CELEX: 62010CJ0131
Protecția intereselor financiare ale Uniunii Europene
Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95
Articolul 3
Prescrierea acțiunii
Termen
Norme sectoriale
Regulamentul (CE) nr. 2571/97
Aplicare diferențiată a normelor privind prescripția în cazul unei abateri săvârșite de beneficiarul subvenției sau de cocontractanții acestuia

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 3 alineatele (1) și (3) din Regulamentul
(CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților
Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166) coroborat cu Regulamentul (CE) nr. 2571/97 al Comisiei din 15
decembrie 1997 privind vânzarea untului la preț redus și acordarea de ajutoare pentru smântâna, untul și untul concentrat
utilizate la fabricarea de produse de patiserie, înghețată și alte produse alimentare (JO L 350, p. 3), astfel cum a fost
modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1550/98 al Comisiei din 17 iulie 1998 (JO L 202, p. 27, Ediție specială, 03/vol. 24,
p. 273, denumit în continuare „Regulamentul nr. 2571/97”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Corman SA (denumită în continuare „Corman”), pe de o parte, și
Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB), pe de altă parte, în legătură cu nerambursarea de către acesta din urmă
a mai multor garanții constituite de Corman în cadrul unor operațiuni de licitație care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului
nr. 2571/97.

Cadrul juridic

Reglementarea Uniunii
Regulamentul nr. 2988/95
Potrivit celui de al treilea considerent al Regulamentului nr. 2988/95, „trebuie combătute în toate domeniile acțiunile de
natură să afecteze interesele financiare ale Comunităților”.
Al cincilea considerent al acestui regulament prevede că „în conformitate cu prezentul regulament, normele sectoriale conțin
dispoziții cu privire la abateri, precum și la măsurile și sancțiunile administrative pentru sancționarea acestora”.
Articolul 1 din regulamentul menționat prevede:
„(1)      În scopul protejării intereselor financiare ale Comunităților Europene, se adoptă prin prezenta o reglementare generală privind
controalele uniforme, măsurile și sancțiunile administrative privind abaterile de la dreptul comunitar.
(2)      Constituie abatere orice încălcare a unei dispoziții de drept comunitar, ca urmare a unei acțiuni sau omisiuni a unui agent
economic, care poate sau ar putea prejudicia bugetul general al Comunităților sau bugetele gestionate de acestea, fie prin
diminuarea sau pierderea veniturilor acumulate din resurse proprii, colectate direct în numele Comunităților, fie prin cheltuieli
nejustificate.”
Articolul 3 alineatele (1) și (3) din Regulamentul nr. 2988/95 indică:
„(1)      Termenul de prescripție a acțiunii este de patru ani de la săvârșirea abaterii menționate la articolul 1 alineatul (1). Cu
toate acestea, normele sectoriale pot să prevadă un termen mai scurt, care nu poate fi însă mai mic de trei ani.
În cazul unor abateri continue sau repetate, termenul de prescripție curge din ziua în care încetează săvârșirea abaterii
respective. […]
Termenul de prescripție este întrerupt de orice act al unei autorități competente, adus la cunoștința persoanei în cauză,
cu privire la cercetarea sau urmărirea în justiție a abaterii respective. Termenul de prescripție începe să curgă din nou
după fiecare act de întrerupere.
[…]
(3)      Statele membre își păstrează posibilitatea de a aplica un termen mai lung decât cel prevăzut în alineatul (1) […]”
Articolul 4 din Regulamentul nr. 2988/95 prevede:
„(1)      Ca regulă generală, orice abatere atrage după sine retragerea avantajului obținut nejustificat:
[…]
–        prin pierderea totală sau parțială a garanției constituite în sprijinul cererii de a beneficia de un avantaj acordat sau în
momentul primirii unui avans.
[…]
(4)      Măsurile prevăzute în acest articol nu sunt considerate sancțiuni.”
