CELEX: 62009CJ0159
Direktyvos 84/450/EEB ir 97/55/EB
Lyginamosios reklamos leistinumo sąlygos
Dviejų konkuruojančių prekybos tinklų pasirinktų maisto produktų kainų palyginimas
Tuos pačius poreikius tenkinantys arba tos pačios paskirties produktai
Klaidinanti reklama
Patikrinamų savybių palyginimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1984 m. rugsėjo 10 d. Tarybos direktyvos 84/450/EEB dėl klaidinančios ir
lyginamosios reklamos (OL L 250, p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 227), iš dalies pakeistos
1997 m. spalio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/55/EB (OL L 290, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių
k., 15 sk., 3 t., p. 365, toliau – Direktyva 84/450), 3a straipsnio išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą tarp
Lidl SNC
(toliau –
Lidl
) ir
Vierzon Distribution SA
(toliau –
Vierzon Distribution
) dėl spaudoje platinamos pastarosios bendrovės reklamos.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Direktyvos 84/450 1 straipsnyje nustatyta:
„Šia direktyva siekiama apsaugoti vartotojus, prekybos, verslo, amatų ar kita profesine veikla užsiimančius asmenis ir plačiosios
visuomenės interesus nuo klaidinančios reklamos ir jos nesąžiningų pasekmių bei nustatyti sąlygas, kuriomis lyginamoji reklama
yra leistina.“
Pagal šios direktyvos 2 straipsnio 2 punktą klaidinanti reklama suprantama kaip:
„bet kokia reklama, kuri savo pateikimu ar kitokiu būdu apgaudinėja ar gali apgauti asmenis, kuriems ji skirta ir kuriuos
ji pasiekia, ir kuri dėl savo apgaulingo pobūdžio gali daryti poveikį jų ekonominiam elgesiui ar kuri dėl tų pačių priežasčių
kenkia ar gali pakenkti konkurentui“.
Šios direktyvos 2 straipsnio 2a punkte lyginamoji reklama apibrėžiama kaip:
„bet kokia reklama, kuri aiškiai ar netiesiogiai nurodo konkurentą, arba konkurento siūlomas prekes ar paslaugas“.
Šios direktyvos 3 straipsnyje nustatyta:
„Sprendžiant, ar reklama yra klaidinanti, privaloma atsižvelgti į visus jos bruožus ir ypač į joje esančią informaciją apie:
a)      prekių ar paslaugų ypatybes, tokias kaip prieinamumas, pobūdis, atlikimas, sudėtis, pagaminimo ar pateikimo metodas ir data,
tinkamumas skirtam tikslui, panaudojimai, kiekis, instrukcija, geografinė ar komercinė kilmė, kokių rezultatų galima tikėtis
jas naudojant, ar prekių ar paslaugų testų ar patikrinimų rezultatai ir esminiai bruožai;
b)      kainą ar metodus, kaip apskaičiuojama kaina, ir sąlygas, kuriomis tiekiamos prekės ir teikiamos paslaugos;
c)      reklamuotoją, jo požymius ir teises, tokius kaip jo tapatybė ir turtas, jo kvalifikacijos ir pramoninių, komercinių ar intelektinių
teisių nuosavybė, jo apdovanojimai ir pasižymėjimai.“
Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Lyginamoji reklama, susijusi su palyginimu, leidžiama, jeigu įvykdytos šios sąlygos:
a)      ji nėra klaidinanti pagal 2 straipsnio 2 dalį, 3 straipsnį ir 7 straipsnio 1 dalį;
b)      ji lygina prekes ir paslaugas, kurios skirtos tam pačiam poreikiui tenkinti ar tai pačiai paskirčiai;
c)      ji objektyviai palygina vieną ar kelias šių prekių ir paslaugų esmines, svarbias, patikrinamas ir tipines savybes, tarp kurių
gali būti ir kaina;
<...>“

Nacionalinės teisės aktai
Vartotojų kodekso L. 121‑8 straipsnyje nustatyta:
„Bet kokia reklama, kuri aiškiai ar netiesiogiai nurodo konkurentą arba konkurento siūlomas prekes ar paslaugas, leidžiama
tik jei:
1)      ji nėra klaidinanti arba galinti klaidinti;
2)      joje lyginamos prekės ar paslaugas, kurios skirtos tam pačiam poreikiui tenkinti ar tai pačiai paskirčiai;
3)      joje objektyviai palyginamos viena ar kelios šių prekių ir paslaugų esminės, svarbios, patikrinamos ir tipinės savybės, tarp
kurių gali būti ir kaina;
<...>“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

Lidl
Prancūzijos teritorijoje valdo maisto prekių prekybos centrų tinklą, kuriam priklausanti parduotuvė įsikūrusi netoli
Vierzon Distribution
, besiverčiančios prekyba įvairiais vartojimo produktais, pažymėtais „Leclerc“ prekių ženklu, parduotuvės.
