CELEX: 62006TJ0277
Znamka Skupnosti
Postopek z ugovorom
Prijava besedne znamke Skupnosti OMNICARE
Prejšnja nacionalna figurativna znamka OMNICARE
Zavrnitev zahteve za vrnitev v prejšnje stanje

Pravni okvir
Člen 78, od (1) do (5), Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (
UL 1994, L 11, str. 1
), kakor je bila spremenjena, določa:
„1.   Prijavitelj ali imetnik znamke Skupnosti ali katerakoli druga stranka v postopku pred Uradom, ki kljub skrbnemu ravnanju, ki so ga zahtevale okoliščine, ni mogla upoštevati časovnega roka, na podlagi zahteve ponovno pridobi pravice, če to neupoštevanje na podlagi določb te uredbe neposredno povzroči izgubo katerekoli pravice ali pravnega sredstva.
2.   Zahteva mora biti vložena v pisni obliki v roku dveh mesecev od prenehanja vzroka za neupoštevanje časovnega roka. Zamujeno dejanje je treba opraviti v tem roku. Zahteva se sprejme le v roku enega leta po poteku neupoštevanega časovnega roka. V primeru, da zahteva za podaljšanje registracije ni oddana ali pristojbina za podaljšanje ni plačana, se od enoletnega obdobja odšteje nadaljnje obdobje šestih mesecev iz člena 47(3), tretji stavek.
3.   V zahtevi morajo biti navedeni razlogi, na katerih zahteva temelji, in dejstva, na katera se opira. Prijava se ne šteje za vloženo, dokler ni plačana pristojbina za vrnitev v prejšnje stanje.
4.   Oddelek, pristojen za odločanje o zamujenem dejanju, odloči o zahtevi.
5.   Ta člen se ne uporablja za roke iz odstavka 2 tega člena, člena 42(1) in (3) ter člena 78a.“
Člen 78a Uredbe št. 40/94 določa:
„1.   Prijavitelj ali imetnik znamke Skupnosti ali katera koli druga stranka v postopku pred Uradom, ki ni upoštevala roka Urada, lahko na zahtevo doseže nadaljevanje postopka pod pogojem, da je bilo zamujeno dejanje ob predložitvi zahteve izpeljano. Zahteva za nadaljevanje postopka je dopustna le, če se predloži v dveh mesecih po preteku neupoštevanega roka. Šteje se, da zahteva ni bila vložena, dokler se ne plača pristojbina za nadaljevanje postopka.
2.   Ta člen se ne uporablja za roke, določene v členu 25(3), členu 27, členu 29(1), členu 33(1), členu 36(2), členu 42, členu 43, členu 47(3), členu 59, členu 60a, členu 63(5), členu 78, členu 108, ali roke, določene v tem členu, ali roke, določene v izvedbeni uredbi iz člena 157(1) za zahteve, s katerimi se po vložitvi prijave uveljavlja prednostna pravica v smislu člena 30, razstavna prednostna pravica v smislu člena 33 ali prednost starejše znamke v smislu člena 34.
3.   Oddelek, pristojen za odločanje o zamujenem dejanju, odloči o zahtevi.
4.   Če Urad sprejme zahtevo, se šteje, da zaradi neupoštevanja roka ni bilo posledic.
5.   Če Urad zahtevo zavrne, se pristojbina povrne.“
Dejansko stanje
Tožeča stranka, družba Omnicare, Inc., je 26. junija 1996 vložila zahtevo za registracijo besedne znamke OMNICARE za proizvode in storitve iz razredov 16 in 42 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen.
Prijava je bila objavljena v
Biltenu znamk Skupnosti
št. 90/1999 z dne 15. novembra 1999.
Družba Yamanouchi Pharma GmbH – ki jo je pravno nasledila družba Astellas Pharma GmbH, intervenientka na tej stopnji – je v skladu s členom 42 Uredbe št. 40/943. februarja 2000 vložila ugovor zoper registracijo prijavljene znamke na podlagi nemške registracije št. 39401348 figurativne znamke, ki je bila registrirana 19. julija 1995 za storitve iz razredov 35, 41 in 42 Nicejskega aranžmaja in je sestavljena tako:
Ugovor je temeljil na vseh storitvah, ki jih pokriva prejšnja registracija, in je bil usmerjen zoper vse proizvode in storitve iz prijave.
