CELEX: 62007CJ0430
2000/764/EK határozat
Szarvasmarhák szivacsos agyvelőbántalmának járványügyi megfigyelése és vizsgálata
2777/2000/EK rendelet
Piactámogatási intézkedések
Állat-egészségügyi intézkedések
A Közösség hozzájárulása a tesztek költségei egy részének finanszírozásához
85/73/EGK irányelv
A tagállamok azon lehetősége, hogy a költségeknek a Közösség által át nem vállalt részét a húsok vizsgálatának fedezésére szolgáló nemzeti díjak vagy a járványos állatbetegségek elleni küzdelemre fordított díjak kiszabása útján finanszírozzák

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2001. január 19-i 111/2001/EK bizottsági rendelettel (
HL L 19., 11. o.
) módosított, a marhahúspiacra alkalmazandó rendkívüli támogatási intézkedések elfogadásáról szóló [nem hivatalos fordítás], 2000. december 18-i 2777/2000/EK bizottsági rendelet (
HL L 321., 47. o.
; a továbbiakban: 2777/2000 rendelet) 2. cikkének értelmezésére, az említett 2. cikk (2) bekezdésének érvényességére, valamint az 1996. június 26-i 96/43/EK tanácsi irányelvvel (
HL L 162., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 2. kötet, 212. o.) módosított és egységes szerkezetbe foglalt, a 89/662/EGK, 90/425/EGK, 90/675/EGK és 91/496/EGK irányelvek szerinti állat-egészségügyi ellenőrzések finanszírozásáról szóló, 1985. január 29-i 85/73/EGK tanácsi irányelv (
HL L 32., 14. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 6. kötet, 161. o.; a továbbiakban: 85/73 irányelv) 5. cikke (4) bekezdése második albekezdésének értelmezésére vonatkozik.
A kérelmet az Exportslachterij J. Gosschalk & Zoon BV (a továbbiakban: Gosschalk) és a Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (a továbbiakban: holland mezőgazdasági, környezetvédelmi és élelmiszer-minőségügyi miniszter) közötti jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya a Gosschalk üzemében a 30 hónaposnál idősebb szarvasmarhák vonatkozásában 2001 májusa és decembere között elvégzett szarvasmarha szivacsos agyvelőbántalom (a továbbiakban: BSE) tesztek finanszírozása.
Jogi háttér
A közösségi szabályozás
Az 1995. június 22-i 95/23/EK tanácsi irányelvvel (
HL L 243., 7. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 224. o.) módosított, a friss hús Közösségen belüli kereskedelmét érintő egészségügyi problémákról szóló, 1964. június 26-i 64/433/EGK tanácsi irányelv (HL 1964. 121., 2012. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 1. kötet, 34. o.; a továbbiakban: 64/433 irányelv) I. mellékletének VI. fejezete ekként rendelkezik a „levágást megelőző vágóhídi élőállat-vizsgálatokat” illetően:
„[…]
27.
A vizsgálatnak meg kell határoznia, hogy:
a)
az állatok szenvednek-e olyan betegségben, amely emberekre és állatokra átvihető, vagy mutatnak-e olyan tüneteket vagy olyan általános állapotban vannak-e, amely arra utal, hogy ilyen betegség előfordulhat;
[…]”
A 85/73 irányelv 1. cikke ekként rendelkezik:
„A tagállamok az A. melléklet rendelkezéseivel összhangban biztosítják az ott felsorolt termékek vizsgálata és ellenőrzése során felmerült költségek fedezésére szolgáló közösségi díj beszedését, beleértve azokat az ellenőrzéseket is, melyek célja a vágóhidakon az állatok védelmének a 93/119/EGK irányelv követelményei szerinti biztosítása.”
A 85/73 irányelv 4. cikke előírja:
„(1)   A közösségi díjakat szabályozó rendelkezések elfogadásáig a tagállamok biztosítják az 1., a 2. és a 3. cikkben nem szabályozott vizsgálatok és ellenőrzések finanszírozását.
(2)   Az (1) bekezdés szerinti célra a tagállamok nemzeti díjakat számolhatnak fel a közösségi díjakkal kapcsolatban elfogadott elvekkel összhangban.”
Az említett irányelv 5. cikke kimondja:
„(1)   A közösségi díjakat olyan mértékben kell megállapítani, ami fedezi az illetékes hatóság 1., 2. és 3. cikk szerinti vizsgálatok és ellenőrzések során felmerülő költségeit a következők tekintetében:
—
a vizsgálati szerv bér- és társadalombiztosítási költségei,
—
a vizsgálatok és az ellenőrzések során felmerülő adminisztratív költségek, amelyek magukban foglalhatják az ellenőrök szakmai továbbképzésének költségeit is.
(2)   Az ezen irányelvben szabályozott díjak sem közvetlen, sem közvetett visszatérítése nem engedélyezett. Az egyes tagállamok által az A., B. és C. mellékletekben szereplő átalánydíj esetleges alkalmazása az egyedi esetek elbírálásakor nem minősül közvetett visszatérítésnek.
(3)   A tagállamok akkor jogosultak a közösségi díjak mértékét meghaladó díjat kiszabni, ha a kiszabott díj összege nem haladja meg a vizsgálat tényleges költségét.
(4)   […]
Ez az irányelv nem érinti a tagállamok jogát a járványos és fertőző állatbetegségek elleni küzdelemre fordított díjak kiszabására.”