2006 m. rugsėjo 23 d.
Vierzon Distribution
paskelbė reklamą (toliau – ginčijama reklama) vietiniame leidinyje, kurioje pateikiami kasos kvitai, o juose, minint bendrus
pavadinimus ir tam tikrais atvejais nurodant svorį ar kiekį, išvardyti 34 produktai, daugiausia maisto produktai, atitinkamai
pirkti
Vierzon Distribution
ir
Lidl
priklausančiose parduotuvėse, ir kurioje matyti, kad bendra prekių kaina
Vierzon Distribution
yra 46,30 EUR, o
Lidl
– 51,40 EUR.
Šioje reklamoje buvo ir šūkiai „nori ne „E. Leclerc“! Maža kaina – įrodymas, kad pigiausia yra „E. Leclerc“ ir „angliškai
sakoma
hard discount
, prancūziškai – „E. Leclerc“.
2007 m. kovo 16 d.
Lidl
pateikė ieškinį
tribunal de commerce de Bourges
(Buržo komercinis teismas), kuriuo reikalaujama nurodyti
Vierzon Distribution
atlyginti žalą už nesąžiningą konkurenciją ir įpareigoti paskelbti priimto sprendimo ištraukas spaudoje ir bendrovės parduotuvėje.
Pagrįsdama šį ieškinį
Lidl
teigia, kad pažeistas Vartotojų kodekso L. 121‑8 straipsnis. Ji tvirtina, kad ginčijama reklama klaidina, netgi apgauna,
vartotojus tiek dėl savo pateikimo, tiek dėl to, kad
Vierzon Distribution
parinko tik tuos produktus, kurie jai suteikia pranašumą, prieš tai pagal poreikį priderinusi kainas prie savo konkurento
kainų. Be to, minėti produktai nėra panašūs, jų kokybiniai ir kiekybiniai skirtumai lemia tai, kad šie produktai tenkina ne
tuos pačius poreikius.
Lidl
priduria, kad vien kasos kvitų, kuriuose matyti lyginamų produktų sąrašas, vaizdavimas ginčijamoje reklamoje nesuteikia vartotojams
galimybės nei įžvelgti atskirų šių produktų savybių, nei suprasti, dėl kokių priežasčių kainos šioje reklamoje skiriasi.

Vierzon Distribution
ginčija šiuos įtarimus ir tvirtina, kad galima lyginti dvi nevienodas prekes, jei jos tenkina tuos pačius poreikius arba yra
tos pačios paskirties ir šiuo atžvilgiu pakankamai tarpusavyje pakeičiamos, kaip yra šiuo atveju. Kalbant apie nagrinėjamų
produktų skirtumus, pažymėtina, kad jie pakankamai matyti minėtuose kasos kvituose, taigi vartotojai nėra klaidinami. Aplinkybė,
kad
Vierzon Distribution
pati parinko lyginamus produktus, nėra neteisėta, o aplinkybė, kad produktai pirkti tą pačią dieną, be kita ko, padeda atmesti
galimybę, kad galėjo būti manipuliuojama kainomis.
Tokiomis aplinkybėmis
tribunal de commerce de Bourges
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar Direktyvos [84/450] 3a straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad draudžiama lyginamojoje reklamoje lyginti tuos pačius
poreikius tenkinančių ar tos pačios paskirties produktų, t. y. produktų, kurie tarpusavyje pakankamai pakeičiami, kainas tik
dėl to, kad maisto produktų vartojamumas, bet kuriuo atveju vartojant teikiamas malonumas, priklauso nuo jų pagaminimo sąlygų
ir vietos, nuo jų sudedamųjų dalių ir nuo gamintojo patirties?“

Dėl prejudicinio klausimo
Reikia priminti, kad Direktyvos 84/450 3a straipsnio, su kuriuo susijęs prejudicinis klausimas, 1 dalies a–h punktuose išvardytos
kumuliacinės sąlygos, kurias lyginamoji reklama turi atitikti, kad galėtų būti laikoma teisėta (žr., be kita ko, 2009 m. birželio
18 d. Sprendimo
L’Oréal ir kt
., C‑487/07, Rink. p. I‑5185, 67 punktą).
