CELEX: 62007FJ0134
Javni uslužbenci
Direktiva 1999/70

Tožbe, vložene na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katerimi V. Adjemian in 180 drugih pogodbenih uslužbencev Komisije v
zadevi F-134/07 predlagajo: razglasitev nezakonitosti odločb Komisije, med drugim tudi odločbe z dne 28. aprila 2004 o najdaljšem
trajanju zaposlitve nestalnih uslužbencev v njenih službah, in če je to potrebno, člena 88 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev
Evropskih skupnosti, ker omejuje trajanje pogodb o zaposlitvi pogodbenih uslužbencev; razglasitev ničnosti odločb Komisije
z dne 22. avgusta, 5. septembra, 30. oktobra in 28. novembra 2007, s katerimi je bila v bistvu zavrnjena sklenitev novih pogodb
o zaposlitvi ali podaljšanje prejšnjih pogodb o zaposlitvi za nedoločen čas tožečim strankam; če je to potrebno, razglasitev
ničnosti odločb Komisije o določitvi pogojev za zaposlitev tožečih strank, ker so bile njihove nove pogodbe o zaposlitvi sklenjene
za določen čas ali so bile njihove prejšnje pogodbe o zaposlitvi podaljšane za določen čas; C. Renier v zadevi F-8/08 predlaga
razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 11. aprila 2007, ker je bilo z njo trajanje njene nove pogodbe o zaposlitvi kot
pogodbene uslužbenke za pomožne naloge omejeno na obdobje od vključno 16. aprila 2007 do 15. decembra 2008.
Odločitev:
Zadevi Adjemian in drugi proti Komisiji (F-134/07) in Renier proti Komisiji (F-8/08) sta združeni za izdajo sodbe. Tožbi se
zavrneta. V. Adjemian, E. Adorno in A. Baranzini ter 178 drugih tožečih strank, katerih imena so navedena v prilogah I, II
in III k tej sodbi, nosijo vse stroške v zadevi F-134/07, to je lastne stroške in stroške Komisije v tej zadevi. C. Renier
nosi vse stroške v zadevi F-8/08, to je lastne stroške in stroške Komisije v tej zadevi. Svet Evropske unije, intervenient
v podporo predlogom Komisije v obeh zadevah, nosi lastne stroške.
Povzetek
1.
Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Označitev predmeta spora – Kratek povzetek tožbenih razlogov
(Statut Sodišča, člen 21, prvi odstavek, in Priloga I, člen 7(3); Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 35(1)(e))
2.
Akti institucij – Direktive – Neposredna naložitev obveznosti institucijam Skupnosti v odnosih s svojimi uslužbenci – Izključitev
– Možnost sklicevanja
(člena 10 ES in 249 ES)
3.
Socialna politika – Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP – Direktiva 1999/70 – Stalnost
zaposlitve
(Listina o temeljnih pravicah, člen 30; Direktiva Sveta 1999/70)
4.
Uradniki – Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev – Pomožni pogodbeni uslužbenec
(Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 88)
5.
Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Ustanovitev nove kategorije pogodbenih uslužbencev
(člen 253 ES; Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člena 3a in 3b; Uredba Sveta št. 723/2004)
1.
Tožba mora v skladu s členom 35(1)(e) Poslovnika Sodišča za uslužbence obsegati tožbene razloge ter dejanske in pravne trditve.
Ti elementi morajo biti dovolj jasni in natančni, da toženi stranki omogočijo pripravo obrambe, Sodišču za uslužbence pa,
da o tožbi po potrebi odloči brez dodatnih podatkov. Za zagotovitev pravne varnosti in učinkovitega izvajanja sodne oblasti
je za dopustnost tožbe potrebno, da bistvene dejanske in pravne okoliščine, na katerih temelji tožba, koherentno in razumljivo
izhajajo iz besedila same tožbe. To velja toliko bolj, ker v skladu s členom 7(3) Priloge I k Statutu Sodišča pisni del postopka
pred Sodiščem za uslužbence načeloma obsega le eno izmenjavo vlog, razen če Sodišče za uslužbence ne odloči drugače. Ta posebnost
postopka pred Sodiščem za uslužbence pojasnjuje, da v nasprotju z določbami člena 21, prvi odstavek, Statuta Sodišča za postopke
pred Sodiščem prve stopnje ali Sodiščem tožbeni razlogi in trditve v tožbi ne smejo biti navedeni v povzetku.
(Glej točko 76.)
Napotitev na:
Sodišče prve stopnje: 28. april 1993, De Hoe proti Komisiji, T-85/92, Recueil, str. II-523, točka 20;
Sodišče za uslužbence: 26. junij 2008, Nijs proti Računskemu sodišču, F-1/08, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točki 24
in 25, predmet pritožbe pred Sodiščem prve stopnje, zadeva T-376/08 P.
2.
