CELEX: 62004TJ0003
Ühenduse kaubamärk
Vastulausemenetlus
Sõnalist osa "KINJI by SPA" sisaldava ühenduse kujutismärgi registreerimistaotlus
Varasem ühenduse kaubamärk KINNIE
Segiajamise tõenäosus
Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkt b
Määruse nr 40/94 artikkel 73

Vaidluse taust
Menetlusse astuja esitas 16. juunil 2000 Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahedused) (edaspidi
„ühtlustamisamet”) nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1997, L 11, lk 1,
ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) (muudetud kujul) alusel ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on alljärgnev kujutismärk:

Kaubad, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava
kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassidesse
29 ja 32 ning vastavad järgmisele kirjeldusele:
–        klass 29: „Puuviljamehu”;
–        klass 32: „Mineraal- ja gaseervesi ning muud alkoholivabad joogid, mis sisaldavad puuviljamahla; alkoholivabad puuviljajoogid;
alkoholivabad puuviljaekstraktid; puuviljamahl; siirupid ja muud puuviljapõhised valmistised, jookide valmistamiseks mõeldud
puuviljaekstrakt või -mehu”.
Taotlus avaldati 8. jaanuaril 2001 väljaandes
Bulletin des marques communautaires
(Ühenduse Kaubamärgibülletään) nr 6/2001.
Hageja esitas 30. jaanuaril 2001 määruse nr 40/94 artikli 42 alusel vastulause taotletava ühenduse kaubamärgi registreerimisele.
Vastulause tugines ühenduse kaubamärgile nr 427237, milleks on sõnamärk KINNIE (edaspidi „varasem kaubamärk”), mille registreerimise
taotlus esitati 25. novembril 1996 ja mis registreeriti 7. aprillil 1999. Selle kaubamärgiga hõlmatud kaubad kuuluvad Nizza
kokkuleppe klassi 32 ja vastavad järgmisele kirjeldusele: „alkoholivabad joogid; jookide valmistusained”.
Vastulause oli suunatud kõigi kaubamärgitaotluses märgitud kaupade vastu. Vastulause esitamise alusena tugineti määruse nr 40/94
artikli 8 lõike 1 punktile b.
Ühtlustamisameti vastulausete osakond rahuldas 27. septembri 2002. aasta otsusega nr 2880/2002 vastulause põhjusel, et Euroopa
Ühenduse asjaomane avalikkus võib taotletava kaubamärgi ja varasema kaubamärgi segi ajada esiteks tähiste sarnasuse ja teiseks
asjaomaste toodete identsuse või suure sarnasuse tõttu.
Menetlusse astuja esitas 27. novembril 2002 määruse nr 40/94 artiklite 57–62 alusel ühtlustamisametile kaebuse vastulausete
osakonna otsuse peale.
Esimene apellatsioonikoda tühistas vastulausete osakonna otsuse 4. novembri 2003. aasta otsusega, mida parandati 10. novembri
2003. aasta muudatusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”). Apellatsioonikoda oli sisuliselt seisukohal, et kuigi asjaomased
kaubad on identsed või peaaegu identsed, on vastandatud tähised visuaalselt, foneetiliselt ja kontseptuaalselt erinevad ja
see erinevus välistab seega segiajamise tõenäosuse.

Poolte nõuded
Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus;
–        jätta muutmata vastulausete osakonna 27. septembri 2002. aasta otsus nr 2880/2002;
–        kohustada ühtlustamisametit lükkama tagasi menetlusse astuja ühenduse kaubamärgi taotluse;
–        mõista ühtlustamisametilt ja/või menetlusse astujalt välja vastulausemenetluse ja apellatsioonikoja menetluse kulud ning Esimese
Astme Kohtu menetluse kohtukulud.
Ühtlustamisamet palub Esimese Astme Kohtul:
–        tunnistada hageja neljas nõue vastuvõetamatuks osas, millega taotletakse vastulausemenetluse kulude väljamõistmist ühtlustamisametilt;
–        jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.
Menetlusse astuja palub Esimese Astme Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

Vastuvõetavus
Teises ja kolmandas nõudes palub hageja Esimese Astme Kohtul jätta muutmata vastulausete osakonna otsus nr 2880/2002 ja kohustada
ühtlustamisametit lükkama tagasi menetlusse astuja ühenduse kaubamärgi taotlus.