Reglementarea privind organizarea comună în sectorul laptelui și produselor lactate
–       Regulamentul (CEE) nr. 804/68
Articolul 6 din Regulamentul (CEE) nr. 804/68 al Consiliului din 27 iunie 1968 privind organizarea comună a pieței în sectorul
laptelui și produselor lactate (JO L 148, p. 13), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2807/94 al Consiliului
din 14 noiembrie 1994 (JO L 298, p. 1), arată:
„(1)      De‑a lungul întregului an de comercializare pentru lapte, organismul de intervenție desemnat de fiecare stat membru achiziționează
la prețul de intervenție, în cadrul unor condiții care urmează să fie stabilite, unt produs direct și exclusiv din smântână
pasteurizată într‑o întreprindere desemnată de Comunitate […]
[…]
(3)      Untul achiziționat de agențiile de intervenție este vândut la un preț minim și în condiții care urmează să fie stabilite astfel
încât să se evite dezechilibrarea pieței și să se asigure cumpărătorilor egalitatea de tratament și de acces la produsul care
urmează să fie vândut. […]
[…]
(6)      Normele de aplicare a prezentului capitol și, în mod special, cuantumul ajutorului financiar pentru depozitarea privată se
adoptă în conformitate cu procedura stabilită la articolul 30.” [traducere neoficială]
–       Regulamentul nr. 2571/97
Articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2571/97 prevede:
„În condițiile prevăzute de prezentul regulament, are loc:
(a)      vânzarea untului de intervenție achiziționat în conformitate cu dispozițiile articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul
[…] nr. 804/68 și intrat în stoc înaintea unei date ce urmează a fi stabilită;
(b)      acordarea unui ajutor pentru utilizarea untului, a untului concentrat și a smântânii prevăzute la alineatul (2).” [traducere
neoficială]
Potrivit articolului 2 din Regulamentul nr. 2571/97, „[v]ânzarea untului de intervenție și acordarea ajutorului pentru produsele
prevăzute la articolul 1 alineatul (2) se realizează prin procedura de invitație permanentă la licitație, organizată de fiecare
dintre organismele de intervenție”. [traducere neoficială]
Articolul 3 din Regulamentul nr. 2571/97 prevede:
„Ofertantul nu poate participa la licitație decât dacă se angajează în scris să încorporeze untul sau untul concentrat exclusiv
în produsele finale prevăzute la articolul 4, fără a aduce atingere, dacă este cazul, produselor intermediare prevăzute la
articolul 8 sau, în ceea ce privește smântâna, direct și exclusiv în produsele finale prevăzute la articolul 4 alineatul (1)
formula B […]
[…]” [traducere neoficială]
Potrivit articolului 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2571/97, „[f]abricarea untului concentrat prevăzut la articolul
1 alineatul (2) litera (b), prelucrarea untului în unt concentrat prevăzută la articolul 5, adăugarea marcatorilor prevăzută
la articolul 6, reambalarea untului concentrat prevăzută la articolul 7 alineatul (1) al doilea paragraf, încorporarea în
produsele intermediare prevăzute la articolul 8 și, în cazul aplicării articolului 3 litera (b), încorporarea untului, a untului
concentrat, a produselor intermediare și a smântânii în produsele finale au loc într‑o unitate desemnată”. [traducere neoficială]
Articolul 11 din acest regulament prevedea, în versiunea sa inițială, că produsele prevăzute la articolul 1 din acesta sunt
utilizate și încorporate în Comunitate în produse finale, în termen de șase luni succesive lunii în care expiră termenul pentru
depunerea ofertelor la invitația individuală de participare la licitație, stabilit la articolul 14 alineatul (2). Ca urmare
a mai multor modificări ale acestui articol, în special prin Regulamentul (CE) nr. 494/1999 al Comisiei din 5 martie 1999
(JO L 59, p. 17), acest termen a fost redus la patru luni.
Articolul 12 din Regulamentul nr. 2571/97 prevede:
„(1)      Ofertantul declarat câștigător are obligația:
(a)      să execute sau să facă să fie executate, în nume și pe cont propriu, operațiunile referitoare la fabricarea untului concentrat
și la adăugarea de marcatori;
(b)      să țină o contabilitate care să evidențieze pentru fiecare livrare numele și adresa cumpărătorilor și cantitățile corespunzătoare,
precizând destinația acestora (formula A sau formula B) și care să precizeze fie termenul de încorporare prevăzut la articolul
11, fie numărul licitației, eventual transcris sub formă de cod. În cazul în care ofertantul declarat câștigător utilizează
produse care beneficiază de ajutoare sau de o reducere de preț în cadrul a diferite scheme comunitare, acesta trebuie să țină
o contabilitate distinctă pentru fiecare schemă de ajutoare;
(c)      să prevadă în fiecare contract de vânzare:
(i)      obligația de a respecta, în cazul fabricării de produse intermediare, condițiile stabilite la articolele 8 și 9;
(ii)      obligația de a respecta, dacă este cazul, angajamentul prevăzut la articolul 3 litera (b);
(iii) obligația de a realiza încorporarea în produsele finale în termenul stabilit la articolul 11, precizând destinația (formula
A sau formula B);
(iv)      dacă este cazul, obligația de a ține contabilitatea prevăzută la litera (b);
(v)      obligația de a respecta dispozițiile articolului 10;
(vi)      obligația de a ține aceleași registre ca și cele prevăzute la articolul 10 alineatul (2) litera (c) în cazul încorporării
produselor cu marcatori în produsele finale;
(vii) obligația cocontractantului de a furniza organismului competent datele referitoare la el însuși, prevăzute în anexele IX‑XIII,
în conformitate cu modalitățile stabilite de statul membru;
(viii) dacă este cazul, obligația de a furniza programul de fabricație.
(2)      În cazul în care ofertantul declarat câștigător este fabricantul produselor finale, acesta ține registrele prevăzute la articolul
10 alineatul (2) litera (c) și transmite programul său de fabricație, în conformitate cu articolul 10 alineatul (2) litera
(d).” [traducere neoficială]
Articolul 13 din Regulamentul nr. 2571/97 prevede:
„(1)      Cu cel puțin opt zile înainte de expirarea primului termen prevăzut pentru depunerea ofertelor, se publică un anunț de invitație
permanentă de participare la licitație în
Jurnalul Oficial al Comunităților Europene
.
(2)      Organismul de intervenție întocmește un anunț de invitație de participare la licitație indicând în special termenul și locul
de depunere a ofertelor.
