CELEX: 62009CJ0075
Asetus (ETY) N:o 2913/92
Yhteisön tullikoodeksi
221 artiklan 3 ja 4 kohta
Tullivelan kantaminen jälkitullauksin
Vanhentuminen
Teko, joka voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302,
s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000
(EYVL L 311, s. 17; jäljempänä tullikoodeksi), 221 artiklan 3 ja 4 kohdan tulkintaa.
Pyyntö on esitetty asiassa, jossa osapuolina ovat Agra Srl (jäljempänä Agra) ja Agenzia Dogane – Ufficio delle Dogane di Alessandria
(Aleksandrian tullitoimipaikka, jäljempänä Ufficio delle Dogane) ja joka koskee tullivelan kantamista jälkitullauksin.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
CN-koodiin 0202 kuuluvaa jäädytettyä naudanlihaa ja CN-koodiin 0206 29 91 kuuluvia tuotteita koskevan tariffikiintiön avaamisesta
ja hallinnoinnista (1 päivän heinäkuuta 2002 ja 30 päivän kesäkuuta 2003 väliseksi ajaksi) 4.6.2002 annetun komission asetuksen
(EY) N:o 954/2002 (EYVL L 147, s. 8) 9 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos 2 kohdassa tarkoitettuun tuontia tai vientiä koskevaan todisteeseen merkityillä kahdella tai useammalla hakijalla on
sama postiosoite tai jos hakijat on hakemuksen jättöaikaan kirjattu [arvonlisävero]rekisteriin samalla postiosoitteella tai
jos jäsenvaltiolla on vahvoja perusteita epäillä, että toimijat ovat etuyhteydessä keskenään, jäsenvaltion on tarkastettava,
että hakijat eivät ole etuyhteydessä keskenään [tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o
2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun] komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 [(EYVL L 253, s. 1)]
143 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Jos tällaisia hakijoita todetaan, kaikki kyseiset hakemukset on hylättävä.
– –”
Tullikoodeksin 221 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”3. Tiedoksiantoa ei voida toimittaa velalliselle enää sen jälkeen, kun kolmen vuoden määräaika on kulunut siitä päivästä,
jona tullivelka on syntynyt. Jos päätökseen on haettu muutosta 243 artiklan mukaisesti, määräajan laskeminen keskeytetään
muutoksenhakumenettelyn ajaksi muutoshakemuksen jättöajankohdasta lukien.
4.      Jos tullivelka on syntynyt sellaisen teon tuloksena, joka sen suorittamishetkellä olisi voinut johtaa rikosoikeudenkäyntiin,
tiedoksianto velalliselle voi tapahtua 3 kohdassa tarkoitetun kolmen vuoden määräajan päätyttyäkin, jos voimassa olevat säännökset
sen sallivat.”

Kansallinen lainsäädäntö
Tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevien menettelyjen yhdenmukaistamisesta 24.7.1979 annetun direktiivin 79/695/ETY
ja 17.12.1981 annetun direktiivin 82/57/ETY sekä yhteisötavaroiden vientimenettelyjen yhdenmukaistamisesta 24.2.1981 annetun
direktiivin 81/177/ETY ja 23.4.1982 annetun direktiivin 82/347/ETY täytäntöönpanon yhteydessä tullilaitosten uudelleenjärjestelystä
sekä tullaus- ja valvontamenettelyjen tarkistamisesta 8.11.1990 annetun asetuksen (decreto legislativo) nro 374 (GURI nro
291, 14.12.1990) 11 § kuuluu seuraavasti:
”1.       Tullitoimipaikka voi tarkistaa lainvoimaiseksi tulleen tullauspäätöksen, vaikka sen kohteena olleet tavarat on annettu toimijan
vapaaseen käyttöön tai ne ovat jo poistuneet tullialueelta. Tarkistus tehdään viran puolesta tai kyseisen toimijan hakemuksesta,
joka on tehtävä oikeudenmenetyksen uhalla kolmen vuoden kuluessa päivästä, jolloin tullauspäätös on tullut lainvoimaiseksi.
– –
5.       Jos viran puolesta tai asianosaisen hakemuksesta tehdyssä tarkistuksessa ilmenee epätäsmällisyyksiä, puutteita tai virheitä,
jotka koskevat tullauspäätöksen perustana olevia seikkoja, tullitoimipaikka tekee vastaavan oikaisun ja antaa siitä tiedoksi
ilmoituksen asianomaiselle toimijalle. Jos oikaisu johtuu viran puolesta tehdystä tarkistuksesta, se on annettava oikeudenmenetyksen
uhalla tiedoksi kolmen vuoden kuluessa päivästä, jolloin tullauspäätöksestä on tullut lainvoimainen.