Sellega seoses tuleb meenutada, et vastavalt määruse nr 40/94 artikli 63 lõikele 6 peab ühtlustamisamet võtma meetmeid Euroopa
Kohtu otsuse täitmiseks. Seega ei ole Esimese Astme Kohtu pädevuses ühtlustamisametile korraldusi anda. Ühtlustamisamet peab
käesoleva otsuse resolutiivosast ja põhjendustest ise järeldused tegema. Seega on hageja teine ja kolmas nõue selle tõttu
vastuvõetamatud (Esimese Astme Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑163/98: Procter & Gamble
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (BABY-DRY), EKL 1999, lk II‑2383, punkt 53, ja 27. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑34/00:
Eurocool Logistik
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (EUROCOOL), EKL 2002, lk II‑683, punkt 12).

Põhiküsimus
Hageja esitab tühistamisnõude toetuseks kaks väidet vastavalt määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b ja artikli 73 rikkumise
kohta.
Esimene väide määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumise kohta
–       Poolte argumendid
Esiteks väidab hageja, et apellatsioonikoda ei ole osutanud piisavat tähelepanu asjaomaste tähiste foneetilisele ja visuaalsele
sarnasusele. Lisaks ei saa tema hinnangul tähiseid kontseptuaalselt võrrelda, kuna neil puudub tähendus.
Mis puutub foneetilisse võrdlusse, siis kinnitab hageja, et sõnu „kinnie” ja „kinji” hääldatakse teatavates ühenduse keeltes
väga sarnaselt. Rootsi, taani ja hollandi keeles hääldatakse tähte „j” täpselt nagu tähte „y” inglise keeles. Seega on hageja
arvates tähised, vastupidiselt apellatsioonikoja poolt sedastatule, foneetiliselt sarnased.
Visuaalse võrdluse osas väidab hageja, et kui vaidlustatud tähis koosneb ühel ajal nii sõnalistest kui ka kujutisosadest,
tuleb domineerivaks osaks lugeda sõnalist osa. Hageja lisab, et apellatsioonikoda tegi vea, kui leidis, et tähiste sõnalised
osad ei ole väga sarnased, v.a esimesed tähed „kin”. Hageja arvates on sõnaliste osade „kinji” ja „kinnie” ülejäänud tähtedel
sarnane kuju. Ta lisab, et ka visuaalse võrdluse puhul ei saa tähelepanuta jätta nende kahe sõna hääldust. Nii meenub keskmisele
tarbijale, ja eelkõige neile, kes kõnelevad rootsi, taani või hollandi keelt, kaupade nimede ebatäpne foneetiline kuju, kuid
mitte tähtede kuju, mida on kasutatud sõnade kirjutamisel. Sellistena on tähised KINJI ja KINNIE ka visuaalselt väga sarnased.
Lisaks sellele heidab hageja ette seda, et apellatsioonikoda pidas liiga olulisteks mitmeid taotletava kaubamärgi graafilisi
külgi, nagu pesukaru kujutist ja bambuseokstest kujundatud kirjas sõnalist osa „kinji”. Hageja arvates on apellatsioonikoda
seega eiranud Euroopa Kohtu praktikat, mille kohaselt on kujutismärgi puhul sõna see, mida tuleb kõige olulisemaks pidada.
Lisaks jäävad hageja hinnangul sõnad „by SPA” enamikul tarbijaist märkamata.
Lisaks eelnevale heidab hageja ette seda, et apellatsioonikoda ei arvestanud piisavalt asjaoluga, et esiteks on kaubad identsed
või väga sarnased, ning teiseks, et varasemal kaubamärgil on väga tugev eristusvõime, kuna tegemist on puhtalt väljamõeldud
sõnaga.
Segiajamise tõenäosuse hindamise osas heidab hageja ette, et apellatsioonikoda põhjendas ekslikult vaidlustatud otsust sellega,
et asjaomane tarbija ostab kõnealuseid kaupu tõenäoliselt selvekauplustest või muudest jaemüügikauplustest, kus tal on võimalik
enne ostmist tooteid ja nendega seotud kaubamärke visuaalselt uurida. Hageja arvates müüakse kõnealuseid tooteid üldjuhul
kas jaemüügikauplustes või baarides ja restoranides.
Seoses baarides või restoranides toimuva müügiga osutab hageja asjaolule, et vastupidiselt apellatsioonikoja väitele esitavad
tarbijad üldiselt tellimuse suuliselt, viidates kaubamärgile, ja on võimalik, et jooke müüakse nii, et tarbija ei näe kordagi
nendega seotud kaubamärki. Tuginedes Euroopa Kohtu 22. juuni 1999. aasta kohtuotsusele C‑342/97: Lloyd Schuhfabrik Meyer (EKL 1999,
lk I‑3819, punkt 28), väidab hageja, et ei saa välistada, et ka üksnes kaubamärkide foneetiline sarnasus võib kaasa tuua segiajamise
tõenäosuse.
