CELEX: 62003CJ0004
Briseles Konvencija
16. panta 4. punkts
Tiesvedības patentu reģistrācijas vai spēkā esamības lietās
Deponēšanas vai reģistrācijas vietas tiesu izņēmuma jurisdikcija
Prasība, lai konstatētu, ka nav noticis patenta pārkāpums
Pakārtoti izvirzīts jautājums par patenta spēkā esamību

1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 16. panta 4. punktu 1968. gada 27. septembra Konvencijā par
jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 1972, L 299, 32. lpp.) ar grozījumiem, kas izdarīti
ar 1978. gada 9. oktobra Konvenciju par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes
pievienošanos (OV L 304, 1. lpp., un redakcija ar grozījumiem – 77. lpp.), ar 1982. gada 25. oktobra Konvenciju par Grieķijas
pievienošanos (OV L 388, 1. lpp.), ar 1989. gada 26. maija Konvenciju par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanos
(OV L 285, 1. lpp.) un ar 1996. gada 29. novembra Konvenciju par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes
pievienošanos (OV 1997, C 15, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Konvencija”).
2       Šis lūgums izteikts saistībā ar prāvu starp
Gesellschaft für Antriebstechnik mbH & Co. KG
(turpmāk tekstā – “
GAT
”) un
Lamellen und Kupplungsbau Beteiligungs KG
(turpmāk tekstā – “
LuK
”) attiecībā uz
GAT
īstenotu preču tirdzniecību, kas saskaņā ar
LuK
viedokli ir divu tai piederošu Francijas patentu pārkāpums.

Atbilstošās tiesību normas
3       Konvencijas 16. pants, kas veido šīs konvencijas II sadaļas 5. nodaļu ar virsrakstu “Izņēmuma jurisdikcija”, kas veltīta jurisdikciju
regulējošiem noteikumiem, nosaka:
“Šādām tiesām ir izņēmuma jurisdikcija neatkarīgi no domicila:
[..]
4)      tiesvedībā attiecībā uz tādu patentu, preču zīmju, dizainparaugu vai citu līdzīgu tiesību reģistrāciju vai spēkā esamību,
kas jādeponē vai jāreģistrē, tās līgumslēdzējas valsts tiesas, kurā deponēšana vai reģistrācija ir pieteikta, veikta vai kurā
to uzskata par veiktu saskaņā ar starptautiskas konvencijas noteikumiem;
[..].”
4       Konvencijas 17. panta ceturtā daļa, kas kopā ar šīs Konvencijas 18. pantu veido minētās II sadaļas 6. nodaļu ar virsrakstu
“Jurisdikcijas atlikšana”, paredz, ka “Nolīgumam [..], ar ko piešķir jurisdikciju, nav likumīga spēka [..], ja tiesām, kuru
jurisdikciju tie izslēdz, ir izņēmuma jurisdikcija saskaņā ar 16. pantu”.
5       Konvencijas 18. pants nosaka:
“Papildus jurisdikcijai, kas atvasināta no citiem šīs Konvencijas noteikumiem, jurisdikcija ir tās līgumslēdzējas valsts tiesai,
kurā atbildētājs ierodas. Šo normu nepiemēro [..], ja citai tiesai ir izņēmuma jurisdikcija saskaņā ar 16. pantu”.
6       Konvencijas 19. pants, kas ietverts II sadaļas 7. nodaļā ar virsrakstu “Jurisdikcijas un pieņemamības pārbaude”, paredz:
“Ja kādas līgumslēdzējas valsts tiesa saņem lietu, kura pirmām kārtām ir saistīta ar lietu, kurā citas līgumslēdzējas valsts
tiesai ir izņēmuma jurisdikcija saskaņā ar 16. pantu, tā pēc pašas ierosmes paziņo, ka tai nav jurisdikcijas.”