Ugovor je temeljil na verjetnosti zmede med prijavljeno znamko in prejšnjo znamko, kot je določena v členu 8(1)(b) Uredbe št. 40/94.
Oddelek za ugovore je 30. novembra 2005 izdal odločbo, s katero je bila zahteva za registracijo v celoti zavrnjena in je bilo tožeči stranki naloženo plačilo stroškov postopka.
Odločba z dne 30. novembra 2005 je bila strankam vročena isti dan.
Tožeča stranka je 23. marca 2006 predložila vlogo, v kateri je navedla razloge za pritožbo, ki jo je zoper odločbo oddelka za ugovore vložila pri UUNT na podlagi členov od 57 do 62 Uredbe št. 40/94, pri čemer se je sklicevala na pritožbo, ki naj bi jo zoper navedeno odločbo vložila 30. januarja 2006.
Sodno tajništvo odborov za pritožbe je 27. marca 2006 obvestilo tožečo stranko, da ni prejelo pritožbe.
Tožeča stranka je 30. marca 2006 vložila pritožbo in ponovno vlogo, v kateri je navedla razloge za pritožbo.
Sodno tajništvo odborov za pritožbe je 12. maja 2006 tožečo stranko obvestilo, da bo njena pritožba verjetno razglašena za nedopustno, ker ni bila vložena v dveh mesecih po vročitvi odločbe oddelka za ugovore. Tožeča stranka je bila pozvana, naj v roku dveh mesecev predloži svoja stališča in vse dokaze, ki jih podpirajo.
Tožeča stranka je 30. maja 2006 na podlagi člena 78 Uredbe št. 40/94 vložila zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje.
Tožeča stranka je v podporo zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje predložila kopiji pritožbe, ki naj bi jo po svojih navedbah po telefaksu poslala UUNT 30. januarja 2006, in vloge, v kateri je navedla razloge za pritožbo, ki jo je vložila 23. marca 2006. Poleg tega je spomnila, da sta bili po obvestilu UUNT z dne 27. marca 2006, da ni prejel pritožbe, pritožba in vloga, v kateri je navedla razloge za pritožbo, ponovno predloženi 30. marca 2006.
Tožeča stranka je poleg tega razložila, da je neupoštevanje časovnega roka za vložitev pritožbe posledica človeške in/ali tehnične napake pri pošiljanju dokumenta po telefaksu, in v podporo svojim trditvam navedla dve priči.
Drugi odbor za pritožbe je z odločbo z dne 24. julija 2006 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) zavrnil zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje.
Odbor za pritožbe je v zvezi s tem ugotovil:
„20.
Prijaviteljica priznava, da jo je UUNT 27. marca 2006 obvestil, da ni prejel pritožbe, ki naj bi bila domnevno poslana po telefaksu 30. januarja 2006, to je zadnji dan roka za vložitev pritožbe. Pritožba je bila po vseh ustreznih preverjanjih ponovno vložena 30. marca 2006. Zato bi prijaviteljica morala vedeti za zamujeno dejanje pred tem dnem.
21.
Zahteva za vrnitev v prejšnje stanje je bila vložena 30. maja 2006, to je dva meseca po prenehanju vzroka za neupoštevanje roka (to je nevedenju o tem, da pritožba 30. januarja 2006 ni bila poslana po telefaksu). Zato je dopustna.
[…]
24.