Šioje byloje Teisingumo Teismas mano, kad siekiant atsižvelgti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškeltas
abejones ir pateikti išaiškinimo nuorodas, kurios gali būti naudingos sprendimui jo nagrinėjamoje byloje priimti, kaip siūlė
Prancūzijos, Austrijos ir Čekijos vyriausybės bei generalinis advokatas savo išvados 40 punkte, reikia remtis lyginamosios
reklamos leistinumo sąlygomis, įtvirtintomis minėto 3a straipsnio 1 dalies a–c punktuose.
Taip pat reikia pažymėti, kad savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos
84/450 3a straipsnio 1 dalies a–c punktai turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiama tokia reklama, kokia apibūdinta sprendime
pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kurioje lyginamos dviejų konkuruojančių prekybos tinklų taikomos maisto produktų
kainos, būtent atsižvelgiant į lyginamų maisto produktų skirtumus, kaip antai gamybos būdas ir pagaminimo vieta, jų sudėtis
ir gamintojo pavadinimas, dėl kurių skiriasi šių produktų vartojamumas ir jų vartojimo teikiamas malonumas.
Atsižvelgdamas į prejudicinio klausimo formuluotę ir į tai, kad jame akcentuojama Direktyvos 84/450 3a straipsnio b punkte
įtvirtinta sąlyga, Teisingumo Teismas mano, jog svarbu atsižvelgti į šią nuostatą ir išnagrinėti 3a straipsnio 1 dalies a punktą
ir 3a straipsnio 1 dalies c punktą.
Tačiau prieš tai reikia priminti, kad iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, jog skirtingomis lyginamosios reklamos leistinumo
sąlygomis, įtvirtintomis minėto 3a straipsnio 1 dalyje, siekiama įvertinti visus interesus, kuriuos gali paveikti leidimas
naudoti lyginamąją reklamą. Be to, iš kartu skaitomų Direktyvos 97/55 antros, septintos ir devintos konstatuojamųjų dalių
matyti, kad šio 3a straipsnio tikslas yra skatinti paslaugų bei prekių tiekėjų konkurenciją vartotojo naudai, leidžiant konkurentams
objektyviai parodyti skirtingų palyginamų prekių privalumus ir kartu uždraudžiant lyginamosios reklamos praktiką, kuri gali
iškraipyti konkurenciją, būti žalinga konkurentams ir daryti neigiamą poveikį vartotojų pasirinkimui (minėto Sprendimo
L’Oréal ir kt
. 68 punktas).
Iš to išplaukia, kad minėtoje 3a straipsnio 1 dalyje išvardytos sąlygos turi būti aiškinamos lyginamajai reklamai naudingiausiu
būdu, siekiant leisti reklamą, kurioje objektyviai palyginamos prekių ar paslaugų savybės, visiškai užtikrinant, kad lyginamoji
reklama nebūtų naudojama antikonkurenciniais ir nesąžiningais tikslais arba pažeidžiant vartotojų interesus (minėto Sprendimo
L’Oréal ir kt
. 69 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Taip pat reikia priminti, kad Direktyva 84/450 buvo visiškai suderintos lyginamosios reklamos leistinumo sąlygos valstybėse
narėse ir kad šis suderinimas pagal savo pobūdį reiškia, jog lyginamosios reklamos leistinumas visoje Sąjungoje turi būti
vertinamas tik pagal Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatytus kriterijus (žr. 2003 m. balandžio 8 d. Sprendimo
Pippig Augenoptik
, C‑44/01, Rink. p. I‑3095, 44 punktą).
Galiausiai, kalbant apie tokį kainų palyginimą, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, reikia priminti, kad konkuruojančių
siūlymų palyginimas, ypač kainos požiūriu, susijęs su pačios lyginamosios reklamos pobūdžiu (2006 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Lidl Belgium
, C‑356/04, Rink. p. I‑8501, 57 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
Direktyvos 97/55 aštuntoje konstatuojamojoje dalyje šiuo atžvilgiu, be kita ko, pabrėžiama, kad turėtų būti sudaryta galimybė
palyginti tik prekių ir paslaugų kainas, jeigu lyginant laikomasi tam tikrų sąlygų, ypač jei lyginimas neklaidina.

