CELEX: 62006CJ0260
Plantebeskyttelsesmidler
parallelimport
procedure for markedsføringstilladelse
berettigelse
betingelser
overholdelse af proportionalitetsprincippet

1       De præjudicielle spørgsmål vedrører fortolkningen af artikel 28 EF og 30 EF og af Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991
om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT L 230, s. 1, herefter »direktivet«).
2       Spørgsmålene er blevet rejst i forbindelse med to straffesager mod Daniel Escalier og Jean Bonnarel, som er tiltalt for overtrædelse
af den franske lovgivning om markedsføring, besiddelse og anvendelse af plantebeskyttelsesmidler.

Retsforskrifter

Fællesskabsbestemmelser
3       I henhold til artikel 28 EF er kvantitative indførselsrestriktioner såvel som foranstaltninger med tilsvarende virkning forbudt
mellem medlemsstaterne. Ifølge artikel 30 EF er forbud og kvantitative indførselsrestriktioner mellem medlemsstaterne, som
er begrundet i hensynet til bl.a. beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed eller beskyttelse af planter, tilladt,
hvis de ikke udgør et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne.
4       Direktivet indfører ensartede regler vedrørende betingelserne og procedurerne for markedsføringstilladelse (herefter »MFT«)
til plantebeskyttelsesmidler samt vedrørende ændring og tilbagekaldelse heraf. Det har ikke alene til formål at harmonisere
reglerne om betingelserne og procedurerne for disse midlers godkendelse, men skal også sikre et højt niveau for beskyttelse
af menneskers og dyrs sundhed og for miljøet, således at trusler og risici som følge af dårlig kontrol med brugen af disse
midler undgås. Direktivet har endvidere til formål at fjerne hindringer for disse midlers frie bevægelighed.
5       Direktivet vedrører navnlig godkendelse, markedsføring, anvendelse og kontrol i Det Europæiske Fællesskab af plantebeskyttelsesmidler
i den form, hvori de frembydes til salg. Ifølge direktivets artikel 2, nr. 10, forstås ved »markedsføring« enhver overdragelse
mod eller uden vederlag, bortset fra overdragelse til oplagring med efterfølgende forsendelse ud af EF-området. Indførsel
af et plantebeskyttelsesmiddel til dette område anses for markedsføring i direktivets forstand.
6       Direktivets artikel 3, stk. 1, bestemmer:
»Medlemsstaterne fastsætter, at plantebeskyttelsesmidler kun kan markedsføres og anvendes på deres område, hvis de er officielt
godkendt i overensstemmelse med dette direktiv. […]«
7       Direktivets artikel 4 fastsætter bl.a. de betingelser, som et plantebeskyttelsesmiddel skal overholde for at kunne godkendes.
I henhold til den samme bestemmelse skal tilladelsen nærmere angive kravene vedrørende markedsføring og anvendelse af midlet,
og den gives kun for et bestemt tidsrum på højst ti år, som fastsættes af medlemsstaterne. Godkendelser kan tages op til fornyet
vurdering på et hvilket som helst tidspunkt og kan under visse omstændigheder tilbagekaldes. Tilbagekalder en medlemsstat
en MFT, underretter den straks godkendelsens indehaver herom.
8       Desuden fastsættes i direktivets artikel 3, stk. 4, og artikel 16 bestemmelser om særlig kontrol hvad angår klassificeringen,
emballeringen og etiketteringen af alle midler. Etiketten på plantebeskyttelsesmidlets pakning skal ifølge direktivets artikel
16, stk. 1, tydeligt og med uudslettelig tekst vise midlets handelsnavn eller betegnelse, navn og adresse på MFT’s indehaver,
tilladelsens nummer samt en række oplysninger om midlet og dets anvendelse, som f.eks., hvilke specifikke risici der er for
mennesker, dyr og miljøet, såvel som de sikkerhedsregler, der skal træffes til beskyttelse heraf, de anvendelsesformer, hvortil
plantebeskyttelsesmidlet er godkendt, og de særlige forhold, hvorunder midlet kan anvendes, samt brugsanvisningen.