Iz člena 78(5) Uredbe št. 40/94, kakor je bila spremenjena, v povezavi s členom 78a Uredbe št. 40/94, ki je bil uveden z Uredbo Sveta (ES) št. 422/2004, in zlasti odstavka 2 tega člena je razvidno, da zahteve za vrnitev v prejšnje stanje ni mogoče vložiti, kadar je zamujeni rok rok za vložitev pritožbe, določen v členu 59 Uredbe št. 40/94. Zdi se, da je zakonodajalec s temi novimi določbami želel zapolniti praznino v določbah člena 78(5) pred njegovo spremembo, ki je izključevala vrnitev v prejšnje stanje le, kadar je bil zamujeni rok rok za vložitev ugovora, določen v členu 42 Uredbe št. 40/94 (glej v tem smislu med drugim odločbi z dne 22. maja 2003 v združenih zadevah R-388/2002-2 in R-393/2002-2, CosmoOne Hellas MarketSite proti Cosmopolitan Television). Medtem ko sta roka za vložitev ugovora (v skladu s členom 42 Uredbe št. 40/94) in za vložitev pritožbe (v skladu s členom 59 Uredbe št. 40/94) prekluzivna in določena z Uredbo št. 40/94, se zdi, da je prejšnjemu sistemu, ki je izključeval vrnitev v prejšnje stanje v prvem primeru, ne pa tudi v drugem, manjkala notranja koherentnost, kar je povzročilo dvom pri odborih (glej odločbi z dne 22. maja 2003 v zadevi R-194/2003-2, Met-L-Chek proti Met-L-Check, in z dne 24. oktobra 2003 v zadevi R-937/2002-2, Paragon proti Paragon). Zakonodajalec je to nekoherentnost odpravil z Uredbo št. 422/2004, ki bodisi neposredno v členu 78(5), kakor je bil spremenjen, bodisi posredno s sklicevanjem na nove določbe člena 78a Uredbe št. 40/94, vzpostavlja prekluzivne roke, določene z Uredbo št. 40/94, za katere vrnitve v prejšnje stanje ni mogoče uporabiti, pri čemer izenačuje prekluzivni rok za vložitev ugovora in rok za vložitev pritožbe.
25.
Iz navedenih določb, kakor so bile spremenjene ali uvedene z Uredbo št. 422/2004, ki je začela veljati 25. julija 2005, je razvidno, da je vrnitev v prejšnje stanje izključena, kadar je zamujeni rok rok za vložitev pritožbe, določen v členu 59 Uredbe št. 40/94.
26.
Zato je zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje treba zavrniti glede prepozne vložitve pritožbe.“
Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:
—
izpodbijano odločbo v celoti razveljavi;
—
zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje vrne v odločanje odboru za pritožbe;
—
UUNT naloži plačilo stroškov.
UUNT s sklicevanjem na razumno presojo Sodišča prve stopnje temu predlaga, naj:
—
če bi odločilo, da je razlaga člena 78, ki jo je podal odbor za pritožbe, pravilna:
—
tožbo zavrne;
—
tožeči stranki naloži plačilo stroškov;
—
če bi odločilo, da je razlaga člena 78, ki jo je podal odbor za pritožbe, napačna:
—
razveljavi izpodbijano odločbo;
—
vsaki stranki naloži plačilo svojih stroškov.
Intervenientka Sodišču prve stopnje predlaga, naj tožbo zavrne in tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Ker se nobena od strank ni udeležila obravnave z dne 13. januarja 2009, je Sodišče prve stopnje po tem, ko je začelo ustni postopek, odločilo, da ni treba začeti obravnave v skladu s členom 56 Poslovnika Sodišča prve stopnje, in je ustni postopek končalo.
Pravo
Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da je odbor za pritožbe kršil člen 78(5) Uredbe št. 40/94.
Meni, da namreč člen 78(5) Uredbe št. 40/94 – kakor je bil spremenjen in ki določa, da „se ta člen ne uporablja za roke iz odstavka 2 tega člena, iz člena 42(1) in (3) ter člena 78a“ – pomeni, da zahteve za vrnitev v prejšnje stanje ni mogoče vložiti, če se nanaša na neupoštevanje roka, določenega v eni od teh določb.
Po mnenju tožeče stranke namreč člen 78(5) Uredbe št. 40/94 ne določa, da se njegove določbe ne uporabljajo za roke, določene z določbami, na katere se sklicuje zlasti člen 78a te uredbe.
Vendar je tako napačno sklepal odbor za pritožbe.
Po mnenju tožeče stranke odbor za pritožbe meni, da je treba člen 78(5) Uredbe št. 40/94 uporabljati ne samo za roke, ki so izrecno navedeni v štirih določbah, ki jih navaja, ampak tudi za vse druge roke, ki so posredno omenjeni v vsakem od členov, naštetih v teh štirih določbah.
Tožeča stranka pa meni, da se v skladu s členom 78(5) Uredbe št. 40/94 ta določba nanaša samo na roke, „določene“ v teh štirih določbah, ki so v njih navedeni, in ne na roke, ki so posredno omenjeni v vsaki od teh štirih določb.
Prav tako naj rok za vložitev pritožbe ne bi bil omenjen v členu 78a Uredbe št. 40/94, ampak samo v členu 59 te uredbe. Zato naj ne bi bil izključen iz področja uporabe zahteve za vrnitev v prejšnje stanje.
