CELEX: 61997CJ0075
Statsstøtte
Begreb
Forhøjet reduktion af de sociale sikringsbidrag i visse erhvervssektorer
Maribel bis/ter-ordningen

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 19. februar 1997 har Kongeriget Belgien i henhold til EF-traktatens artikel 173, stk. 1 (efter aendring nu artikel 230, stk. 1, EF), anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning 97/239/EF af 4. december 1996 om stoette ydet af Belgien i henhold til Maribel bis/ter-ordningen (EFT 1997 L 95, s. 25, herefter »den anfaegtede beslutning«).
Foranstaltningerne i henhold til Maribel bis/ter-ordningen
2 Den saakaldte »Maribel-ordning« blev i Belgien indfoert ved lov af 29. juni 1981 om de almindelige principper for loenmodtageres sociale sikring (Moniteur belge af 2.7.1981, s. 8575). I henhold til lovens artikel 35 har arbejdsgivere ret til en reduktion af socialsikringsbidraget for hver af de specialarbejdere, de beskaeftiger.
3 Ved kongelig anordning af 12. februar 1993 (Moniteur belge af 9.3.1993, s. 4995) fik arbejdsgivere fra den 1. januar 1993 for specialarbejdere paa bestemte betingelser ret til en reduktion af bidragene hvert kvartal og for hver arbejder paa 2 825 BEF for hver af de foerste fem specialarbejdere og paa 1 875 BEF for hver yderligere specialarbejder, saafremt arbejdsgiveren beskaeftiger under tyve arbejdere, og paa 1 875 BEF pr. ansat arbejder, saafremt arbejdsgiveren beskaeftiger over tyve arbejdere.
4 Ved kongelig anordning af 14. juni 1993 (Moniteur belge af 7.7.1993, s. 16069), som indfoerte den saakaldte »Maribel bis-ordning«, blev der foretaget en ny aendring fra den 1. juli 1993. Reduktionen pr. kvartal og pr. arbejder blev forhoejet til 3 000 BEF for hver af de foerste fem specialarbejdere i virksomheder med mindre end tyve arbejdere. I oevrigt blev reduktionen paa 1 875 BEF pr. kvartal og pr. arbejder opretholdt.
5 Naar arbejdsgiveren hovedsagelig driver virksomhed i en af de sektorer, der er mest udsatte for international konkurrence, forhoejedes ved kongelig anordning af 14. juni 1993 reduktionen af bidragene pr. kvartal og pr. arbejder henholdsvis fra 3 000 BEF til 7 200 BEF og fra 1 875 BEF til 6 250 BEF (herefter »de forhoejede reduktioner«).
6 Den belgiske lovgiver har fastsat de paagaeldende erhvervssektorer under henvisning til afdeling 13-22 og 24-36 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3037/90 af 9. oktober 1990 om den statistiske nomenklatur for oekonomiske aktiviteter i De Europaeiske Faellesskaber (EFT L 293, s. 1). Foelgelig omfattes virksomheder inden for raastofudvinding undtagen energiraastoffer, den kemiske industri, metalforarbejdningsindustrien, fremstilling af finmekaniske og optiske instrumenter og andre forarbejdningssektorer af de forhoejede reduktioner.
7 Ved kongelig anordning af 22. februar 1994 (Moniteur belge af 18.3.1994, s. 6724), som indfoerte den saakaldte »Maribel ter-ordning«, blev der fra den 1. januar 1994 foretaget en forhoejelse af reduktionerne for de virksomheder, der er mest udsatte for international konkurrence, pr. kvartal og pr. arbejder til henholdsvis 9 300 BEF for de foerste fem specialarbejdere, og 8 437 BEF for hver yderligere specialarbejder i virksomheder med under tyve arbejdere, og 8 437 BEF for specialarbejdere i virksomheder med over tyve arbejdere i beskaeftigelse.
8 Ved samme kongelige anordning blev Maribel ter-ordningen fra den 1. januar 1994 udvidet til at omfatte den internationale transportsektor under afdeling 60.242 i den nationale nomenklatur, hvilken nomenklatur er baseret paa den statistiske nomenklatur i forordning nr. 3037/90, og til visse andre luftfarts- og skibstransportsektorer samt transportforbundne aktiviteter under afdelingerne 61.100, 61.200, 62.100, 62.200, 63.111 og 63.220 i samme nomenklatur fra den 1. april 1994.
9 Anvendelsesomraadet for Maribel ter-ordningen er fra den 1. juli 1994 ved kongelig anordning af 21. juni 1994 (Moniteur belge af 28.6.1994, s. 17355) blevet yderligere udvidet til at omfatte gartneri, skovbrug og skovhugst.
10 De forhoejede reduktioner, der blev indroemmet i forbindelse med Maribel bis/ter-ordningen, finder kun anvendelse paa specialarbejdere, som arbejder mindst 51% af de maksimale arbejdstimer eller arbejdsdage, som er fastsat i den kollektive loenoverenskomst, de omfattes af.
Den anfaegtede beslutning
11 Ved skrivelse af 17. august 1993 anmodede Kommissionen den belgiske regering om at tilstille den oplysninger vedroerende Maribel bis-ordningen. Denne anmodning efterfulgtes af en korrespondance, hvorefter Kommissionen den 9. juli 1996 meddelte Kongeriget Belgien, at den havde besluttet at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 93, stk. 2 (nu artikel 88, stk. 2, EF) (EFT C 227, s. 8, herefter »beslutningen af 9. juli 1996«). Ved udloebet af denne procedure vedtog Kommissionen den anfaegtede beslutning.