9       En medlemsstat, der modtager en ansøgning om MFT til et plantebeskyttelsesmiddel, som allerede er godkendt i en anden medlemsstat,
skal i henhold til direktivets artikel 10, stk. 1, under visse omstændigheder, og hvis der ikke foreligger undtagelsesbestemmelser,
afstå fra at kræve gentagelse af prøver og analyser, der allerede er udført.
10     Direktivets artikel 17, stk. 1, bestemmer:
»Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til, at plantebeskyttelsesmidler, der er blevet bragt på markedet,
og anvendelsen heraf bliver officielt kontrolleret for at konstatere, om de opfylder dette direktivs krav, og især om de stemmer
overens med godkendelsesbetingelserne og med de på etiketten anførte garantier og oplysninger.«

Nationale bestemmelser
11     Artikel L-253-1 i code rural bestemmer:
»Slutbrugerens markedsføring, anvendelse og besiddelse af plantebeskyttelsesmidler er forbudt, hvis de ikke er omfattet af
en tilladelse til markedsføring […]«
12     Betingelserne for meddelelse af MFT til plantebeskyttelsesmidler i Frankrig er fastsat i dekret nr. 94-359 af 5. maj 1994
om kontrol med plantebeskyttelsesmidler (JORF af 7.5.1994, s. 6683), der blev udstedt for at gennemføre direktivet i national
ret.
13     Dekret nr. 2001-317 af 4. april 2001 om indførelse af en forenklet procedure for markedsføringstilladelse for plantebeskyttelsesmidler
hidrørende fra Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (JORF af 14.4.2001, s. 5811), som er blevet kodificeret i artikel
R. 253-52 – R. 253-55 i code rural, bestemmer i artikel 1:
»Indførsel til det nationale område af et plantebeskyttelsesmiddel hidrørende fra en EØS-stat, hvori det er allerede har opnået
en markedsføringstilladelse udstedt i henhold til direktiv […], der er identisk med et middel, som herefter betegnes »referencemidlet«,
er tilladt på følgende betingelser:
Referencemidlet skal have en markedsføringstilladelse udstedt af landbrugsministeren i henhold til bestemmelserne i afsnit
I, III og IV i ovennævnte dekret af 5. maj 1994.
Det vurderes, om det til det nationale område indførte middel er identisk med referencemidlet, på grundlag af følgende tre
kriterier:
–       De to midler har fælles oprindelse i den forstand, at de er blevet fremstillet ud fra den samme formel, af det samme selskab
eller af virksomheder, der er knyttet til hinanden eller arbejder i henhold til licens.
–       Ved fremstillingen er brugt det eller de samme aktive stoffer.
–       De to produkter har de samme virkninger, når henses til de forskelle, der måtte være hvad angår de foreliggende landbrugs-,
plantesundheds- og miljømæssige, bl.a. klimatiske, betingelser i forbindelse med produkternes anvendelse.«
14     I henhold til artikel 1 i ministeriel bekendtgørelse af 17. juli 2001 om anvendelse af dekret nr. 2001-317 (JORF af 27.7.2001,
s. 12091) skal enhver ansøger om MFT til et plantebeskyttelsesmiddel hidrørende fra en stat fra Det Europæiske Økonomiske
Samarbejdsområde til støtte for ansøgning indlevere en sagsmappe bestående af en formular med de oplysninger, som er anført
på listen i bilaget til denne bekendtgørelse, et forslag til etiket affattet på fransk, hvis der ansøges om markedsføringstilladelse
til parallelimport, samt den originale etiket for det eller de indførte produkter.
15     Bilaget til denne ministerielle bekendtgørelse bestemmer, at enhver ansøger om MFT til et sådant plantebeskyttelsesmiddel
til støtte for sin ansøgning skal indgive oplysninger vedrørende navnet på importøren, navnet på det indførte middel og på
referencemidlet, anvendelsesmuligheder for det middel, ansøgningen vedrører, samt den franske betegnelse for indførslen og
det handelsnavn, som foreslås anvendt for midlet i Frankrig.

Hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
16     Det fremgår af forelæggelsesafgørelserne, at der blev indledt straffesager ved de franske domstole mod de to vindyrkere Daniel
Escalier (sag C-260/06) og Jean Bonnarel (sag C-261/06), der er tiltalt for med henblik på brug at have været i besiddelse
af antiparasitære midler til anvendelse i landbruget, uden at have en MFT. Daniel Ecalier er desuden tiltalt for at have anvendt
sådanne midler, og Jean Bonnarel er tiltalt for at have nægtet at destruere sådanne midler. I begge sager er der tale om midler
hidrørende fra Spanien.
17     Ved domme af 15. juni 2005 kendte tribunal de grande instance i Carcassonne de tiltalte skyldige i ovennævnte lovovertrædelser
og idømte hver af dem en betinget bøde på 1 500 EUR. Daniel Escalier og Jean Bonnarel appellerede dommene til cour d’appel
de Montpellier.
18     For førsteinstansen såvel som for den forelæggende ret har Daniel Escalier og Jean Bonnarel gjort gældende, at andre importører
allerede har fået en MFT til de pågældende plantebeskyttelsesmidler i Frankrig, eller at plantebeskyttelsesmidlerne ligner
referencemidler, der er tilladt i denne medlemsstat. De har endvidere anført, at den forenklede procedure for at opnå MFT
og de bestemmelser i code rural, som straffesagen mod dem er baseret på, ikke finder anvendelse på landbrugerne, som foretager
de pågældende indførsler, ikke med erhvervsmæssige formål, men til personlige formål. Desuden er den nævnte procedure ikke
i overensstemmelse med fællesskabsretten eller under alle omstændigheder uforholdsmæssig på grund af procedurens langsommelighed
og de hermed forbundne omkostninger.
19     Tribunal de grande instance de Carcassonne og cour d’appel de Montpellier har konstateret, at formålet med den af den franske
lovgiver fastsatte forenklede procedure for at opnå MFT er at sørge for, at produkter, der udgør risici og farer for mennesker,
dyr og miljøet, ikke markedsføres. Ifølge disse retter har denne procedure til formål at forene princippet om fri bevægelighed
i Fællesskabet og nødvendigheden af at gøre det muligt for hver medlemsstat at beskytte folkesundheden og miljøet under hensyn
til bl.a. lokale særpræg. De har yderligere anført, at direktivet ikke sondrer mellem parallelimport udført med erhvervsmæssigt
formål og parallelimport, der med private formål foretages af privatpersoner til deres rent personlige brug.
20     Da cour d’appel de Montpellier finder, at de to verserende straffesagers afgørelse afhænger af, om den franske lovgivning
er forenelig med fællesskabsretten, har den besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål,
der er affattet enslydende i de to sager C-260/06 og C-261/06:
»1)      Kan en medlemsstat, når den gør importen af et plantebeskyttelsesmiddel fra en anden medlemsstat, hvor produktet allerede
er omfattet af en [MFT] meddelt i henhold til direktiv[et] […], betinget af en forenklet procedure for [MFT] med henblik på
at undersøge, om det indførte produkt opfylder de betingelser, der er fastsat ved dom af 11. marts 1999 […] [British Agrochemicals
Association, sag C-100/96, Sml. I, s. 1499], med føje påberåbe sig den forenklede procedure for [MFT] over for en erhvervsdrivende,
når:
–       importøren er en landbruger, som kun indfører produktet til sin egen landbrugsbedrifts behov, som der er mange af, men som
er kvantitativt begrænset, og altså ikke markedsfører det i den kommercielle betydning, som dette begreb indebærer
–       den forenklede procedure for [MFT], der gælder som importtilladelse, er personlig for hver erhvervsdrivende/distributør, der
er forpligtet til at benævne det indførte produkt med sit eget mærke og erlægge en afgift på 800 EUR [?]
2)      Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, kan dommen af 26. maj 2005 [Kommissionen mod Frankrig] i sag C-212/03 [Sml.
I, s. 4213] om privatpersoners personlige indførsel af lægemidler da overføres til plantebeskyttelsesmidler, der importeres
af landbrugere udelukkende til opfyldelse af behovene på deres egne landbrugsbedrifter?«
21     Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 12. juli 2006 er sagerne C-260/06 og C-261/06 blevet forenet med henblik på
den skriftlige og mundtlige forhandling samt domsafsigelsen.

