeno v orno zemljišče in tako spomladi 2004 posejano.
Z dopisom z dne 6. maja 2005 je A. Grootes vložil prošnjo, da bi se za namene izračuna njegovih pravic do plačil spornemu
zemljišču podelil status ornega zemljišča.
Z odločbo z dne 27. februarja 2006 je pristojni organ, in sicer Amt für Landwirtschaft Parchim, A. Grootesu priznal pravice
do plačila, ki temeljijo le na trajnih pašnikih.
A. Grootes je 15. marca 2006 zoper to odločbo vložil ugovor, ki je bil z zavrnjen z odločbo z dne 3. julija 2006, ki se je
nanašala na umik pravic do plačila in zavrnitev ugovora. Amt für Landwirtschaft Parchim je menil, da glede spornega zemljišča
ni mogoče priznati višje sile, ker uporaba tega zemljišča kot pašnika v okviru državnega programa ni kmetijsko-okoljski ukrep
v smislu člena 40(5) Uredbe št. 1782/2003 v povezavi s členom 13 uredbe o izvajanju enotnega plačila.
A. Grootes je zoper to odločbo vložil tožbo in zahteva, naj mu Amt für Landwirtschaft Parchim prizna pravice do plačila na
podlagi ornega zemljišča.
Predložitveno sodišče navaja, da je v skladu s členom 61 Uredbe št. 1782/2003 v povezavi s členom 5(3), točka 2, BetrPrämDurchfG
ugotovitev, ali je treba pravice do plačila za zemljišče določiti na podlagi vrednosti ornega zemljišča ali pašnika, v Nemčiji
odvisna od ustrezne uporabe zadevnega zemljišča 15. maja 2003. Na ta dan pa je bilo sporno zemljišče pašnik. Tako bi bilo
mogoče priznati pravice do plačila na podlagi ornega zemljišča zgolj, če bi šlo za višjo silo v smislu člena 40 Uredbe št. 1782/2003.
Verwaltungsgericht Schwerin je menilo, da je odločitev o sporu, ki mu je bil predložen, odvisna od razlage prava Unije, zato
je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Ali gre za višjo silo v smislu člena 40(5) Uredbe […] št. 1782/2003 v zvezi z zneskom, ki temelji na površini, tudi takrat,
ko kmetijsko-okoljski ukrep, ki je veljal 15. maja 2003, pomeni le ohranitev uporabe kot (trajnega) pašnika, vendar časovno
brez prekinitve ali pa vsaj ,nemudoma‘ nadaljuje ukrep, na podlagi katerega je prišlo do spremembe iz ornega zemljišča v trajni
pašnik?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
Ali gre za višjo silo v smislu člena 40(5) Uredbe […] št. 1782/2003 v zvezi z zneskom, ki temelji na površini, samo, če je
bila izvedena sprememba namembnosti zemljišča (iz ornega zemljišča v pašnik) na podlagi (in prav zaradi) udeležbe pri kmetijsko-okoljskem
ukrepu v smislu zgoraj navedene določbe?
3.      Ali se za priznanje višje sile v smislu člena 40(5) Uredbe […] št. 1782/2003 zahteva, da je kmet, ki vlaga zahtevek, opravil
tudi spremembo namembnosti, ali pa se lahko tudi kmet, ki je pozneje ,pristopil‘ h kmetijsko-okoljskemu ukrepu, uspešno sklicuje
na višjo silo?“

Vprašanja za predhodno odločanje

Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003 razlagati tako, da
če so bile v zadevni državi članici v skladu s členom 61 te uredbe določene različne vrednosti na enoto za hektarje pašnikov
in za vse druge upravičene hektarje, je kmet – ki je na referenčni datum iz tega člena moral izpolnjevati kmetijsko-okoljsko
obveznost, ki predstavlja neprekinjeno nadaljevanje kmetijsko-okoljske obveznosti, katere cilj je bila sprememba iz ornega
zemljišča v trajni pašnik – upravičen zahtevati, da se pravice iz člena 59(3), prvi pododstavek, navedene uredbe izračunajo
na podlagi vrednosti na enoto, določenih za upravičene hektarje, ki niso hektarji pašnikov.
Najprej je treba opozoriti, da člen 40 Uredbe št. 1782/2003 vsebuje klavzulo o odstopanju za prilagoditev pravila za izračun
referenčnega zneska, določenega v okviru tako imenovanega „zgodovinskega“ modela in na podlagi katerega so kmetje, ki jim
je bilo odobreno plačilo v referenčnem obdobju, ki zajema koledarska leta od 2000 do 2002, v okviru vsaj ene od shem podpor,
navedenih v Prilogi VI k tej uredbi, upravičeni do pomoči, ki se izračuna na podlagi referenčnega zneska, ki je za vsakega
kmeta letno povprečje vseh plačil, odobrenih v okviru teh shem v tem obdobju.