A 85/73 irányelv A. mellékletének a 64/433/EGK, a 71/118/EGK, a 91/495/EGK és a 92/45/EGK irányelv hatálya alá tartozó húsra alkalmazandó díjakról szóló I. fejezete szerint:
„Az 1. cikkben említett díj az 5. cikk (1) bekezdésével összhangban a következők szerint kerül megállapításra:
(1)
A 4. és az 5. pont rendelkezéseinek sérelme nélkül a tagállamok a vágással kapcsolatos ellenőrzési költségek címén a következő átalánydíjakat számítják fel:
a)
marha- és borjúhús:
—
kifejlett szarvasmarhák: 4,5 [euró] egyedenként,
—
fiatal szarvasmarhák: 2,5 [euró] egyedenként;
[…]”
A fertőző szivacsos agyvelőbántalmak járványügyi megfigyeléséről és a 94/474/EK határozat módosításáról szóló [nem hivatalos fordítás], 1998. április 23-i 98/272/EK bizottsági határozat (
HL L 122., 59. o.
) a mellékletében meghatározott feltételek mellett többek között egy olyan éves megfigyelési program bevezetésére kötelezte a tagállamokat, amely az állatok megbetegedése újabb eseteinek jelzésére szolgál.
A 2000. június 5-i 2000/374/EK bizottsági határozattal (
HL L 135., 27. o.
) módosított 98/272 határozat a IV. A. mellékletében átveszi a három tesztet, amelyek az állatok fertőző szivacsos agyvelőbántalmának vizsgálatához a betegség klinikai szakaszában kiváló érzékenységgel és specifikussággal rendelkeznek.
Az említett melléklet szerint az említett vizsgálatra tekintettel elismert módszerek a következők:
„(1)
Western blot eljáráson alapuló immunoblot vizsgálat a proteáz-rezisztens PrPRes fragmentum kimutatására (Prionics Check teszt).
(2)
Kemilumineszcens ELISA teszt, amely magában foglal egy extrakciós módszert és egy ELISA eljárást, megnövelt kemilumineszcens képességű reagens felhasználásával (Enfer teszt).
(3)
Szendvics (indirekt IF) módszer PrPRes kimutatására denaturálási és koncentrációs lépéseket követően (CEA-teszt)”.
A 2001. január 1-jétől alkalmazandó, a szarvasmarhafélék szivacsos agyvelőbántalom szempontjából történő vizsgálatáról, valamint a 98/272 határozat IV. mellékletének naprakésszé tételéről szóló 2000/764/EK határozat módosításáról szóló [nem hivatalos fordítás], 2000. december 29-i 2001/8/EK bizottsági határozat (HL 2001. L 2., 28. o., és – 2001-es helyesbítés –
HL L 31., 23. o.
) értelmében a 98/272 határozat IV. A. mellékletének 3. pontjában szereplő a CEA-teszt elnevezése „Bio-Rad” tesztre módosult, és a francia nyelvű változatban az említett IV. A. melléklet megjelölése e IVa. mellékletére módosult.
A marha- és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló, 1999. május 17-i 1254/1999/EK tanácsi rendelet (
HL L 160., 21. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 339. o.) 38. cikke előírja:
„(1)   Ha a Közösség piacán lényeges áremelkedést vagy áresést regisztrálnak, és ez a helyzet vélhetően folytatódni fog, megzavarva vagy zavarral fenyegetve a piacot, meg lehet tenni a szükséges intézkedéseket.
(2)   E cikk részletes alkalmazási szabályait a 43. cikkben leírt eljárás szerint a Bizottság fogadja el.”
A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1999. május 17-i 1258/1999/EK tanácsi rendelet (
HL L 160., 103. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 414. o.) 1. cikke kimondja:
„[…]
(2)   Az [Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap] Garanciarészlege finanszírozza:
[…]
b)
a mezőgazdasági piac stabilizálását célzó intervenciót;
[…]
d)
a Közösségnek a meghatározott állat-egészségügyi intézkedésekhez, állat-egészségügyi ellenőrző intézkedésekhez, továbbá az állatbetegségek felszámolására és monitoringjára irányuló programokhoz (állat-egészségügyi intézkedések), valamint a növény-egészségügyi intézkedésekhez nyújtott pénzügyi hozzájárulását;
[…]”
Az 1258/1999 rendelet 3. cikke szerint:
„[…]
(2)   Az 1. cikk (2) bekezdésének d) pontja alapján finanszírozni kell a közösségi szabályoknak megfelelően vállalt állat- és növény-egészségügyi intézkedéseket.
[…]”
A 2001/8 határozattal módosított, a szarvasmarhafélék szivacsos agyvelőbántalom szempontjából történő vizsgálatáról és a 98/272 határozat módosításáról szóló [nem hivatalos fordítás], 2000. november 29-i 2000/764/EK bizottsági határozat (
HL L 305., 35. o.
) az 1. cikkében előírja:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy minden olyan 30 hónaposnál idősebb szarvasmarhát:
—
amely esetében a 64/433[…] irányelv 2. cikkének n) pontjában meghatározott »különleges kényszervágásra« kerül sor, vagy
—
amelyet a 64/433 irányelv I. melléklete VI. fejezete 28. pontja c) alpontjának rendelkezései szerint vágtak le,
2001. január 1-jétől a 98/272[…] határozat IVa. mellékletében meghatározott gyorstesztek egyikével vizsgálnak meg.
A jelen bekezdés rendelkezései az első albekezdésben meghatározott azon állatokra is vonatkoznak, amelyeket a […] 2777/2000 rendeletnek megfelelően a megsemmisítésük céljából vásároltak fel.
(2)   A tagállamok biztosítják, hogy a [30] hónaposnál idősebb és a mezőgazdasági üzemekben vagy szállítás közben elpusztult, de nem emberi fogyasztás céljára levágott szarvasmarhákat 2001. január 1-jétől a 98/272[…] határozat I. melléklete A. részének rendelkezései szerint megvizsgálják.