12 Beslutningens artikel 1 bestemmer foelgende: »Den forhoejede reduktion af socialsikringsbidragene for specialarbejdere, der efter Maribel bis/ter-ordningen indroemmes arbejdsgivere, der vaesentligst har aktiviteter i en af de sektorer, der er mest udsatte for international konkurrence, udgoer en ulovlig statsstoette, da den ikke paa forhaand er blevet anmeldt til Kommissionen som foreskrevet i EF-traktatens artikel 93, stk. 3. Stoetten er endvidere uforenelig med faellesmarkedet efter bestemmelserne i EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og den kan ikke falde ind under nogen af undtagelserne i artikel 92, stk. 2 og 3.«
13 Artikel 2 bestemmer: »Belgien traeffer de noedvendige foranstaltninger for uden ophoer at bringe de i artikel 1 naevnte forhoejede reduktioner af socialsikringsbidragene til ophoer og sikre, at de paagaeldende virksomheder tilbagebetaler den ulovligt udbetalte stoette. Tilbagebetalingen skal ske i overensstemmelse med de i belgisk ret gaeldende procedurer og bestemmelser ...«
14 Med hensyn til den kvartalsmaessige reduktion af socialsikringsbidraget pr. arbejdstager angiver Kommissionen i afsnit I i beslutningens grunde, at den stoette, der ydes til virksomheder, som er mest udsatte for international konkurrence, og som udgoer forskellen mellem basisreduktionen og den forhoejede reduktion, aarligt beloeber sig til 26 248 BEF pr. specialarbejder. Hvad derimod angaar de virksomheder i denne gruppe, som har under tyve ansatte, angiver Kommissionen, at den kvartalsvise reduktion for hver af de foerste fem medarbejdere maa anses for en stoette, der falder ind under de minimis-reglerne, og derfor ikke er omfattet af traktatens artikel 92 (efter aendring nu artikel 87 EF).
Kongeriget Belgiens anbringender
15 Den belgiske regering har fremfoert fem anbringender til stoette for sin annullationspaastand. Med de tre foerste anbringender har den belgiske regering bestridt, at den anfaegtede beslutning er begrundet, under henvisning til, foerst, at Maribel bis/ter-ordningen er en generel oekonomisk-politisk foranstaltning og ikke en stoette, dernaest, at ordningen ikke paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne, og endelig, at saafremt ordningen anses for statsstoette som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1, maa den vaere omfattet af undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og erklaeres for forenelig med faellesmarkedet. Den belgiske regering har med de to sidste anbringender anfaegtet forpligtelsen til at tilbagesoege de sparede socialsikringsbeloeb som vaerende stoette i henhold til Maribel bis/ter-ordningen, under henvisning til, at en eventuel tilbagesoegning er uforholdsmaessig og desuden vil vaere praktisk umulig.
Karakteren af Maribel bis/ter-ordningen
16 Den belgiske regering har med sit foerste anbringende bestridt, at den anfaegtede beslutning er begrundet under henvisning til, at de indroemmede forhoejede reduktioner i henhold til Maribel bis/ter-ordningen udgoer generelle oekonomisk-politiske foranstaltninger, som ikke omfattes af traktatens artikel 92, stk. 1, og ikke er stoette efter denne bestemmelse. I forbindelse med dette anbringende har den belgiske regering bl.a. gennemgaaet de generelle kriterier, som goer det muligt at sondre mellem statsstoetteforanstaltninger og generelle oekonomisk-politiske foranstaltninger, den eventuelle begrundelse for den paagaeldende ordning og de budgetmaessige vanskeligheder, som nu begraenser ordningens anvendelsesomraade.
17 Den belgiske regering har bl.a. under henvisning til den stillingtagen, som Kommissionen har indtaget offentligt, navnlig i Kommissionens XXIV. Beretning om Konkurrencepolitikken - 1994 og dens Meddelelse 97/C 1/05 om kontrol med statsstoette og nedbringelse af arbejdskraftsomkostninger (EFT 1997 C 1, s. 10, herefter »meddelelsen af 1997«), anfoert, at skoent der ikke i Domstolens praksis foreligger klare kriterier for sondring mellem disse to begreber, finder traktatens artikel 92 ikke anvendelse paa de generelle foranstaltninger, der anvendes paa alle virksomheder i medlemsstaterne, naar disse foranstaltninger beror paa objektive hensyn, ikke indebaerer forskelsbehandling og ikke er baseret paa et skoen. Med »alle virksomheder« maa der i henhold til den belgiske regering forstaas virksomheder, som befinder sig i en objektivt identisk situation. Den belgiske regering har tilfoejet, at i henhold til meddelelsen af 1997 udgoer foranstaltninger for visse grupper af arbejdstagere ikke som saadan statsstoette, naar de finder systematisk anvendelse og ikke indebaerer forskelsbehandling.
18 Kommissionen har anfoert, at man ud fra lovgivningens almindelige ordning, som finder anvendelse paa alle virksomheder, maa undersoege, om undtagelserne herfra, som tilgodeser en mere eller mindre omfattende kategori af virksomheder, er en del af den almindelige ordnings art og indretning. Kommissionen anfoerer, at begrundelsen for foranstaltninger om reduktionen af socialbidragene i Maribel bis/ter-ordningen maa soeges i den almindelige belgiske sociale ordnings art og indretning og ikke i Maribel-ordningens saerlige maal.
19 Den belgiske regering har her anfoert, at Maribel bis/ter-ordningen er en generel foranstaltning, som er baseret paa et oekonomisk-politisk valg, som bestaar i at fremme jobskabelsen i den del af industrien, som beskaeftiger hovedparten af lavtloennede specialarbejdere, hvilket skyldes deres lave kvalifikationsniveau. Dette formaal begrunder, at de forhoejede reduktioner kun gaelder for virksomheder i fremstillingsindustrien og i visse dele af den internationale transportsektor, idet afskedigelser og omstruktureringer isaer rammer disse erhvervssektorer. Den belgiske regering har anfoert, at endog paa disse omraader bestaar der kun ret til forhoejede reduktioner for specialarbejdere, som arbejder mindst 51% af det maksimalt tilladte antal arbejdstimer eller arbejdsdage.
20 Den belgiske regering har erkendt, at henvisningen til virksomheder, der er mest udsatte for international konkurrence, med henblik paa at fastsaette anvendelsesomraadet for Maribel bis/ter-ordningen, er lidet heldig, men har understreget, at denne henvisning ikke hoerer til de relevante forhold, der er taget i betragtning med henblik paa at begraense ordningen til visse sektorer.
21 Med hensyn til de sektorer, som ikke er omfattet af Maribel bis/ter-ordningen, har den belgiske regering anfoert, at disse sektorer er servicesektoren og bygge- og anlaegssektoren, og at disse sektorer er udelukket paa grund af objektive forhold, nemlig at den manuelle arbejdskraft inden for servicesektoren oeges staerkt, og at den manuelle arbejdskraft inden for bygge- og anlaegssektoren er undergivet saerlige socialsikrings- og skattemaessige ordninger.
