CELEX: 62005CJ0386
Kohtualluvus, kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades
Määrus (EÜ) nr 44/2001
Kohtualluvus erandjuhtudel
Artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimene taane
Asjaomase lepingulise kohustuse täitmise paiga kohus
Müük
Sama liikmesriigi eri kohtades üle antud kaup

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (
EÜT 2001, L 12, lk 1
; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimese taande tõlgendamist.
Määrus nr 44/2001
Määruse nr 44/2001 põhjenduse 2 kohaselt „[on olulised] sätted, millega ühtlustataks eeskirjad kohtualluvuse konflikti kohta tsiviil- ja kaubandusasjades ning lihtsustataks vorminõudeid, et [nimetatud] määrusega seotud liikmesriikide kohtuotsuste vastastikune tunnustamine ja täitmine oleks kiire ja lihtne”.
Määruse nr 44/2001 põhjenduse 11 kohaselt peavad „kohtualluvuse eeskirjad […] olema hästi etteaimatavad ning lähtuma põhimõttest, et tavaliselt on kohtualluvus seotud kostja alalise elukohaga ning seepärast peab kohtualluvus alati olemas olema, välja arvatud teatavatel täpselt määratletud juhtudel, kui kohtuvaidluse sisu või osapoolte autonoomia eeldab teistsugust seotust”.
Määruses nr 44/2001 sätestatud kohtualluvuse eeskirjad sisalduvad määruse II peatükis, mis hõlmab artikleid 2–31.
Määruse nr 44/2001 artikli 2 lõige 1, mis kuulub määruse II peatüki 1. jakku pealkirjaga „Üldsätted”, näeb ette:
„Käesoleva määruse kohaselt kaevatakse isikud, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse nende kodakondsusest hoolimata.”
Määruse nr 44/2001 samasse 1. jakku kuuluva artikli 3 lõige 1 sätestab:
„Isikuid, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, saab teise liikmesriigi kohtusse kaevata üksnes käesoleva peatüki 2.–7. jaos sätestatud korras.”
Määruse nr 44/2001 II peatüki 2. jakku pealkirjaga „Kohtualluvus erandjuhtudel” kuuluva artikli 5 sõnastuse kohaselt:
„Isiku, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib teises liikmesriigis kaevata:
1)
a)
lepingutega seotud asjades selle paiga kohtusse, kus tuli täita asjaomane kohustus;
b)
kui ei ole kokku lepitud teisiti, käsitatakse käesoleva sätte kohaldamisel asjaomase kohustuse täitmise kohana:
—
müügi puhul kohta liikmesriigis, kus lepingu kohaselt kaubad üle anti või kus need oleks tulnud üle anda,
—
teenuste osutamise puhul kohta liikmesriigis, kus lepingu kohaselt teenuseid osutati või kus neid oleks tulnud osutada;
c)
kui ei kohaldata punkti b, kohaldatakse punkti a;
[…]”.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Eelotsusetaotlus esitati Schwarzach’is (Austria) asutatud äriühingu Color Drack GmbH (edaspidi „Color Drack”) ja Nürnbergis (Saksamaa) asutatud äriühingu Lexx International Vertriebs GmbH (edaspidi „Lexx”) vahelise kohtuvaidluse raames, mis käsitles sellise müügilepingu täitmist, mille kohaselt Lexx kohustus kauba üle andma Color Dracki eri edasimüüjatele Austrias, eelkõige Color Dracki asukohas, ning Color Drack kohustus tasuma nimetatud kauba ostuhinna.
Põhikohtuasi seondub eelkõige sellega, et Lexx ei täitnud temal lepingu alusel lasuvat kohustust müümata kaup tagasi võtta ja hüvitada Color Drackile selle ostuhind.
Nende kohustuste täitmata jätmise tõttu esitas Color Drack 10. mail 2004. aastal rahalise nõude Lexxi vastu oma asukohajärgsele kohtule Bezirksgericht St Johann im Pongau (Austria). See kohus leidis, et tal on asja lahendamiseks määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimese taande kohaselt territoriaalne pädevus.
Lexxi poolt esitatud apellatsioonkaebuse alusel tühistas Landesgericht Salzburg (Austria) selle kohtuotsuse põhjendusel, et esimese astme kohtul ei olnud territoriaalset pädevust. Apellatsioonikohus leidis, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimeses taandes seoses kõigi müügilepingust tulenevate nõuetega ette nähtud ühteainsat seotuse kohta ei olnud kauba üleandmise kohtade paljususe korral võimalik kindlaks teha.