– –”
Tullialan säännösten konsolidoidun tekstin hyväksymisestä 23.1.1973 annetun tasavallan presidentin asetuksen nro 43 (GURI
nro 80, 28.3.1973; jäljempänä TULD) 84 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.       Valtion oikeus kantaa tulleja vanhenee viiden vuoden määräajassa.
– –
3.       Jos tullin täydellinen tai osittainen maksamatta jättäminen johtuu rangaistavasta teosta, vanhentumisaika alkaa kulua päivästä,
jolloin rikosoikeudellisessa menettelyssä tehty päätös tai annettu tuomio on tullut lainvoimaiseksi.
– –”
Italian tasavallan kuulumisesta Euroopan yhteisöihin johtuvien velvoitteiden täytäntöönpanoa koskevista säännöksistä 29.12.1990
annetun lain nro 428 (GURI nro 10, 12.1.1991) 29 §:llä TULD:n 84 §:ssä säädetty määräaika lyhennettiin kolmeen vuoteen.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Agra toi (CN-koodiin 0202 30 90 kuuluvaa) jäädytettyä luutonta lihaa asetuksella N:o 954/2002 vahvistetun vuosikiintiön puitteissa
(alakiintiö II).
Tuontitodistuksen saamiseksi se teki tuontihakemuksen, jossa se ilmoitti täyttävänsä mainitun asetuksen 9 artiklassa säädetyt
edellytykset. Näihin kuului etuyhteyden puuttuminen muiden jäsenvaltioiden yhtiöihin, jotka ovat esittäneet samanlaisia hakemuksia
ennen 14.6.2002.
Agrassa 12.2.2007 tehdyn tarkastuksen yhteydessä Guardia di Finanza di Milano totesi mainittuihin edellytyksiin liittyviä
säännönvastaisuuksia.
Kyseisen tarkastuksen tuloksena laadittu pöytäkirja johti yhtäältä rikostutkintaan.
Toisaalta Ufficio delle Dogane teki saman pöytäkirjan perusteella 28.2.2008 Agran esittämien tulli-ilmoitusten oikaisupäätöksen,
joka koski lähtökohtaisesti yhteensä 141 125,49 euron määrän kantamista tullimaksuina ja arvonlisäveroina korkoineen, joiden
määrä oli 47 298,45 euroa.
Oikaisupäätös annettiin Agralle tiedoksi 11.3.2008.
Agra riitautti päätöksen Commissione tributaria provinciale di Alessandriassa (veroasioita käsittelevä Aleksandrian provinssin
tuomioistuin) vedoten siihen, että oikeus tulli-ilmoitusten oikaisemiseen oli vanhentunut. Agran mukaan mainittua oikeutta
koskee kolmen vuoden vanhentumisaika, joka lasketaan tulli-ilmoitusten päivämäärästä lukien. Riidanalaiset ilmoitukset oli
jätetty 13.8., 18.9. ja 23.10.2002, joten vastaavien vanhentumisaikojen olisi katsottava päättyneen 13.8., 18.9. ja 23.10.2005.
Ufficio delle Dogane puolestaan vetoaa tullikoodeksin 221 artiklassa säädettyihin ”vanhentumisen keskeytymistä ja katkeamista”
koskeviin perusteisiin, erityisesti mainitun artiklan 4 kohtaan, jonka mukaan tullivelan tarkka määrä voidaan antaa tiedoksi
kolmen vuoden määräajan päätyttyä, jos tulliviranomaiset eivät ole pystyneet määrittämään tullien täsmällistä määrää sellaisen
teon vuoksi, joka voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin.
Ufficio delle Doganen mukaan kyseistä säännöstä on tulkittava yhdessä TULD:n 84 §:n kanssa, ja siinä puolestaan säädetään,
että jos tullin täydellinen tai osittainen maksamatta jättäminen johtuu rangaistavasta teosta, vanhentumisaika alkaa kulua
päivästä, jolloin rikosoikeudellisessa menettelyssä tehty päätös tai annettu tuomio tulee lainvoimaiseksi.