Dėl Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies b punkto
Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies b punkte lyginamosios reklamos leistinumas siejamas su sąlyga, kad lyginamos prekės
ar paslaugos tenkina tuos pačius poreikius arba turi tą pačią paskirtį. Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad pagal šią
sąlygą lyginamos prekės, vartotojo požiūriu, turi būti pakankamai tarpusavyje pakeičiamos (minėto Sprendimo
Lidl Belgium
26 punktas ir 2007 m. balandžio 19 d. Sprendimo
De Landtsheer Emmanuel
, C‑381/05, Rink. p. I‑3115, 44 punktas).
Kaip pabrėžė Prancūzijos vyriausybė ir Komisija, prejudicinio klausimo formuluotė lemia, kad savo ruožtu pripažindamas, jog
ginčijamoje reklamoje lyginami produktai yra pakankamai tarpusavyje pakeičiami, kad būtų tenkinama minėta sąlyga, prašymą
priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas vis dėlto nori įsitikinti, jog tai, kad minėti produktai yra maisto, neprieštarauja
tokiam vertinimui. Minėtas teismas klausia, ar aplinkybė, kad tokio pobūdžio produktai vartojami labai įvairiai ar kad skiriasi
juos vartojant teikiamas malonumas, atsižvelgiant į jų gamybos būdą ir pagaminimo vietą, jų sudėtį ir gamintojo pavadinimą,
lemia tai, kad atmetama šių produktų palyginimo galimybė ir kad palyginimas galimas tik tuo atveju, kai produktai vienodi.
Šiuo klausimu pirmiausia svarbu pabrėžti, kad, skirtingai nei Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies c punkte, jos 3a straipsnio
1 dalies b punkte nenagrinėjamas ir nenustatomas joks aspektas, kuriuo galima teisėtai lyginti produktus, kitaip tariant,
nagrinėjamų prekių ir paslaugų savybės, su kuriomis gali būti susijusi lyginamoji reklama. Iš to išplaukia, kad, priešingai
nei teigė Čekijos ir Austrijos vyriausybės, lyginimo aspektas, šiuo atveju kaina, neturėtų daryti įtakos nagrinėjant, ar dvi
prekės tenkina tuos pačius poreikius arba yra tos pačios paskirties minėto 3a straipsnio 1 dalies b punkto prasme.
Be kita ko, reikia priminti, kad, pirma, minėti sprendimai
Lidl Belgium
ir
De Landtsheer Emmanuel
, kuriuose Teisingumo Teismas pabrėžė, kaip minėta šio sprendimo 25 punkte, jog pagal Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies
b punktą lyginamosios reklamos leistinumas siejamas su sąlyga, kad lyginamos prekės, vartotojo požiūriu, turi būti pakankamai
tarpusavyje pakeičiamos, buvo priimti bylose dėl maisto produktų reklamų.
Antra, pažymėtina, kad Direktyvos 97/55 devintoje konstatuojamoje dalyje pabrėžiama, jog, vengiant lyginamąją reklamą naudoti
konkurencijai prieštaraujančiu ir nesąžiningu būdu, turėtų būti leista lyginti tik „konkuruojančias“ prekes ir paslaugas,
kurios skirtos tiems patiems poreikiams tenkinti arba tai pačiai paskirčiai.
Teisingumo Teismas pabrėžė, kad priežastis, dėl kurios Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies b punkte kaip lyginamosios
reklamos leistinumo sąlyga įtvirtintas reikalavimas, jog lyginamos prekės ar paslaugos tenkintų tuos pačius poreikius arba
turėtų tą pačią paskirtį, yra aplinkybė, kad pagal šios direktyvos 2 straipsnio 2a punktą lyginamosios reklamos sąvokos ypatybė
yra ta, kad nurodomas reklamuotojo „konkurentas“ arba jo siūlomos prekės ar paslaugos ir kad, remiantis apibrėžimu, „konkuruojančių
įmonių“ statusas grindžiamas tuo, jog rinkoje šių įmonių siūlomos prekės ar paslaugos yra vienos kitas pakeičiančios (žr.
minėto Sprendimo
De Landtsheer Emmanuel
27–29 punktus).