Oberster Gerichtshof, kellele Color Drack Landesgericht Salzburgi otsuse edasi kaebas, leidis, et Austria esimese astme kohtu territoriaalse pädevuse küsimuse lahendamiseks on vaja tõlgendada määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimest taanet.
Oberster Gerichtshof märgib, et see säte näeb seoses kõigi müügilepingust tulenevate nõuetega ette üheainsa seotuse koha – kauba üleandmise koha – ja et seda sätet, millega kehtestatakse üks kohtualluvust erandjuhtudel käsitlev eeskiri, tuleb põhimõtteliselt tõlgendada kitsalt. Neil asjaoludel on Oberster Gerichtshofil kahtlusi selles, kas esimese astme kohus on nimetatud sätte alusel pädev, sest käesolevas kohtuasjas ei antud kaupa üle mitte ainuüksi selle kohtu tööpiirkonnas, vaid liikmesriigi, mille kohtuga on tegu, eri kohtades.
Seetõttu otsustas Oberster Gerichtshof menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse (EÜ) nr 44/2001 […] artikli 5 punkti 1 alapunkti b tuleb tõlgendada nii, et ühes liikmesriigis asuva vallasasjade müüja, kes vastavalt teises liikmesriigis asuva ostjaga sõlmitud kokkuleppele andis kauba üle ostja asukoha liikmesriigi eri kohtades, võib ostja kaevata seoses lepingust tuleneva nõudega, mis puudutab kõiki (osalisi) tarneid, ühe sellise (lepingu täitmise) koha kohtusse ostja valikul?”
Eelotsuse küsimus
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimene taane on kohaldatav, kui müük eeldab kauba üleandmise kohtade paljusust ühes liikmesriigis; ja kui see on nii, siis kas juhul, kui hagi puudutab kõiki tarneid, võib hageja kaevata kostja omal valikul ühte kauba üleandmise koha järgsetest kohtutest.
Esiteks tuleb täpsustada, et alljärgnev arutelu piirdub üksnes kauba üleandmise kohtade paljususe juhuga ühes liikmesriigis ja ei mõjuta vastust, mis tuleb anda juhul, kui tegemist on kauba üleandmise kohtade paljususega mitme liikmesriigi territooriumil.
Alustuseks tuleb märkida, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimese taande sõnastus eraldi võetuna ei võimalda vastata esitatud küsimusele, kuna see säte ei viita sõnaselgelt küsimuses käsitletud juhule.
Seetõttu tuleb määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimest taanet tõlgendada nimetatud määruse kujunemisloost, eesmärkidest ja ülesehitusest lähtudes (vt selle kohta 13. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-103/05: Reisch Montage, EKL 2006, lk I-6827
, punkt 29, ja 14. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-283/05: ASML, EKL 2006, lk I-12041
, punkt 22).
Selles osas ilmneb määruse nr 44/2001 põhjendustest 2 ja 11, et määruse eesmärk on ühtlustada eeskirjad kohtualluvuse konflikti kohta tsiviil- ja kaubandusasjades hästi etteaimatavate kohtualluvuse eeskirjadega.
Sellest tulenevalt on selle määruse eesmärk ühenduses elavate isikute õigusliku kaitse tugevdamine, võimaldades samal ajal hagejal lihtsal moel kindlaks teha kohtu, kuhu ta võib pöörduda, ja kostjal mõistlikult ette näha, millisesse kohtusse teda võib kaevata (vt eespool viidatud kohtuotsus Reisch Montage, punktid 24 ja 25).
Määruses nr 44/2001 sätestatud kohtualluvuse eeskirjad lähtuvad seetõttu kostja elukohajärgse kohtu pädevuse põhimõttest, mis on sätestatud määruse artiklis 2 ja mida täiendab kohtualluvus erandjuhtudel (vt eespool viidatud kohtuotsus Reisch Montage, punkt 22).
Seega on kostja elukohajärgse kohtu pädevuse põhimõtet määruse nr 44/2001 artikli 5 punktis 1 täiendatud eeskirjaga, mis käsitleb kohtualluvust erandjuhul lepingutega seotud asjades. Seda viimati nimetatud eeskirja, mis on suunatud läheduse eesmärgi täitmisele, põhjendab tihe seos lepingu ja selle üle otsust langetava kohtu vahel.