Zlasti člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003 omogoča kmetom, ki so prevzeli kmetijsko-okoljsko obveznost, da v okviru sheme enotnega
plačila niso kaznovani, ker so med referenčnim obdobjem izpolnjevali tako obveznost.
Poleg tega člen 61 Uredbe št. 1782/2003 državam članicam omogoča, da določijo različne vrednosti na enoto za hektarje, ki
se uporabljajo kot trajni pašniki na datum, ki je predviden za zahtevke za pomoč na površino za leto 2003, in za vse druge
upravičene hektarje v okviru izvajanja sheme enotnega plačila na regionalni ravni.
V tem okviru predložitveno sodišče izhaja iz tega, da se člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003 uporablja tudi glede referenčnega
datuma iz člena 61 navedene uredbe.
Uporaba parcele kot trajnega pašnika na referenčni datum iz člena 61 Uredbe št. 1782/2003 je res lahko – kot se zdi, da je
v primeru spornega zemljišča – rezultat prevzetja kmetijsko-okoljskih obveznosti.
Vendar, kadar ni izrecne določbe, ki določa uporabo člena 40(5) Uredbe št. 1782/2003 – kot je to v primeru členov 59(4) in
60 te uredbe – je treba najprej preveriti, ali je mogoče to določbo uporabiti po analogiji v okviru člena 61 te uredbe.
Uporaba določbe po analogiji za gospodarski subjekt je mogoča, če je pravna ureditev, ki zanj velja, zelo podobna tisti, katere
uporaba po analogiji se želi doseči, in zajema pravno praznino, ki ni v skladu s splošnim načelom prava Unije in ki jo je
mogoče odpraviti z uporabo po analogiji (sodba z dne 12. decembra 1985 v zadevi Krohn, 165/84, Recueil, str. 3997, točka 14).
Prvič, pravna sistema sta si v tem primeru zelo podobna, če uporaba zemljišč kot trajnih pašnikov na referenčni datum iz člena
61 Uredbe št. 1782/2003 temelji na isti vrsti kmetijsko-okoljskih obveznosti, kot so tiste v členu 40(5) te uredbe.
Drugič, treba je ugotoviti, da drugače kot člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003 člen 61 te uredbe ne ureja pravnega položaja kmetov,
ki so na referenčni datum iz člena 61 izpolnjevali kmetijsko-okoljske obveznosti, tako da so ti kmetje zaradi samega dejstva,
da so se zavezali takšnim obveznostim, tvegali, da bodo kaznovani v okviru sheme enotnega plačila, ki je bila pozneje sprejeta.
Načelo pravne varnosti, ki je temeljno načelo prava Unije, pa zahteva, da so predpisi Unije, ki zavezujejo posameznike, jasni
in natančni, tako da lahko ti posamezniki nedvoumno prepoznajo svoje pravice in obveznosti in tako ravnajo v skladu z njimi
(glej sodbo z dne 11. junija 2009 v zadevi Nijemeisland, C-170/08, ZOdl., str. I-5127, točka 44).
Iz tega izhaja, da kmet, ki je prevzel kmetijsko-okoljske obveznosti na podlagi uredb št. 2078/92 in št. 1257/1999, ne sme
biti kaznovan v okviru poznejše sheme pomoči Unije prav zaradi teh obveznosti, saj ni mogel predvideti, da bi njegova odločitev
lahko vplivala na prihodnja neposredna plačila na podlagi pozneje sprejetega predpisa (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo
Nijemeisland, točka 45).
V obravnavani zadevi je treba spomniti, da je bilo sporno zemljišče spremenjeno v trajni pašnik leta 1994 zaradi kmetijsko-okoljskih
obveznosti, ki jih je nato 3. marca 2003 prevzel A. Grootes, medtem ko je bila Uredba št. 1782/2003 sprejeta 29. septembra
2003.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da se člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003
mutatis mutandis
uporablja v okviru člena 61 te uredbe.
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da se v skladu z nemško ureditvijo v primerih iz člena 40(5), drugi pododstavek, Uredbe
št. 1782/2003 pravice do plačil izračunajo na podlagi koledarskega leta pred udeležbo pri kmetijsko-okoljskem ukrepu. V tem
okviru želi predložitveno sodišče izvedeti, ali je treba kmetijsko-okoljske obveznosti, ki so bile zaporedoma prevzete v okviru
zadeve iz postopka v glavni stvari, šteti za celoto za namene te določbe v povezavi s členom 61 te uredbe.
V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da iz besedila člena 40(5) Uredbe št. 1782/2003 ni razvidno, da bi v tem členu predvideni
ukrepi morali izhajati iz ene in iste pogodbene obveznosti.