Kaip pabrėžė Teisingumo Teismas, abi Direktyvos 84/450 nuostatos yra akivaizdžiai panašios, nes abi jas taikant
mutatis mutandis
naudojami panašūs pakeičiamumo vertinimo kriterijai (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
De Landtsheer Emmanuel
46 ir 48 punktus).
Šiuo atžvilgiu aplinkybė, kad prekės tam tikra apimtimi gali tenkinti tuos pačius poreikius, leidžia daryti išvadą, kad tam
tikra prasme jos yra vienos kitas pakeičiančios (minėto Sprendimo
De Landtsheer Emmanuel
30 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
Siekiant nustatyti, ar prekės iš tiesų gali pakeisti vienos kitas pagal Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies b punktą,
reikalingas individualus ir konkretus prekių, kurios konkrečiai lyginamos reklaminiame skelbime, įvertinimas (minėto Sprendimo
De Landtsheer Emmanuel
47 punktas). Šis konkretus pakeičiamumo įvertinimas priskiriamas nacionalinių teismų jurisdikcijai.
Trečia, pažymėtina, kad kiti argumentai prieštarauja Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies b punkto aiškinimui, pagal kurį
lyginamoji maisto produktų reklama iš esmės draudžiama, nebent šie produktai vienodi.
Viena vertus, šis draudimas niekaip neišplaukia iš šios nuostatos teksto.
Kita vertus, plačiai aiškinant šią lyginamosios reklamos leistinumo sąlygą šis draudimas reikštų tokios reklamos taikymo srities
apribojimą (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
De Landtsheer Emmanuel
70 ir 71 punktus).
Kaip pabrėžė Čekijos vyriausybė ir Komisija, nuspręsti, kad du maisto produktai negali būti palyginami Direktyvos 84/450 3a straipsnio
1 dalies b punkto prasme, nebent jie yra vienodi, reikštų atmesti bet kokią lyginamosios reklamos galimybę, kiek tai susiję
su itin reikšminga vartojimo produktų kategorija, neatsižvelgiant į palyginimo aspektą.
Tačiau tokio draudimo pasekmė prieštarautų nusistovėjusiai Teisingumo Teismo praktikai, pagal kurią lyginamajai reklamai keliamos
sąlygos turi būti aiškinamos jai naudingiausiu būdu (žr. minėto Sprendimo
De Landtsheer Emmanuel
63 punktą).
Remiantis tuo, kas pasakyta, reikia pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pirmąją atsakymo dalį:
Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad vien dėl aplinkybės, jog, atsižvelgiant
į pagaminimo sąlygas ir vietą, į sudedamąsias dalis ir gamintojo pavadinimą, skiriasi maisto produktų vartojamumas ir juos
vartojant teikiamas malonumas, negalima atmesti galimybės, kad šių produktų palyginimas tenkina šioje nuostatoje įtvirtintą
reikalavimą, pagal kurį produktai turi tenkinti tuos pačius poreikius arba turėti tą pačią paskirtį, t. y. jie turi būti pakankamai
tarpusavyje pakeičiami.
Kalbant apie konkretų pakankamo maisto produktų, kurių lyginimas nagrinėjamas pagrindinėje byloje, tarpusavio pakeičiamumo
įvertinimą, pažymėtina, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 33 punkto, toks įvertinimas priskiriamas prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikusio teismo jurisdikcijai, o šis teismas nepateikė Teisingumo Teismui jokių nuorodų, susijusių su tų produktų
pavadinimais ir konkrečiomis jų savybėmis, ir
a fortiori
nepateikė su šiais konkrečiais duomenimis susijusių klausimų dėl išaiškinimo.

Dėl Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies a punkto
Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies a punkte lyginamosios reklamos teisėtumas siejamas su sąlyga, kad ji neturi būti
klaidinanti.
Kalbant konkrečiau apie kainų palyginimą, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, šio sprendimo 24 punkte primenama, kad Direktyvos 97/55
aštuntoje konstatuojamoje dalyje pabrėžiama, jog turėtų būti sudaryta galimybė palyginti tik prekių ir paslaugų kainas, jeigu
lyginant laikomasi tam tikrų sąlygų, ypač jei lyginimas neklaidina.