Seoses selvekauplustes toimuva müügiga väidab hageja, et kuigi keskmisel tarbijal on võimalus tooteid uurida, ei ole apellatsioonikoda
arvestanud asjaolu, et tarbijal on harva võimalik erinevaid kaubamärke vahetult võrrelda, vaid ta peab usaldama oma mällu
jäänud kaubamärgi ebatäiuslikku kujutist.
Ühtlustamisamet ei vaidle vastu sellele, et kõnealused kaubad on identsed või väga sarnased, kuid väidab, et kaubamärkide
visuaalsed ja kontseptuaalsed erinevused välistavad igasuguse segiajamise tõenäosuse.
Seoses tähiste visuaalse küljega märgib ühtlustamisamet, et tähised on erinevad vaidlustatud otsuses esitatud põhjustel.
Seoses kõnealuste kaubamärkide kontseptuaalse võrdlusega kinnitab ühtlustamisamet, et taotletava kaubamärgi kujutisosa ja
sõnas „kinji” kasutatud bambuseokstest kujundatud kiri on sellised eristavad osad, mis annavad edasi kujutluse eksootilisest
joonisfilmitegelasest, nimelt samanimelisest pesukarust. Tõenäoliselt tajub tarbija just seda seost, samas kui varasemal kaubamärgil
pole seevastu mingit tähendust. Ühtlustamisameti sõnul piisab asjaolust, et ühel kõnealusel kaubamärgil on tähenduslik sisu,
samas kui teisel seda ei ole, selleks et järeldada, et tähised on kontseptuaalselt erinevad.
Foneetilise võrdluse osas tunnistab ühtlustamisamet, et vastupidiselt apellatsioonikoja järeldustele vaidlustatud otsuses
võib teatavate liikmesriikide avalikkus tajuda vastandatud kaubamärkide foneetilist sarnasust. Ühtlustamisamet lisab, et see
asjaolu ei ole siiski piisav muutmaks vaidlustatud otsust õigusvastaseks, kuna tähiste teatava foneetilise sarnasuse neutraliseerivad
nende visuaalsed ja kontseptuaalsed erinevused, nii et puudub igasugune segiajamise tõenäosus, isegi kui möönda, et varasem
kaubamärk on tugevaima võimaliku eristusvõimega.
Seoses sellega rõhutab ühtlustamisamet, et see, mil määral on kaubamärgid foneetiliselt sarnased, on vähem oluline juhul,
kui kaupu turustatakse nii, et sihtrühm tajub ostmise hetkel kaubamärki tavaliselt visuaalselt. Sellise juhuga on tegemist
hageja kaupade puhul.
Ühtlustamisamet väidab, et isegi baarides ja restoranides on pudelid üldiselt leti taha riiulitele välja pandud nii, et tarbijatel
on võimalik neid uurida. Lisaks sellele on baarid ja restoranid, olemata puuviljamahla sisaldavate jookide vähetähtsad jaotuskanalid,
siiski müügimahtusid arvestades vähem tähtsad võrreldes selvekauplustega.
Menetlusse astuja kordab sisuliselt apellatsioonikoja poolt vaidlustatud otsuses esitatud argumente. Ta väidab, et vastandatud
kaubamärgid on visuaalselt, foneetiliselt ja kontseptuaalselt erinevad.
Visuaalse võrdluse osas lisab menetlusse astuja, et arvestades tema kaubamärgi tuntust Beneluxi riikides, tõmbavad sõnad „by
SPA” endale tarbijate tähelepanu ja välistavad täielikult kõnealuste kaupade segiajamise tõenäosuse seoses nende päritoluga.
Foneetilise võrdluse osas väidab menetlusse astuja, et kuigi neis riikides, kus tähte „j” hääldatakse nagu tähte „y” inglise
keeles, hääldatakse sõnamärki KINNIE pikema järelliitega, mis on foneetilisest küljest piisav kõnealuste kaubamärkide eristamiseks.