22 Den belgiske regering har endelig anfoert, at Maribel-ordningen er en del af en politik om generel reduktion af sociale bidrag. Den belgiske regering har forklaret, at de budgetmaessige begraensninger, som foreligger, har medfoert, at den maa gaa skridtvis frem, saaledes at Maribel bis/ter-ordningen, som er en indledende fase, endnu ikke har kunnet udvides til alle erhvervssektorer. En saadan foreloebig begraensning, som beror paa budgetmaessige hensyn, indebaerer ikke, at ordningen taber sin karakter af en generel oekonomisk-politisk foranstaltning, naar ordningen allerede har tilstraekkelig generel karakter. De forhoejede reduktioner, som indroemmes i forbindelse med Maribel bis/ter-ordningen, tilgodeser et saa stort antal virksomheder, at reduktionerne maa anses for tilstraekkeligt generelle til ikke at vaere omfattet af begrebet statsstoette og derfor heller ikke af EF-traktatens artikel 92, stk. 1.
Den selektive karakter af de forhoejede reduktioner
23 Indledningsvis bemaerkes, at efter traktatens artikel 92, stk. 1, er statsstoette eller stoette, som ydes ved hjaelp af statsmidler under enhver taenkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkaarene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med faellesmarkedet, i det omfang den paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Stoette anses bl.a. for at foreligge ved indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, og derved, uden at vaere tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har tilsvarende virkninger (dom af 1.12.1998, sag C-200/97, Ecotrade, Sml. I, s. 7970, praemis 34).
24 Den belgiske regering har ikke bestridt, at Maribel bis/ter-ordningen, som Kommissionen har anfoert under punkt IV i den anfaegtede beslutnings grunde, indroemmer visse virksomheder en forhoejet reduktion af sociale sikringsbidrag, og saaledes fritager disse for en del af deres omkostninger og giver dem oekonomiske fordele, der forbedrer deres konkurrenceevne.
25 Den omstaendighed, at saadanne statslige indgreb har et socialt formaal, kan ikke uden videre medfoere, at de falder uden for begrebet statsstoette i traktatens artikel 92 (dom af 26.9.1996, sag C-241/94, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 4551, praemis 21, og af 29.4.1999, sag C-342/96, Spanien mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 23). I henhold til traktatens artikel 92, stk. 1, sondres der ikke under hensyn til grundene til eller til hensigten med de statslige interventioner, men bestemmelsen definerer disse i kraft af deres virkninger (dom af 29.2.1996, sag C-56/93, Belgien mod Kommissionen, Sml. I, s. 723, praemis 79, og af 26.9.1996, Frankrig mod Kommissionen, praemis 20).
26 I henhold til fast retspraksis maa det undersoeges, om de forhoejede reduktioner i Maribel bis/ter-ordningen indebaerer fordele alene for visse virksomheder eller visse erhvervssektorer og derfor opfylder betingelsen om specificitet, der er et af begrebet statsstoettes kendetegn, nemlig den selektive karakter af de paagaeldende foranstaltninger (jf. herved dom af 26.9.1996, Frankrig mod Kommissionen, praemis 24, og Ecotrade-dommen, praemis 40).
27 Som den belgiske regering med foeje anfoerte under retsmoedet, kan det ikke haevdes, at de anfaegtede foranstaltninger udgoer statsstoette, fordi de nationale kompetente myndigheder skulle raade over et skoen ved anvendelsen af en forhoejet reduktion af socialsikringsbidraget (jf. dom af 26.9.1996, Frankrig mod Kommissionen, praemis 23). I denne sag er betingelserne for tildeling af de paagaeldende forhoejede reduktioner fastsat af den belgiske lovgiver i de naevnte kongelige anordninger, og de hjemler navnlig ikke de kompetente myndigheder noget skoen med hensyn til valget af de berettigede virksomheder eller erhvervssektorer.
28 Det staar desuden fast, hvilket saavel den belgiske regering som Kommissionen har erkendt, at det forhold, at de anfaegtede foranstaltninger kun gaelder for specialarbejdere, og desuden kun for dem, hvis arbejdstid overstiger et vist antal timer, ikke er tilstraekkeligt til at fastslaa, at der er tale om en stoette som omhandlet i traktatens artikel 92.
29 Det bemaerkes imidlertid, saaledes som den belgiske regering har erkendt, at de forhoejede reduktioner udelukkende indroemmes virksomheder i visse sektorer i forarbejdningsindustrien, som fastsat i artikel 1 i kongelig anordning af 14. juni 1993 under henvisning til den statistiske nomenklatur i forordning nr. 3037/90, og i de sektorer, der er angivet i artikel 2 og 3 i kongelig anordning af 22. februar 1994 og i artikel 1 i kongelig anordning af 21. juni 1994.
30 Den belgiske regering har erkendt, at herved er virksomheder i andre sektorer, som ogsaa er karakteriseret ved manuel arbejdskraft, udelukket fra tildeling af de forhoejede reduktioner. Disse virksomheder er dels virksomheder i sektorer i forarbejdningsindustrien, som ikke er omfattet af de kongelige anordninger, og dels virksomheder inden for servicesektoren og bygge- og anlaegssektoren.
31 Kommissionen har med hensyn til udelukkelsen af disse sektorer, der ligesom dem, der er omfattet af Maribel bis/ter-ordningen, beskaeftiger manuel arbejdskraft, med foeje i afsnit V i den anfaegtede beslutnings grunde fastslaaet, at begraensningen af tildeling af de forhoejede reduktioner til visse erhvervssektorer betyder, at der er tale om selektive reduktionsforanstaltninger, saaledes at de opfylder betingelsen om specificitet.
De forhoejede reduktioners undtagelseskarakter
32 Hverken den omstaendighed, at ordningen omfatter et stort antal virksomheder, eller at disse virksomheder hoerer til i forskelligartede og store erhvervssektorer, goer det muligt at fastslaa, at Maribel bis/ter-ordningen, som paastaaet af den belgiske regering, udgoer en generel oekonomisk-politisk foranstaltning.
33 I henhold til Domstolens praksis kan stoette i form af et stoetteprogram nemlig dels omfatte en hel oekonomisk sektor og alligevel henhoere under traktatens artikel 92, stk. 1 (jf. dom af 14.10.1987, sag 248/84, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 4013, praemis 18), og dels maa en foranstaltning, som delvis skal fritage virksomhederne inden for en saerlig industrisektor for de pekuniaere byrder, som foelger af en normal anvendelse af det almindelige sociale forsorgssystem, uden at denne fritagelse berettiges ved dette systems karakter eller forvaltning, anses for stoette (dom af 2.7.1974, sag 173/73, Italien mod Kommissionen, Sml. s. 709, praemis 33).