7       Saskaņā ar atzīšanas un izpildes noteikumiem paredzētās Konvencijas III sadaļas 1. nodaļā ar virsrakstu “Atzīšana” ietvertā
28. panta pirmās daļas noteikumiem “spriedumu neatzīst, ja nav izpildītas II sadaļas 3., 4. un 5. nodaļas normas”. Konvencijas
34. panta otrā daļa, kas ietverta minētās III sadaļas 2. nodaļā ar virsrakstu “Izpilde” attiecībā uz pamatiem, kas var iestāties
pret sprieduma izpildi, ietver norādi uz iepriekš minēto 28. panta pirmo daļu.

Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
8
GAT
un
LuK
, Vācijā reģistrētas sabiedrības, ir konkurējoši tirgus dalībnieki automašīnu industrijas tehnoloģiju sektorā.
9
GAT
automobiļu ražotājam, kas arī ir reģistrēts Vācijā, izteica piedāvājumu ar mērķi noslēgt līgumu par hidraulisko amortizatoru
piegādi.
LuK
apgalvoja, ka ar amortizatoriem, kurus piedāvāja
GAT
, pārkāpti divi Francijas patenti, kuru īpašnieks ir
LuK
.
10
GAT
iesniedza prasību
Landgericht Düsseldorf
[Diseldorfas Federālās zemes tiesā], lūdzot konstatēt, ka tā nav pārkāpusi tiesības, uz kurām attiecas
LuK
piederošie Francijas patenti, un ka šie patenti ir atceļami vai spēkā neesoši.
11
Landgericht Düsseldorf
uzskatīja, ka tai ir starptautiska jurisdikcija lemt par prasību saistībā ar apgalvoto ar Francijas patentiem saistīto tiesību
pārkāpumu. Tāpat tā uzskatīja, ka tai ir jurisdikcija lemt par iebildi, kas saistīta ar apgalvoto minēto patentu spēkā neesamību.
Tiesa noraidīja
GAT
iesniegto prasību un nolēma, ka attiecīgie patenti atbilst patentspējai izvirzītajiem kritērijiem.
12
GAT
iesniedza apelāciju
Oberlandesgericht Düsseldorf
[Diseldorfas Federālās zemes augstākajā tiesā], kura nolēma apturēt lietas izskatīšanu un uzdot Tiesai šādu jautājumu:
“Vai Konvencijas [..] 16. panta 4. punkts ir interpretējams tādējādi, ka šī norma izņēmuma jurisdikciju to līgumslēdzēju valstu
tiesām, kur patenta deponēšana vai reģistrācija pieteikta, veikta vai kurā to uzskata par veiktu saskaņā ar starptautiskas
konvencijas noteikumiem, piešķir vienīgi saistībā ar tiesvedību (ar
erga omnes
iespaidu) par patenta atcelšanu vai tāpat arī saistībā ar tiesvedību, kuras priekšmets ir patenta spēkā esamība, ja atbildētājs
tiesvedībā par patenta pārkāpumu vai prasītājs tiesvedībā ar mērķi konstatēt, ka attiecīgais patents nav pārkāpts, iebildes
veidā apgalvo, ka patents nav spēkā vai ir atceļams, neatkarīgi no tā, vai tiesa, kurā iesniegts šīs prasības pieteikums,
uzskata, ka prasījums ir pamatots vai nē, un no tā, kurā brīdī tiesvedības laikā šī iebilde ir izvirzīta?”

Par prejudiciālo jautājumu
13     Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot Konvencijas 16. panta 4. punktā attiecībā uz patentiem paredzētās
izņēmuma jurisdikcijas piemērošanas apjomu. Tā jautā, vai šī norma attiecas uz visām tiesvedībām, kuras attiecas uz patenta
reģistrēšanu vai spēkā esamību, neatkarīgi no tā, vai šis jautājums ir izvirzīts prasības veidā vai ar iebildi, vai arī tā
ir piemērojama vienīgi tiesvedībās, kurās patenta reģistrācijas vai spēkā esamības jautājums tiek izvirzīts prasības veidā.