Tässä tilanteessa Commissione tributaria provinciale di Alessandria päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle
seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [8.11.1990] annetun asetuksen [nro 374/1990] 11 §:n säännösten valossa, siten kuin niitä on tulkittava yhdessä [tullikoodeksin]
221 artiklan 3 ja – – 4 kohdan kanssa, kun otetaan huomioon myös [TULD:n] 84 §:n 3 momentti, tulliviranomaisen oikeus tullauspäätöksen
tarkistukseen vanhentunut ja/tai menetetty määräajan noudattamatta jättämisen vuoksi, kun kolmen vuoden pituinen määräaika
tulli-ilmoituksen antamisesta on kulunut, vai voiko mainitun määräajan kuluminen katketa ja/tai keskeytyä tullauspäätöksessä
tarkoitettua tullisäännösten rikkomista koskevan rikosoikeudenkäynnin ollessa kesken?”

Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu

Unionin tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
Nyt käsiteltävässä asiassa huomautuksia ovat esittäneet Agra, Italian, Tšekin ja Kreikan hallitukset sekä Euroopan komissio.
Agra vaatii unionin tuomioistuinta joko hyväksymään tullikoodeksin 221 artiklan 4 kohdan soveltamisedellytykseksi sen, että
kolmen vuoden vanhentumisajassa on tehty vähintään yksi prosessitoimi, taikka toteamaan, että kyseisen säännöksen soveltamisedellytysten
määrittely kuuluu kunkin jäsenvaltion sisäiseen oikeusjärjestykseen.
Tulliviranomaiset ovat toimivaltaisia toteamaan hallinnollisia menettelyjä varten teon, joka voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin.
Agran mukaan oikeusvarmuuden vaatimukset kuitenkin velvoittavat mainitut viranomaiset toimimaan kolmen vuoden vanhentumisajassa.
Tässä yhteydessä Agra vetoaa Corte suprema di cassazionen (kassaatiotuomioistuin) TULD:n 84 §:lle ja tullikoodeksin 221 artiklalle
antamaan tulkintaan, jonka mukaan kolmen vuoden vanhentumisajan katkeamiseksi kyseisten viranomaisten on toteuttava jokin
toimenpide tässä määräajassa.
Kreikan hallitus katsoo lähtökohtaisesti, että tullivelan vanhentuminen keskeytyy silloin, kun todettu tullisäännösten rikkominen
voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin ja on lopulta estänyt toimivaltaista tulliviranomaista määrittämästä tullien täsmällistä
määrää. Kreikan hallituksen mielestä ennakkoratkaisukysymykseen on näin ollen vastattava, että tullikoodeksin 221 artiklan
3 kohdan nojalla vanhentumista ei tapahdu, jos tullivelka johtuu teosta, joka voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin.
Italian ja Tšekin hallitukset sekä komissio katsovat lähtökohtaisesti, että tullikoodeksin 221 artiklan 4 kohta ei estä pääasiassa
kyseessä olevan kaltaista säännöstöä ja että siinä viitataan kansalliseen oikeuteen kaikkien sellaisten kysymysten osalta,
jotka liittyvät rangaistavasta teosta johtuvien tullivelkojen vanhentumiseen.
Komissio toteaa tässä yhteydessä, että mainitussa säännöksessä ei säädetä vanhentumisajasta eikä tällaisen määräajan keskeytymisen
tai katkeamisen syistä. Siinä ei erityisesti edellytetä mitään vanhentumisen keskeytymistä mahdollisen oikeudenkäynnin keston
ajaksi, toisin kuin saman artiklan 3 kohdassa säädetään.
Tšekin hallituksen ja komission mukaan kansallisella lainsäätäjällä ei kuitenkaan ole absoluuttista vapautta. Yhtäältä jäsenvaltioiden
lainsäädännön on oltava vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteiden mukaista. Toisaalta vanhentumisajan kulumisen rajoittaminen
olisi oikeutettava yleisen edun mukaisilla tavoitteilla, jotka ovat tarpeellisia ja oikeasuhteisia tavoiteltuun legitiimiin
päämäärään nähden.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on komission mielestä parhaassa asemassa tutkiakseen pääasiassa kyseessä olevan
säännöstön yhteensoveltuvuutta mainittujen periaatteiden kanssa.

Unionin tuomioistuimen vastaus
Aluksi on muistutettava, että unionin tuomioistuimella ei ole EY 234 artiklaan perustuvassa ennakkoratkaisumenettelyssä toimivaltaa
lausua kansallisen lain säännösten yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa. Se on kuitenkin toimivaltainen esittämään kansalliselle
tuomioistuimelle kaikki sellaiset unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joista voi olla kansalliselle tuomioistuimelle
apua tämän arvioidessa kyseistä yhteensopivuutta käsiteltäväkseen saatetussa asiassa (asia C-414/02, Spedition Ulustrans,
tuomio 23.9.2004, Kok., s. I-8633, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee päätöksessään, ovatko sellaiset säännökset unionin oikeuden mukaisia,
joissa säädetään, että tullin maksamatta jättämisen johtuessa rangaistavasta teosta vanhentumisaika alkaa kulua päivästä,
jona rikosoikeudellisessa menettelyssä tehty päätös tai annettu tuomio tulee lainvoimaiseksi.