34 Foelgelig maa en foranstaltning, som skal fremme jobskabelsen ved for visse virksomheders vedkommende at reducere stoerrelsen af de sociale bidrag, anses for statsstoette, naar den ikke er begrundet i karakteren eller opbygningen af det almindelige sociale forsorgssystem.
35 I denne sag har den almindelige sociale sikringsordning, der er indfoert ved lov af 29. juni 1981, i henhold til lovens artikel 3 til formaal at »erstatte eller supplere arbejdstagernes erhvervsindtaegter med henblik paa at sikre dem mod foelgerne af visse arbejdsrisici, visse familiesituationer og levevilkaar og sociale risici«. Det fremgaar af lovens artikel 22, at de sociale sikringsbidrag, som er udtryk for arbejdstagers og arbejdsgivers solidaritet, hoerer til den sociale sikrings midler og derfor skal bidrage til gennemfoerelsen af det tilsigtede maal.
36 En forhoejet reduktion af socialsikringsbidrag, som udelukkende vedroerer en begraenset gruppe arbejdsgivere paa grundlag af deres tilhoersforhold til bestemte erhvervssektorer, fritager ganske vist de paagaeldende virksomheder for visse sociale byrder, men kan ikke umiddelbart anses for at udgoere en undtagelse i forhold til karakteren og opbygningen af den almindelige sociale sikringsordning.
37 Medlemsstaterne bevarer i oevrigt paa faellesskabsrettens nuvaerende stadium deres kompetence til at udforme deres sociale sikringsordninger (jf. dom af 26.3.1996, sag C-238/94, García m.fl., Sml. I, s. 1673, praemis 15). Medlemsstaterne kan derfor forfoelge beskaeftigelsespolitiske maal som dem, Kongeriget Belgien har henvist til, og hvortil bl.a. hoerer opretholdelsen af et hoejt beskaeftigelsesniveau for manuel arbejdskraft og opretholdelsen af en industrisektor med henblik paa at skabe ligevaegt i den belgiske oekonomi. Vedroerende udgifter i forbindelse med social sikring har Kommissionen selv anmodet medlemsstaterne om at nedsaette arbejdskraftsudgifterne, hvilket bl.a. fremgaar af punkt 1 i dens meddelelse af 1997 samt af »Retningslinjer for beskaeftigelsesstoette«, offentliggjort i 1995 af Kommissionen (EFT C 334, s. 4, herefter »retningslinjerne«).
38 Derimod maa det understreges, at de forhoejede reduktioner, som de belgiske myndigheder har gennemfoert med henblik paa at naa dette maal, har den ene umiddelbare virkning, at der ydes en oekonomisk fordel alene til de stoettemodtagende virksomheder, idet disse fritages for en del af de omkostninger vedroerende den sociale sikring, som de ellers maatte baere. Dette gaelder saa meget mere for gartneri- og skovbrugssektoren, i hvilke sektorer anvendelsen af Maribel bis/ter-ordningen ikke under nogen omstaendigheder kan begrundes i beskaeftigelsespolitiske maal, hvilket den belgiske regering har erkendt.
39 Maribel bis/ter-ordningen, som forfoelger en beskaeftigelsespolitik med midler, der alene giver de paagaeldende virksomheder, som henhoerer under bestemte erhvervssektorer, en direkte fordel med hensyn til deres konkurrencemaessige stilling, er saaledes ikke begrundet i karakteren og opbygningen af den i Belgien gaeldende sociale sikringsordning.
Budgetmaessige begraensninger
40 Den belgiske regerings forklaringer, hvorefter Maribel bis/ter-ordningen er en generel oekonomisk-politisk foranstaltning, hvis tilsigtede udvidelse til alle erhvervssektorer kun kan ske gradvis paa grund af de budgetmaessige begraensninger, kan ikke tages til foelge.
41 Selv naar en medlemsstat meddeler, at den har til hensigt senere at underlaegge hele statens erhvervsliv foranstaltninger, som den i begyndelsen begraenser til visse erhvervssektorer, og saaledes goere foranstaltningerne generelle, kan en saadan hensigt ikke indebaere, at anvendelsen af traktatens artikel 92, stk. 1, udelukkes, eftersom disse foranstaltninger, i overensstemmelse med Domstolens praksis som anfoert i praemis 25, maa bedoemmes udelukkende ud fra deres virkninger.
42 Den modsatte loesning, hvorefter der ved bedoemmelsen af, om en foranstaltning udgoer ulovlig stoette, skulle tages hensyn til medlemsstatens hensigt om at goere foranstaltningen generel, ville foere til, at faellesskabsretten beroeves sin effektivitet paa omraadet for statsstoette. Den paagaeldende medlemsstat ville da kunne unddrage sig faellesskabsbestemmelserne alene ved en erklaering om, at den har til hensigt i fremtiden at goere den anfaegtede foranstaltning generel.
43 Det samme gaelder, naar den paagaeldende medlemsstat kan henvise til forhold, der kan udgoere det foerste skridt mod en generalisering af den undersoegte foranstaltning. Udvidelsen af Maribel bis/ter-ordningen til virksomheder i gartneri- og skovbrugssektoren kan derfor ikke paa nogen maade aendre den vurdering, der er anlagt vedroerende argumentet om den belgiske regerings hensigt.
44 Det fremgaar af det anfoerte, at den belgiske regerings klagepunkt, hvorefter Kommissionen med urette fastslog, at Maribel bis/ter-ordningen udgoer en stoette som omhandlet i traktatens artikel 92, ikke kan tages til foelge. Den belgiske regerings foerste anbringende kan derfor ikke tiltraedes.
Maribel bis/ter-ordningens paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
45 Den belgiske regering har med sit andet anbringende anfoert, at saafremt Maribel bis/ter-ordningen anses for stoette som omhandlet i traktatens artikel 92, paavirker ordningen ikke samhandelen inden for Faellesskabet.
46 Den belgiske regering har tilfoejet, at den anfaegtede beslutning ikke er tilstraekkelig begrundet, bl.a. fordi den ikke naermere angiver virkningen af de anfaegtede foranstaltninger paa samhandelen mellem medlemsstaterne, og derfor tilsidesaetter begrundelsespligten i EF-traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF).
