CELEX: 62004CJ0119
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, jossa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan
Täytäntöönpanon laiminlyönti
EY 228 artikla
Rahamääräinen seuraamus
Entisten vieraan kielen lehtoreiden saamien oikeuksien tunnustaminen

1       Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteessaan yhteisöjen tuomioistuinta
–       toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 228 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut
kaikkia asiassa C‑212/99, komissio vastaan Italia, 26.6.2001 annetun tuomion (Kok. 2001, s. I‑4923) täytäntöönpanon edellyttämiä
toimenpiteitä
–       velvoittamaan Italian tasavallan maksamaan komissiolle ”Euroopan yhteisön omat varat” ‑tilille 309 750 euroa jokaiselta päivältä,
jonka edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia annetun tuomion noudattamisen edellyttämien toimenpiteiden toteuttaminen
viivästyy, tämän tuomion julistamispäivästä lukien siihen saakka, kunnes mainitussa asiassa komissio vastaan Italia annettu
tuomio on pantu täytäntöön
–       velvoittamaan Italian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
2       EY 39 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Turvataan työntekijöiden vapaa liikkuvuus yhteisössä.”
3       EY 39 artiklan 2 kohdan mukaan työntekijöiden vapaa liikkuvuus merkitsee, että kaikki kansalaisuuteen perustuva jäsenvaltioiden
työntekijöiden syrjintä työsopimusten tekemisessä sekä palkkauksessa ja muissa työehdoissa poistetaan.

Kansallinen lainsäädäntö
4       Italian hallitus antoi 14.1.2004 asetuksen nro 2, joka koski kiireellisiä säännöksiä kielten alan työntekijöiden taloudellisesta
kohtelusta tietyissä yliopistoissa sekä tasavertaisesta luokituksesta (GURI nro 11, 15.1.2004, s. 4; jäljempänä asetus nro
2/2004).
5       Asetuksen nro 2/2004 1 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
” – – yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑212/99 26.6.2001 antaman tuomion täytäntöönpanon osalta La Basilicatan, Milanon,
Palermon ja Pisan yliopiston ja Rooman La Sapienza ‑yliopiston sekä Napolin Istituto universitario orientalen [jäljempänä
asianomaiset yliopistot] kielten alan työntekijöille, eli entisille vieraan kielen lehtoreille [jäljempänä entiset lehtorit]
myönnetään – – suhteessa tehtyihin työtunteihin ja ottaen huomioon, että kokoaikainen työ vastaa 500:aa tuntia, taloudellinen
kohtelu, joka vastaa osa-aikaisten vakinaisten tutkijoiden taloudellista kohtelua, alkaen palvelukseen tulosta ja ellei mahdollisesta
edullisemmasta kohtelusta muuta johdu; – – ”
6       Asetuksen nro 57, joka on annettu 2.3.1987 ja josta on tullut 22.4.1987 annettu laki nro 158 (GURI nro 51, 3.3.1987), jolla
muutetaan 11.7.1980 annetun tasavallan presidentin asetuksen nro 382 (GURI nro 209, Supplemento ordinario 31.7.1980) 32 §:ää,
1 §:n mukaan se enimmäistuntimäärä, joka vakinaisten tutkijoiden on vuosittain työskenneltävä opetustehtävissä, on 350 tuntia
kokoaikaisten ja 200 tuntia osa-aikaisten vakinaisten tutkijoiden osalta. Osa-aikaisten tutkijoiden palkkaus perustuu kiinteämääräiseen
suoritukseen, joka käsittää korvauksen 200 opetustunnista ja kestoltaan määrittelemättömästä tutkimustyöstä.
7       Ajanjaksolle 1994–1997 tehdyn yliopistoalan kansallisen työehtosopimuksen (jäljempänä työehtosopimus) 51 kohdassa määrättiin,
että äidinkielellään työskentelevien kielten alan työntekijöiden ja asiantuntijoiden (jäljempänä kielten alan työntekijät
ja asiantuntijat) tosiasiallinen vuosittainen työaika oli 500 tuntia. Tähän yleiseen kehysjärjestelmään voitiin kuitenkin
soveltaa poikkeuksia.