–       Esimese Astme Kohtu hinnang
Määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b kohaselt ei registreerita taotletavat kaubamärki varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu
korral, kui „identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga
kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel
segi ajada; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärk seostatakse varasema kaubamärgiga”.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt seisneb segiajamise tõenäosus selles, et avalikkus võib arvata, et kõnealused kaubad
või teenused pärinevad samalt ettevõtjalt või ka omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt. Samuti tuleb väljakujunenud
kohtupraktika kohaselt segiajamise tõenäosust hinnata igakülgselt selle alusel, kuidas asjaomane avalikkus kõnealuseid kaupu
või teenuseid tajub, võttes arvesse kõiki kõne all oleva juhtumi asjaolusid. See igakülgne hindamine eeldab teatavate arvessevõetavate
tegurite vastastikust sõltuvust ja eelkõige kaubamärgiga tähistatavate kaupade ja teenuste sarnasust. Seega võib kaubamärgiga
tähistatavate kaupade ja teenuste vähese sarnasuse neutraliseerida kaubamärkide suur sarnasus ja vastupidi (vt Esimese Astme
Kohtu 9. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑162/01: Laboratorios RTB
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), EKL 2003, lk II‑2821, punktid 30–33 ja viidatud
kohtupraktika).
Käesoleval juhul peab märkima, et kuna varasema kaubamärgi puhul on tegemist ühenduse kaubamärgiga, on segiajamise tõenäosuse
hindamisel arvessevõetav territoorium kogu Euroopa Ühenduse territoorium.
Põhjusel, et enamik kõnealuseid kaupu on esmatarbekaubad, koosneb asjaomane avalikkus Euroopa keskmistest tarbijatest, kes
on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelikud ja arukad.
Nendest eespool esitatud kaalutlustest lähtuvalt tuleb võrrelda esiteks asjaomaseid kaupu ja teiseks vastandatud kaubamärke.
Kaupade võrdlusega seoses tuleb märkida, et pooled ei vaidle vastu sellele, et taotletava kaubamärgiga hõlmatud ja varasema
kaubamärgiga kaitstud kaubad on kas sarnased või identsed.
Tähiste võrdluse osas tuleneb kohtupraktikast, et seoses asjaomaste kaubamärkide visuaalse, foneetilise ja kontseptuaalse
sarnasusega tuleb segiajamise tõenäosuse igakülgsel hindamisel lähtuda kaubamärkidest jäävast tervikmuljest, arvestades eelkõige
nende eristavate ja domineerivate osadega (Euroopa Kohtu 11. novembri 1997. aasta otsus C–251/95: SABEL, EKL 1997, lk I–6191,
punkt 23, ja eespool viidatud kohtuotsus Lloyd Schuhfabrik Meyer, punkt 25).
Seega tuleb vastandatud tähiseid võrrelda visuaalselt, foneetiliselt ja kontseptuaalselt.
Visuaalse võrdluse puhul on apellatsioonikoda arvamusel, et tugev sõnaline osa „kinji” ning taotletava kaubamärgi täiendavad
graafilised ja tekstielemendid võimaldavad kaubamärke visuaalselt eristada (vaidlustatud otsuse punkt 18).
Seoses sellega tuleb märkida, et taotletav kaubamärk on mitmeosaline tähis, mis koosneb kujutis- ja sõnalistest osadest. See
mitmeosaline tähis koosneb jämedas bambuseokstest kujundatud kirjas sõnast „kinji”, mille all on väiksemate tähtedega sõnad
„by SPA”, ja kujutisosast, mis kujutab nimega „kinji” kaunistatud T–särki kandvat hüppavat pesukaru. Peab tõdema, et taotletava
tähise graafilised tunnused ehk joonisfilmitegelane pesukaru, stiliseeritud tähed, mis moodustavad peamise sõnalise osa ja
väikeste tähtedega sõnad „by SPA” on eriti silmatorkavad, tõmmates endale tarbija tähelepanu ja aidates seega kaasa tähiste
visuaalsele eristamisele, nagu on asjakohaselt märkinud apellatsioonikoda (vaidlustatud otsuse punkt 18).
Vastupidiselt sellele on varasem kaubamärk sõnamärk, millel puuduvad mis tahes erilised graafilised ja kujutavad elemendid.
Samuti on apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 18 õigesti leidnud, et menetlusse astuja tähise tugeva sõnalise osa
ja hageja tähise sõnalise osa vahel ei ole otsest sarnasust peale esimese kolme tähe „kin”. Nagu ühtlustamisamet on samuti
põhjendatult märkinud, on asjaomased sõnalised osad erineva pikkusega, nende lõpuosad „nie” ja „ji” on visuaalselt erinevad
ja varasemas kaubamärgis paistab eriti silma tähe „n” kasutamine kahekordsena. Peale selle aitavad bambusekujuliste keerukate
suurte tähtede kasutamine sõna „kinji” kirjutamisel ja väikeste tähtedega kirjutatud sõnaline osa „by SPA” täiendavalt kaasa
visuaalsele eristamisele. Varasemas kaubamärgis KINNIE järgneb silbile „kin” kolmetäheline silp „nie”. Vastupidiselt vaidlustatud
kaubamärgis KINJI olevale kahetähelisele silbile „ji”, tekitab silp „nie” täiesti sümmeetrilise sõna, milles kaks keskel asuvat
tähte „n”, kaks tähte „i” ja tähed „k” ja „e” on omavahel täielikult tasakaalus. See sümmeetria annab sõnale „kinnie” sõnast
„kinji” erineva visuaalse olemuse.