14     Šajā sakarā ir jāatgādina, ka jēdziens tiesvedība “attiecībā uz patentu reģistrāciju vai spēkā esamību”, kas ietverts Konvencijas
16. panta 4. punktā, ir uzskatāms par autonomu jēdzienu, kas vienveidīgi jāpiemēro visās līgumslēdzējās valstīs (1983. gada
15. novembra spriedums lietā 288/82
Duijnstee
,
Recueil
, 3663. lpp., 19. punkts).
15     Tiesa tātad lēma, ka par tiesvedību “attiecībā uz patenta reģistrāciju vai spēkā esamību” uzskatāmas tiesvedības attiecībā
uz patenta spēkā esamību, pastāvēšanu vai zaudēšanu vai par prioritātes tiesību pieprasīšanu saistībā ar agrāku iesniegšanu
(iepriekš minētais spriedums lietā
Duijnstee
, 24. punkts).
16     Ja turpretī tiesvedība neattiecas uz patenta spēkā esamību vai uz iesniegšanu, vai reģistrāciju un lietas dalībnieki nav šos
jautājumus apstrīdējuši, Konvencijas 16. panta 4. punkts šādu tiesvedību neaptver (iepriekš minētais spriedums lietā
Duijnstee
, 25. un 26. punkts). Tāds gadījums, piemēram, būtu prasība saistībā ar pārkāpumu, kurā netiek apšaubīta iespējami pārkāptā
patenta spēkā esamība.
17     Praksē tomēr patenta spēkā esamības jautājums bieži tiek izvirzīts, izvirzot iebildi saistībā ar prasību patenta pārkāpumu
ietvaros, atbildētājam vēloties ar atpakaļejošu spēku prasītājam liegt tiesības, uz kurām šis prasītājs atsaucas, un tā rezultātā
panākt pret viņu vērstās prasības noraidīšanu. Tāpat uz patenta spēkā neesamību var atsaukties, kā tas ir pamata prāvā, pamatojot
prasību, kuras mērķis ir konstatēt, ka patenta pārkāpums nav noticis, prasītājam vēloties pierādīt, ka atbildētājam nav nekādu
tiesību uz attiecīgo izgudrojumu.
18     Kā norādījusi Komisija, no Konvencijas 16. panta 4. punkta formulējuma nevar secināt, vai tajā paredzētais noteikums par jurisdikciju
attiecas tikai uz gadījumiem, kad patenta spēkā esamība ir izvirzīta prasībā, vai arī tā attiecas arī uz gadījumiem, kad šis
jautājums ir izvirzīts kā iebilde.
19     Konvencijas 19. pants, kurā dažu valodu redakcijās ir ietverta norāde uz tiesvedību, kura ir celta “pirmām kārtām”, neļauj
novērst šo neprecizitāti. Papildus faktam, ka šīs normas formulējuma skaidrība ir dažāda atkarībā no attiecīgās valodas redakcijas,
šī norma, kā norādījusi Komisija, nepiešķir jurisdikciju, bet vienīgi prasa, lai tiesa, kurā iesniegta prasība, pārbaudītu,
vai tai ir jurisdikcija, un noteiktos gadījumos pēc pašas ierosmes paziņotu, ka tai nav jurisdikcijas.
20     Šajos apstākļos Konvencijas 16. panta 4. punkts ir jāinterpretē saistībā ar tā mērķi un vietu Konvencijas vispārējā sistēmā.
21     Attiecībā uz izvirzīto mērķi ir jānorāda, ka Konvencijas 16. pantā paredzēto izņēmuma jurisdikcijas noteikumu mērķis ir, lai
jurisdikcija šajās tiesvedībās piekristu tiesām, kuras faktiski un juridiski ir saistītas ar attiecīgajām lietām.