Drugič, ob upoštevanju cilja omenjene določbe – ki je v tem, da kmetje, ki so prevzeli neko kmetijsko-okoljsko obveznost med
referenčnim obdobjem, niso kaznovani v okviru sheme enotnega plačila – ni pomembno, ali je način uporabe zemljišča rezultat
le ene pogodbe, ki kmeta zavezuje k sprejetju kmetijsko-okoljskih ukrepov, oziroma je taka zaveza rezultat več zaporednih
pogodb za to isto obdobje.
V zadnjenavedenem primeru pa je bistvenega pomena, da vsaka zaporedna pogodba določa kmetijsko-okoljske obveznosti na podlagi
uredb št. 2078/92 ali št. 1257/1999 in da med temi pogodbami ni prekinitev.
Enako velja pri prilagoditvi referenčnega datuma iz člena 61 Uredbe št. 1782/2003 v okviru uporabe člena 40(5) te uredbe po
analogiji.
Na prvo vprašanje je zato treba odgovoriti, da je treba člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003 razlagati tako, da če so bile v zadevni
državi članici v skladu s členom 61 te uredbe določene različne vrednosti na enoto za hektarje pašnikov in za vse druge upravičene
hektarje, ima kmet – ki je na referenčni datum iz tega člena moral izpolnjevati kmetijsko-okoljsko obveznost na podlagi Uredbe
št. 2078/92, ki predstavlja neprekinjeno nadaljevanje kmetijsko-okoljske obveznosti, katere cilj je bila sprememba iz ornega
zemljišča v trajni pašnik – pravico zahtevati, da se pravice iz člena 59(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1782/2003 izračunajo
na podlagi vrednosti na enoto, določenih za upravičene hektarje, ki niso hektarji pašnikov.

Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003 v povezavi s členom 61
te uredbe razlagati tako, da samo obstoj vzročne zveze med spremembo namembnosti iz ornega zemljišča v trajne pašnike in sodelovanjem
pri kmetijsko-okoljskem ukrepu v smislu te določbe omogoča – za namene izračuna zneska pravic do plačila – neupoštevanje dejstva,
da se je to zemljišče na referenčni datum iz člena 61 omenjene uredbe uporabljalo kot trajni pašnik.
Za odgovor na to vprašanje je treba poudariti, da iz besedila člena 40(5) Uredbe št. 1782/2003 res ni razvidno, da bi se klavzula
o odstopanju iz tega člena lahko uporabila zgolj, če je bilo zadevno kmetijsko zemljišče spremenjeno v trajni pašnik zaradi
prevzetja kmetijsko-okoljskih obveznosti.
Vendar je treba opozoriti, da se v okviru zadeve iz postopka v glavni stvari člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003 po analogiji
uporablja za položaj, ki ga ureja člen 61 te uredbe.
Kot je razvidno iz točke 42 te sodbe, taka uporaba temelji na ugotovitvi, da je bila namembnost zadevne parcele spremenjena
prav zaradi obveznosti, ki jo je kmet prevzel na podlagi uredb št. 2078/92 in št. 1257/1999.
Iz tega sledi, da če se je zadevna parcela uporabljala kot pašnik, preden je kmet prevzel obveznost, da bo izvajal kmetijsko-okoljske
ukrepe, in neodvisno od te obveznosti, se šteje, da se je parcela uporabljala kot pašnik tudi za namene člena 61 Uredbe št. 1782/2003.
Zato je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003 v povezavi s členom 61 te uredbe
razlagati tako, da samo obstoj vzročne zveze med spremembo namembnosti iz ornih zemljišč v trajne pašnike in sodelovanjem
pri kmetijsko-okoljskem ukrepu omogoča – za izračun zneska pravic do plačila – neupoštevanje dejstva, da se je to zemljišče
na referenčni datum iz člena 61 omenjene uredbe uporabljalo kot trajni pašnik.

Tretje vprašanje
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003 v povezavi s členom
61 te uredbe razlagati tako, da je njegova uporaba odvisna od tega, ali je kmet, ki vloži zahtevo za enotno plačilo, tudi
oseba, ki je izvedla spremembo namembnosti zadevnega zemljišča.
Najprej je treba spomniti – kot je razvidno iz besedila člena 40(5) Uredbe št. 1782/2003 v povezavi z njegovim odstavkom 1
– da ima kmet, ki je v referenčnem obdobju izvajal kmetijsko-okoljske obveznosti, pravico zaprositi, da se referenčni znesek
izračuna na podlagi koledarskega leta ali koledarskih let v referenčnem obdobju, ko ni bil zavezan tem obveznostim.