Sellest järeldub, et kaubamärkide visuaalse sarnasuse puudumist nende kahe sõnalise osa eristusvõime tõttu rõhutavad taotletavas
kaubamärgis esinevad erilised kujutisosad, mida käsitleti eespool punktis 41.
Siinkohal tuleb täpsustada, et vastupidiselt hageja väitele ei ole sõnaline osa, siis kui tähis koosneb nii kujutis- kui ka
sõnalistest osadest, automaatselt see, mida tuleb alati domineerivaks osaks pidada.
Seega saab mitmeosalist kaubamärki pidada sarnaseks teise kaubamärgiga, mis on identne või sarnane mitmeosalise kaubamärgi
ühe osaga, üksnes juhul, kui see osa on mitmeosalisest kaubamärgist jäävas tervikmuljes domineeriv. Sellise juhtumiga on tegemist
siis, kui see koostisosa võib asjaomase avalikkuse mälus püsivas kaubamärgikujutises üksi domineerima hakata nii, et selle
kaubamärgi teised koostisosad on kaubamärgist jäävas tervikmuljes tähtsusetud (Esimese Astme Kohtu 23. oktoobri 2002. aasta
otsus kohtuasjas T‑6/01: Matratzen Concord
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Hukla Germany (MATRATZEN), EKL 2002, lk II‑4335, punkt 33).
Samuti tuleneb Esimese Astme Kohtu praktikast, et mitmeosalises kaubamärgis võib kujutisosa olla sõnalise osaga võrdse tähtsusega
(vt 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑110/01: Vedial
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – France Distribution (HUBERT), EKL 2002, lk II‑5275, punkt 53).
Lisaks sellele ei saa isegi sellistel juhtudel, kui vastandatud kaubamärgid sisaldavad sarnaseid sõnalisi osi (millega käesoleval
juhul tegemist ei ole), iseenesest vaid selle asjaolu põhjal järeldada, et vastandatud tähised on visuaalselt sarnased. Kui
ühes tähises on eripärasel ja originaalsel viisil esitatud kujutisosad, võib kummastki tähisest jääv tervikmulje selle tulemusel
olla erinev (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 9. juuli 2003. aasta otsus T‑156/01: Laboratorios RTB
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO AIRE), EKL 2003, lk II‑2789, punkt 74).
Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et kõik taotletava kaubamärgi kujutisosad on vaieldamatult individuaalse ja originaalse kujuga,
omades olulist tähtsust taotletavast kaubamärgist jäävas visuaalses muljes ja võimaldades seda eristada varasemast kaubamärgist.
Seetõttu ei ole põhjendatud ning tuleb tagasi lükata hageja argument, et apellatsioonikoda pidas liiga oluliseks taotletava
kaubamärgi mitmeid graafilisi osi ja väikeste tähtedega kirjutatud sõnu „by SPA”; nimetatud osad olid kõnealustest märkidest
jääva visuaalse mulje seisukohalt hageja sõnul teisejärgulise tähtsusega.
Eespool esitatud kaalutlustest tuleneb, et apellatsioonikoda on põhjendatult leidnud, et kõnealuste kaubamärkide sõnaliste
osade vaheliste oluliste erinevuste ja taotletava kaubamärgi täiendavate kujutisosade tõttu on kaubamärkidest jäävad visuaalsed
tervikmuljed erinevad.
Kontseptuaalse võrdluse osas leidis apellatsioonikoda, et kuigi kummagi asjaomase tähise domineerivail sõnalistel osadel ei
ole teadaolevat tähendust, viitavad taotletava kaubamärgi graafilised elemendid mitmetele kontseptsioonidele, mis varasema
kaubamärgi puhul täielikult puuduvad (vaidlustatud otsus, punktid 20 ja 21).