22     Tādējādi izņēmuma jurisdikciju tiesvedībā, kas attiecas uz patentu reģistrāciju vai spēkā esamību, piešķiršanu tās līgumslēdzējas
valsts tiesām, kurā pieteikta vai veikta deponēšana vai reģistrācija, attaisno fakts, ka šīs tiesas ir vispiemērotākās, lai
lemtu lietās, kurās pats strīds attiecas uz patenta spēkā esamību vai deponēšanas vai reģistrācijas veikšanu (iepriekš minētais
spriedums lietā
Duijnstee
, 22. punkts). Tiesas līgumslēdzējā valstī, kuras teritorijā atrodas reģistri, piemērojot savas valsts tiesības, var lemt
par šajā valstī piešķirta patenta spēkā esamību un sekām. Šīs rūpes par pareizu tiesvedību kļūst vēl svarīgākas patentu jomā,
jo, ievērojot šīs jomas īpašo raksturu, vairākas līgumslēdzējas valstis ir izveidojušas īpašu tiesu aizsardzības sistēmu,
tā ka šie lietu veidi tiek izskatīti specializētās tiesās.
23     Šo izņēmuma jurisdikciju attaisno arī tas, ka patentu piešķiršana ietver valsts pārvaldes iesaistīšanos (šajā sakarā skat.
Ženāra [
Jenard
] ziņojumu par Konvenciju, OV 1979, C 59, 1., 36. lpp.)
24     Attiecībā uz 16. panta vietu Konvencijas vispārējā sistēmā būtu jānorāda, ka šajā pantā ietvertajiem noteikumiem par jurisdikciju
ir izslēdzošs un obligāts raksturs, kas ar īpašu iespaidu attiecas kā uz lietas dalībniekiem, tā uz tiesām. Lietas dalībnieki
nevar no tiem atkāpties, ne noslēdzot vienošanos par jurisdikcijas piešķiršanu (Konvencijas 17. panta ceturtā daļa), ne atbildētājam
brīvprātīgi ierodoties tiesā (Konvencijas 18. pants). Ja līgumslēdzējas valsts tiesā ir iesniegta prasība, kura pirmām kārtām
attiecas uz jautājumu, kurā jurisdikcija ir citas līgumslēdzējas valsts tiesai atbilstoši Konvencijas 16. pantam, tai pēc
pašas ierosmes jāpaziņo, ka tai nav jurisdikcijas (Konvencijas 19. pants). Uz spriedumu, kas neatbilst Konvencijas 16. panta
noteikumiem, neattiecas Konvencijā paredzētā atzīšanas un izpildes sistēma (Konvencijas 28. panta pirmā daļa un 34. panta
otrā daļa).
25     Ņemot vērā 16. panta 4. punkta vietu Konvencijas vispārējā sistēmā un izvirzīto mērķi, būtu jāuzskata, ka šajā normā paredzētā
izņēmuma jurisdikcija ir piemērojama neatkarīgi no tiesvedības formas, ja šajā tiesvedībā izvirzīts jautājums par patenta
spēkā esamību – vai nu prasībā, vai kā iebilde, vai nu iesniedzot prasības pieteikumu, vai vēlākā tiesvedības stadijā.
26     Pirmkārt, ļaujot tiesai, kurā iesniegts prasības pieteikums saistībā ar pārkāpumu vai, lai konstatētu, ka nav noticis patenta
pārkāpums, pakārtoti konstatēt attiecīgā patenta spēkā neesamību, tiktu iedragāts Konvencijas 16. panta 4. punktā paredzētā
noteikuma par jurisdikciju saistošais spēks.
27     Faktiski, lai gan lietas dalībnieki nevar atsaukties uz Konvencijas 16. panta 4. punktu, prasītājs varētu, tikai formulējot
savu prasības pieteikumu, apiet šajā pantā paredzētā noteikuma par jurisdikciju obligāto raksturu.