Selle eeskirja kohaselt võib kostja kaevata ka selle paiga kohtusse, kus asjaomane kohustus täideti või oleks tulnud täita, kusjuures eeldatakse, et sellel kohtul on tihe seos lepinguga.
Selleks, et tugevdada põhilist eesmärki ühtlustada etteaimatavuse huvides kohtualluvuse eeskirjad, määratleb määrus nr 44/2001 müügi puhul autonoomselt selle seotuse tingimuse.
Määruse artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimese taande kohaselt käsitatakse asjaomase kohustuse täitmise kohana kohta liikmesriigis, kus lepingu kohaselt kaubad üle anti või kus need oleks tulnud üle anda.
Vastupidi Lexxi väidetele käsitab see eeskiri, mis käsitleb kohtualluvust erandjuhtudel lepingutega seotud asjades, määruse nr 44/2001 raames kauba üleandmise kohta iseseisva seotuse tingimusena, mida kohaldatakse kõigi ühest ja samast lepingust tulenevate hagide suhtes, ja mitte ainult nende hagide suhtes, mis põhinevad üleandmise kohustusel endal.
Nende järeldustega arvestades tuleb välja selgitada, kas määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimene taane on kohaldatav juhul, kui tegemist on kauba üleandmise kohtade paljususega ühes liikmesriigis; ja kui see on nii, siis kas juhul, kui hagi puudutab kõiki tarneid, võib hageja kaevata kostja omal valikul ühte kauba üleandmise koha järgsetest kohtutest.
Esiteks tuleb märkida, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimest taanet kohaldatakse nii üheainsa kauba üleandmise koha, kui ka selliste kohtade paljususe korral.
Sätestades üheainsa pädeva kohtu ja üheainsa seotuse tingimuse, ei soovinud ühenduse seadusandja välistada üldisel moel mitme kohtu pädevuse ega nimetatud tingimuse eri kohtades täitmise võimalust.
Mis puudutab määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimest taanet, mis määrab kindlaks nii rahvusvahelise kui ka territoriaalse pädevuse, siis on selle sätte eesmärk ühtlustada eeskirjad kohtualluvuse konflikti kohta ja sellest tulenevalt vahetult määratleda pädev kohus, viitamata seejuures liikmesriikide siseriiklikule õigusele.
Selles osas tuleb märkida, et jaatav vastus küsimusele, kas uuritav säte on kohaldatav juhul, kui tegemist on kauba üleandmise kohtade paljususega ühes liikmesriigis, ei sea kahtluse alla määruses nr 44/2001 sätestatud liikmesriikide kohtute rahvusvahelist pädevust käsitlevate eeskirjade eesmärke.
Ühelt poolt on määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimese taande kohaldamine juhul, kui tegemist on kauba üleandmise kohtade paljususega ühes liikmesriigis, kooskõlas etteaimatavuse eesmärgiga, mida määrus taotleb.
Sellisel juhul võivad lepingupooled lihtsalt ja mõistlikult ette näha, millise liikmesriigi kohtusse võivad nad nendevahelise vaidluse lahendamiseks pöörduda.
Teisalt on määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimese taande kohaldamine juhul, kui tegemist on kauba üleandmise kohtade paljususega ühes liikmesriigis, kooskõlas ka läheduse eesmärgiga, mille saavutamiseks võeti vastu eeskirjad, mis käsitlevad kohtualluvust erandjuhtudel lepingutega seotud asjades.
Kauba üleandmise kohtade paljususe korral ühes liikmesriigis on läheduse eesmärk tagatud, kui uuritava sätte kohaldamisel on vaidluse lahendamiseks igal juhul pädevad selle liikmesriigi kohtud.
Seetõttu on määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimene taane kohaldatav juhul, kui tegemist on kauba üleandmise kohtade paljususega ühes liikmesriigis.
Siiski ei saa asjaolust, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimene taane on kohaldatav, teha põhikohtuasja asjaoludele sarnastel asjaoludel järeldust, et see säte annab tingimata konkureeriva pädevuse kõigile kohtutele, kelle tööpiirkonnas kaubad üle anti või kus need oleks tulnud üle anda.