Asiassa komissio vastaan Italia annettu tuomio
8       Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia annetun tuomion tuomiolauselman 1 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin totesi
seuraavaa:
”Italian tasavalta ei ole noudattanut [EY 39] artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole tunnustanut entisille – –
lehtoreille, joista on tullut kielten alan [työntekijöitä ja] asiantuntijoita, näiden saavuttamia oikeuksia, vaikka nämä oikeudet
tunnustetaan kaikille kotimaisille työntekijöille.”

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
9       Komissio muistutti 31.1.2002 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisia siitä, että näiden piti noudattaa edellä mainitussa
asiassa komissio vastaan Italia annetusta tuomiosta johtuvia velvoitteita.
10     Italian viranomaiset vastasivat kyseiseen muistutuskirjeeseen 10.4., 8.7. ja 16.10.2002 päivätyillä kirjeillä ja toimittivat
komissiolle seuraavat tiedot:
–       jäljennöksen 27.3.2002 päivätystä kirjeestä, jolla opetuksesta, yliopistoista ja tieteellisestä tutkimuksesta vastaava Italian
ministeri kehotti asianomaisia yliopistoja panemaan edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia annetun tuomion täytäntöön
45 päivän kuluessa
–       tiedot, jotka koskivat sellaisia toimia, jotka mainitut yliopistot olivat toteuttaneet ”varmistaakseen sen, että entisten
– – lehtoreiden virkaikä tunnustettaisiin heidän palveluksensa perusteella yhteisöjen tuomioistuimen antaman tuomion mukaisesti”
–       selvityksiä sellaisten päätösten sisällöstä ja vaikutuksista, joita kukin mainituista yliopistoista oli tehnyt.
11     Komissio pyysi näiden tiedonantojen perusteella 11.12.2002 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisilta täsmennyksiä, jotka
liittyivät siihen menetelmään ja niihin perusteisiin, joita asianomaiset yliopistot käyttivät laskeakseen sellaisten palkankorotusten
määrän, jotka myönnettiin entisille lehtoreille, jotka vuodesta 1994 alkaen oli sisällytetty uuteen kielten alan työntekijöiden
ja asiantuntijoiden virkaryhmään.
12     Italian hallitus vastasi tähän pyyntöön 24.1.2003 päivätyllä kirjeellä, jossa se toimitti komissiolle työehtosopimusta koskevan
sopimusluonnoksen, joka koski toista kaksivuotista talouskautta 2000–2001 ja jonka olivat 18.12.2002 allekirjoittaneet julkisen
sektorin työsopimusten neuvottelusta vastaava hallintoelin (ARAN) ja yliopiston henkilökuntaliitot. Tämä luonnos sisälsi erityisiä
määräyksiä, jotka koskivat kielten alan asiantuntijoita (entiset lehtorit) ja joiden tarkoituksena oli ”noudattaa yhteisöjen
tuomioistuimen asiassa C‑212/99 26.6.2001 antamaa tuomiota”.
13     Koska komissio katsoi, ettei kyseisten toimenpiteiden perusteella voinut todeta, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta
jättäminen olisi päättynyt, se lähetti 30.4.2003 Italian tasavallalle perustellun lausunnon, jossa se totesi, ettei kyseinen
jäsenvaltio ollut noudattanut EY 39 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ollut toteuttanut kaikkia edellä mainitussa
asiassa komissio vastaan Italia annetun tuomion täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä. Komissio ilmoitti Italian tasavallalle,
että jos asia saatettaisiin yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, komissio tulisi esittämään uhkasakon määräämistä kyseiselle
jäsenvaltiolle. Kyseisessä perustellussa lausunnossa todettiin lisäksi, että Italian tasavallan oli toteutettava mainitun
lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta.
14     Vastauksena kyseiseen perusteltuun lausuntoon Italian hallitus toimitti komissiolle useita asiakirjoja, joihin sisältyivät
muun muassa 16.6.2003 päivätty kirje, jolla komissiolle annettiin tiedoksi 13.5.2003 tehdyn työehtosopimuksen lopullinen versio,
ja 12.11.2003 päivätty kirje, jolla komissiolle annettiin tiedoksi sellaiset toimenpiteet, jotka toimivaltaiset viranomaiset
olivat aikeissa piakkoin toteuttaa. Italian hallitus toimitti 28.1.2004 komissiolle jäljennöksen asetuksesta nro 2/2004.