[…]” [traducere neoficială]
Articolul 14 din Regulamentul nr. 2571/97 prevede:
„(1)      Organismul de intervenție procedează, pe parcursul perioadei de valabilitate a invitației permanente de participare la licitație,
la invitații individuale de participare la licitație.
(2)      Termenul de prezentare a ofertelor pentru fiecare din participările individuale la licitație expiră în fiecare a doua și a
patra zi de marți din fiecare lună, la ora 12 […]” [traducere neoficială]
Articolul 17 din Regulamentul nr. 2571/97 are următorul cuprins:
„(1)      Principalele cerințe, a căror executare este garantată prin constituirea garanției de participare la licitație în valoare
de 350 de ECU pe tonă, se referă la menținerea ofertei după expirarea termenului pentru depunerea ofertelor și, după caz:
(a)      în cazul untului de intervenție, constituirea garanției de prelucrare prevăzute la articolul 18 alineatul (2) și plata prețului
în termenul prevăzut la articolul 20 alineatul (2);
(b)      în cazul produselor prevăzute la articolul 1 alineatul (2) și în cazul aplicării articolului 3 litera (a), constituirea garanției
de prelucrare prevăzute la articolul 18 alineatul (2) sau, în cazul aplicării articolului 22 alineatul (3) al doilea paragraf,
încorporarea acestora în produsele finale;
(c)      în cazul produselor prevăzute la articolul 1 alineatul (2) și în cazul aplicării articolului 3 litera (b), încorporarea acestora
în produse finale.
(2)      Garanția de participare la licitație este constituită în statul membru în care se depune oferta.
[…]” [traducere neoficială]
Articolul 18 din Regulamentul nr. 2571/97 prevede:
„(1)      Ținând seama de ofertele depuse pentru fiecare participare individuală la licitație și în conformitate cu procedura prevăzută
la articolul 30 din Regulamentul […] nr. 804/68, se stabilește un preț minim de vânzare pentru untul de intervenție, precum
și un cuantum maxim al ajutorului pentru smântână, unt și unt concentrat […]
[…]
(2)      Concomitent cu prețul sau prețurile minime de vânzare și valoarea sau valorile maxime ale ajutoarelor și în conformitate cu
procedura prevăzută la articolul 30 din Regulamentul […] nr. 804/68, se stabilește valoarea sau se stabilesc valorile garanțiilor
de prelucrare pentru 100 de kilograme, fie în funcție de diferența dintre prețul de intervenție pentru unt și prețurile minime
stabilite, fie în funcție de valorile ajutoarelor.
Scopul garanției de prelucrare este de a asigura executarea principalelor cerințe, privind:
(a)      fie, în cazul untului de intervenție:
(i)      prelucrarea untului în unt concentrat în conformitate cu articolul 5 și eventuala adăugare de marcatori sau adăugarea de marcatori
în unt
și
(ii)      încorporarea untului sau a untului concentrat, la care s‑au adăugat sau nu marcatori, în produsele finale;
(b)      fie, în cazul produselor prevăzute la articolul 1 alineatul (2) și în cazul aplicării articolului 3 litera (a), încorporarea
în produsele finale.
(3)      Dovezile necesare pentru a se elibera garanțiile de prelucrare prevăzute la alineatul (2) sunt prezentate autorității competente
desemnate de statul membru în care s‑a constituit garanția, într‑un termen de 12 luni începând cu expirarea termenului stabilit
la articolul 11.
În cazul în care termenul stabilit la articolul 11 a fost depășit cu mai puțin de 60 de zile, garanția de prelucrare se execută
până la o valoare de 6 ECU pe tonă și pe zi. La expirarea acestei perioade, se aplică valorii restante dispozițiile articolului
23 din Regulamentul (CEE) nr. 2220/85 al Comisiei [din 22 iulie 1985 de stabilire a normelor comune de aplicare a regimului
de garanții pentru produsele agricole (JO L 205, p. 5, Ediție specială, 03/vol. 5, p. 24)].
(4)      În cazul în care, în termenul stabilit la articolul 11, principalele cerințe prevăzute la alineatul (2) litera (a) nu au fost
respectate din cauză că untul de intervenție s‑a dovedit impropriu pentru consum, cu toate acestea, garanțiile de prelucrare
se eliberează, cu acordul Comisiei, de îndată ce s‑au adoptat măsurile adecvate sub controlul autorităților respectivului
stat membru.” [traducere neoficială]
Din articolul 19 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 2571/97 reiese că ofertantul declarat câștigător al untului de
intervenție este cel care oferă cel mai ridicat preț, cu condiția ca acesta să nu fie mai mic decât prețul minim, iar suma
propusă pentru ajutor să nu fie mai mare decât valoarea maximă a ajutorului.
Potrivit alineatului (4) al articolului 19 menționat, „[d]repturile și obligațiile care derivă din licitație nu sunt transmisibile”.
[traducere neoficială]
Articolul 27 din Regulamentul nr. 2571/97 prevede:
„Regulamentul […] nr. 2220/85 se aplică, în lipsa unor dispoziții contrare explicite. Sancțiunea pentru nerespectarea unei
obligații secundare prevăzute în prezentul regulament primează în fața sancțiunilor prevăzute în Regulamentul […] nr. 2220/85.”