47 Med hensyn til Maribel bis/ter-ordningens paavirkning af samhandelen inden for Faellesskabet bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at naar en oekonomisk stoette, som ydes af en stat, styrker en virksomheds stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for Faellesskabet, maa det antages, at denne samhandel paavirkes af stoetten, selv om den stoettede virksomhed ikke selv deltager i udfoerslerne. Naar en medlemsstat yder stoette til en virksomhed, kan den indenlandske produktion derved blive opretholdt eller foroeget med den konsekvens, at chancerne for de virksomheder, der er etableret i de oevrige medlemsstater, for at eksportere deres produkter til denne medlemsstats marked herved bliver formindskede (dom af 14.9.1994, forenede sager C-278/92, C-279/92 og C-280/92, Spanien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4103, praemis 40).
48 I forbindelse med et stoetteprogram kan Kommissionen indskraenke sig til at undersoege programmets naermere indhold med henblik paa at vurdere, om programmet sikrer en vaesentlig fordel for stoettemodtagerne i forhold til deres konkurrenter og har en saadan karakter, at det hovedsagelig tilgodeser virksomheder, der deltager i samhandelen mellem medlemsstaterne (dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen, praemis 18). Saafremt en stoette ikke er blevet anmeldt, er det i oevrigt ikke noedvendigt, at begrundelsen til den anfaegtede beslutning indeholder en ajourfoert vurdering vedroerende virkningen af de indfoerte stoetteforanstaltninger paa konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne (dom af 14.2.1990, sag C-301/87, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 307, praemis 33).
49 I henhold til denne retspraksis og modsat det af den belgiske regering anfoerte, er det ikke noedvendigt i denne sag, at de stoettede virksomheder efter Maribel bis/ter-ordningen driver eksportaktiviteter. Virksomhederne kan endog alene drive forretning paa lokalt niveau.
50 I henhold til selve formuleringen af artikel 1 i kongelig anordning af 14. juni 1993, som der henvises til i afsnit V i den anfaegtede beslutnings grunde, er den forhoejede reduktion forbeholdt de virksomheder, »der vaesentligst har aktiviteter i en sektor, der er mest udsat for international konkurrence«. I den anfaegtede beslutnings afsnit IV fastslaas, at den forhoejede reduktion »foerst og fremmest har til formaal at nedbringe omkostningerne for virksomheder, der enten eksporterer eller konkurrerer med importerede varer fra udenlandske virksomheder, dvs. vaesentligst fra andre medlemsstater«. Denne konstatering stoettes af en »erklaering om en global beskaeftigelsesplan« fra den belgiske regering, som efter oplysningerne i samme afsnit IV blev fremsendt til Kommissionen den 27. december 1993, og hvori regeringen bl.a. fremhaevede en forringet eksportsituation for at begrunde den forhoejede reduktion af de sociale sikringsbidrag. Den belgiske regering har ikke bestridt, at denne erklaering foreligger.
51 Samhandelen inden for Faellesskabet kan derfor paavirkes af den paagaeldende ordning, for saa vidt som denne som sektorstoette forbedrer de paagaeldende virksomheders konkurrencestilling saavel paa det belgiske marked som paa eksportmarkedet i forhold til virksomheder i de oevrige medlemsstater, idet virksomhederne fritages for en del af deres omkostninger vedroerende den sociale sikring. Det maa derfor fastslaas, at Maribel bis/ter-ordningen paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne og kan fordreje eller true med at fordreje konkurrencen.
52 I henhold til Domstolens praksis som angivet ovenfor i praemis 47 og 48 kan det i oevrigt ikke under disse omstaendigheder foreholdes Kommissionen, at dens begrundelse er utilstraekkelig i forhold til kravene i traktatens artikel 190.
53 Paa grundlag af det anfoerte kan den belgiske regerings andet anbringende om Maribel bis/ter-ordningens manglende paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne og om en tilsidesaettelse af begrundelsespligten ikke tiltraedes.
Maribel bis/ter-ordningens forenelighed med faellesmarkedet
54 Den belgiske regering har med sit tredje anbringende anfoert, at saafremt Maribel bis/ter-ordningen anses for en stoette, der kan paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne, maa ordningen erklaeres for forenelig med faellesmarkedet i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). Den belgiske regering har bl.a. foreholdt Kommissionen, at den hverken i den anfaegtede beslutning eller i retsforhandlingerne ved Domstolen har erkendt, at denne ordning havde karakter af stoette til jobskabelse.
55 I henhold til fast retspraksis har Kommissionen ved anvendelsen af traktatens artikel 92, stk. 3, et vidt skoen, bl.a. hvad angaar de oekonomiske og sociale faktorer, der kommer i betragtning paa faellesskabsplan (dom af 21.3.1991, sag C-303/88, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 1433, praemis 34).
56 Kommissionen har med hensyn til udoevelsen af sit skoen bl.a. i punkt 13 i retningslinjerne og i punkt 1 i meddelelsen af 1997 anfoert, at den normalt har vaeret velvilligt indstillet over for stoette, som skal fremme jobskabelse.
57 Det fremgaar af afsnit IV i den anfaegtede beslutnings grunde, at Kommissionen i denne sag imidlertid hovedsagelig har afslaaet at anvende undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), med den begrundelse, at den forhoejede reduktion ydes uden nogen form for social eller oekonomisk modydelse fra de paagaeldende virksomheders side og heller ikke foerer til jobskabelse i smaa og mellemstore virksomheder eller ansaettelse af visse kategorier af arbejdstagere, der har saerlig vanskeligt ved at komme ind paa - eller tilbage til - arbejdsmarkedet. Foelgelig yder den stoette, der indfoertes ved Maribel bis/ter-ordningen, overhovedet ingen garanti for, at formaalet om jobskabelse kan opnaas.
58 Det bemaerkes, at den belgiske regering under disse betingelser ikke har godtgjort, at Kommissionen har overskredet graenserne for sit skoen ved at fastslaa, at Maribel bis/ter-ordningen ikke opfyldte betingelserne for en undtagelse i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).
59 Da afslaget paa anvendelse af traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), ikke er forbundet med et aabenbart urigtigt skoen, kan den belgiske regerings tredje anbringende heller ikke tiltraedes.