15     Koska komissio katsoi tässä tilanteessa, ettei Italian tasavalta ollut pannut täysimääräisesti täytäntöön edellä mainitussa
asiassa komissio vastaan Italia annettua tuomiota, se päätti nostaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen

Asianosaisten lausumat
16     Komissio toteaa, että työehtosopimuksen lopullisen version 22 kohdan 3 alakohdassa todetaan, että ”täydentävissä neuvotteluissa
sovelletaan – – yhteisöjen tuomioistuimen 26.1.2001 asiassa C‑212/99 – – antamaa tuomiota määrittelemällä palkka-asteikko,
jossa otetaan huomioon [kielten alan työntekijöiden ja asiantuntijoiden] virkaryhmässä hankittu kokemus”. Komission mukaan
mainitussa lopullisessa versiossa ei sellaisenaan yksilöidä työntekijäryhmää, jonka tehtäviä voitaisiin pitää entisten lehtoreiden
tehtäviä vastaavina.
17     Komissio toteaa lisäksi, että asetuksessa nro 2/2004 on rinnastettu entisten lehtorien virkaryhmä osa-aikaisten vakinaisten
tutkijoiden virkaryhmään. Kokoaikaisesti työskentelevää vieraan kielen lehtoria olisi komission mukaan kuitenkin kohdeltava
samalla tavalla kuin kokoaikaista vakinaista tutkijaa, tai muuten ensiksi mainittua kohdellaan epäedullisemmin maksamatta
jääneiden palkanosien ja vanhuuseläkettä koskevien oikeuksien osalta. Se, että entisille lehtoreille on myönnetty palkankorotuksia
tietystä päivämäärästä alkaen, ei komission mukaan sellaisenaan merkitse sitä, että kansalaisuuteen perustuva syrjintä olisi
poistettu.
18     Komissio väittää, ettei Italian tasavalta ole näyttänyt toteen, että yliopistot olisivat maksaneet kaikkia erääntyneitä maksamatta
jääneitä palkanosia ja palkankorotuksia sekä sellaisia sosiaaliturvamaksuja vastaavia määriä, joihin entisillä lehtoreilla
oli oikeus heidän tosiasiallisesti suorittamansa opetustunnit huomioon ottaen.
19     Italian tasavalta väittää, että toteutettuja aloitteita on arvioitava ottaen huomioon se järjestelmä, jolla Italiassa säännellään
työsuhdetta ja joka perustuu työehtosopimusten tekemiseen.
20     Kyseisen jäsenvaltion mukaan asetus nro 2/2004 annettiin nimenomaan sen takia, että työehtosopimusten tekeminen yliopistoissa
oli epäonnistunut. Italian tasavalta toteaa, että kyseisellä asetuksella asetettiin niille yliopistoille, jotka eivät olleet
toteuttaneet entisten lehtoreiden uran uudelleenmäärittämistä ottaen viitetekijäksi osa-aikaisen vakinaisen tutkijan palkkauksen,
velvollisuus tehdä näin.
21     Italian viranomaiset väittävät, että kyseistä kotimaisten työntekijöiden ryhmää koskeva valinta voidaan perustella sillä,
että kokoaikaisen vakinaisen tutkijan tehtäviä on mahdotonta rinnastaa entisten lehtoreiden tehtäviin.
22     Italian viranomaiset toteavat yhtäältä, että vakinaisten tutkijoiden päätehtävä on tieteellinen tutkimus ja että opetustoiminta
on kyseisten tutkijoiden tehtävien kannalta toissijaista ja marginaalista. Mikä tahansa muu ratkaisu olisi johtunut siihen,
että yliopistotutkijan palkan sen osan, joka maksetaan tieteellisen tutkimustoiminnan perusteella, arvostustaso olisi jäänyt
liian alhaiseksi.
23     Mainitut viranomaiset toteavat toisaalta, että entisten lehtoreiden ammatin ja osa-aikaisten vakinaisten tutkijoiden ammatin
välillä vahvistettu yhteys perustuu olennaisesti siihen, että viimeksi mainitut eivät ole yksinomaisessa työsuhteessa työantajaansa,
mikä mahdollistaa sen, että kyseiset henkilöt voivat harjoittaa myös vapaiden ammattien ryhmään kuuluvaa toimintaa.