Be to, iš Direktyvos 97/55 antros konstatuojamosios dalies matyti, kad šia direktyva vykdomas lyginamosios reklamos leistinumo
sąlygų suderinimas turi padėti „objektyviai parodyti“ įvairių palyginamų produktų „privalumus“.
Direktyvos 84/450 2 straipsnio 2 punkte klaidinanti reklama apibrėžiama kaip bet kokia reklama, kuri savo pateikimu ar kitokiu
būdu apgaudinėja ar gali apgauti asmenis, kuriems ji skirta ir kuriuos ji pasiekia, ir kuri dėl savo apgaulingo pobūdžio gali
daryti poveikį jų ekonominiam elgesiui ar kuri dėl tų pačių priežasčių kenkia ar gali pakenkti konkurentui.
Kaip matyti iš šio sprendimo 10 ir 11 punktuose pateikto aprašymo, ginčijamoje reklamoje parinktas tam tikras dviejose konkuruojančiose
parduotuvėse parduodamų produktų, daugiausia maisto, kiekis. Šie produktai identifikuojami pagal bendrą pavadinimą, o tam
tikrais atvejais, pagal nurodytą svorį ar kiekį, matomus kiekvienos iš šių parduotuvių kasos kvite, kur taip pat matyti ne
tik kiekvieno nagrinėjamo produkto kaina atskirai, bet ir bendra suma, sumokėta už šių produktų asortimentą. Be to, reklamoje
pateikti bendro pobūdžio šūkiai, kuriais pabrėžiamos galbūt mažesnės kainos reklamuotojo parduotuvėje, o pateiktame kasos
kvite matyti mažesnė suma negu konkurento kasos kvite.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo, remdamasis konkretaus atvejo aplinkybėmis, patikrinti, ar
atsižvelgiant į vartotojus, kuriems skirta reklama, jos pobūdis laikytinas apgaulingu (žr. minėto Sprendimo
Lidl Belgium
77 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Šiuo atžvilgiu minėtas teismas, viena, turi atsižvelgti į tai, kaip prekes ar paslaugas, kurios yra nagrinėjamos reklamos
objektas, suvokia paprastas, pakankamai informuotas ir pastabus bei nuovokus vartotojas. Kalbant apie tokią reklamą, kokia
yra ginčijama reklama, aišku, kad ji skirta ne specializuotai visuomenės daliai, bet galutiniam vartotojui, perkančiam savo
kasdienio vartojimo pirkinius didelių parduotuvių tinkle (žr. minėto Sprendimo
Lidl Belgium
78 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Siekdamas atlikti reikalaujamą vertinimą, nacionalinis teismas turi atsižvelgti į visas svarbias bylos aplinkybes, remdamasis,
kaip išplaukia iš Direktyvos 84/450 3 straipsnio, ginčijamoje reklamoje esančia informacija ir apskritai visomis jos ypatybėmis
(žr. minėto Sprendimo
Lidl Belgium
79 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad reklama gali įgauti klaidinamąjį pobūdį nepateikus visos informacijos, ypač
jei tokia reklama nuo vartotojų, kuriems ji skirta, siekiama nuslėpti aplinkybę, dėl kurios, jei ji būtų buvusi žinoma, daug
vartotojų būtų nusprendę nepirkti (minėto Sprendimo
Lidl Belgium
80 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
Šiais atžvilgiais ginčijama reklama, kaip matyti ir iš nusistovėjusios teismų praktikos, galėtų įgauti klaidinamąjį pobūdį,
jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgęs į visas konkrečiu atveju svarbias aplinkybes, ypač
į reklamoje nurodytą ar nutylėtą informaciją, konstatuotų, kad daug vartotojų, kuriems skirta reklama, apsisprendė pirkti
klaidingai manydami, jog reklamuotojo parinktos prekės atspindi bendrą jo taikomų kainų, palyginti su konkurento taikomomis
kainomis, lygį ir jog dėl to jie sutaupys reklamoje nurodytą sumą reguliariai pirkdami kasdienio vartojimo prekes iš reklamuotojo,
o ne iš jo konkurento, arba klaidingai manydami, jog visos reklamuotojo prekės yra pigesnės už visas jo konkurento prekes
(šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Lidl Belgium
83 ir 84 punktus).