Om de præjudicielle spørgsmål

Det første spørgsmål
22     Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om en medlemsstat, der gør importen af et plantebeskyttelsesmiddel
hidrørende fra en anden medlemsstat, hvor produktet er godkendt, betinget af en forenklet procedure for [MFT] med henblik
på at undersøge, om dette er identisk med et referencemiddel, som allerede er godkendt i denne indførselsmedlemsstat, kan
kræve en sådan procedure overholdt, når den erhvervsdrivende er en landbruger, som kun indfører produktet til sin egen landbrugsbedrifts
behov, når denne procedure er personlig for hver erhvervsdrivende og forpligter denne til at benævne det indførte produkt
med sit eget mærke samt giver anledning til pålæggelse af en afgift på 800 EUR.
23     Det bemærkes, at den i direktivet fastsatte ordning ikke bygger på en forpligtelse for medlemsstaterne til gensidigt at anerkende
MFT til plantebeskyttelsesmidler, der er givet i de øvrige medlemsstater, men på en forpligtelse til at godkende disse midler
henhørende under medlemsstaternes kompetence, idet medlemsstaterne herved ikke er bundet af en MFT givet i en anden medlemsstat.
24     I henhold til de i direktivet fastsatte principper, jf. navnlig direktivets artikel 3, stk. 1, og uanset EF-traktatens bestemmelser
om de frie varebevægelser, kan intet plantebeskyttelsesmiddel således markedsføres eller anvendes i en medlemsstat, uden at
denne stats kompetente myndighed først har udstedt en MFT i overensstemmelse med direktivet. Denne forpligtelse gælder også,
når det pågældende middel allerede har en MFT udstedt af den kompetente myndighed i en anden medlemsstat, eftersom der i direktivet
stilles krav om, at der indhentes en forudgående godkendelse hos den kompetente myndighed i hver medlemsstat, hvor midlet
markedsføres og anvendes (jf. i denne retning, dom 17.9.1998, sag C-400/96, Harpegnies, Sml. I, s. 5121, præmis 26).
25     Såfremt der imidlertid i en medlemsstat indgives en ansøgning om MFT til et plantebeskyttelsesmiddel, som allerede er blevet
godkendt i en anden medlemsstat, skal den første stat i henhold til direktivets artikel 10, stk. 1, under visse betingelser
og medmindre andet er bestemt, afstå fra at kræve gentagelse af prøver og analyser, der allerede er udført i den anden medlemsstat,
således at der spares tid samt omkostninger til at indhente de krævede oplysninger.
26     Det følger heraf, at den af direktivet følgende forpligtelse for importøren af et plantebeskyttelsesmiddel til at opnå en
MFT udstedt i overensstemmelse med direktivet, før midlet stilles til rådighed for en tredjemand i en medlemsstat, principielt
ikke er en restriktion for samhandelen inden for Fællesskabet, der er forbudt i henhold til artikel 28 EF (jf. hvad angår
lægemidler dom af 11.12.2003, sag C-322/01, Deutscher Apothekerverband, Sml. I, s. 14887, præmis 48, 52 og 53, og af 29.4.2004,
sag C-150/00, Kommissionen mod Østrig, Sml. I, s. 3887, præmis 56 og 57). Tilsvarende gælder med hensyn til forbuddet mod
på indførselsmedlemsstatens område at anvende et middel, som ikke har opnået en forudgående godkendelse.
27     Følgelig kan en erhvervsdrivende, som har erhvervet et plantebeskyttelsesmiddel, der hidrører fra en anden medlemsstat, hvori
det er blevet lovligt markedsført i henhold til en MFT meddelt af den kompetente myndighed i denne stat, ikke indføre dette
produkt til en anden medlemsstat med henblik på at markedsføre eller anvende dette, eftersom det ikke har en i denne sidste
stat lovlig udstedt MFT.