(3)   A tagállamok biztosítják, hogy legkésőbb 2001. július 1-jétől minden [30] hónaposnál idősebb, emberi fogyasztás céljára rendes vágással levágott szarvasmarhát a 98/272[…] határozat IV[a]. mellékletének elismert gyorstesztek egyikével megvizsgálják.
[…]” [nem hivatalos fordítás]
A 2000/764 határozatot 2001. július 1-jével hatályon kívül helyezte a 999/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet III., X. és XI. mellékletének az egyes fertőző szivacsos agyvelőbántalmak járványügyi megfigyelése és vizsgálata tekintetében történő módosításáról szóló, 2001. június 22-i 1248/2001/EK bizottsági rendelet (
HL L 173., 12. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 32. kötet, 450. o.).
A tagállamok által a 2001-es évre vonatkozóan előterjesztett, a BSE ellenőrzésére irányuló programok jóváhagyásáról, valamint a Közösség által nyújtandó pénzügyi hozzájárulása összegének megállapításáról szóló [nem hivatalos fordítás], 2000. november 30-i 2000/773/EK bizottsági határozat (
HL L 308., 35. o.
) 12. cikke jóváhagyta a Holland Királyság által előterjesztett programot, és maximálisan 1260000 euróban határozta meg a Közösség pénzügyi hozzájárulását ezen tagállam esetében.
A 2000/773 határozat 17. cikke előírja:
„A Közösség által nyújtott pénzügyi hozzájárulás – a 2–16. cikkben jóváhagyott programokban előírt intézkedéseken kívül – fedezi a 2000/764[…] határozat 1. cikke (3) bekezdésének megfelelően elvégzett teszteket azzal a feltétellel, hogy az a tagállam, amely a teszteket elvégezte, legkésőbb 2001. június 15-ig a Bizottság elé terjeszti a módosított programot.” [nem hivatalos fordítás]
A 2000/773 határozat 18. cikke előírja:
„A Közösség pénzügyi hozzájárulása a 2–16. cikkben jóváhagyott programokban a 2000/764[…] határozat 1. cikkének (1) és (2) bekezdésében említett állatokon 2001. január 1-je és december 31. között elvégzett tesztekhez szükséges tesztkészletek és reagensek (hozzáadottérték-adó [a továbbiakban: HÉA] nélkül számított) vételárának 100%-ában, tesztenként legfeljebb 30 euróban kerül meghatározásra.” [nem hivatalos fordítás]
A 2777/2000 rendelet (1)–(3) preambulumbekezdése kimondja:
„(1)
A [BSE] újabb eseteinek megjelenését követően a marha- és borjúhús fogyasztói bizalmának elvesztése miatt a marha- és borjúhús közösségi piaca jelenleg mély válságban van. A közelmúltban a fogyasztás és a termelés korábban nem tapasztalt szintre süllyedt, ami a termelési árak jelentős csökkenésével járt. […] Ezen körülmények között az […] 1254/1999 rendelet 38. cikkének (1) bekezdése a marha- és borjúhús piac számára rendkívüli támogatási intézkedések elfogadását írja elő a piac egyensúlyának helyreállítása céljából. Ezen intézkedések egyikének azon szabályozásnak kell lennie, amely felvásárlási szabályozás alapján – amely az állatok megsemmisítésével végződik – előírja azon állatoknak a hústermelésből való kivonását, amelyek jelentős piaci többlethez vezethetnek.
(2)
A 2000/764[…] határozat a [30] hónaposnál idősebb állatok BSE-vizsgálatára vonatkozóan sajátos szabályokat, többek között ezen vizsgálat céljára elismert módszereket vezet be. Ezen határozatnak megfelelően legkésőbb 2001. július 1-jétől az emberi fogyasztás céljából rendes vágásra szánt valamennyi [30] hónaposnál idősebb állat esetében el kell végezni a BSE-tesztet. Ezen időpontig az ilyen korú állatok közül a piacról főként azokat kell kivonni, amelyeken a levágás során nem végezték el a BSE-tesztet, és a Közösségben, valamint a harmadik országokban emberi fogyasztásra csak azon állatokból származó húst lehet engedélyezni, amelyek esetében a teszt negatív eredménnyel zárult.
(3)
A marha- és borjúhúspiac helyzetének gyors javulása érdekében ezen idő alatt a [30] hónaposnál idősebb állatok esetében ösztönözni kell az önkéntes vizsgálatot. Ebből következően el kell fogadni az előírt tesztek közösségi társfinanszírozására vonatkozó rendelkezéseket, biztosítva, hogy a közösségi költségvetés által finanszírozott kettős kifizetésre ne kerülhessen sor.” [nem hivatalos fordítás]
A 2777/2000 rendelet 2. cikke szerint:
„(1)   A [30] hónaposnál idősebb és a Közösség területén 2001. január 1-jét követően levágott szarvasmarha húsa emberi fogyasztás céljára a Közösségen belül csak akkor hozható forgalomba vagy az harmadik országba csak akkor exportálható, ha a 98/272[…] határozat [IVa.] melléklete szerinti, elismert BSE-gyorsteszt negatív eredménnyel zárult.
(2)   A Közösség hozzájárul az (1) bekezdésben meghatározott tesztek finanszírozásához. A Közösség pénzügyi hozzájárulása a 2000/764[…] határozat 1. cikkének (3) bekezdése szerinti kötelező tesztprogram hatálybalépését és mindenesetre 2001. július 1-jét megelőzően levágott állatokon elvégzendő tesztekhez szükséges tesztkészletek és reagensek (HÉA nélkül számított) vételárának 100%-a, tesztenként legfeljebb 15 euró.