Ginčijama reklama taip pat gali pasirodyti klaidinanti, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuotų,
kad siekiant palyginti kainas šioje reklamoje buvo pasirinkti maisto produktai, kurie iš tiesų objektyviai skiriasi, o šie
skirtumai gali smarkiai paveikti pirkėjo pasirinkimą.
Jei reklamoje tokie skirtumai neparodomi, šią reklamą, jei joje lyginama tik kaina, paprastas vartotojas gali suvokti kaip
netiesiogiai patvirtinančią kitų šių produktų savybių, taip pat galinčių daryti didelę įtaką vartotojo pasirinkimui, tapatumą.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad, kalbant apie dviejų konkuruojančių parduotuvių taikomų kainų palyginimą,
tokiu atveju, kai produktų prekių ženklas gali smarkiai paveikti vartotojų pasirinkimą, nes lyginami konkuruojantys produktai,
kurių prekių ženklų žinomumas labai skiriasi, žinomesnio prekių ženklo nenurodymas prieštarauja Direktyvos 84/450 3a straipsnio
1 dalies a punktui (minėto Sprendimo
Pippig Augenoptik
53 punktas).
Tas pats prireikus gali būti taikoma ir kitoms lyginamų produktų savybėms, su kuriomis susijęs prejudicinis klausimas, kaip
antai jų sudėtis, pagaminimo būdas ir vieta, jei šios savybės, išskyrus kainą, gali smarkiai paveikti pirkėjo pasirinkimą.
Tokiais atvejais vartotojo neinformavimas apie kainos aspektu lyginamų produktų skirtumus gali jį suklaidinti, kiek tai susiję
su priežastimis, dėl kurių skiriasi kainos, ir finansine nauda, kurios jis realiai galėtų gauti pirkdamas iš reklamuotojo,
o ne iš tam tikro jo konkurento, bei atitinkamai paveikti šio vartotojo ekonominį elgesį. Vartotojas gali manyti, kad jis
gaus finansinės naudos dėl konkurencinio reklamuotojo pasiūlymo, o ne dėl to, kad lyginami produktai objektyviai skiriasi.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti antrą atsakymo
dalį: Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad tokia reklama, kokia nagrinėjama pagrindinėje
byloje, gali įgauti klaidinamąjį pobūdį šiais atvejais:
–        jei, atsižvelgus į visas konkrečiu atveju svarbias aplinkybes, ypač į reklamoje nurodytą ar nutylėtą informaciją, konstatuojama,
kad daug vartotojų, kuriems skirta reklama, apsisprendė pirkti klaidingai manydami, jog reklamuotojo parinktos prekės atspindi
bendrą jo taikomų kainų, palyginti su konkurento taikomomis kainomis, lygį ir jog dėl to jie sutaupys reklamoje nurodytą sumą
reguliariai pirkdami kasdienio vartojimo prekes iš reklamuotojo, o ne iš jo konkurento, arba klaidingai manydami, jog visos
reklamuotojo prekės yra pigesnės už visas jo konkurento prekes, arba
–        konstatuojama, kad siekiant palyginti vien kainą pasirinkti maisto produktai, kurie vis dėlto skiriasi, o šie skirtumai gali
smarkiai paveikti paprasto vartotojo pasirinkimą, tačiau nagrinėjamoje reklamoje šie skirtumai neatskleidžiami.

Dėl Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies c punkto
Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies c punkte lyginamosios reklamos leistinumas siejamas su sąlyga, kad joje objektyviai
palyginama viena ar kelios šių prekių ir paslaugų esminės, svarbios, patikrinamos ir tipinės savybės, tarp kurių gali būti
ir kaina.
Direktyvos 97/55 penktoje konstatuojamojoje dalyje šiuo atžvilgiu pabrėžiama, kad lyginamoji reklama, kai lyginamos esminės,
svarbios, patikrinamos ir tipinės savybės ir kai ji neklaidina, gali būti teisėta priemonė informuoti vartotojus apie naudą,
kurią jie gali gauti (minėto Sprendimo
De Landtsheer Emmanuel
62 punktas).
Atsižvelgdamas į turimą medžiagą ir per posėdį vykusias diskusijas, Teisingumo Teismas šioje byloje ketina išreikšti savo
nuomonę tik apie patikrinamumo reikalavimą.