Sellega seoses tuleb märkida, et ei sõnal „kinnie” ega ka sõnal „kinji” ei ole täpset ja teadaolevat tähendust. Vaatamata
sellele on kaubamärk, mille registreerimist taotleti, vähemalt kontseptuaalselt ja visuaalselt rikkalik, nagu on märkinud
apellatsioonikoda ja nagu on rõhutanud ühtlustamisamet ja menetlusse astuja. Nimetatud kaubamärgi peamises sõnalises osas
on kasutatud bambuseokstest stiliseeritud tähti ja selles on kujutisosa, mis kujutab inimesetaolist pesukaru, kes kannab T‑särki
kirjaga „kinji”. Seetõttu võib eeldada, et need osad sisendavad neid vaatlevale inimesele, et kõnealusel kaubamärgil ja kõnealustel
kaupadel on seos loodusega või eluga metsikus looduses.
Nagu Esimese Astme Kohus on eespool viidatud kohtuotsuses HUBERT otsustanud, „piisab asjaomaste kaubamärkide kontseptuaalse
sarnasuse tuvastamiseks, kui tõdeda, et sihtrühm teeb vahet kaubamärkide poolt sisendatavatel ideedel (eespool viidatud kohtuotsus
HUBERT, punkt 58). Järelikult tuleb asuda seisukohale, et vastandatud kaubamärgid ei ole kontseptuaalselt sarnased, kuna käesoleval
juhul ei ole varasemal kaubamärgil vähimatki tähendust ja kuna vastupidiselt sellele näib taotletav kaubamärk olevat piisavalt
tugevaid seoseid loov, et tarbijad seda tajuks.
Mis puutub foneetilisse võrdlusse, siis on vaieldamatu, nagu ühtlustamisamet vastupidiselt apellatsioonikoja tõdemusele vaidlustatud
otsuses (punkt 19) sõnaselgelt möönis, et teatavate liikmesriikide avalikkus võib tajuda vastandatud kaubamärkide foneetilist
sarnasust. Näiteks hääldub täht „j” rootsi, taani ja hollandi keeles nagu täht „y” inglise keeles. Järelikult tuleb taotletavat
kaubamärki teatavate Euroopa keelte hääldusreeglite kohaselt hääldada „kinyi”. Kuigi see sarnasus puudutab vaid mõnda liikmesriiki,
tuleb siiski tõdeda, et vastandatud kaubamärgid on vähemalt neis liikmesriikides foneetiliselt sarnased.
Mis puutub kõnealuste kaubamärkide segiajamise tõenäosuse igakülgset hindamist, siis tuleb märkida, et vastandatud kaubamärkidel
on visuaalses ja kontseptuaalses plaanis olulisi erinevusi. Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et visuaalsed ja kontseptuaalsed
erinevused neutraliseerivad selgelt nende kaubamärkide foneetilise sarnasuse.
Nagu ühtlustamisamet on põhjusega tõdenud, on kaubamärkide foneetiline sarnasus vähem oluline juhtudel, kui kaupu turustatakse
nii, et ostu sooritades tajub asjaomane avalikkus neid kaupu tähistavat kaubamärki visuaalselt (vt selle kohta Esimese Astme
Kohtu 14. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑292/01: Phillips-Van Heusen
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), EKL 2003, lk II‑4335, punkt 55).
Vastupidiselt hageja väitele on käesolev juhtum just selline. Hageja ei ole esitanud vähimatki tõendit näitamaks, et tema
tooteid müüakse tavaliselt viisil, mis ei võimalda avalikkusel kaubamärki visuaalselt tajuda. Hageja lihtsalt väidab, et üheks
traditsiooniliseks müügikanaliks on baarid ja restoranid, kus tarbija tellib toote suuliselt ettekandja poole pöördudes, ilma
et tal üldsegi oleks vaja sellega seotud kaubamärki visuaalselt kujutleda.
Sellega seoses peab sarnaselt ühtlustamisameti põhjendatud tähelepanekule märkima, et kuigi baarid ja restoranid ei ole hageja
toodete vähetähtsad müügikanalid, on pudelid seal tavaliselt välja pandud leti taga olevatel riiulitel, nii et tarbija saab
neid samuti visuaalselt uurida. Seetõttu, isegi kui on võimalik, et kõnealuseid kaupu müüakse suulise tellimuse alusel, ei
saa seda viisi pidada nende kaupade tavaliseks turustamisviisiks. Pealegi on tarbijatel võimalus, isegi kui nad saavad joogi
tellida suuliselt eelnevalt riiuleid uurimata, visuaalselt uurida neile serveeritud pudelit.