A társfinanszírozás nem terjed ki azokra a tesztekre, amelyeket:
—
a 2000/764[…] határozat 1. cikkének (1) bekezdésében meghatározott állatokon,
—
a jelen rendelet 3. cikkének (3) bekezdése szerinti felvásárlási szabályozás hatálya alá tartozó állatokon
végeztek.
A tagállamok megteszik a közösségi költségvetést terhelő kettős kifizetések elkerüléséhez szükséges intézkedéseket.” [nem hivatalos fordítás]
A 2777/2000 rendelet 3. cikke előírja:
„(1)   A tagállamok a levágás és teljes megsemmisítés céljából minden olyan [30] hónaposnál idősebb és a 2. cikk (1) bekezdésében meghatározott tesztnek alá nem vetett állatot felvásárolnak, amelyet a termelők vagy azok meghatalmazottai vásárlásra felajánlanak.
[…]
(4)   Azokat a tagállamokat, amelyek a Bizottság felé igazolják, hogy a [30] hónaposnál idősebb állatok rendes vágása esetén megfelelő kapacitással rendelkeznek a 2. cikk (1) bekezdése szerinti tesztek elvégzésére, a Bizottság az 1254/1999 […] rendelet 43. cikke szerinti eljárásban – amennyiben nem fogadnak el a (3) bekezdés értelmében vett határozatot – felhatalmazhatja az (1) bekezdésben meghatározott felvásárlási szabályozás alkalmazásának felfüggesztésére.
[…]” [nem hivatalos fordítás]
A 11. cikkének megfelelően a 2777/2000 rendelet 2001. január 1-jétől2001. június 30-ig volt alkalmazható.
A Bizottság a 2777/2000 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése alapján 2001. január 3-án elfogadta a 2777/2000/EK rendelet keretében Dániára és Hollandiára vonatkozóan megalkotott, marha- és borjúhús ágazatot érintő egyedi intézkedésekről szóló [nem hivatalos fordítás] 2001/3/EK határozatot (
HL L 1., 23. o.
), amely szerint:
„[…] Hollandia jogosult a […] 2777/2000 rendeletben előírt felvásárlási szabályozás alkalmazásának felfüggesztésére.”
A nemzeti szabályozás
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az állam által végzett állat-egészségügyi ellenőrzésről szóló, 1920. március 26-i törvény (Wet van 26 maart 1920, houdende bepalingen tot regeling van het Veeartsenijkundig Staatstoezicht, [a továbbiakban: állat-egészségügyi ellenőrzésről szóló törvény]) 68. §-a (1) bekezdésének az alapügy időpontjában alkalmazandó változata értelmében tilos friss húst exportálni, az exportot megkísérelni, azt az export céljából szállításra átadni, kivéve ha az áru a miniszter által elrendelt szabályokkal összhangban egy vagy több olyan jelzéssel vagy irattal van ellátva, amelyet hatósági határozattal elrendelt vizsgálat alapján helyeztek el, illetőleg állítottak ki, és amely igazolja a miniszter exportra vonatkozó követelményeinek tiszteletben tartását.
Ezen törvény 73. §-a szerint az említett törvény 68. és 69. §-a értelmében vett hatósági határozat alapján elvégzett vizsgálat esetén a vizsgálat költségeit a miniszter által megállapított díjszabás szerint kell megtéríteni.
Az állat-egészségügyi ellenőrzésről szóló törvény 68. §-ának (1) bekezdésében meghatározott követelményeket a friss hús és a húskészítmények exportjára vonatkozó 1985. évi szabályozás (Regeling uitvoer vers vlees en vleesbereidingen 1985) alakította ki. Ezen szabályozást 2000. december 21-én a 2000/764 határozat végrehajtása érdekében módosították.
Az említett szabályozás 2. §-a (1) bekezdésének y) pontja úgy rendelkezik, hogy a hús nem származhat olyan 30 hónaposnál idősebb szarvasmarháktól, amelyeken nem végeztek el valamely elismert BSE-tesztet, vagy amelyek esetében a teszt pozitív eredménnyel zárult.
A jelen ítélet 27. pontjában említett módosítás indokolása a 2777/2000 rendeletet illetően kifejti:
„Az a tény, hogy Hollandia megfelelő kapacitással rendelkezik a tesztek elvégzésére, azzal a következménnyel jár, hogy Hollandia esetében nem kell alkalmazni a marha- és borjúhúspiacra alkalmazandó rendkívüli támogatási intézkedések elfogadásáról szóló európai bizottsági rendeletet. Ez a szabályozás kötelező elvként előírja az összes 30 hónaposnál idősebb olyan szarvasmarha felvásárlását, amelyen nem végezték el a BSE-tesztet. Mivel Hollandia ténylegesen kapacitással rendelkezik arra, hogy az összes 30 hónaposnál idősebb szarvasmarhán elvégezze az említett tesztet, az összes nem tesztelt szarvasmarha felvásárlása nem indokolt.” [nem hivatalos fordítás]
A hús és a húskészítmények vizsgálatának díjszabására vonatkozó 1993. évi szabályozásban (Regeling tarieven keuring vlees en vleesprodukten 1993) szerepelnek az állat-egészségügyi ellenőrzésről szóló törvény 73. §-ában meghatározott megtérítendő díjak.