Reikia priminti, kad minėtame Sprendime
Lidl Belgium,
susijusiame su lyginamąja reklama kainos aspektu, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog du prekių asortimentus sudarančių
prekių kainų patikrinamumas būtinai reikalauja, kad prekes, kurių kainos buvo taip palygintos, būtų įmanoma atskirai ir konkrečiai
atpažinti, remiantis reklaminiame pranešime esančia informacija. Siekiant patikrinti prekių kainas, būtina turėti galimybę
atpažinti šias prekes (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Lidl Belgium
61 punktą).
Remiantis Direktyva 84/450 nustatytu vartotojų apsaugos tikslu, toks atpažinimas leidžia užtikrinti, kad tokio pranešimo adresatas
galėtų būti tikras, jog jis buvo teisingai informuotas apie kasdienio vartojimo prekes, kurias ketina pirkti (minėto Sprendimo
Lidl Belgium
72 punktas).
Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar lyginamų produktų apibūdinimas ginčijamoje
reklamoje yra pakankamai tikslus, kad vartotojas galėtų atpažinti lyginamus produktus, siekdamas patikrinti šioje reklamoje
pateikiamų kainų tikslumą.
Kaip per posėdį teigė Komisija, taip gali nebūti, jei paaiškėtų, kad ginčijamoje reklamoje minimose parduotuvėse parduodami
keli maisto produktai, galintys atitikti reklamoje vaizduojamuose kasos kvituose pateiktą apibūdinimą, todėl nebūtų įmanoma
tiksliai atpažinti lyginamų prekių.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti trečią atsakymo
dalį: Direktyvos 84/450 3a straipsnio 1 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje įtvirtintas patikrinamumo
reikalavimas tokios reklamos, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, atveju, kai lyginamos dviejų prekių asortimentų kainos,
reiškia, kad lyginamas prekes turi būti įmanoma tiksliai atpažinti remiantis šioje reklamoje pateikta informacija.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1984 m. rugsėjo 10 d. Tarybos direktyvos 84/450/EEB dėl klaidinančios ir lyginamosios reklamos, iš dalies pakeistos 1997 m.
spalio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/55/EB, 3a straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip,
kad vien dėl aplinkybės, jog, atsižvelgiant į pagaminimo sąlygas ir vietą, sudedamąsias dalis ir gamintojo pavadinimą, skiriasi
maisto produktų vartojamumas ir juos vartojant teikiamas malonumas, negalima atmesti galimybės, kad šių produktų palyginimas
tenkina šioje nuostatoje įtvirtintą reikalavimą, pagal kurį produktai turi tenkinti tuos pačius poreikius arba turėti tą pačią
paskirtį, t. y. jie turi būti pakankamai tarpusavyje pakeičiami.
Direktyvos 84/450, iš dalies pakeistos Direktyva 97/55, 3a straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad tokia
reklama, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, gali įgauti klaidinamąjį pobūdį šiais atvejais:
–
jei, atsižvelgus į visas konkrečiu atveju svarbias aplinkybes, ypač į reklamoje nurodytą ar nutylėtą informaciją, konstatuojama,
kad daug vartotojų, kuriems skirta reklama, apsisprendė pirkti klaidingai manydami, jog reklamuotojo parinktos prekės atspindi
bendrą jo taikomų kainų, palyginti su konkurento taikomomis kainomis, lygį ir jog dėl to jie sutaupys reklamoje nurodytą sumą
reguliariai pirkdami kasdienio vartojimo prekes iš reklamuotojo, o ne iš jo konkurento, arba klaidingai manydami, jog visos
reklamuotojo prekės yra pigesnės už visas jo konkurento prekes, arba
–
konstatuojama, kad siekiant palyginti vien kainą pasirinkti maisto produktai, kurie vis dėlto skiriasi, o šie skirtumai gali
smarkiai paveikti paprasto vartotojo pasirinkimą, tačiau nagrinėjamoje reklamoje šie skirtumai neatskleidžiami.
Direktyvos 84/450, iš dalies pakeistos Direktyva 97/55, 3a straipsnio 1 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, kad šioje
nuostatoje įtvirtintas patikrinamumo reikalavimas tokios reklamos, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, atveju, kai lyginamos
dviejų prekių asortimentų kainos, reiškia, kad lyginamas prekes turi būti įmanoma tiksliai atpažinti remiantis šioje reklamoje
pateikta informacija.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.