28     Otrkārt, šādi radītā iespēja apiet Konvencijas 16. panta 4. punktu izraisītu iespējamo tiesu, kam piekrīt jurisdikcija, skaita
palielināšanos un iespaidotu Briseles konvencijā paredzēto noteikumu par jurisdikciju iepriekš paredzamību, un tādējādi iedragātu
tiesiskās drošības principu, kas ir Konvencijas pamatā (skat. 2002. gada 19. februāra spriedumu lietā C‑256/00
Besix
,
Recueil
, I‑1699. lpp., 24.–26. punkts; 2005. gada 1. marta spriedumu lietā C‑281/02
Owusu
, Krājums, I‑1383. lpp., 41. punkts, un 2006. gada 13. jūlija spriedumu lietā C‑539/03
Roche Nederland
u.c., Krājums, I‑6535. lpp., 37. punkts).
29     Treškārt, Konvencijas sistēmas ietvaros pieļaujot lēmumus, kuros citas tiesas, nevis tiesas valstī, kurā izsniegts attiecīgais
patents, pakārtoti lemtu par šī patenta spēkā esamību, arī palielinātu pretrunīgu spriedumu risku, kuru Konvencija īpaši cenšas
novērst (šajā sakarā skat. 1994. gada 6. decembra spriedumu lietā C‑406/92
Tatry
,
Recueil
, I‑5439. lpp., 52. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Besix
, 27. punkts).
30
LuK
un Vācijas valdības izvirzītais arguments, ka saskaņā ar Vācijas tiesībām tāda lēmuma sekas, kurā pakārtoti lemts par patenta
spēkā esamību, aprobežojas ar lietas dalībniekiem tiesvedībā, nav pienācīga atbilde uz šo risku. Sekas, kas rodas šāda lēmuma
rezultātā, faktiski ir paredzētas valsts tiesībās. Tomēr vairākās līgumslēdzējās valstīs lēmumam atcelt patentu ir
erga omnes
sekas. Tāpēc, lai novērstu pretrunīgu lēmumu risku, ir jāierobežo valstu tiesu, izņemot to valsti, kurā izsniegts patents,
jurisdikcija pakārtoti lemt par ārvalstī izsniegta patenta spēkā esamību, aprobežojot to ar tiem gadījumiem, kad saskaņā ar
piemērojamajām valsts tiesībām šāda pieņemamā lēmuma sekas ir ierobežotas un attiecas tikai uz lietas dalībniekiem tiesvedībā.
Šāds ierobežojums tomēr radītu izkropļojumus, tādējādi iedragājot no Konvencijas līgumslēdzējām valstīm un attiecīgajām personām
izrietošo tiesību un pienākumu vienlīdzību un vienveidīgumu (iepriekš minētais spriedums lietā
Duijnstee
, 13. punkts).
31     Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz iesniegto jautājumu ir sniedzama atbilde, ka Konvencijas 16. panta 4. punkts ir
interpretējams tādējādi, ka tajā paredzētais noteikums par izņēmuma jurisdikciju attiecas uz visām tiesvedībām, kas saistītas
ar patentu reģistrāciju un spēkā esamību, neatkarīgi no tā, vai šis jautājums ir izvirzīts prasībā vai kā iebilde.

Par tiesāšanās izdevumiem
32     Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, izņemot minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumus, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
16. panta 4. punkts 1968. gada 27. septembra Konvencijā par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās,
kas pēdējo reizi grozīta ar 1996. gada 29. novembra Konvenciju par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas
Karalistes pievienošanos, ir interpretējams tādējādi, ka tajā paredzētais noteikums par izņēmuma jurisdikciju attiecas uz
visām tiesvedībām, kas saistītas ar patentu reģistrāciju vai spēkā esamību, neatkarīgi no tā, vai šis jautājums ir izvirzīts
prasībā vai kā iebilde.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.