A holland kormány által előterjesztett észrevételekből következik, hogy ezen szabályozás alapján a 2001. január 1-jétől április 1-jéig tartó időszak során a tesztkészletek és reagensek finanszírozásához nyújtott – a tesztenként legfeljebb 15 euró közösségi hozzájárulástól eltekintve – teljes egészében a nemzeti hatóságok viselték a BSE-tesztek költségeit. 2001. április 1-jétől ezen tesztekért a hús és a húskészítmények vizsgálatának díjszabására vonatkozó szabályozás 3b. cikke szerint egyedenként 70,00 NLG (31,76 euró) összegű díjat szabtak ki. 2002. január 1-jétől teljes egészében a gazdasági szereplőkre hárult az előírt tesztek költsége. A BSE-gyorsteszt teljes költsége egyedenként átlagosan 198,35 NLG-t (90 euró) tett ki. Ez az összeg fedezi a minták anyagának, begyűjtésének és szállításának, valamint a tesztek elvégzésének költségeit.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2001 májusa és decembere között a Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (országos állat- és húsvizsgálati szolgálat) az exportra szánt húsok ellenőrzése keretében számos BSE-gyorstesztet végzett el a Gosschalk gazdaságában a 30 hónaposnál idősebb szarvasmarhákon.
A 2002 februárja és áprilisa között a holland hatóságok a Gosschalkhoz intézett számlák útján a Gosschalkot BSE-tesztenként 31,76 euró, összesen 1681279,12 eurós díj megfizetésére szólították fel, amelyből 92675,68 euró a 2001 májusa és júniusa során elvégzett tesztekre vonatkozott.
Ezen számlákkal szemben a Gosschalk panaszt terjesztett elő, amelyet elutasítottak. Ezt követően a Rechtbank Zutphen előtt előterjesztett keresetében előterjesztett ezen panaszokat elfogadhatatlannak nyilvánították, mivel ezen bíróság álláspontja szerint az említett számlák nem minősülnek keresettel megtámadható közigazgatási határozatoknak.
2004 májusában a Gosschalk a Rechtbank Zutphen határozatával szemben fellebbezéssel élt a Raad van State előtt, amely a 2004. november 3-i határozatában megállapította, hogy a fellebbezés megalapozott, hatályon kívül helyezte a megtámadott ítéletet, és az ügyet a Rechtbank Zutphen elé visszautalta. A Rechtbank Zutphen a 2005. november 17-i határozatában megállapította, hogy a Gosschalk keresete nem megalapozott, és elutasította a kártérítés iránti kérelmét.
A Gosschalk ez utóbbi határozattal szemben fellebbezéssel élt a Raad van State előtt, amely felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából előterjesztette a 2001 májusában és júniusában elvégzett BSE-teszteket illetően az első, második, harmadik és negyedik kérdést, a 2001. május 1-jétől december 31-ig tartó időszak során elvégzett teszteket illetően az ötödik kérdést, amely kérdések szövege a következő:
„1)
A 2000/764[…] határozat 1. cikke (3) bekezdésének végrehajtása keretében elfogadott, a friss hús és a húskészítmények exportjára vonatkozó 1985. évi szabályozás alapján elvégzett, 2001 januárjától kötelező BSE-tesztek a 2777/2000 […] rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerinti teszteknek minősülnek-e?
2)
Ha igen: A 2777/2000 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése az 1258/1999 […] rendelet 1. cikke (2) bekezdésének b) pontja szerinti, a marha- és borjúhúspiac stabilizálását célzó intervenciónak (piactámogatásnak) vagy e rendelkezés d) pontja szerinti, meghatározott állat-egészségügyi intézkedésnek tekintendő-e, vagy az egyidejűleg minősül ilyen intervenciónak és ilyen intézkedésnek?
3)
Ha a kérdéses intézkedés piactámogatásnak (is) minősül, ebből arra kell-e következtetni, hogy a Bíróság által a C-239/01. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 30-án hozott ítéletében (
EBHT 2003., I-10333. o.
) kialakított ítélkezési gyakorlatra tekintettel az elvégzett tesztek kizárólag a Közösség által finanszírozandók, és ezért a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése annyiban, amennyiben kimondja, hogy a BSE-tesztek költségeit a Közösség csak részben fedezi, az 1254/1999 rendeletbe való ütközésre tekintettel érvénytelen?
4)
Amennyiben a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése érvényes, ellentétes-e ezzel a rendelettel, hogy a tagállamok a BSE-tesztek elvégzéséhez kapcsolódó költségeket a gazdasági szereplőkre hárítják át?
5)
Úgy értelmezendő-e a […] 85/73[…] irányelv 5. cikke (4) bekezdésének második albekezdése, hogy ezzel az irányelvvel nem ellentétes, hogy az elvégzett BSE-tesztekhez kapcsolódó költségeket a tagállamok áthárítsák? Ha igen, mely követelményeknek kell az elvégzett BSE-tesztekhez kapcsolódó díjszabásnak megfelelnie?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
Az első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (1) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy ezen rendelkezés azokra a BSE-tesztekre vonatkozik, amelyeket Hollandiában a 2000/764 határozat 1. cikkének (3) bekezdését végrehajtó nemzeti jogszabály értelmében a 2001 májusa és júniusa során az emberi fogyasztás céljára rendes vágással levágott, 30 hónaposnál idősebb valamennyi szarvasmarha esetében kötelezően elvégeznek.
Ebben a vonatkozásban meg kell állapítani, hogy mind a 2000/764 határozat 1. cikke, mind a 2777/2000 rendelet 2. cikke úgy azonosítja az elismert BSE-gyorsteszteket, hogy azok megegyeznek azokkal, amelyeket a 98/272 határozat IVa. melléklete említ, azaz a „Prionics Check” teszt, az „Enfer” teszt és a „Bio-Rad” teszttel. Következésképpen technikailag ugyanazokról a tesztekről van szó.