Spoergsmaalet, om forpligtelsen til at tilbagesoege stoetten er uforholdsmaessig
60 Den belgiske regering har med sit fjerde anbringende bestridt det paabud, som Kommissionen rettede til den om at tilbagesoege de stoettebeloeb, som er blevet ydet i form af de forhoejede reduktioner af socialsikringsbidragene, under henvisning til, at en saadan tilbagesoegning er uforholdsmaessig. Den belgiske regering har til stoette for dette anbringende anfoert tre argumenter.
61 Den belgiske regering - som erkender, at Kommissionen raader over et vidt skoen ved afgoerelsen af, om en ulovlig stoette skal tilbagebetales - har foerst anfoert, at denne foranstaltning er en sanktion, der er for streng i forhold til den begaaede tilsidesaettelse, under hensyn til den uklarhed, der ifoelge den belgiske regering forelaa med hensyn til begrebet generelle foranstaltninger og deres afgraensning i forhold til stoettebegrebet.
62 Den belgiske regering har dernaest anfoert, at under hensyn til samarbejdsforpligtelsen i EF-traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF) var Kommissionen forpligtet til at begraense det tab, som fulgte af dens konstatering af, at Maribel bis/ter-ordningen var ulovlig, hvorfor den burde have anvendt mindre indgribende midler. Kommissionen burde bl.a. have paalagt den belgiske regering at suspendere den stoette, der ikke var blevet anmeldt, mens Kommissionen undersoegte stoettens forenelighed med traktatens bestemmelser om statsstoette.
63 Den belgiske regering har endelig foreholdt Kommissionen, at denne ikke har givet praecise oplysninger med hensyn til dens hensigt om at kraeve tilbagebetaling af de beloeb, der er ydet i henhold til Maribel bis/ter-ordningen. Da Kommissionen ikke klart har udtalt sig herom under undersoegelsesperioden, har den tilsidesat retten til kontradiktion og retssikkerhedsprincippet.
Kommissionens befoejelse til at kraeve tilbagesoegning
64 Indledningsvis bemaerkes, at ophaevelsen af en ulovlig stoette ved tilbagesoegning er den logiske foelge af, at stoetten er fundet ulovlig (dom af 21.3.1990, sag C-142/87, Belgien mod Kommissionen, Sml. I, s. 959, praemis 66), og at en medlemsstats forpligtelse til at afskaffe en stoette, som Kommissionen har fundet uforenelig med faellesmarkedet, har til formaal at genoprette den oprindelige situation (dom af 4.4.1995, sag C-350/93, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 699, praemis 21). Den belgiske regering har i oevrigt erkendt, at dette er formaalet med tilbagebetaling af ulovligt ydet stoette.
65 Ved denne tilbagebetaling mister stoettemodtageren den fordel, der var opnaaet paa markedet i forhold til konkurrenterne, og situationen fra tiden foer ydelsen af stoette genoprettes (dom af 4.4.1995, Kommissionen mod Italien, praemis 22). Da tilbagebetalingen alene har til formaal at genoprette den tidligere retsstilling, kan den principielt ikke anses for en sanktion.
66 Det fremgaar ogsaa af dette formaal med tilbagebetalingen, at Kommissionen normalt ikke, bortset fra usaedvanlige omstaendigheder, kan undlade at udoeve den skoensbefoejelse, som tilkommer den efter Domstolens praksis (dom af 24.2.1987, sag 310/85, Deufil mod Kommissionen, Sml. s. 901, praemis 24), naar Kommissionen anmoder medlemsstaten om at tilbagesoege den ulovligt ydede stoette, eftersom Kommissionen alene herved genopretter den oprindelige situation.
67 Den belgiske regering har henvist til to saertilfaelde, hvori Kommissionen fandt at maatte afstaa fra at kraeve tilbagebetaling, men der foreligger i denne sag ingen usaedvanlige omstaendigheder, som kan begrunde en saadan loesning. Den belgiske regering har i oevrigt heller ikke selv fremfoert noget forhold, der kan begrunde en saadan loesning, men har alene anfoert, at tilbagebetalingskravet er uforholdsmaessigt.
Misforholdet mellem tilsidesaettelsen og forpligtelsen til tilbagesoegning
68 Med hensyn til det paastaaede misforhold mellem forpligtelsen til at tilbagesoege stoetten i forhold til den tilsidesaettelse, som foreholdes Kongeriget Belgien, bemaerkes foerst, at efter Domstolens praksis kan tilbagesoegning af en ulovlig udbetalt statsstoette for herved at genoprette den oprindelige situation principielt ikke betragtes som en foranstaltning, der ikke staar i rimeligt forhold til formaalene med traktatens bestemmelser om statsstoette (dom af 21.3.1990, Belgien mod Kommissionen, praemis 66, og af 14.9.1994, Spanien mod Kommissionen, praemis 75).
69 Den usikkerhed, som ifoelge den belgiske regering foreligger med hensyn til begrebet generelle foranstaltninger og foelgelig raekkevidden af anvendelsesomraadet for Faellesskabets bestemmelser om statsstoette, kan ikke aendre denne vurdering og goere tilbagesoegningskravet urimeligt.
70 Den belgiske regering har selv anfoert, at Kommissionen ved skrivelse af 17. august 1993 havde anmodet om oplysninger vedroerende Maribel bis/ter-ordningen kort tid efter ordningens ikrafttraedelse. Det staar klart, at den belgiske regering ikke kunne have vaeret uvidende om, at Kommissionen havde til hensigt at efterproeve, om denne ordning udgjorde en ulovlig stoette. I oevrigt indeholder den skrivelse, som det belgiske socialministerium den 15. september 1993 tilsendte Belgiens Faste Repraesentation ved Faellesskaberne til imoedekommelse af Kommissionens anmodning, en henvisning til begrebet »stoette til eksportvirksomheder«.
71 Usikkerheden med hensyn til begrebet generelle foranstaltninger kunne derfor ikke hindre den belgiske regering i, allerede ved undersoegelsens indledning, at erkende, at Maribel bis/ter-ordningen kunne udgoere statsstoette som omhandlet i traktatens artikel 92. Foelgelig kunne regeringen ud fra Domstolens praksis, efter at det allerede i sagen Deufil mod Kommissionen var blevet anerkendt, at Kommissionen har befoejelse til at paalaegge nationale myndigheder at anordne tilbagebetaling af udbetalte beloeb, og under hensyn til den af Kommissionen efter denne dom fulgte praksis, ikke vaere uvidende om den risiko, der bestod for, at Kommissionen ville paalaegge den at tilbagesoege de beloeb, der var ydet i forbindelse med Maribel bis/ter-ordningen.