[traducere neoficială]
Regulamentul nr. 2220/85
Articolul 29 din Regulamentul nr. 2220/85, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 3403/93 al Comisiei din
10 decembrie 1993 (JO L 310, p. 4, Ediție specială, 03/vol. 14, p. 108, denumit în continuare „Regulamentul nr. 2220/85”),
prevede:
„Atunci când autoritatea competentă are cunoștință despre elemente care antrenează reținerea parțială sau totală a garanției,
aceasta solicită fără întârziere părții interesate achitarea sumei reprezentând garanția reținută, plata trebuind să se efectueze
într-un termen de maximum treizeci de zile de la data primirii solicitării de plată.
În cazul în care plata nu a fost efectuată în termenul menționat, autoritatea competentă:
(a)      încasează fără întârziere, definitiv, garanția menționată în articolul 8 alineatul (1) litera (a);
(b)      cere fără întârziere să se efectueze plata cauțiunii menționate în articolul 8 alineatul (1) litera (b) în termen de maximum
treizeci de zile de la data primirii solicitării de plată;
(c)      adoptă fără întârziere măsurile necesare pentru ca:
(i)   garanțiile menționate în articolul 8 alineatul (2) literele (a), (c), (d) și (e) să fie convertite în numerar pentru ca suma
reținută să poată fi pusă la dispoziția sa;
(ii) fondurile blocate în bancă […] să fie puse la dispoziția sa.
Autoritatea competentă poate să încaseze fără întârziere și definitiv garanția menționată în articolul 8 alineatul (1) litera
(a), fără a solicita în prealabil plata părții interesate.”
Regulamentul (CEE) nr. 4045/89
Regulamentul (CEE) nr. 4045/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controalele efectuate de către statele membre
cu privire la operațiunile care fac parte din sistemul de finanțare prin Fondul european de orientare și garantare agricolă,
secțiunea „Garantare”, și de abrogare a Directivei 77/435/CEE (JO L 388, p. 18, Ediție specială, 03/vol. 7, p. 196) prevede
la articolul 4, pe de o parte, că întreprinderile păstrează anumite documente comerciale, precum cărțile, registrele, notele
și elementele justificative, o perioadă de cel puțin trei ani începând de la sfârșitul anului întocmirii acestora și, pe de
altă, parte, că statele membre pot să prevadă o perioadă mai lungă pentru păstrarea acestor documente.

Dreptul național
Articolul 2262 bis din Codul civil belgian (code civil belge), introdus prin articolul 5 din Legea din 10 iunie 1998 de modificare
a anumitor dispoziții privind prescripția (
Moniteur belge
din 17 iulie 1998, p. 23544), prevede:
„§ 1. Toate acțiunile personale se prescriu în termen de 10 ani.
Prin derogare de la primul paragraf, orice acțiune în despăgubiri pentru repararea unui prejudiciu întemeiată pe o răspundere
extracontractuală se prescrie în termen de 5 ani începând cu ziua următoare celei în care persoana vătămată a cunoscut prejudiciul
sau agravarea acestuia și identitatea persoanei responsabile.
Acțiunile prevăzute în al doilea paragraf se prescriu în orice caz în termen de 20 de ani începând cu ziua următoare celei
în care s‑a produs faptul care a provocat prejudiciul.
[…]”

Acțiunea principală și întrebările preliminare
În cursul anilor 1998-2000, Corman, unitate desemnată în sensul articolului 10 din Regulamentul nr. 2571/97, a participat
la mai multe invitații individuale de participare la licitație organizate de BIRB, organism de intervenție în sensul articolului
6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 804/68, iar ofertele sale au fost acceptate.
În calitate de întreprindere declarată câștigătoare, Corman a trebuit să constituie diferite garanții pentru a asigura că
respectă cerințele Regulamentului nr. 2571/97. Aceste garanții acopereau atât executarea operațiunilor privind fabricarea
untului concentrat și adăugarea marcatorilor de către Corman, cât și corecta utilizare a untului, a untului concentrat sau
a smântânii, precum și integrarea acestora de către utilizatorii finali cărora această întreprindere le revindea produsele
sale, în produse finite precum prăjituri, înghețate, biscuiți sau ciocolate.
Constatând că respectivii utilizatori finali realizau operațiuni de amestec al untului concentrat din cadrul regimului de
intervenție cu unt sau cu smântână de piață, BIRB a manifestat îndoieli cu privire la legalitatea unor astfel de practici
în raport cu Regulamentul nr. 2571/97 și a informat oficial Corman cu privire la aceasta la 26 aprilie 2000.
Comisia a fost sesizată cu această problemă de două ori de către BIRB în cursul lunilor martie și august 2002 și a furnizat
explicații în răspunsuri din luna iunie 2002 și din anul 2006, în urma cărora BIRB a eliberat anumite garanții de prelucrare
constituite de Corman.