Az e tesztek elvégzésére vonatkozó kötelezettség terjedelmét illetően hangsúlyozni kell, hogy egyrészt a 2000. november 29-én elfogadott és 2001. január 1-jétől alkalmazandó 2000/764 határozat 1. cikkének (3) bekezdéséből következik, hogy a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy minden 30 hónaposnál idősebb, emberi fogyasztásra szánt szarvasmarhát legkésőbb 2001. július 1-jétől az említett tesztek egyikével megvizsgálják.
Másrészt a 2000. december 18-án elfogadott és szintén 2001. január 1-jétől alkalmazandó 2777/2000 rendelet a tagállamok számára biztosította azt a lehetőséget, hogy vagy a BSE-tesztet végezzék el az előírt kor feltételét teljesítő, rendes vágásra szánt szarvasmarhákon, ha a szükséges kapacitással és technikai eszközökkel rendelkeznek, vagy vegyes rendszert hozzanak létre, amely az állatok megsemmisítésével végződő különleges felvásárlási szabályozásból és – a lehetőségeikhez mérten – a vizsgálatokból áll, amely a teszt negatív eredménye esetén lehetővé teszi a hús forgalomba hozatalát.
Az említett rendelet rendelkezéseiből következik, hogy a marha- és borjúhúspiac egyensúlyának helyreállításához való hozzájárulás és a fogyasztói bizalom növelése érdekében a 2001 májusának és júniusának megfelelő időszak során az alkalmazandó szabályozást illetően választási lehetőséget engedtek a tagállamoknak, azonban a választott rendszertől függetlenül valamennyi állat esetében, amelynek a húsát emberi fogyasztásra szánták, kötelezően el kellett végezni a BSE-tesztet.
Következésképpen annak meghatározása érdekében, hogy az említett időszak során Hollandiában kötelező jelleggel elvégzett tesztek a 2777/2000 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének értelmében vett teszteknek minősülnek-e, lényegtelen, hogy a tesztek elvégzésének kötelezettségét illetően a nemzeti jogalkotó úgy határozott-e, hogy 2001. január 1-jére előrehozza a 2000/764 határozat 1. cikke (3) bekezdésének alkalmazását – mivel az érintett tagállam a 2777/2000 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése értelmében jogosult volt a különleges felvásárlási szabályozás alkalmazásának felfüggesztésére –, vagy hogy ez a kötelezettség a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (1) bekezdéséből következik-e, amelyet olyan tagállamban alkalmaztak, amely – mivel nem rendelkezett az ahhoz szükséges kapacitással, hogy a tesztet az összes állat esetében elvégezze – alkalmazta az említett felvásárlási szabályozást is, ugyanis fogyasztás céljára kizárólag az a hús engedélyezhető, amely a három elismert teszt egyikén negatív eredményt ért el, és ez a három teszt technikailag azonos volt.
Ebből következően úgy kell válaszolni az első kérdésre, hogy a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy ezen rendelkezés vonatkozik azokra a BSE-tesztekre, amelyeket Hollandiában 2001 májusa és júniusa során az emberi fogyasztás céljára levágott, 30 hónaposnál idősebb szarvasmarhákból származó valamennyi hús esetében kötelezően elvégeztek.
A második és harmadik kérdésről
A második és a harmadik kérdéssel, amelyeket együtt kell megvizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság annak meghatározása érdekében, hogy kire hárul a BSE-tesztek finanszírozása, lényegében arra vár választ, hogy a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (1) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy a BSE-teszteken nem negatív eredményt elérő, 30 hónaposnál idősebb szarvasmarha húsa forgalomba hozatalára vonatkozó, 2001. január 1-jétől előírt tilalmat, az 1258/1999 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének b) pontjának értelmében vett, a marha- és borjúhúspiac stabilizálását célzó intervenciónak, vagy ezen 1. cikk (2) bekezdésének d) pontjának értelmében vett, meghatározott állat-egészségügyi intézkedésnek, vagy azt egyidejűleg intervenciónak és állat-egészségügyi intézkedésnek is kell tekinteni. Abban az esetben, ha az említett rendelkezés intervenciót vezet be, a kérdést előterjesztő bíróság arra is választ vár, hogy érvényes-e a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése, amennyiben azt írja elő, hogy a tesztek költségeit a Közösség csak részben finanszírozza.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból következik, hogy ezeket a kérdéseket a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre tekintettel terjesztették elő, amely ítéletben a Bíróság úgy határozott, hogy a marha- és borjúhúspiac stabilizálására szánt összes közösségi támogatási intézkedést kizárólag a Közösségnek kell finanszíroznia.
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a 2777/2000 rendeletet a Bizottság az 1254/1999 rendelet 38. cikke alapján fogadta el, amely cikk (2) bekezdése felhatalmazza a Bizottságot, hogy az ezen rendelet 43. cikkében előírt bizottsági eljárás alapján elfogadja a marha- és borjúhúspiac stabilizálásához szükséges részletes alkalmazási szabályokat.
A 2777/2000 rendelet számos intézkedést írt elő a marha- és borjúhúspiac helyzetének gyors javulásának elérése érdekében, amely piac a 2000-es év végén a fogyasztói bizalom elvesztése miatt mély válságban volt.
Először is, az (1) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a piacon a jelentős többlet megjelenésének megelőzése érdekében a 2777/2000 rendelet az 1254/1999 rendelet 38. cikkének (1) bekezdése alapján a marha- és borjúhúspiac esetében rendkívüli támogatási intézkedést vezetett be ezen piac egyensúlyának helyreállítása céljából.