28     Når indførslen til en medlemsstat af et plantebeskyttelsesmiddel, som er omfattet af en MFT meddelt efter direktivets bestemmelser
i en anden medlemsstat, udgør parallelimport i forhold til et plantebeskyttelsesmiddel, som allerede er omfattet af en MFT
i indførselsmedlemsstaten, finder direktivets bestemmelser om proceduren for meddelelse af MFT imidlertid ikke anvendelse
(jf. hvad angår lægemidler dom af 12.11.1996, sag C-201/94, Smith & Nephew og Primecrown, Sml. I, s. 5819, præmis 21, samt
hvad angår plantebeskyttelsesmidler British Agrochemicals Association-dommen, præmis 31). En sådan situation er ikke desto
mindre omfattet af traktatens bestemmelser om de frie varebevægelser.
29     Samtidig skal medlemsstaterne alligevel kontrollere, at indførslen af et plantebeskyttelsesmiddel, der har en MFT i en anden
medlemsstat, udgør parallelimport i forhold til et plantebeskyttelsesmiddel, som allerede er omfattet af en MFT i indførselsmedlemsstaten,
idet de er forpligtede til at sørge for, at de i direktivet fastsatte pligter og forbud overholdes (jf. i denne retning British
Agrochemicals Association-dommen, præmis 33).
30     Hvis det pågældende plantebeskyttelsesmiddel skal anses for allerede at være blevet godkendt i indførselsmedlemsstaten, skal
denne stats kompetente myndigheder lade det pågældende middel være omfattet af den MFT, der er meddelt for det plantebeskyttelsesmiddel,
som allerede er på markedet, medmindre hensynet til en effektiv beskyttelse af menneskers og dyrs sundhed og hensynet til
miljøet er til hinder herfor (jf. i denne retning Smith & Nephew og Primecrown-dommen, præmis 29 og 32, og British Agrochemicals
Association-dommen, præmis 36). Et plantebeskyttelsesmiddel, der er indført til en medlemsstats område ved parallelimport,
er således hverken automatisk, uden undtagelse eller ubetinget omfattet af en MFT, der er meddelt for et plantebeskyttelsesmiddel,
som allerede er på markedet i denne stat.
31     I det tilfælde, hvor plantebeskyttelsesmidlet ikke kan anses for allerede at være blevet godkendt i indførselsmedlemsstaten,
kan sidstnævnte kun meddele en MFT for midlet, hvis de i direktivet opstillede betingelser er opfyldt (jf. Smith & Nephew
og Primecrown-dommen, præmis 30, og British Agrochemicals Association-dommen, præmis 37), eller den kan forbyde markedsføring
eller anvendelse af midlet.
32     Det fremgår af det ovenfor anførte, at medlemsstaterne er forpligtede til at undergive indførsler af plantebeskyttelsesmidler
til deres område en undersøgelsesprocedure, der ligesom i det foreliggende tilfælde kan have form af en såkaldt »forenklet«
procedure, der tilsigter at undersøge, om et plantebeskyttelsesmiddel skal have en MFT, eller om det skal anses for allerede
at være blevet godkendt i indførselsmedlemsstaten. I denne forbindelse tilkommer det indførselsmedlemsstatens kompetente myndigheder
efter anmodning fra de berørte parter at undersøge, om de kan lade det pågældende middel være omfattet af en MFT meddelt for
et plantebeskyttelsesmiddel, der allerede er på markedet i denne stat.
33     Som generaladvokaten har anført i punkt 40-47 i forslaget til afgørelse, og som de medlemsstater, der har afgivet indlæg for
Domstolen, og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har gjort gældende, gælder denne konklusion uanset formålet med
indførslen, og følgelig finder den også anvendelse på landbrugere, som indfører plantebeskyttelsesmidler udelukkende til opfyldelse
af behovene på deres egne landbrugsbedrifter.
34     Hvis landbrugere var undtaget fra forpligtelsen til at følge den forenklede procedure for MFT, ville vurderingen af spørgsmålet,
om et middel kan være omfattet af en MFT meddelt for et andet plantebeskyttelsesmiddel, alene være disse landbrugeres ansvar.
Dels kan denne vurdering, henset til de tvingende almene hensyn til beskyttelse af menneskers og dyrs sundhed og af miljøet
samt til de i denne doms præmis 30 anførte bemærkninger, kun påhvile indførselsmedlemsstatens kompetente myndigheder. Dels
har en landbruger under alle omstændigheder ikke de passende midler til rådighed for på troværdig vis at kunne foretage en
sådan vurdering uden for den procedure, som er fastsat i dette øjemed.