24     Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia annetun tuomion täytäntöönpano edellyttää Italian viranomaisten mukaan näin
ollen ainoastaan asianomaisten yliopistojen työehtosopimuksen täydentämistä lisäämällä siihen lauseke, jossa luetellaan perusteet,
joiden avulla voidaan varmistaa se, että entiset lehtorit säilyttävät aikaisemmissa työsuhteissaan saamansa oikeudet.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
25     Aluksi on muistettava, ettei jäsenvaltio voi sisäisen oikeusjärjestyksensä oikeussääntöihin, toimintatapoihin tai tilaan vetoamalla
perustella sitä, ettei se ole noudattanut yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteita (ks. mm. em. asia komissio v. Italia, tuomion
34 kohta ja asia C‑195/02, komissio v. Espanja, tuomio 9.9.2004, Kok. 2004, s. I‑7857, 82 kohta).
26     Näin ollen ei voida hyväksyä Italian tasavallan väitettä siitä, että entisten lehtoreiden saamien oikeuksien tunnustamista
koskevaa ongelmaa olisi arvioitava ottaen huomioon se järjestelmä, jolla Italiassa säännellään työsuhdetta ja joka perustuu
työehtosopimusten tekemiseen.
27     Oikeuskäytännössä on myös vakiintuneesti todettu, että EY 228 artiklassa tarkoitetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen
kannalta ratkaisevana ajankohtana on pidettävä kyseisen määräyksen nojalla annetussa perustellussa lausunnossa asetetun määräajan
päättymishetkeä (ks. asia C‑304/02, komissio v. Ranska, tuomio 12.7.2005, Kok. 2005, s. I‑6263, 30 kohta ja asia C‑177/04,
komissio v. Ranska, tuomio 14.3.2006, 20 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
28     Käsiteltävänä olevassa asiassa on kiistatonta, ettei Italian tasavalta ollut vielä toteuttanut kaikkia edellä mainitussa asiassa
komissio vastaan Italia annetun tuomion täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä 30.4.2003 annetussa perustellussa lausunnossa
asetetun määräajan päättymishetkellä.
29     Kuten edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia annetun tuomion 21 ja 22 kohdasta ilmenee, EY 39 artiklassa määrätty
yhdenvertaisen kohtelun periaate edellytti sitä, että kun entisen lehtorin, jolla oli määräaikainen työsopimus, työsopimus
korvattiin toistaiseksi voimassa olevalla työsopimuksella, hänen oli säilytettävä kaikki jo ensimmäisestä työhönotostaan lähtien
saavuttamansa oikeudet. Tämän tuloksen takaamisella oli seurauksia paitsi palkankorotusten kannalta, myös virkaiän ja työnantajan
suorittamien sosiaaliturvamaksujen kannalta.
30     Asiakirja-aineistosta ilmenee, että Italian tasavalta on edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia annetun tuomion
täytäntöön panemiseksi toteuttanut ensi vaiheessa seuraavat toimenpiteet:
–       Milanon yliopistossa kielten alan työntekijöitä ja asiantuntijoita koskevassa työehtosopimuksessa, joka allekirjoitettiin
27.11.1999, määrätään, että se toiminta, jota kyseiset henkilöt ovat harjoittaneet vieraan kielen lehtoreina, on otettava
huomioon heidän palkkaustaan määritettäessä. Kyseinen yliopisto ilmoitti tämän jälkeen 7.5.2002 päivätyllä kirjeellä Italian
hallitukselle, että kielten alan työntekijöiden ja asiantuntijoiden palkkoja oli korotettu ja että maksamatta jääneet palkanosat
oli laskettu siten, että ylärajaksi otettiin 450 vuosittaista opetustuntia
–       Pisan yliopistossa entiset lehtorit saavat hallintojohtajan 13.3.2002 ja rehtorin 10.5.2002 tekemien päätösten perusteella
maksamatta jääneitä palkanosia kolmen ikälisän mukaisesti
–       Rooman La Sapienza ‑yliopiston hallintojohtajan 17.5.2002 tekemässä päätöksessä todettiin, että entisten lehtoreiden virkaikä
oli laskettu 400 vuosittaisen opetustunnin perusteella
–       Palermon yliopisto ilmoitti 27.5.2002 päivätyllä kirjeellä, että se aikoi ajantasaistaa entisten lehtoreiden palkkausta vielä
käynnissä olevien laskelmien perusteella
–       Napolin Istituto universitario orientalen rehtorin 20.5.2002 tekemällä päätöksellä kielten alan työntekijät ja asiantuntijat
saivat maksamatta jääneitä palkanosia 318 vuosittaisen opetustunnin perusteella
–       La Basilicatan yliopiston hallintojohtajan 22.5.2002 tekemällä päätöksellä kielten alan työntekijöiden ja asiantuntijoiden
virkaikä vahvistettiin viiden ikälisän ja kiinteämääräisen, 400 vuosittaisen opetustunnin työmäärän perusteella.