Cu toate acestea, în ceea ce privește anumite alte operațiuni de încorporare, BIRB a considerat că trebuie reținute garanțiile
constituite de Corman, fie în temeiul depășirii termenului de patru luni pentru încorporarea untului în produsele finale,
fie în temeiul utilizării finale neconforme Regulamentului nr. 2571/97, fie – în sfârșit – în temeiul unor defecte de fabricație
a anumitor cantități adjudecate. Astfel, în cursul anilor 2006 și 2007, BIRB a transmis societății în cauză avize de debit
reținând aceste garanții în limita a 202 999,58 euro. Aceste avize au fost formalizate într‑o decizie din 17 ianuarie 2007.
Prin citația din 22 mai 2007, Corman a contestat această decizie în fața tribunal de première instance de Bruxelles [Tribunalul
de Primă Instanță din Bruxelles] și a solicitat rambursarea garanțiilor de prelucrare în cauză în limita a 173 361,88 euro.
În susținerea acestei cereri, Corman a arătat că, având în vedere termenul de prescripție de patru ani prevăzut la articolul
3 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 2988/95, respectivele rețineri ale garanțiilor sunt nelegale întrucât
li se opune prescripția. În plus, presupunând că acest termen nu este aplicabil, Corman a susținut că Regulamentul nr. 2571/97
se opune aplicării unui termen de prescripție național mai lung în temeiul alineatului (3) al articolului menționat, întrucât
acest regulament constituie o normă sectorială în sensul articolului 3 alineatul (1) primul paragraf a doua teză din Regulamentul
nr. 2988/95.
În ceea ce îl privește, BIRB a considerat că prescripția nu poate fi opusă reținerilor în cauză în măsura în care, conform
articolului 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2988/95, statele membre păstrează posibilitatea de a aplica termene de prescripție
mai lungi, care rezultă din dispoziții de drept comun, precum, în Belgia, cel de 30 de ani aplicabil înainte de 1998 și cel
de 10 ani aplicabil în prezent.
În aceste condiții, tribunal de première instance de Bruxelles a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții
următoarele întrebări preliminare:
„1)      Se poate considera că dispozițiile Regulamentului [nr.] 2571/97 […] constituie o normă sectorială comunitară care derogă de
la articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul [nr.] 2988/95 […] și care împiedică aplicarea dispozițiilor naționale privind
prescripția?
2)      Articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul [nr.] 2988/95 […] trebuie interpretat în sensul că se aplică numai situațiilor
în care abaterea este comisă de beneficiarul subvenției, în timp ce regula generală de prescripție de patru ani se aplică
în toate cazurile de abateri comise de cocontractanții beneficiarului, luându‑se în considerare termenul maxim de patru ani
aplicabil [răspunderii] reglementare a cocontractanților în cadrul organizării comune a pieței laptelui și a produselor lactate?”

Cu privire la întrebările preliminare

Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă Regulamentul nr. 2571/97
poate fi considerat ca reprezentând o normă sectorială care prevede un termen de prescripție în sensul articolului 3 alineatul
(1) primul paragraf a doua teză din Regulamentul nr. 2988/95. În cazul unui răspuns afirmativ, această instanță ridică problema
dacă existența unei astfel de norme sectoriale lipsește statele membre de posibilitatea care le este conferită de articolul
3 alineatul (3) din acest regulament de a aplica un termen de prescripție mai lung decât cel prevăzut la alineatul (1) primul
paragraf al articolului 3 menționat.
Corman susține în esență că, prin adoptarea Regulamentului nr. 2571/97 și în pofida faptului că acesta din urmă nu prevede
un termen de prescripție precis aplicabil încasării garanțiilor de adjudecare și/sau de prelucrare, legiuitorul Uniunii a
înțeles să facă aplicabilă procedurilor de licitație guvernate de regulamentul menționat regula de prescripție de patru ani
prevăzută în mod general la articolul 3 alineatul (1) primul paragraf prima teză din Regulamentul nr. 2988/95. Astfel, Regulamentul
nr. 2571/97 ar constitui o normă sectorială care se opune posibilității statelor membre de a aplica în acest sector, în temeiul
articolului 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2988/95, termene de prescripție mai mari de patru ani.
Dimpotrivă, guvernele belgian și austriac, precum și Comisia consideră că Regulamentul nr. 2571/97 nu constituie o normă sectorială
care prevede un termen de prescripție mai scurt în sensul articolului 3 alineatul (1) primul paragraf a doua teză din Regulamentul
nr. 2988/95. Pe de altă parte, chiar presupunând că Regulamentul nr. 2571/97 instituie un termen de prescripție mai scurt
de patru ani în sensul dispoziției amintite, acestea susțin că existența unui astfel de termen nu poate afecta posibilitatea
păstrată de statele membre, în temeiul alineatului (3) al articolului 3 menționat, de a prevedea termene de prescripție mai
lungi.
În prealabil, trebuie amintit că articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2988/95 instituie „o reglementare generală
privind controalele uniforme, măsurile și sancțiunile administrative privind abaterile de la dreptul comunitar”, iar aceasta,
astfel cum rezultă din al treilea considerent al regulamentului menționat, în scopul de a „combate în toate domeniile acțiunile
de natură să afecteze interesele financiare ale Comunităților” (Hotărârea din 24 iunie 2004, Handlbauer, C‑278/02, Rec., p. I‑6171,
punctul 31).