35     Desuden ville der med en sådan undtagelse blive stillet spørgsmålstegn ikke blot ved den i direktivet fastsatte ordning, hvorefter
markedsføring og anvendelse af plantebeskyttelsesmidler kræver en forudgående godkendelse, men tillige ved effektiviteten
af den kontrolmekanisme, der påhviler medlemsstaterne bl.a. i medfør af direktivets artikel 3, stk. 1, og artikel 17.
36     Følgelig har en medlemsstat ret til at kræve af en person, som hævder at foretage parallelimport af et plantebeskyttelsesmiddel,
der allerede er godkendt på dens område, at vedkommende overholder en forenklet procedure for MFT, også selv om denne importør
er en landbruger, som indfører midlet udelukkende til opfyldelse af behovene på sin egen landbrugsbedrift.
37     For så vidt angår foreneligheden med fællesskabsretten af den omstændighed, at en MFT, som meddeles efter en forenklet procedure,
er personlig, samt af importørens forpligtelse til at benævne det parallelindførte produkt med sit eget mærke og erlægge en
afgift på 800 EUR i henhold til en sådan procedure, bemærkes, at det påhviler de kompetente nationale myndigheder at påse
en streng overholdelse af fællesskabslovgivningens hovedformål, dvs. beskyttelsen af menneskers og dyrs sundhed samt af miljøet.
Proportionalitetsprincippet kræver for at beskytte de frie varebevægelser imidlertid, at anvendelsen af den omhandlede lovgivning
begrænses til, hvad der er nødvendigt for at opnå de lovligt forfulgte beskyttelsesformål med hensyn til miljøet og menneskers
og dyrs sundhed (dom af 10.9.2002, sag C-172/00, Ferring, Sml. I, s. 6891, præmis 34, og af 1.4.2004, sag C-112/02, Kohlpharma,
Sml. I, s. 3369, præmis 14).
Om en MFT’s personlige karakter
38     I denne forbindelse bemærkes, at som generaladvokaten har anført i punkt 49 og 50 i forslaget til afgørelse, og som den nederlandske
og den finske regering også har påpeget, er det, henset til plantebeskyttelsesmidlers farlighed og til risiciene forbundet
med deres anvendelse, nødvendigt effektivt og troværdigt at kontrollere, at kravene i direktivet overholdes, hvilket berettiger,
at en MFT er personlig.
39     Målet om, at intet plantebeskyttelsesmiddel må anvendes på en medlemsstats område, uden at det er blevet undergivet en kontrolprocedure
forestået af denne stats kompetente myndigheder, idet en sådan anvendelse skal overholde betingelserne i MFT’en, kan kun opnås,
hvis alle erhvervsdrivende er forpligtet til at overholde kravet om en forenklet procedure for MFT, uanset om hensigten er
at stille det indførte middel til rådighed for tredjemand eller at anvende det til at dække egne behov.
40     Hvis en MFT inden for rammerne af en parallelimport alene var knyttet til det indførte middel og ikke til importøren som person,
ville det påhvile importøren at foretage den nødvendige kontrol. Såfremt de erhvervsdrivende uden nogen forudgående kontrol
kunne stille et plantebeskyttelsesmiddel, der allerede har gennemgået en forenklet procedure for MFT, til rådighed for tredjemand
eller selv anvende dette, ville det øge risikoen for en urigtig anvendelse af midlet eller for misbrug heraf. Dels ville der
således ikke være nogen garanti for, at importørerne foretager en troværdig kontrol af, om og på hvilke betingelser et parallelimporteret
plantebeskyttelsesmiddel er omfattet af en MFT meddelt for et andet middel. Dels ville den pågældende medlemsstats kompetente
myndigheder heller ikke på effektiv vis kunne kontrollere overholdelsen af de strenge regler vedrørende etikettering og emballering
af plantebeskyttelsesmidler, der bl.a. har til formål at sikre, at midlerne anvendes korrekt.