Za direktive, ki zavezujejo države članice, ne pa institucij Skupnosti, ni mogoče šteti, da kot take nalagajo obveznosti navedenim
institucijam v odnosih s svojimi uslužbenci. Vendar na podlagi te ugotovitve ni mogoče izključiti vseh možnosti sklicevanja
na direktivo, kar zadeva odnose med institucijami in njihovimi uradniki ali uslužbenci. Prvič, določbe direktive bi namreč
lahko institucijo zavezovale posredno, če so odsev splošnega načela prava Skupnosti, ki ga mora torej posamezna institucija
uporabljati kot takega. Drugič, direktiva bi bila lahko za institucijo zavezujoča tudi, če bi se ta na podlagi svoje organizacijske
avtonomije in v okviru kadrovskih predpisov odločila, da bo izpolnjevala posebno obveznost iz direktive ali če bi splošen
interni akt izrecno napotoval na ukrepe, ki jih je določil zakonodajalec Skupnosti na podlagi Pogodb. Tretjič, vsekakor je
treba opozoriti, da morajo institucije v skladu z načelom lojalnega sodelovanja iz člena 10, drugi odstavek, ES pri svojem
ravnanju v vlogi delodajalca upoštevati zakonodajne določbe, sprejete na ravni Skupnosti.
(Glej točke 86 in od 90 do 93.)
Napotitev na:
Sodišče: 9. september 2003, Rinke, C-25/02, Recueil, str. I-8349, točke 24 in od 25 do 28;
Sodišče prve stopnje: 21. maj 2008, Belfass proti Svetu, T-495/04, ZOdl., str. II-781, točka 43;
Sodišče za uslužbence: 30. april 2009, Aayhan in drugi proti Parlamentu, F-65/07, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000,
točki 116 in 118.
3.
Čeprav je stalnost zaposlitve pomemben dejavnik varstva delavcev, ni splošno pravno načelo, z vidika katerega bi bilo mogoče
presojati zakonitost akta institucije. Natančneje, iz Direktive 1999/70 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem
med ETUC, UNICE in CEEP, in okvirnega sporazuma nikakor ne izhaja, da je stalnost zaposlitve zavezujoče pravno pravilo. Poleg
tega je v uvodnih izjavah 6 in 7 te direktive ter prvem odstavku preambule in uvodni izjavi 5 okvirnega sporazuma poudarjena
potreba po ravnotežju med prožnostjo in varnostjo. Okvirni sporazum poleg tega ne določa splošne obveznosti držav članic,
da po nekaj obnovitvah pogodb o zaposlitvi za določen čas ali po preteku nekega obdobja dela predvidijo spremembo teh pogodb
v pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas.
Je pa stalnost zaposlitve cilj, za katerega izpolnitev si prizadevajo podpisnice okvirnega sporazuma, katerega namen je v
skladu z njegovo določbo 1(b) „vzpostaviti okvir za preprečevanje zlorab, ki izhajajo iz veriženja pogodb o zaposlitvi ali
delovnih razmerij za določen čas“.
Poleg tega člen 30 Listine o temeljnih pravicah določa, da „[ima] [v]sak delavec […] pravico do varstva pred neupravičeno
odpustitvijo“, ni pa z navedenim členom prepovedano veriženje pogodb o zaposlitvi za določen čas. Poleg tega iztek pogodbe
za določen čas zgolj zaradi njenega prenehanja ni odpoved delovnega razmerja v pravem pomenu besede, ki ga je treba posebej
obrazložiti s sposobnostmi in ravnanjem delavca ali operativnimi razlogi institucije.
(Glej točke 99, 100 in 104.)
Napotitev na:
Sodišče: 22. november 2005, Mangold, C-144/04, ZOdl., str. I-9981, točka 64; 4. julij 2006, Adeneler in drugi, C-212/04, ZOdl.,
str. I-6057, točka 91; 7. september 2006, Marrosu in Sardino, C-53/04, ZOdl., str. I-7213, točka 47; 15. april 2008, Impact,
C-268/06, ZOdl., str. I-2483, točka 87;
Sodišče za uslužbence: Aayhan in drugi proti Parlamentu, navedena zgoraj, točka 115.
4.
Podlaga za vsako zaposlitev pogodbenega uslužbenca mora biti začasna ali nestalna potreba. V upravi s številnim osebjem se
take potrebe neizogibno ponavljajo, zlasti zaradi nerazpoložljivosti uradnikov, povečanja dela ob nepredvidljivih okoliščinah
ali potrebah vsakega generalnega direktorata, da občasno pomoč poišče pri osebah, ki so usposobljene ali imajo posebna znanja.
Z navedenimi objektivnimi razlogi je mogoče upravičiti, da so pogodbe pomožnih uslužbencev sklenjene za določen čas in da
se obnovljajo glede na navedene potrebe.
(Glej točko 132.)
Napotitev na:
Sodišče: 23. september 2004, Hectors proti Parlamentu, C-150/03 P, ZOdl., str. I-8691, sklepni predlogi generalnega pravobranilca D.
Ruiz-Jaraboja Colomerja, ZOdl., str. I-8694, točka 25.
5.
Ker je lahko obrazložitev splošnega akta omejena na navedbo celotnega položaja, zaradi katerega je bil ta sprejet, in splošnih
ciljev, ki jim sledi, in bi bilo pretirano zahtevati posebno obrazložitev različnih tehničnih odločitev, če izpodbijani akt
sledi bistvenemu cilju, ki ga želi doseči institucija, je obrazložitev Uredbe št. 723/2004 o spremembi Kadrovskih predpisov
za uradnike Evropskih skupnosti in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev kljub jedrnatosti zadostna, kar zadeva cilj ustanovitve
nove kategorije pogodbenih uslužbencev v smislu členov 3a in 3b Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev.
(Glej točki 139 in 141.)
Napotitev na:
Sodišče za uslužbence: 23. januar 2007, Chassagne proti Komisiji, F-43/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točki 105
in 106 ter navedena sodna praksa.