Astfel cum rezultă din articolul 4 alineatul (1) din regulamentul în cauză, aceste măsuri administrative pot consta, precum
în acțiunea principală, într‑o retragere a avantajului obținut în mod nejustificat prin pierderea totală sau parțială a garanției
constituite în sprijinul cererii de a beneficia de acest avantaj.
Articolul 3 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 2988/95 stabilește, în ceea ce privește acțiunile, un termen
de prescripție care se aplică în special în raport cu astfel de măsuri administrative și care curge de la săvârșirea abaterii,
aceasta din urmă vizând, potrivit articolului 1 alineatul (2) din același regulament, „orice încălcare a unei dispoziții de
drept comunitar, ca urmare a unei acțiuni sau omisiuni a unui agent economic, care poate sau ar putea prejudicia bugetul general
al Comunităților […]” (a se vedea Hotărârea Handlbauer, citată anterior, punctul 32, precum și Hotărârea din 29 ianuarie 2009,
Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb și alții, C‑278/07-C‑280/07, Rep., p. I‑457, punctele 21 și 22).
Prin adoptarea Regulamentului nr. 2988/95, în special a articolului 3 alineatul (1) primul paragraf din acesta, legiuitorul
Uniunii a hotărât să instituie o normă generală de prescripție aplicabilă în materie, prin care urmărea, pe de o parte, să
definească un termen minim aplicat în toate statele membre și, pe de altă parte, să renunțe la posibilitatea de a urmări în
justiție o abatere care aduce atingere intereselor financiare ale Uniunii Europene după scurgerea unei perioade de patru ani
de la săvârșirea abaterii (a se vedea Hotărârea Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb și alții, citată anterior,
punctul 27).
Rezultă că, începând de la data intrării în vigoare a Regulamentului nr. 2988/95, orice atingere adusă intereselor financiare
ale Uniunii poate, în principiu și cu excepția sectoarelor pentru care legiuitorul Uniunii a prevăzut un termen inferior,
să fie urmărită de autoritățile competente ale statelor membre într‑un termen de patru ani (a se vedea Hotărârea Josef Vosding
Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb și alții, citată anterior, punctul 28).
Articolul 3 alineatul (1) primul paragraf a doua teză din Regulamentul nr. 2988/95 se referă la norme sectoriale adoptate
la nivelul Uniunii, fapt confirmat de al cincilea considerent al regulamentului, iar nu la norme sectoriale naționale (a se
vedea Hotărârea Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb și alții, citată anterior, punctul 44).
Pe de altă parte, regula care prevede o prescripție de patru ani, înscrisă la articolul 3 alineatul (1) primul paragraf prima
teză din Regulamentul nr. 2988/95, care este direct aplicabilă în statele membre, nu poate fi înlăturată de existența unei
norme sectoriale în sensul celei de a doua teze a articolului 3 alineatul (1) primul paragraf decât atunci când această normă
sectorială prevede un termen mai scurt, dar nu mai mic de trei ani (a se vedea în acest sens Hotărârea Handlbauer, citată
anterior, punctul 35).
În această privință, Regulamentul nr. 2571/97 prevede, desigur, termene specifice a căror respectare se impune, după caz,
ofertantului și ofertantului declarat câștigător în cadrul regimului de intervenție pentru unt. Astfel, în conformitate cu
articolul 11 din acest regulament, produsele prevăzute la articolul 1 din acesta trebuie utilizate și încorporate într‑un
termen de patru luni succesive lunii în care expiră termenul pentru depunerea ofertelor și, potrivit articolului 18 alineatul
(3) din regulamentul menționat, revine ofertantului declarat câștigător sarcina de a prezenta, într‑un termen de 12 luni începând
cu expirarea termenului stabilit la articolul 11 menționat, dovezile necesare pentru a se elibera garanțiile de prelucrare.
Cu toate acestea, trebuie să se arate, astfel cum au procedat guvernele belgian și austriac, precum și Comisia, că acest regulament
nu prevede nicio regulă de prescriere a acțiunii care se aplică organismului național de intervenție atunci când, ca urmare
a descoperirii unei abateri, acesta încasează garanțiile constituite de către ofertantul declarat câștigător.
Această constatare nu poate fi repusă în discuție de împrejurarea că articolul 29 din Regulamentul nr. 2220/85, devenit aplicabil
regimului de intervenție în sectorul untului prin articolul 27 din Regulamentul nr. 2571/97, prevede că, atunci când autoritatea
competentă are cunoștință de elementele care conduc la reținerea totală sau parțială a garanției, aceasta cere fără întârziere
părții interesate să plătească suma reprezentând garanția reținută și că această plată trebuie să fie efectuată în termen
de maximum 30 de zile calculate din ziua primirii cererii.
Astfel, presupunând că articolul 29 menționat ar fi aplicabil în acțiunea principală, faptul că, potrivit acestui articol,
autoritatea competentă trebuie să acționeze „fără întârziere” nu permite să se considere că i‑ar fi impus un termen determinat,
contrar celor susținute de Corman.