Ugyanis a 2777/2000 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok bizonyos körülmények között a levágás és teljes megsemmisítés céljából minden olyan BSE-tesztnek alá nem vetett állatot kötelesek voltak felvásárolni, amelyet a termelők vásárlásra felajánlanak, kivéve a 2000/764 határozat 1. cikke (1) bekezdésének első francia bekezdésében meghatározott állatokat, amelyeknél a BSE-tesztet minden esetben elvégezték. Kitűnik azonban a 2000/764 határozat 1. cikke (1) bekezdésének második albekezdéséből, hogy ha az életkor feltételének eleget tesznek, a megsemmisítés céljából felvásárolt állatokon is el kell végezni a tesztet.
Másodszor a 2777/2000 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének megfogalmazásából következik, hogy 2001. január 1-jére előrehozták azt az időpontot, amikortól az elismert BSE-gyorstesztnek negatív eredménnyel kell zárulnia ahhoz, hogy a 30 hónaposnál idősebb és a Közösség területén levágott szarvasmarha húsát emberi fogyasztás céljára forgalomba lehessen hozni a Közösségen belül vagy exportálni lehessen harmadik országba.
Harmadszor a 2777/2000 rendelet (3) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az érintett időszak során, azaz 2001. január 1-je és június 30-a között, a tagállam általi felvásárlás szabályának alternatívájaként az önkéntes vizsgálat ösztönzése érdekében ezen rendelet 2. cikkének (2) bekezdése előírta a BSE-tesztek közösségi társfinanszírozását, és a pénzügyi hozzájárulást a tesztkészletek és reagensek beszerzésére fordított, HÉA nélkül számított költségek 100%-ában, tesztenként legfeljebb 15 euróban határozta meg.
Negyedszer a 2777/2000 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése, tekintettel ez utóbbi egyik céljára – azaz hogy 2001. január 1-jétől a 30 hónaposnál idősebb szarvasmarha húsa emberi fogyasztás céljára csak akkor engedélyezhető, ha a BSE-teszt negatív eredménnyel zárult –, azon tagállamokat, amelyek a 30 hónaposnál idősebb állatok rendes vágása esetén a tesztek elvégzésére megfelelő kapacitással rendelkeznek, felhatalmazta az említett 3. cikk (1) bekezdésében előírt különleges felvásárlási szabályozás felfüggesztésére.
Mindazonáltal ehhez hozzá kell fűzni azt, hogy az a tény, hogy a 2777/2000 rendeletet az 1254/1999 rendelet 38. cikkének (1) bekezdése alapján fogadták el, nem jelenti azt, hogy az abban előírt összes intézkedés az 1258/1999 rendelet 1. cikke (2) bekezdése b) pontjának értelmében vett valamelyik mezőgazdasági piac – a jelen esetben a marha- és borjúhúspiac – stabilizálását célzó intervenciónak minősül.
Ugyanis egyrészt a 2777/2000 rendelet (1) preambulumbekezdése kizárólag az állatok megsemmisítésével végződő különleges felvásárlási szabályozást illetően hivatkozik az 1254/1999 rendelet 38. cikkének (1) bekezdésére.
Másrészt a 2777/2000 rendelet (2) preambulumbekezdéséből, valamint e rendelet 2. cikkéből kitűnik, hogy az állatok piacról való kivonását, amely az említett különleges felvásárlási szabályozás határozott meg, a 2000/764 határozattal létrehozott, a BSE-vizsgálatra vonatkozó sajátos szabályokkal és a 98/272 határozatban a vizsgálat céljából előírt elismert módszerekkel együtt kellett alkalmazni.
Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy a Közösségben a BSE megfigyelése és felszámolása érdekében a 2000/764 határozat, amelyet amint az a preambulumából kitűnik, többek között a belső piac megvalósításának céljával a Közösségen belüli kereskedelemben alkalmazható állat-egészségügyi ellenőrzésekről szóló, 1989. december 11-i 89/662/EGK tanácsi irányelv (
HL L 395., 13. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 9. kötet, 214. o.) alapján fogadtak el, előírta, hogy 2001-ben a 30 hónaposnál idősebb szarvasmarhákon két időbeli szakaszra osztva el kell végezni a 98/272 határozat IVa. mellékletében említett egyik elismert gyorstesztet.
Így a 2000/764 határozat 1. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint az első szakasz, amely 2001. január 1-jén kezdődött, az összes 30 hónaposnál idősebb szarvasmarhára vonatkozott, amelyeket különleges kényszervágásra ajánlottak fel, beleértve azokat is, amelyeket a 2777/2000 rendeletnek megfelelően a megsemmisítés céljából vásároltak fel, vagy amelyek a vágás folyamán klinikai tüneteket mutattak, valamint a mezőgazdasági üzemben elpusztult állatok véletlenszerűen kiválasztott mintáját.
A második szakasz, amelyet főszabály szerint legkésőbb 2001. július 1-jéig végre kellett hajtani, a 2000/764 határozat 1. cikkének (3) bekezdése szerint az életkor feltételét úgyszintén teljesítő, az emberi fogyasztás céljából rendes vágásra szánt összes szarvasmarhára vonatkozott.
Következésképpen a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése mindössze előrehozta 2001. január 1-jére a 2000/764 határozat által 2001. július 1-jére rögzített azon időpontot, amelytől kezdődően a 30 hónaposnál idősebb, a Közösségben emberi fogyasztás céljából levágott összes szarvasmarha esetében el kellett végezni a 98/272 határozat IVa. mellékletében meghatározott BSE-tesztek egyikét, és csak az említett teszteken negatív eredményt elérő húsok forgalomba hozatala volt engedélyezhető.