Pealegi ei ole vaidlustatud seda, et baarid ja restoranid ei ole kõnealuste kaupade ainsad müügikanalid. Neid kaupu müüakse
samuti selvekauplustes ja muudes jaemüügikauplustes (vt vaidlustatud otsuse punkt 14). Tuleb tunnistada, et tarbijatel on
seal sisseoste tehes võimalik kaubamärke visuaalselt tajuda, kuigi joogid, mis on välja pandud riiulitel, ei pruugi asetseda
kõrvuti.
Hageja rõhutab samuti, et apellatsioonikoda oleks pidanud järeldama, et kaubamärkide segiajamise tõenäosus on suurem, kuna
varasemal kaubamärgil on tugev eristusvõime. Selles osas piisab, kui märkida, et kaubamärgi tugev eristusvõime tuleb tuvastada
kas sellele kaubamärgi eriomaste omaduste või selle üldtuntuse põhjal (Esimese Astme Kohtu 15. jaanuari 2003. aasta otsus
kohtuasjas T‑99/01: Mystery Drinks
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Karlsberg Brauerei (MYSTERY), EKL 2003, lk II‑43, punkt 34). Kuigi kaubamärk KINNIE on vaieldamatult
originaalne, ei ole hageja esitanud mingeid tõendeid selle kohta, et kaubamärgil oleks tugev eristusvõime. Ta nõuab kaubamärgi
tugeva eristusvõimega arvestamist tuginedes üksnes sellele, et tegemist on puhtalt väljamõeldud sõnaga.
Lõpuks tuleb tagasi lükata ka hageja argumendid, mille kohaselt peab keskmine tarbija kõnealuseid kaubamärke sarnasteks, kuna
tähiste sõnalise osa moodustavate tähtede visuaalset tajumist mõjutab tugevalt nende hääldus, nii et kui keskmine tarbija
neid kahte kaubamärki näeb, meenub talle kaudselt kauba nime kõla, aga mitte selle esitamisel kasutatud tähtede kuju. Keskmine
tarbija tajub kaubamärki tavaliselt tervikuna ja ei asu uurima selle eri detaile (eespool viidatud kohtuotsus SABEL, punkt 23).
Siiski tuleb tõdeda, et käesoleval juhul ei määra üksnes kaubamärgi osade ja nimelt sõnalise osa „kinji” võrdlemine hageja
kaubamärgiga seda, kuidas keskmine tarbija taotletavat mitmeosalist kaubamärki tajub.
Neil asjaoludel tuleb järeldada, et kuigi kõnealuste kaubamärkidega tähistatud kaubad on identsed või väga sarnased, annavad
vastandatud kaubamärkide visuaalsed ja kontseptuaalsed erinevused piisavalt põhjusi järeldamaks, et asjaomase avalikkuse seisukohalt
puudub igasugune segiajamise tõenäosus. Sellest järeldub, et apellatsioonikoda on põhjendatult otsustanud, et taotletava kaubamärgi
ja varasema kaubamärgi segiajamise tõenäosus puudub.
Eeltoodu põhjal tuleb väide määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumise kohta põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide määruse nr 40/94 artikli 73 rikkumise kohta
–       Poolte argumendid
Hageja väidab, et apellatsioonikoda rikkus määruse nr 40/94 artiklit 73, kuna ta ei andnud pooltele võimalust esitada oma
märkusi vaidlustatud otsuse punktis 14 esitatud põhjenduste kohta seoses apellatsioonikoja käsitlusega sellest, kuidas jooke
baarides ja restoranides tellitakse ja müüakse. Seega heidab hageja apellatsioonikojale ette teatavate oluliste vorminõuete
rikkumist.
Ühtlustamisamet väidab, et viide „müügiviisidele” ja sellele, kuidas kaubamärke asjaomasel turul tajutakse, ei ole iseenesest
põhjendus määruse nr 40/94 artikli 73 tähenduses, vaid argument, mis toetab arutluskäiku, mille kohaselt on kaubamärkide visuaalsed
ja kontseptuaalsed erinevused sellised, mis välistavad igasuguse segiajamise tõenäosuse kõnealuste kaupade konkreetsel turul.
Selline viide ei ole segiajamise tõenäosuse hindamisest sõltumatu, vaid moodustab osa apellatsioonikoja arutluskäigust.
Ühtlustamisamet on seetõttu seisukohal, et jättes hagejale andmata võimaluse esitada oma märkused seoses „müügiviisidega”,
ei ole apellatsioonikoda rikkunud määruse nr 40/94 artiklit 73, kuna seda argumenti kasutati üksnes vaidlustatud otsuse motiveerimiseks
hagejale juba teadaolevatel alustel ja argumentide kohaselt.