Kadar se člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003 uporablja po analogiji za položaj, ki ga ureja člen 61 te uredbe, njegov namen kljub
temu ni prilagoditev referenčnega obdobja iz člena 38 te uredbe, pač pa prilagoditev referenčnega datuma iz člena 61 iste
uredbe za izračun referenčnega zneska.
V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 61 Uredbe št. 1782/2003 državam članicam omogoča, da določijo različne vrednosti
na enoto za hektarje, ki se na določen datum uporabljajo kot trajni pašniki, in za vse druge upravičene hektarje.
Tako je odločilno merilo v okviru člena 61 Uredbe št. 1782/2003 uporaba zadevnih parcel na referenčni datum iz tega člena.
Nasprotno pa to, ali je kmet, ki je vložil zahtevo za pravice do plačila, ista oseba kot oseba, ki ima zemljišče v posesti
na referenčni datum iz tega člena, glede tega ni pomembno.
V okviru uporabe po analogiji člena 40(5) Uredbe št. 1782/2003 za položaj, ki ga ureja člen 61, se ne sme naložiti nobenega
dodatnega pogoja.
Iz tega sledi, da istovetnost kmeta, ki ima zemljišče v posesti na referenčni datum, spremenjen na podlagi člena 40(5) Uredbe
št. 1782/2003, ni pomembna v okviru uporabe te določbe po analogiji za položaj, ki ga ureja člen 61 te uredbe. Prav tako ni
pomembna istovetnost kmeta, ki je spremenil namembnost zemljišča.
Sicer pa je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso načelo enakega obravnavanja ali prepovedi diskriminacije
zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je taka
obravnava objektivno utemeljena (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Afton Chemical z dne 8. julija 2010, C‑343/09, še neobjavljena
v ZOdl., točka 74).
Kar zadeva vložitev zahteve za shemo enotnega plačila sta namreč v tej zadevi kmet, ki je prvotno prevzel kmetijsko-okoljske
obveznosti, in kmet, ki je te obveznosti prevzel zgolj v okviru prenosa kmetijskih zemljišč, v primerljivih položajih glede
člena 61 Uredbe št. 1782/2003.
V teh okoliščinah bi bilo očitno v nasprotju z načelom enakega obravnavanja, če bi bila obravnavana različno in če bi bil
samo kmet, ki je prvotno prevzel kmetijsko-okoljske obveznosti, upravičen do uporabe člena 40(5) Uredbe št. 1782/2003 v povezavi
s členom 61 te uredbe.
Glede na vse zgornje ugotovitve je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003 v povezavi
s členom 61 te uredbe razlagati tako, da njegova uporaba ni odvisna od tega, ali je kmet, ki vloži zahtevo za enotno plačilo,
ista oseba kot oseba, ki je izvedla spremembo namembnosti zadevnega zemljišča.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
1.
Člen 40(5) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru
skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001,
(ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št.
2358/71 in (ES) št. 2529/2001, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 319/2006 z dne 20. februarja 2006, je treba
razlagati tako, da če so bile v zadevni državi članici v skladu s členom 61 te uredbe določene različne vrednosti na enoto
za hektarje pašnikov in za vse druge upravičene hektarje, ima kmet – ki je na referenčni datum iz tega člena moral izpolnjevati
kmetijsko-okoljsko obveznost na podlagi Uredbe Sveta (EGS) št. 2078/92 z dne 30. junija 1992 o pridelovalnih metodah v kmetijstvu,
ki so združljive z zahtevami varstva okolja in ohranjanja podeželja, ki predstavlja neprekinjeno nadaljevanje kmetijsko-okoljske
obveznosti, katere cilj je bila sprememba iz ornega zemljišča v trajni pašnik – pravico zahtevati, da se pravice iz člena
59(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1782/2003, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 319/2006, izračunajo na podlagi vrednosti
na enoto, določenih za upravičene hektarje, ki niso hektarji pašnikov.
2.
Člen 40(5) Uredbe št. 1782/2003, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 319/2006, v povezavi s členom 61 te uredbe, kakor
je bila spremenjena, je treba razlagati tako, da samo obstoj vzročne zveze med spremembo namembnosti iz ornih zemljišč v trajne
pašnike in sodelovanjem pri kmetijsko-okoljskem ukrepu omogoča – za izračun zneska pravic do plačila – neupoštevanje dejstva,
da se je to zemljišče na referenčni datum iz člena 61 omenjene uredbe, kakor je bila spremenjena, uporabljalo kot trajni pašnik.
3.
Člen 40(5) v povezavi s členom 61 Uredbe št. 1782/2003, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 319/2006, je treba razlagati
tako, da njegova uporaba ni odvisna od tega, ali je kmet, ki vloži zahtevo za enotno plačilo, ista oseba kot oseba, ki je
izvedla spremembo namembnosti zadevnega zemljišča.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.