Prin urmare, trebuie să se constate că, în cadrul unor proceduri de licitație precum cele în cauză în acțiunea principală,
reglementarea aplicabilă regimului de intervenție în sectorul untului, deși putea constitui o normă sectorială în sensul Regulamentului
nr. 2988/95, nu prevedea un termen de prescripție mai mic de patru ani în sensul articolului 3 alineatul (1) primul paragraf
a doua teză din acest regulament. Prin urmare, nu este necesar, în cadrul prezentei proceduri, să se ridice problema dacă
existența unui astfel de termen s‑ar opune aplicării unor termene de prescripție mai lungi de către statele membre în temeiul
articolului 3 alineatul (3) din regulamentul menționat.
În acțiunea principală, încasările garanțiilor erau astfel susceptibile de a fi prescrise, în lipsa intervenției unui act
suspensiv, în urma unei perioade de patru ani începând cu săvârșirea abaterii, însă cu condiția ca statul membru în care au
fost săvârșite abaterile să nu fi folosit posibilitatea pe care i‑o oferă articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2988/95
de a prevedea un termen de prescripție mai lung (a se vedea Hotărârea Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb și
alții, citată anterior, punctul 36).
Astfel, în temeiul acestei dispoziții, statele membre pot, pe de o parte, să continue să aplice termene de prescripție mai
lungi, care existau la data adoptării regulamentului menționat, și, pe de altă parte, să introducă noi norme de prescripție
care să prevadă astfel de termene ulterior acestei date. În plus, dispoziția menționată nu poate fi interpretată în sensul
că, în contextul acesteia, statele membre trebuie, atunci când prevăd termene de prescripție mai lungi, să le prevadă în norme
speciale și/sau sectoriale, astfel încât aceste termene pot rezulta din dispoziții de drept comun (a se vedea Hotărârea Josef
Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb, citată anterior, punctele 42, 46 și 47).
Ținând seama de cele de mai sus, trebuie să se răspundă la prima întrebare adresată că, în măsura în care nu prevede o regulă
de prescriere a acțiunii aplicabilă încasării garanțiilor constituite în cadrul operațiunilor de licitație în sectorul untului,
al untului concentrat și al smântânii, Regulamentul nr. 2571/97 nu constituie o normă sectorială care prevede un „termen mai
scurt” în sensul articolului 3 alineatul (1) primul paragraf a doua teză din Regulamentul nr. 2988/95. Prin urmare, termenul
de prescripție de patru ani definit la articolul 3 alineatul (1) primul paragraf prima teză din acest din urmă regulament
se aplică unei astfel de încasări, însă sub rezerva posibilității pe care o păstrează statele membre, în temeiul alineatului
(3) al articolului 3 menționat, de a prevedea termene de prescripție mai lungi.

Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă termenele de prescripție
mai lungi pe care statele membre continuă să aibă posibilitatea de a le aplica în temeiul articolului 3 alineatul (3) din
Regulamentul nr. 2988/95 nu pot privi decât situațiile în care abaterea este săvârșită de beneficiarul avantajului obținut
în mod nelegal în detrimentul bugetului Uniunii.
Cu alte cuvinte, această instanță ridică problema dacă, în ipoteza în care reglementarea ar prevedea un anumit termen de prescripție
aplicabil acțiunilor declanșate de beneficiarul unui regim de intervenție împotriva cocontractanților săi, statele membre
păstrează încă posibilitatea de a stabili termene de prescripție mai lungi, în sensul articolului 3 alineatul (3) menționat,
în situații în care abaterile au fost săvârșite de respectivii cocontractanți.
Corman susține că, în măsura în care reglementarea aplicabilă prevede termene în ceea ce privește transmiterea dovezilor necesare
eliberării anumitor garanții, BIRB ar fi trebuit stimulat să trateze în timp util abaterile săvârșite în aval de către cocontractanții
acestei societăți. Or, acționând la peste patru ani de la săvârșirea abaterilor menționate, BIRB ar fi pus Corman în imposibilitatea
de a recupera de la cocontractanții săi cuantumurile cauțiunilor reținute, întrucât unei astfel de acțiuni i s‑ar aplica termenul
de prescripție de cinci ani prevăzut de dreptul belgian în materie de răspundere extracontractuală. În plus, în măsura în
care articolul 4 din Regulamentul nr. 4045/89 impune întreprinderilor care participă la acțiuni finanțate de Fondul european
de orientare și garantare agricolă (FEOGA) să nu își păstreze documentele comerciale decât o perioadă de trei ani, ar trebui
să nu se permită autorităților naționale să urmărească abateri dincolo de un astfel de termen.
În primul rând, trebuie să se constate că, în cadrul derogării prevăzute la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2988/95,
statele membre păstrează o largă putere de apreciere cu privire la stabilirea unor termene de prescripție mai lungi pe care
înțeleg să le aplice în caz de abatere care aduce atingere intereselor financiare ale Uniunii.
Astfel, Regulamentul nr. 2988/95 nu prevede niciun mecanism de informare sau de notificare referitor la folosirea de către
statele membre a posibilității de a prevedea termene mai lungi, conform articolului 3 alineatul (3) din acesta. Rezultă că
la nivelul Uniunii nu a fost prevăzută nicio formă de control în ceea ce privește atât termenele de prescripție derogatorii
aplicate de statele membre în temeiul acestei dispoziții, cât și sectoarele în care acestea au decis să aplice astfel de termene
(Hotărârea Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb și alții, citată anterior, punctul 45).