72 Med hensyn til Kommissionens praksis bemaerkes, at det er ubestridt og staar fast, at Kommissionen allerede inden indfoerelsen af Maribel bis/ter-ordningen normalt paalagde tilbagesoegning, naar den fastslog, at en stoette var uforenelig med traktatens bestemmelser om statsstoette (jf. herved dom af 13.7.1988, sag 102/87, Frankrig mod Kommissionen, Sml. s. 4067, praemis 9, af 14.2.1990, Frankrig mod Kommissionen, praemis 6, af 21.3.1990, Belgien mod Kommissionen, praemis 8, af 21.3.1991, Italien mod Kommissionen, praemis 2, og af 10.6.1993, sag C-183/91, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 3131, praemis 3).
Spoergsmaalet om suspension af de forhoejede reduktioner i undersoegelsesperioden
73 Det bemaerkes med hensyn til den belgiske regerings andet argument - som vedroerer Kommissionens tilsidesaettelse af en paastaaet forpligtelse til at anvende en mindre indgribende foranstaltning - at i henhold til Domstolens praksis kan Kommissionen, naar den konstaterer, at en stoette er blevet indfoert eller aendret, uden at den har modtaget underretning herom, efter at have givet vedkommende medlemsstat lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger hertil, ved en midlertidig beslutning, indtil resultatet af undersoegelsen af stoetteforanstaltningen foreligger, paalaegge medlemsstaten straks at suspendere udbetalingen af stoetten (dom af 14.2.1990, Frankrig mod Kommissionen, praemis 19, og af 21.3.1991, Italien mod Kommissionen, praemis 46).
74 Denne retspraksis indebaerer imidlertid ikke, at Kommissionen er forpligtet til automatisk at paalaegge den paagaeldende medlemsstat at ophoere med udbetaling af stoette, hvorom der ikke er sket underretning i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3 (Rettens dom af 18.9.1995, sag T-49/93, SIDE mod Kommissionen, Sml. II, s. 2501, praemis 83). Det modsatte ville indebaere, at den juridiske forpligtelse, som paahviler medlemsstaten efter artikel 93, stk. 3, til ikke at gennemfoere de paataenkte stoetteforanstaltninger foer Kommissionens endelige beslutning, var uden selvstaendig betydning og indebaere, at medlemsstaternes og Kommissionens rolle ombyttes.
75 Under alle omstaendigheder ville et paabud om suspension i denne sag ikke have haft samme virkning som forpligtelsen til tilbagesoegning, for saa vidt som en del af de forhoejede reduktioner allerede var blevet gennemfoert ved Kommissionens foerste anmodning om oplysning, uanset om denne blev fremsat den 17. august 1993, som angivet af den belgiske regering, eller den 4. februar 1994, som er den dato, Kommissionen har angivet i sin beslutning af 9. juli 1996 og i den anfaegtede beslutning.
76 I oevrigt var Kommissionen, inden den paalagde den belgiske regering at suspendere Maribel bis/ter-ordningen, forpligtet til i henhold til Domstolens praksis at give Kongeriget Belgien mulighed for at udtale sig vedroerende en saadan foranstaltning (dom af 21.3.1991, Italien mod Kommissionen, praemis 46, og af 11.7.1996, sag C-39/94, SFEI m.fl., Sml. I, s. 3547, praemis 43), hvilket noedvendigvis ville have forsinket stoettens suspension.
Manglen paa oplysninger vedroerende Kommissionens hensigt
77 Med hensyn til den paastaaede manglende information om Kommissionens hensigt til i givet fald at paalaegge tilbagesoegning af den retsstridige stoette, bemaerkes, at Kommissionen, hvilket er ubestridt, i sin foerste anmodning om oplysning, som ifoelge den belgiske regering selv var dateret den 17. august 1993, fremsatte foelgende advarsel: »Kommissionen henleder den belgiske regerings opmaerksomhed paa den skrivelse, den har tilsendt alle medlemsstaterne den 3. november 1983 vedroerende deres forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, samt meddelelsen offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende C 318, s. 3, af 24. november 1983, som mindede om, at enhver ulovligt ydet stoette kan kraeves tilbagebetalt.«
78 Det bemaerkes ogsaa, at naestsidste afsnit i beslutningen af 9. juli 1996 igen henviste til skrivelsen af 3. november 1983 og til meddelelsen, der blev offentliggjort den 24. november 1983, og ligeledes til skrivelserne af 4. marts 1991, 22. februar og 30. maj 1995, som Kommissionen rettede til alle medlemsstaterne vedroerende ulovligt ydet stoette, og til Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne vedroerende samme spoergsmaal (EFT 1995 C 156, s. 5).
79 Kommissionen har saaledes paa ingen maade ladet det forstaa, at den i givet fald ville afstaa fra at kraeve tilbagesoegning af de ydede beloeb i forbindelse med Maribel bis/ter-ordningen. Den belgiske regering kunne derfor ikke vaere uvidende om, at der bestod risiko for en eventuel tilbagesoegning af den ulovlige stoette, og dens klagepunkter, som stoettes paa en tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet og retten til kontradiktion, kan derfor ikke tages til foelge.
Manglende begrundelse
80 Subsidiaert har den belgiske regering foreholdt Kommissionen, at den ikke har begrundet sin beslutning om tilbagesoegning af stoetten, hvorved Kommissionen har tilsidesat traktatens artikel 190.
81 Det fremgaar af Domstolens praksis, at begrundelseskravet principielt skal fastlaegges i lyset af den konkrete sags omstaendigheder, navnlig indholdet af den paagaeldende retsakt, indholdet af de anfoerte grunde samt den interesse, som retsaktens adressat kan have i begrundelsen (dom af 13.3.1985, forenede sager 296/82 og 318/82, Nederlandene og Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, Sml. s. 809, praemis 19, og af 24.10.1996, forenede sager C-329/93, C-62/95 og C-63/95, Tyskland m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5151, praemis 31).
82 Med hensyn til statsstoette er Kommissionen, som har befoejelse til at paalaegge de nationale myndigheder at tilbagesoege stoetten, naar den paataenkte stoette i strid med traktatens artikel 93, stk. 3, allerede er blevet udbetalt, imidlertid ikke forpligtet til at anfoere en saerlig begrundelse for, at den har ret til at udoeve denne befoejelse (dom af 14.9.1994, Spanien mod Kommissionen, praemis 78).