Teiseks, mis puudutab küsimust, kas kauba üleandmise kohtade paljususe korral ühes liikmesriigis, kui hagi puudutab kõiki tarneid, võib hageja kaevata kostja määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimese taande alusel omal valikul ühte kauba üleandmise koha järgsetest kohtutest, siis tuleb rõhutada, et vaid üksainus kohus peab olema pädev lahendama kõik lepingust tulenevad hagid.
Selles osas tuleb arvesse võtta uuritava sätte kujunemislugu. Selle sättega soovis ühenduse seadusandja müügilepingute puhul muuta sõnaselgelt varasemat lahendust, mille kohaselt lepingu täitmise koht määrati iga vaidlusaluse kohustuse osas kindlaks selle kohtu rahvusvahelise eraõiguse alusel, kellele hagi esitati. Määratledes koha, kus lepingut iseloomustav kohustus tuleb täita, autonoomselt „lepingu täitmise kohana”, soovis ühenduse seadusandja koondada kohtualluvuse lepingu täitmise kohta nende vaidluste puhul, mis puudutavad kõiki lepingulisi kohustusi, ja määrata kindlaks üheainsa kohtualluvuse kõigi lepingust tulenevate hagide puhul.
Selles osas tuleb arvestada asjaoluga, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimeses taandes sätestatud kohtualluvus erandjuhtudel on põhimõtteliselt õigustatud sellega, et menetluse otstarbeka korraldamise vaatepunktist esineb eriti tihe seos lepingu ja selle üle otsust langetava kohtu vahel. Sellest tuleneb, et kauba üleandmise kohtade paljususe korral tuleb uuritava sätte kohaldamisel põhimõtteliselt lepingu täitmise kohana käsitleda sellist kohta, mille puhul seos lepingu ja pädeva kohtu vahel on kõige tihedam. Sellisel juhul valitseb kõige tihedam seos üldjuhul peamise tarne kohas, mis tuleb kindlaks määrata majanduslike kriteeriumide alusel.
Siseriiklik kohus, kelle menetluses asi on, peab tegema kindlaks oma pädevuse talle esitatud tõendite alusel.
Juhul kui peamise tarne kohta ei ole võimalik kindlaks määrata, on igal kauba üleandmise kohal piisavalt lähedane seos kohtuvaidluse materiaalsete asjaoludega ja sellest tulenevalt oluline seos kohtualluvuse määratlemise vaatepunktist. Sellisel juhul võib hageja kaevata kostja määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimese taande alusel omal valikul ühte kauba üleandmise koha järgsetest kohtutest.
Sellise valiku tagamine hagejale võimaldab samal ajal hagejal hõlpsasti kindlaks teha kohtud, kuhu ta võib pöörduda, ja kostjal mõistlikult ette näha, millisesse kohtusse teda võib kaevata.
Sellist järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et kostja ei saa ette näha, millisesse kohtusse täpselt selle liikmesriigi kohtutest teda võib kaevata, sest talle on tagatud piisav kaitse seeläbi, et teda saab kauba üleandmise kohtade paljususe korral ühes liikmesriigis uuritava sätte alusel kaevata vaid selle liikmesriigi sellistesse kohtutesse, mille tööpiirkonnas kaup üle anti.
Esitatud põhjendustest lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et see säte on kohaldatav juhul, kui tegemist on kauba üleandmise kohtade paljususega ühes liikmesriigis. Sellisel juhul on kõigi müügilepingust tulenevate hagide lahendamiseks pädev see kohus, kelle tööpiirkonda kuulub peamise tarne koht, mis tuleb kindlaks määrata majanduslike kriteeriumide alusel. Kui peamise tarne kohta ei ole võimalik kindlaks teha, võib hageja kaevata kostja omal valikul ühte kauba üleandmise koha järgsetest kohtutest.
Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus siseriiklikus kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 5 punkti 1 alapunkti b esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et see säte on kohaldatav juhul, kui tegemist on kauba üleandmise kohtade paljususega ühes liikmesriigis. Sellisel juhul on kõigi müügilepingust tulenevate hagide lahendamiseks pädev see kohus, kelle tööpiirkonda kuulub peamise tarne koht, mis tuleb kindlaks määrata majanduslike kriteeriumide alusel. Kui peamise tarne kohta ei ole võimalik kindlaks teha, võib hageja kaevata kostja omal valikul ühte kauba üleandmise koha järgsetest kohtutest.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.