41     Desuden kan en MFT tages op til fornyet vurdering og kan tilbagekaldes. Som anført både af generaladvokaten i punkt 50 i forslaget
til afgørelse og af den franske regering, skal medlemsstaterne i sådanne tilfælde, afhængig af begrundelsen for tilbagekaldelse
af en MFT, være i stand til så hurtigt som muligt at tilbagetrække alle de berørte midler fra deres område, hvilket de ikke
ville være i stand til, hvis MFT ikke var personlig, og hvis det kun var den første parallelimport af midlet, der var undergivet
den forenklede procedure for MFT.
42     Det fremgår af det ovenfor anførte, at det er berettiget, at en MFT, som meddeles inden for rammerne af en forenklet procedure,
er en personlig tilladelse.
43     Følgelig kan en importør undergives kravet om en forenklet procedure for MFT, selv om det parallelimporterede middel allerede
har fået en MFT, der er tildelt en anden parallelimportør. Så snart indførselsmedlemsstatens kompetente myndigheder har fastslået,
at midlet er identisk med et referencemiddel, bør de administrative skridt, som påhviler parallelimportøren inden for rammerne
af en forenklet procedure for MFT, i lyset af proportionalitetsprincippet dog ikke række videre end registrering af en ansøgning
om MFT. Ansøgningen skal oplyse om referencemidlet samt indeholde en erklæring om, at ansøgeren vil opfylde de betingelser
for anvendelsen, der fremgår af MFT for referencemidlet. Den kompetente myndighed skal træffe afgørelsen inden for en frist,
der ikke må være længere end, hvad der er strengt nødvendigt for at behandle ansøgningen. Fristens længde kan afhænge af de
kontroller, der eventuelt må foretages, hvis myndigheden er i besiddelse af oplysninger, som lader formode, at det parallelimporterede
middel vil kunne blive anvendt på betingelser, der er forskellige fra betingelserne for referencemidlets anvendelse.
Om forpligtelsen til at betegne midlet med et mærke
44     For så vidt angår forpligtelsen til at betegne det parallelimporterede plantebeskyttelsesmiddel med den erhvervsdrivendes
mærke har den franske regering, støttet af den nederlandske regering, gjort gældende, at fransk ret ikke pålægger en sådan
forpligtelse. Fransk ret kræver således alene i henhold til bilaget til ministeriel bekendtgørelse af 17. juli 2001, at der
til støtte for ansøgningen om MFT fremlægges »det handelsnavn, som foreslås anvendt for midlet i Frankrig«.
45     I denne forbindelse bemærkes, at en sådan forpligtelse, hvad enten der er tale om, at det pågældende middel skal benævnes
med et handelsnavn eller betegnes med den erhvervsdrivende mærke, hverken er egnet eller nødvendigt for at opnå målet om beskyttelse
af menneskers og dyrs sundhed og af miljøet i tilfælde, hvor parallelimport foretages udelukkende for at anvende et middel
til opfyldelse af behovene på en landbrugers egen bedrift.
46     Det følger heraf, at nævnte forpligtelse ikke kan anses for begrundet i hensynet til at beskytte menneskers og dyrs sundhed
samt miljøet i tilfælde som dem, der er omhandlet i hovedsagerne, hvorfor der ikke kan påberåbes en sådan forpligtelse over
for de berørte parter.
Om forpligtelsen til at betale en afgift på 800 EUR
47     For så vidt angår den afgift, som pålægges den erhvervsdrivende ved parallelimport af plantebeskyttelsesmidler, og som opkræves
i anledning af en forenklet procedure for MFT, har den franske regering gjort gældende, at et beløb på 800 EUR er berettiget
derved, at den kompetente myndighed systematisk undersøger hver sagsmappe og indhenter oplysninger hos de kompetente myndigheder
i de øvrige medlemsstater.