În continuare, contrar celor susținute de Corman, articolul 4 din Regulamentul nr. 4045/89 nu este de natură să repună în
discuție o astfel de constatare. Astfel, trebuie arătat, pe de o parte, că, prevăzând totodată că întreprinderile păstrează
anumite documente comerciale o perioadă de cel puțin trei ani, respectiva dispoziție precizează că statele membre pot să prevadă
o perioadă mai lungă pentru păstrarea acestor documente. Pe de altă parte, nimic nu împiedică o întreprindere diligentă să
își păstreze documentele comerciale un timp mai îndelungat decât cel impus de reglementarea în vigoare.
În sfârșit, în măsura în care, potrivit articolului 19 alineatul (4) din Regulamentul nr. 2571/97, „drepturile și obligațiile
care derivă din licitație nu sunt transmisibile”, ofertantul declarat câștigător rămâne responsabil de destinația finală a
untului și trebuie să răspundă pentru conduita cocontractanților săi, precum și pentru cea a cumpărătorilor subsecvenți (a
se vedea, prin analogie, Hotărârea din 5 decembrie 1985, Corman, 124/83, Rec., p. 3777, punctul 19).
Astfel, potrivit articolului 12 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 2571/97, ofertantul declarat câștigător trebuie
să prevadă în fiecare contract de vânzare obligația de încorporare în produsele finale, precum și obligația de a respecta
în special dispozițiile articolului 10 din acest regulament și angajamentul prevăzut la articolul 3 litera (b) din regulamentul
menționat.
În această privință, Curtea a subliniat deja că un ofertant declarat câștigător care este diligent poate utiliza mai multe
mijloace, precum solicitarea unei garanții sau inserarea unei clauze de despăgubire în contractul de antrepriză sau de vânzare,
pentru a evita nerespectarea de către cocontractanții subsecvenți a obligațiilor lor. În plus, Curtea a constatat deja că
o clauză inserată din precauție de ofertantul declarat câștigător în contractul de vânzare nu epuizează toate măsurile posibile
pentru a preveni eventualitatea nerespectării de către cumpărătorii subsecvenți a obligațiilor lor (a se vedea, prin analogie,
Hotărârea din 1 octombrie 1985, Corman, 125/83, Rec., p. 3039, punctele 29 și 30).
În orice caz, controlul pe care ofertantul declarat câștigător îl poate exercita ulterior asupra respectării acestor obligații
intervine exclusiv în interesul acestuia și nu are vreun efect asupra răspunderii sale față de organismul de vânzare (a se
vedea, prin analogie, Hotărârea din 5 decembrie 1985, Corman, citată anterior, punctul 20).
Prin urmare, împrejurarea că, utilizând posibilitatea conferită de articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2988/95,
un stat membru stabilește un termen de prescripție mai lung decât cel prevăzut la alineatul (1) al articolului 3 menționat
și poate astfel să complice posibilitatea unui ofertant declarat câștigător precum Corman de a răsfrânge asupra cocontractanților
săi consecințele financiare ale abaterilor săvârșite de aceștia din urmă nu este în niciun caz de natură să limiteze posibilitatea
menționată.
Având în vedere cele de mai sus, trebuie să se răspundă la a doua întrebare adresată că, în cazul în care urmăresc o abatere
în sensul articolului 1 din Regulamentul nr. 2988/95, statele membre păstrează posibilitatea de a aplica termene de prescripție
mai lungi în sensul articolului 3 alineatul (3) din acest regulament, inclusiv, în contextul Regulamentului nr. 2571/97, în
situații în care abaterile pentru care trebuie să răspundă ofertantul declarat câștigător au fost săvârșite de cocontractanții
acestuia.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
1)
În măsura în care nu prevede o regulă de prescriere a acțiunii aplicabilă încasării garanțiilor constituite în cadrul operațiunilor
de licitație în sectorul untului, al untului concentrat și al smântânii, Regulamentul (CE) nr. 2571/97 al Comisiei din 15
decembrie 1997 privind vânzarea untului la preț redus și acordarea de ajutoare pentru smântâna, untul și untul concentrat
utilizate la fabricarea de produse de patiserie, înghețată și alte produse alimentare nu constituie o normă sectorială care
prevede un „termen mai scurt” în sensul articolului 3 alineatul (1) primul paragraf a doua teză din Regulamentul (CE, Euratom)
nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene. Prin
urmare, termenul de prescripție de patru ani definit la articolul 3 alineatul (1) primul paragraf prima teză din acest din
urmă regulament se aplică unei astfel de încasări, însă sub rezerva posibilității pe care o păstrează statele membre, în temeiul
alineatului (3) al articolului 3 menționat, de a prevedea termene de prescripție mai lungi.
2)
În cazul în care urmăresc o abatere în sensul articolului 1 din Regulamentul nr. 2988/95, statele membre păstrează posibilitatea
de a aplica termene de prescripție mai lungi în sensul articolului 3 alineatul (3) din acest regulament, inclusiv, în contextul
Regulamentului nr. 2571/97, în situații în care abaterile pentru care trebuie să răspundă ofertantul declarat câștigător au
fost săvârșite de cocontractanții acestuia.
Semnături
*
Limba de procedură: franceza.