31     Näitä toimenpiteitä ei voida pitää sellaisina, että niiden voitaisiin katsoa merkitsevän edellä mainitussa asiassa komissio
vastaan Italia annetun tuomion riittävää ja lopullista täytäntöönpanoa, eikä Italian hallitus ole itsekään pitänyt niitä sellaisina.
32     Näin ollen on todettava, että huolimatta tämän tuomion 30 kohdassa luetelluista toimenpiteistä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta
jättäminen jatkui perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymishetkellä.
33     Koska komissio on vaatinut, että Italian tasavalta määrätään maksamaan uhkasakkoa, on selvitettävä, onko väitetty jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättäminen kestänyt siihen saakka, kun yhteisöjen tuomioistuin tutkii asian tosiseikat (ks. em. asia komissio
v. Ranska, tuomio 12.7.2005, 31 kohta ja em. asia komissio v. Ranska, tuomio 14.3.2006, 21 kohta).
34     Italian tasavalta antoi 14.1.2004 asetuksen nro 2/2004, jonka tarkoituksena oli vahvistaa tarvittava oikeudellinen ja rahoituksellinen
kehys sille, että kukin asianomaisista yliopistoista voisi viimein toteuttaa entisten lehtoreiden uran täsmällisen uudelleenmäärittämisen.
35     Asetuksella nro 2/2004 luotu oikeudellinen kehys perustuu kahteen periaatteeseen, joiden nojalla – ja ellei mahdollisesta
edullisemmasta kohtelusta muuta johdu –
–       entisten lehtoreiden ura määritetään uudelleen siten, että viitetekijäksi otetaan osa-aikaisten vakinaisten tutkijoiden palkkaus
–       tämä palkkaus myönnetään entisille lehtoreille suhteutettuna heidän tekemiinsä työtunteihin ottaen huomioon se, että kokoaikainen
työ merkitsee 500:aa vuosittaista opetustuntia.
36     Kyseinen 500:aa vuosittaista tuntia koskeva kriteeri perustuu kielten alan asiantuntijoiden (entiset lehtorit) tekemään tuntimäärään,
sellaisena kuin se on vahvistettu työehtosopimuksessa ajanjaksolle 1994–1997. Kyseinen kriteeri on objektiivinen, ja sen avulla
on mahdollista selviytyä ongelmista, joita luonnostaan liittyy siihen, että kaikkien entisten lehtoreiden uria arvioitaisiin
tapauskohtaisesti. Tältä osin on muistettava, etteivät kaikki yliopistot olleet näyttäneet, että niissä sovellettiin sellaisia
työehtosopimuksia, joissa olisi vahvistettu tarvittavat kriteerit entisten lehtoreiden urien täsmälliseksi uudelleenmäärittämiseksi.
37     Entisten lehtoreiden uran uudelleenmäärittelyssä on käytetty kotimaisten työntekijöiden viiteryhmänä osa-aikaisia vakinaisia
tutkijoita, ja tämän valinnan osalta on todettava, että se kuuluu kansallisten viranomaisten toimivallan alaan. Edellä mainitussa
asiassa komissio vastaan Italia annetusta tuomiosta ei ilmene, että Italian tasavalta olisi ollut velvollinen yksilöimään
sellaista työntekijäryhmää, joka on verrattavissa entisiin lehtoreihin, ja kohtelemaan viimeksi mainittuja täysin samalla
tavalla kuin mainittua työntekijäryhmää.
38     Edellä esitetty huomioon ottaen on todettava, ettei yhteisöjen tuomioistuin voi komission esittämien tietojen perusteella
todeta, että tämän tuomion 36 ja 37 kohdassa esitetyt viitetekijät olisivat riittämättömät, varsinkin kun on ilmeistä, ettei
niiden soveltaminen estä sitä, että tietyissä tapauksissa entisten lehtoreiden uran uudelleenmäärittely voidaan toteuttaa
soveltaen edullisempaa kohtelua.