48     Selv om indhentelse af oplysninger hos de kompetente myndigheder i udførselsmedlemsstaten ganske vist kan vise sig nødvendige
for at kunne vurdere, om et plantebeskyttelsesmiddel i tilstrækkelig grad ligner et referencemiddel, der allerede er godkendt
i indførselsmedlemsstaten, er det i lyset af proportionalitetsprincippet som udgangspunkt ikke berettiget at foretage et sådant
sagsskridt vedrørende alle de ansøgninger om MFT, der indgives for det samme middel, og for hvilket der allerede er blevet
meddelt en MFT til en anden erhvervsdrivende. Som det blev konstateret i denne doms præmis 43, bør de administrative skridt
i et sådant tilfælde ikke række videre end en registrering af ansøgningen om MFT. Det kan dog ikke udelukkes, at supplerende
indhentelse af oplysninger kan vise sig nødvendig, hvis den pågældende myndighed har grund til at antage, at det middel, som
påtænkes parallelimporteret, vil kunne blive anvendt på betingelser, der er forskellige fra betingelserne for referencemidlets
anvendelse, og at de krav til markedsføringen og anvendelsen af midlet, der er fastsat i MFT, kan risikere ikke at blive overholdt
af parallelimportøren. Følgelig kan en forenklet procedure for MFT afhængig af de nødvendige sagsskridt fra sag til sag føre
til forskellige omkostningsniveauer for de kompetente myndigheder.
49     For så vidt angår det afgiftsbeløb, der pålægges en parallelimportør af plantebeskyttelsesmidler, og som opkræves i anledning
af en forenklet procedure for MFT, skal størrelsen heraf svare til de omkostninger, der er forbundet med den kontrol eller
de administrative skridt, som er nødvendige for at behandle ansøgningen om MFT. Dette krav er dog ikke til hinder for en skønsmæssig
fastsættelse af disse omkostninger, når blot medlemsstaterne overholder proportionalitetsprincippet. Det påhviler den nationale
ret at vurdere, om dette krav, henset til samtlige omstændigheder i hovedsagerne, er opfyldt.
50     Herefter skal det første spørgsmål besvares med, at en medlemsstat kan gøre parallelimporten af et plantebeskyttelsesmiddel
hidrørende fra en anden medlemsstat, hvor produktet allerede er omfattet af en MFT, betinget af en forenklet procedure for
MFT, når importen foretages af en landbruger til sin egen bedrifts behov, idet den således meddelte MFT tilhører hver erhvervsdrivende
personligt. Tilladelsen kan ikke gøres betinget af, at det indførte middel betegnes med den pågældende erhvervsdrivendes eget
mærke, når sidstnævnte er en landbruger, som udelukkende foretager parallelimporten til sin egen bedrifts behov. Der kan ikke
opkræves en afgift for nævnte tilladelse, hvis afgiften ikke svarer til de omkostninger, der er forbundet med den kontrol
eller de administrative skridt, som er nødvendige for at behandle ansøgningen om tilladelse. Der kan foretages en skønsmæssig
fastsættelse af disse omkostninger under overholdelse af proportionalitetsprincippet.

Det andet spørgsmål
51     Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om dommen i sagen Kommissionen mod Frankrig kan
overføres på parallelimport af plantebeskyttelsesmidler, der foretages af landbrugere udelukkende til deres egen bedrifts
behov. Nævnte dom vedrører foreneligheden med traktatens regler om frie varebevægelser af en fransk lov om personlig import,
dog ikke ved personlig transport, af lægemidler lovligt ordineret i Frankrig.
52     Henset til besvarelsen af det første spørgsmål er det ufornødent at besvare den forelæggende rets andet spørgsmål.

Sagsomkostningerne
53     Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i
forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:
En medlemsstat kan gøre parallelimporten af et plantebeskyttelsesmiddel hidrørende fra en anden medlemsstat, hvor produktet
allerede er omfattet af en markedsføringstilladelse, betinget af en forenklet procedure for markedsføringstilladelse, når
importen foretages af en landbruger til sin egen bedrifts behov, idet den således meddelte markedsføringstilladelse tilhører
hver erhvervsdrivende personligt. Tilladelsen kan ikke gøres betinget af, at det indførte middel betegnes med den pågældende
erhvervsdrivendes eget mærke, når sidstnævnte er en landbruger, som udelukkende foretager parallelimporten til sin egen bedrifts
behov. Der kan ikke opkræves en afgift for nævnte tilladelse, hvis afgiften ikke svarer til de omkostninger, der er forbundet
med den kontrol eller de administrative skridt, som er nødvendige for at behandle ansøgningen om tilladelse. Der kan foretages
en skønsmæssig fastsættelse af disse omkostninger under overholdelse af proportionalitetsprincippet.
Underskrifter
*
Processprog: fransk.