83 I denne sag indeholder den anfaegtede beslutning ingen begrundelse for Kommissionens krav om tilbagesoegning af stoetten. Selv om denne totalt manglende begrundelse, i sig selv eller i en anden sammenhaeng, kan forekomme uacceptabel, henset til bl.a. de administrative vanskeligheder, som gennemfoerelsen af beslutningen medfoerer, og som beror paa Maribel bis/ter-ordningens vide anvendelsesomraade og dens komplicerede opbygning, bemaerkes, at tilbagesoegningskravet ikke kommer overraskende, men er fremsat i en af den belgiske regering velbekendt sammenhaeng og i forbindelse med en beslutning, som detaljeret angiver, hvorfor den paagaeldende stoette er uforenelig med faellesmarkedet. Derfor kan heller ikke dette klagepunkt fra den belgiske regering tiltraedes.
84 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at anbringendet om, at forpligtelsen til at tilbagesoege de udbetalte beloeb er uforholdsmaessig, ikke er begrundet.
Umuligheden af at gennemfoere forpligtelsen til tilbagesoegning af stoetten
85 Den belgiske regering har under dette sidste anbringende anfoert, at det er den absolut umuligt at tilbagesoege de beloeb, der er udbetalt i form af forhoejede reduktioner, navnlig paa grund af Maribel bis/ter-ordningens vide anvendelsesomraade og dens komplicerede opbygning. Den belgiske regering har anfoert, at den herved i over 2 000 virksomheder og kvartal for kvartal maa gennemfoere en kontrol med, hvor mange specialarbejdere der var ansat i de paagaeldende perioder. Endvidere er tilbagesoegning paa forhaand udelukket for de virksomheders vedkommende, som i mellemtiden er gaaet konkurs.
86 Kommissionen, som har fremsat formalitetsindsigelse vedroerende dette anbringende, har med foeje anfoert, at den paastaaede absolutte umulighed ikke kan goere den anfaegtede beslutning ugyldig, eftersom denne umulighed foerst foreligger ved beslutningens gennemfoerelse. Det fremgaar nemlig af Domstolens praksis, at eventuelle vanskeligheder vedroerende fremgangsmaaden eller af anden art, der vedroerer gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning, ikke paavirker dennes lovlighed (dom af 14.9.1994, Spanien mod Kommissionen, praemis 80). Derimod kan Kommissionen ikke ved en beslutning som den anfaegtede, da beslutningen i saa fald ville vaere ugyldig, paalaegge en forpligtelse, hvis gennemfoerelse det allerede ved beslutningens vedtagelse var objektivt og absolut umuligt at realisere. Den belgiske regerings anbringende kan derfor kun tiltraedes, saafremt tilbagesoegningen objektivt aldrig kunne have vaeret gennemfoert.
87 Det bemaerkes endvidere, at efter udloebet af fristen for anlaeggelse af et soegsmaal med paastand om annullation af en beslutning fra Kommissionen, som paalaegger en medlemsstat at tilbagesoege en ulovlig stoette, er indsigelsen om, at det er absolut umuligt at efterkomme et saadant paalaeg, den eneste indsigelse, som den paagaeldende medlemsstat kan goere gaeldende over for en af Kommissionen anlagt sag i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, andet afsnit (dom af 15.1.1986, sag 52/84, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 89, praemis 13 og 14, af 2.2.1989, sag 94/87, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 175, praemis 8, dommen i sagen Kommissionen mod Graekenland, praemis 10, og dom af 29.1.1998, sag C-280/95, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 259, praemis 13).
88 En medlemsstat, der under gennemfoerelsen af en kommissionsbeslutning vedroerende statsstoette, stoeder paa uforudsete og uforudsigelige vanskeligheder eller faar kendskab til foelger, der ikke er forudset af Kommissionen, boer desuden forelaegge Kommissionen disse problemer til vurdering med forslag om passende aendringer af den paagaeldende beslutning. I saa fald skal Kommissionen og medlemsstaten i henhold til den regel, der paalaegger medlemsstaterne og Faellesskabets institutioner en gensidig pligt til loyalt samarbejde, jf. navnlig traktatens artikel 5, samarbejde efter bedste evne med henblik paa at overvinde vanskelighederne, idet traktatens bestemmelser fuldt ud skal overholdes, saerlig bestemmelserne om stoette (dom af 4.4.1995, sag C-348/93, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 673, praemis 17). Paa dette grundlag maa de af den belgiske regering fremsatte argumenter til stoette for dette klagepunkt bedoemmes under hensyntagen til de graenser, som naervaerende annullationssoegsmaal er undergivet.
89 Den omstaendighed, at visse virksomheder efter den anfaegtede beslutnings vedtagelse er gaaet konkurs, kan ikke vaere til hinder for tilbagesoegning af stoetten hos hovedparten af virksomhederne, der fortsaetter deres aktiviteter. Dette argument er foelgelig irrelevant (jf. herved dom af 14.9.1994, Kommissionen mod Spanien, praemis 80).
90 Vedroerende de administrative og praktiske vanskeligheder, som ubestridt vil opstaa paa grund af det store antal virksomheder, som er beroert, fremgaar det af naevnte dom af 29. januar 1998, Kommissionen mod Italien, at dette ikke er en omstaendighed, der kan foere til, at tilbagesoegningen betragtes som teknisk umulig at gennemfoere. Selv om de af den belgiske regering fremhaevede vanskeligheder ubestrideligt bestod paa tidspunktet for det anfaegtede paalaeg, foreligger der intet bevis for, at det er absolut umuligt at gennemfoere tilbagesoegningen, eller for, at denne absolutte umulighed allerede forelaa paa det tidspunkt, hvor Kommissionen traf den anfaegtede beslutning. Ved under disse betingelser at fastslaa, at tilbagesoegning er umulig, ophaever man faellesskabsrettens effektivitet paa omraadet for statsstoette, hvilket ikke kan tillades.
91 Den belgiske regerings sidste anbringende om, at tilbagesoegning er umulig, kan derfor heller ikke tiltraedes.
92 Da ingen af den belgiske regerings argumenter er fundet begrundede, maa Kommissionen herefter frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
93 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Kommissionen har nedlagt paastand om, at Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger, og sidstnaevnte har tabt sagen, boer det paalaegges Kongeriget Belgien at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
1) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.
2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.