Tästä näkökulmasta katsottuna ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee lähtökohtaisesti sitä, estääkö tullikoodeksin
221 artiklan 3 ja 4 kohta pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen kansallisen säännöstön, jonka perusteella silloin, kun tullin
maksamatta jättäminen johtuu rangaistavasta teosta, vanhentumisaika alkaa kulua päivästä, jolloin rikosoikeudellisessa menettelyssä
tehty päätös tai annettu tuomio on tullut lainvoimaiseksi.
Aluksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä virkkeessä
vahvistetaan vanhentumissääntö, jonka mukaan maksettavien tuonti- tai vientitullien määrää koskevaa tiedoksiantoa ei voida
toimittaa enää siinä vaiheessa, kun kolmen vuoden määräaika on kulunut päivästä, jona tullivelka on syntynyt (ks. vastaavasti
asia C-201/04, Molenbergnatie, tuomio 23.2.2006, Kok., s. I-2049, 39 kohta ja yhdistetyt asiat C-124/08 ja C-125/08, Snauwaert
ym., tuomio 16.7.2009, 28 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä säädetään, että jos päätökseen on haettu muutosta kyseisen koodeksin
243 artiklan mukaisesti, määräajan laskeminen keskeytetään muutoksenhakumenettelyn ajaksi muutoshakemuksen jättöajankohdasta
lukien.
Poikkeuksena tämän tuomion 30 kohdassa mainitusta säännöstä tullikoodeksin 221 artiklan 4 kohdassa säädetään, että jos tulliviranomaiset
eivät ole pystyneet tarkasti määrittämään lain mukaan kannettavaa tullien määrää sellaisen teon vuoksi, joka voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin,
tiedoksianto voidaan toimittaa mainitun määräajan päätyttyä, jos voimassa olevat säännökset sen sallivat (ks. em. yhdistetyt
asiat Snauwaert ym., tuomion 29 kohta).
Tässä yhteydessä on ensinnäkin todettava, että tullikoodeksin 221 artiklan 4 kohdassa ei itsessään säädetä mistään vanhentumisajasta
eikä sovellettavan vanhentumisajan keskeytymisen tai katkeamisen syistä. Erityisesti on huomattava, erotuksena saman artiklan
3 kohdassa säädettyyn, että artiklan 4 kohdassa ei edellytetä vanhentumisen keskeytymistä mahdollisen oikeudenkäynnin ajaksi.
Toiseksi on todettava, että koska tullikoodeksin 221 artiklan 4 kohdassa on maininta ”jos voimassa olevat säännökset sen sallivat”,
siinä viitataan kansalliseen oikeuteen tullivelan vanhentumisjärjestelmän osalta, jos tullivelka johtuu teosta, joka sen suorittamishetkellä
voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin.
Niinpä, sikäli kuin unionin oikeudessa ei ole alaa koskevia yhteisiä sääntöjä, kunkin jäsenvaltion tehtävänä on määrittää
vanhentumisjärjestelmä tulliveloille, joita ei ole pystytty toteamaan sellaisen teon vuoksi, joka voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin
(ks. analogisesti asia C-91/02, Hannl-Hofstetter, tuomio 16.10.2003, Kok., s. I-12077, 18–20 kohta ja em. asia Molenbergnatie,
tuomion 53 kohta).
Kaiken edellä todetun perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että tullikoodeksin 221 artiklan 3 ja 4 kohtaa
on tulkittava niin, ettei niiden kanssa ole ristiriidassa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka nojalla tullivelan vanhentumisaika
alkaa kulua päivästä, jolloin rikosoikeudellisessa menettelyssä tehty päätös tai annettu tuomio on tullut lainvoimaiseksi,
jos tullien maksamatta jääminen johtuu rangaistavasta teosta.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000
annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000, 221 artiklan 3 ja 4 kohtaa on tulkittava niin,
ettei niiden kanssa ole ristiriidassa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka nojalla tullivelan vanhentumisaika alkaa kulua
päivästä, jolloin rikosoikeudellisessa menettelyssä tehty päätös tai annettu tuomio on tullut lainvoimaiseksi, jos tullien
maksamatta jääminen johtuu rangaistavasta teosta.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: italia.