UUNT v bistvu meni, da ta analiza člena 78(5) Uredbe št. 40/94 ni neutemeljena.
UUNT v bistvu pojasnjuje, da člen 78 Uredbe št. 40/94 obravnava ponovno vzpostavitev pravic po položaju, ki je podoben primeru višje sile, in da se člen 78a te uredbe nanaša na nadaljevanje postopka.
Po mnenju UUNT je logično, da teh položajev, čeprav imajo skupne značilnosti, ni mogoče in se tudi ne smejo obravnavati enako.
Čeprav je jasno, da nevložitve ugovora v določenem roku ni mogoče popraviti, kar izrecno določa člen 78(5) Uredbe št. 40/94, pa po mnenju UUNT vendarle ni tako jasno, da enako velja tudi za prepozno vložitev pritožbe.
UUNT trdi, da se v skladu z namenom zakonodajalca številne določbe, navedene v členu 78a(2) Uredbe št. 40/94, skoraj gotovo nanašajo na onemogočanje nadaljevanja postopka. Nasprotno še zdaleč ni tako jasno, da se nanašajo tudi na vrnitev v prejšnje stanje. UUNT glede tega meni, da bi zakonodajalec, če bi želel izključiti vrnitev v prejšnje stanje, verjetneje to nedvoumno navedel – kot je storil za primere ugovorov – in ne bi pustil nobenega prostora za dvom o tem, kakšno stališče je treba zavzeti v primerih, navedenih v tej določbi.
UUNT poudarja, da se poleg tega zdi, da je taka razlaga v skladu s Sporočilom predsednika UUNT št. 6/05 z dne 16. septembra 2005 o ponovni vzpostavitvi pravic v primeru neupoštevanja rokov (UL UUNT, str. 1402), ki določa:
„Člen 78(5) ob sklicevanju na člen 78a izključuje rok za vložitev zahteve za nadaljevanje postopka in za plačilo ustrezne pristojbine. Ta določba je torej namenjena le izogibanju dvojnemu pravnemu varstvu za isti rok in ne izključitvi rokov, za katere se člen 78a ne uporablja.“
UUNT zato dvomi o zakonitosti stališča drugega odbora za pritožbe.
Nasprotno UUNT poudarja, da je v zadevi R 628/2006-2, Sidescan, drug odbor za pritožbe v odločbi z dne 13. septembra 2006 o prepozni vložitvi pritožbe ugotovil, da je bila zahteva prijavitelja za vrnitev v prejšnje stanje dopustna.
Končno, UUNT navaja, da je Sodišče prve stopnje v številnih sodbah, kot je sodba z dne 17. septembra 2003 v zadevi Classen Holding proti UUNT – International Paper (BECKETT EXPRESSION) (T-71/02, Recueil, str. II-3181), v skladu s prej veljavnimi pravili preučilo vprašanje formalnih zahtev za vložitev vloge, v kateri so navedeni razlogi za pritožbo, in za rok za vložitev zahteve za vrnitev v prejšnje stanje.
Intervenientka v bistvu meni, da je odbor za pritožbe pravilno zavrnil zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje in da v nasprotju z mnenjem tožeče stranke ni treba razlikovati med roki, ki so neposredno navedeni v členu 78(5) Uredbe št. 40/94, in tistimi, ki so navedeni posredno.
Zato meni, da člen 78(5) Uredbe št. 40/94 zajema tudi člen 59.
Intervenientka dodaja, da zahteva za vrnitev v prejšnje stanje ni bila dopustna, ker ni izpolnjevala pogojev iz člena 78(2) Uredbe št. 40/94, ki določa, da mora biti zahteva v pisni obliki vložena v roku dveh mesecev po prenehanju vzroka za neupoštevanje časovnega roka.
Vendar intervenientka opozarja, da je UUNT 27. marca 2006 po telefonu vzpostavil stik s tožečo stranko, da bi jo obvestil, da ni prejel njene pritožbe. Zato je bil končni datum za vložitev zahteve za vrnitev v prejšnje stanje 27. maj 2006. Ker je bil 27. maj 2006 sobota, se je dvomesečni rok iztekel 29. maja 2006. Zahteva je bila vložena 30. maja 2006, torej po izteku predpisanega roka.