Menetlusse astuja väidab, et ta oli argumenti, mille hageja käesoleva hagi raames vaidlustas, kasutanud juba varem apellatsioonikoja
menetluses 27. jaanuaril 2003 esitatud märkustes, milles ta tõdes, et „kummagi kaubamärgiga tähistatud kaubad on alkoholivabad
joogid, mida müüakse samades kauplustes ja selvekauplustes üldiselt ning vastupidiselt vastulausete osakonna poolt oma otsuses
(lk 7 punkt 3) väljendatud seisukohale on keskmisel tarbijal tegelikult võimalik kaupu vahetult võrrelda”.
Sellest järeldab menetlusse astuja, et ilmselt ei pidanud hageja vajalikuks seda väidet vaidlustada, vastates 21. märtsil
2003 „kaebuse kohta esitatud märkustes”, et olukord ei ole selline baaris või restoranis.
–       Esimese Astme Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et määruse nr 40/94 artikli 73 kohaselt võivad ameti otsuse aluseks olla üksnes põhjendused, mille kohta
pooltel on olnud võimalik esitada oma seisukoht (Esimese Astme Kohtu 9. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑173/00: KWS
Saat
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (oranž toon), EKL 2002, lk II–3843, punkt 57).
Käesoleval juhul tuleb märkida, et apellatsioonikoda täpsustas vaidlustatud otsuse punktis 14, et „kuigi kaupu […] müüakse
baarides ja restoranides, ei telli tarbija sellises kohas neid tavaliselt nende nime kasutades, erinevalt nt veini ja õlle
tellimisest”. Apellatsioonikoda lisas veel, et „tavaliselt tellivad baaride ja restoranide külastajad tooteid lihtsalt üldnimetust
kasutades, nõudes nt „värskelt pressitud apelsinimahla”.
Tegelikult tuleb märkida, et apellatsioonikoda soovib vaidlustatud otsuse punktis 14 näidata, et tüüpilisel tarbijal on tavaliselt
võimalik tooteid enne ostmist visuaalselt uurida. Seda seisukohta kinnitab vaidlustatud otsuse punkti 14 viimane lause, kus
apellatsioonikoda võtab kokku oma hinnangu, sedastades, et „[t]eisisõnu on tüüpilisel tarbijal tavaliselt võimalik enne ostmist
kaupu ja nendega seotud kaubamärke visuaalselt uurida (kuigi on võimalik, et kaubamärgid ei asetse kõrvuti)”.
Seetõttu on selge, et seisukohad viisi kohta, kuidas tarbijad kaupu baarides ja restoranides tellivad, ei moodusta vaidlustatud
otsuse iseseisvat põhjendust, vaid on osa apellatsioonikoja arutluskäigust seoses segiajamise tõenäosuse igakülgse hindamisega.
Asjaolu, et hageja ei ole selle kohta oma argumente esitanud, ei tähenda, et ta ei võinud võtta seisukohta kõnealuste tähiste
visuaalse ja foneetilise võrdlusega seotud põhjenduste kohta, millel vaidlustatud otsus põhineb.
Neil asjaoludel tuleb käesolev väide määruse nr 40/94 artikli 73 rikkumise kohta tagasi lükata.
Eespool esitatud põhjendustest lähtudes tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta.

Kohtukulud
Hageja palub apellatsioonimenetluse kulud mõista välja ühtlustamisametilt ja/või menetlusse astujalt. Ta ei ole oma dokumentides
selle nõude toetuseks esitanud mingit konkreetset argumentatsiooni. Kohtuistungil nõustus hageja ühtlustamisameti poolt selle
kohta esitatud argumentidega.
Ühtlustamisamet väidab, et see nõue on vastuvõetamatu, kuna need kulud ei ole hüvitatavad Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklite 87
ja 136 alusel.
Sellega seoses tuleb meenutada, et kodukorra artikli 136 lõige 2 sätestab:
„Poolte vältimatuid kulusid seoses apellatsioonikoja menetlusega […] käsitatakse hüvitatavate kuludena.”
Kuivõrd vastulausemenetluse kulud ei ole hüvitatavad kulud kodukorra artikli 136 lõike 2 tähenduses, tuleb see nõue jätta
vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata.
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, mõistetakse kohtukulud vastavalt ühtlustamisameti ja menetlusse astuja
nõuetele välja hagejalt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (viies koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja hagejalt.
Vilaras
Martins Ribeiro
Jürimäe
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 24. novembril 2005 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
E. Coulon

M. Vilaras
*
Kohtumenetluse keel: inglise.