39     Näin ollen ei voida katsoa, että asetuksella nro 2/2004 olisi luotu epäasianmukainen oikeudellinen kehys sille, että kukin
asianomaisista yliopistoista voisi toteuttaa entisten lehtoreiden uran uudelleenmäärittämisen.
40     On vielä tutkittava, onko niillä toimenpiteillä, joita asianomaiset yliopistot ovat toteuttaneet asetuksen nro 2/2004 antamisen
jälkeen, saavutettu ne tavoitteet, joihin pyrittiin.
41     Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan komission asiana on nyt esillä olevassa asiassa esittää yhteisöjen tuomioistuimelle
ne seikat, jotka ovat tarpeen ratkaistaessa, missä vaiheessa jäsenyysvelvoitteiden laiminlyönnin toteavan tuomion täytäntöönpano
on jäsenvaltiossa (asia C‑387/97, komissio v. Kreikka, tuomio 4.7.2000, Kok. 2000, s. I‑5047, 73 kohta). Lisäksi silloin,
kun komissio on esittänyt riittävästi näyttöä, joka osoittaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen jatkumisen, asianomaisen
jäsenvaltion tehtävänä on kiistää esitetyt tiedot ja niiden seuraukset esittämällä vahvaa ja yksityiskohtaista näyttöä (em.
asia komissio v. Ranska, tuomio 12.7.2005, 56 kohta).
42     On todettava, että sen lisäksi, että asianomaiset yliopistot ovat ilmoittaneet, että entisten lehtoreiden saamat oikeudet
oli täysimääräisesti tunnustettu, Italian hallitus on esittänyt yksityiskohtaisia taulukoita, jotka koskevat kyseisen saatujen
oikeuksien tunnustamisen toteuttamista kussakin mainituista yliopistoista.
43     On toki myönnettävä, että asiakirja-aineistoon sisältyvät maksuilmoitukset on esitetty yliopistojen eikä velkojien toimesta
ja että Napolin Istituto universitario orientalen tapauksessa maksun ajaksi on vahvistettu ajankohta, joka on kyseisen ilmoituksen
laatimiskuukauden (vuoden 2004 lokakuu) jälkeinen ajankohta.
44     Yhteisöjen tuomioistuimelle toimitetut tiedot eivät kuitenkaan ole omiaan asettamaan kyseenalaisiksi tämän tuomion 42 kohdassa
mainittuja tietoja.
45     Tässä tilanteessa on todettava, ettei ole esitetty riittäviä tietoja, joiden perusteella yhteisöjen tuomioistuin voisi todeta,
että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen jatkui sinä ajankohtana, jona yhteisöjen tuomioistuin tutki asian tosiseikat.
46     Uhkasakon määrääminen ei näin ollen ole perusteltua.
47     Edellä esitetty huomioon ottaen on todettava, ettei Italian tasavalta ole toteuttanut kaikkia edellä mainitussa asiassa komissio
vastaan Italia annetun tuomion täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä ja että se on näin ollen jättänyt noudattamatta
EY 228 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymishetkellä varmistanut
entisten lehtoreiden, joista on tullut kielten alan työntekijöitä ja asiantuntijoita, saamien oikeuksien tunnustamista, vaikka
tällainen saatujen oikeuksien tunnustaminen oli taattu kaikkien kotimaisten työntekijöiden osalta.

Oikeudenkäyntikulut
48     Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Italian tasavallan velvoittamista korvaamaan
oikeudenkäyntikulut ja koska jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen on todettu, Italian tasavalta on velvoitettava
korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Italian tasavalta ei ole toteuttanut kaikkia asiassa C‑212/99, komissio vastaan Italia, 26.6.2001 annetun tuomion täytäntöönpanon
edellyttämiä toimenpiteitä, eikä se näin ollen ole noudattanut EY 228 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole perustellussa
lausunnossa asetetun määräajan päättymishetkellä varmistanut entisten vieraan kielen lehtoreiden, joista on tullut äidinkielellään
työskenteleviä kielten alan työntekijöitä ja asiantuntijoita, saamien oikeuksien tunnustamista, vaikka tällainen saatujen
oikeuksien tunnustaminen oli taattu kaikkien kotimaisten työntekijöiden osalta.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: italia.