Presoja Sodišča prve stopnje
Člen 78(5) Uredbe št. 40/94, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 422/2004 z dne 19. februarja 2004 (
UL L 70, str. 1
), določa, da se „[t]a člen […] ne uporablja za roke iz odstavka 2 tega člena, člena 42(1) in (3) ter člena 78a“.
Ugotoviti je treba, da niti uvodne izjave k Uredbi št. 422/2004 niti pripravljalna dela za sprejetje te uredbe ne dajejo koristnih pojasnil glede namena zakonodajalca.
Vendar besedila „za roke iz […] člena 78a“, navedenega v členu 78(5) Uredbe št. 40/94, kakor je bila spremenjena, ni mogoče razlagati tako, da pomeni, da so roki, določeni v določbah iz člena 78a(2) Uredbe št. 40/94, prav tako izključeni iz področja uporabe člena 78 iste uredbe. Ti roki namreč niso „iz“ člena 78a Uredbe št. 40/94.
Zato je presoja odbora za pritožbe, v skladu s katero sta prekluzivni rok za vložitev ugovora in rok za vložitev pritožbe enaka in nista zajeta z vrnitvijo v prejšnje stanje, napačna.
Trditev odbora za pritožbe, da je zakonodajalec leta 2004 želel poudariti, da vrnitev v prejšnje stanje ne velja za člen 59 Uredbe št. 40/94, je najprej izpodbita s tem, da člen 59 ni izrecno omenjen na seznamu izjem. Če bi zakonodajalec glede tega želel odpraviti negotovost, bi bilo mogoče razumno pričakovati, da bo to storil izrecno, zlasti ker je res spremenil odstavek 5 člena 78 Uredbe št. 40/94.
Naprej, zdi se, da je argumentacija odbora za pritožbe, ki temelji na mehanizmu verižnih izključitev, izpodbijana z dejstvom, da je člen 42 Uredbe št. 40/94 prav tako naveden v členu 78a te uredbe. Če bi bila utemeljitev odbora za pritožbe pravilna, bi bilo logično treba vsa sklicevanja iz člena 78(5) Uredbe št. 40/94 na člen 42(1) in (3) te uredbe izbrisati. Vendar to očitno ni tako, kar potrjuje teza, da se omejitve, določene v členu 78(5) Uredbe št. 40/94, ne nanašajo na člen 59 te uredbe.
Nazadnje, ker odstavek 5 člena 78 Uredbe št. 40/94 omejuje procesne pravice, ki jih ta člen podeljuje strankam, ga je treba razlagati ozko. Razlaga odbora za pritožbe je, nasprotno, v nasprotju s tem načelom, zato se z njo ni mogoče strinjati.
Zato je treba izpodbijano odločbo razveljaviti.
Glede domnevno prepozno vložene zahteve za vrnitev v prejšnje stanje, ki jo je navedla intervenientka, je treba spomniti, da v skladu s členom 134(3), prvi pododstavek, Poslovnika, intervenient v svojem odgovoru na tožbo lahko predlaga razveljavitev ali spremembo odločbe odbora za pritožbe glede vprašanja, ki v tožbi ni navedeno, in na podlagi razlogov, ki v tožbi niso navedeni.
Vendar pa je treba ugotoviti, da je intervenientka predlagala zavrnitev tožbe in ne spremembe izpodbijane odločbe.
Poleg tega je treba poudariti, da stranke tega vprašanja dopustnosti zahteve za vrnitev v prejšnje stanje v svojih pisanjih niso obravnavale, in ker sta intervenientka in tožeča stranka sporočili, da se ne želita udeležiti obravnave, Sodišče prve stopnje strankam glede te problematike ni moglo omogočiti razprave pred njim.
Iz vseh teh razlogov Sodišče prve stopnje meni, da je treba tožbi ugoditi in zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje vrniti UUNT v ponovno odločanje.
Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
UUNT s svojimi predlogi ni uspel, zato se mu v skladu s predlogi tožeče stranke naloži plačilo stroškov, ki jih je ta priglasila.
Intervenientka nosi svoje stroške.

Iz teh razlogov je
SODIŠČE PRVE STOPNJE (tretji senat)
razsodilo:

1.
Odločba drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 24. julija 2006 (zadeva R 446/2006-2) se razveljavi.

2.
UUNT nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila družba Omnicare, Inc.

3.
Družba Astellas Pharma GmbH nosi svoje stroške.

Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 7. maja 2009.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.