Ebből következik, hogy állat-egészségügyi intézkedésnek minősül a szarvasmarhák esetében a BSE-tesztek elvégzésére vonatkozó kötelezettség, amely az ezen betegség felszámolására és megfigyelésére irányuló programokba illeszkedik. Az ilyen intézkedés esetében a közösségi finanszírozást az 1258/1999 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése szerint ezen rendelet 1. cikke (2) bekezdésének d) pontja alapján nyújtják.
Ezen körülmények között nem szükséges megvizsgálni, hogy a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése – amennyiben azt írja elő, hogy a Közösség csak részben finanszírozza a BSE-tesztek költségeit – érvénytelen-e arra tekintettel, hogy az ellentétes az 1254/1999 rendelettel.
A fentiekre tekintettel úgy kell válaszolni a második és a harmadik kérdésre, hogy a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a BSE teszteken nem negatív eredményt elérő, 30 hónaposnál idősebb szarvasmarhák húsának forgalomba hozatalára vonatkozó, 2001. január 1-jétől előírt tilalom, az 1258/1999 rendelet 1. cikke (2) bekezdése d) pontjának értelmében vett állat-egészségügyi intézkedésnek minősül, és az ezen betegség felszámolására és megfigyelésére irányuló programokhoz tartozik.
A negyedik és ötödik kérdésekről
A negyedik és ötödik kérdéssel, amelyeket együtt kell megvizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (2) bekezdését, valamint a 85/73 irányelv 4. cikkét és 5. cikke (4) bekezdésének második albekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy a tagállamok díj előírása útján átháríthatják a BSE-tesztek költségét a gazdasági szereplőkre, és ha igen, milyen szempontok alapján.
Ebben a vonatkozásban ki kell fejteni, hogy a 2000/773 határozat a 2001-es évre vonatkozóan minden egyes tagállam esetében meghatározta a BSE megfigyelésére irányuló programokban a Közösség pénzügyi hozzájárulását. Egyrészt a 2000/764 határozat 1. cikkének (1) és (2) bekezdésében említett állatokat illetően – azaz amelyeket különleges kényszervágásra ajánlottak fel, amelyeket a 2777/2000 rendeletnek megfelelően megsemmisítés céljából vásároltak fel, amelyek a vágás folyamán klinikai tüneteket mutattak, valamint amelyek a mezőgazdasági üzemben elpusztultak, és egy véletlenszerűen kiválasztott mintához tartoztak – a 2000/773 határozat 18. cikke a tesztkészletek és reagensek HÉA nélkül számított vételára 100%-ában, tesztenként legfeljebb 30 euróban határozta meg a hozzájárulás összegét.
Másrészt a 2000/773 határozat 17. cikke megfogalmazza azt az elvet, hogy a Közösség hozzájárul a 2000/764 határozat 1. cikke (3) bekezdésének megfelelően elvégzett tesztek – azaz a 30 hónaposnál idősebb, emberi fogyasztás céljára rendes vágásra felajánlott szarvasmarhákon elvégzett tesztek – finanszírozásához, annak összegét azonban nem határozza meg.
Ezenkívül a 2777/2000 rendelet 2. cikkéből kitűnik, hogy a Közösségnek a 2000/764 határozat 1. cikkének (3) bekezdésében előírt kötelező tesztprogram hatálybalépéséig és minden esetben 2001. július 1-je előtt meg kell fizetnie az emberi fogyasztásra szánt állatokon elvégzendő tesztekhez szükséges tesztkészletek és reagensek beszerzésére fordított, HÉA nélkül számított költségek 100%-ának megfelelő hozzájárulást, tesztenként legfeljebb 15 eurót.
A 2000/773 határozat 17. és 18. cikkének, valamint a 2777/2000 rendelet 2. cikkének megfogalmazásából tehát az következik, hogy ezek a cikkek a tesztekkel okozott költségek közösségi társfinanszírozása elvének megfogalmazására szorítkoznak, a két utóbbi cikk ezenkívül megemlíti a finanszírozással fedezett termékeket, a tesztelendő állatok függvényében megjelölve a legmagasabb fizetendő összeget. Ezen rendelkezésekben azonban semmi nem utal arra, hogy a nem fedezett költségeket hogyan kell finanszírozni, és nem jelöli ki ezen költségek kifizetésének végső felelősét.
Ebben a vonatkozásban hangsúlyozni kell, hogy a 85/73 irányelv az állatorvosok által a közegészség és az állatok egészsége biztosításának céljából az állatokon és az állati eredetű termékeken végzett vizsgálatok és ellenőrzések finanszírozásának harmonizált szabályait alkotta meg. Ezen irányelv 1. cikke szerint a tagállamok az ezen irányelv A. mellékletének rendelkezéseivel összhangban biztosítják az említett mellékletben felsorolt, emberi fogyasztásra szánt termékek vizsgálata és ellenőrzése során felmerült költségek fedezésére szolgáló közösségi díj beszedését.
A 85/73 irányelv A. mellékletének 1. fejezetében szerepelnek a többek között a 64/433 irányelv hatálya alá tartozó friss húsokra alkalmazandó díjak. A marha- és borjúhúst illetően a tagállamok a vágással kapcsolatos ellenőrzési költségek címén kifejlett szarvasmarhák esetén egyedenként 4,5 euró, fiatal szarvasmarhák esetén egyedenként 2,5 euró átalánydíjat számítanak fel.
Meg kell azonban állapítani, hogy jóllehet az igaz, hogy a 64/433 irányelv I. melléklete VI. fejezete 27. pontjának a) alpontja előírja, hogy a vágást megelőző vágóhídi élőállat-vizsgálatnak lehetővé kell tennie annak meghatározását, hogy az állatok szenvednek-e olyan betegségben, amely emberekre és állatokra átvihető, vagy mutatnak-e olyan tüneteket vagy olyan általános állapotban vannak-e, amely arra utal, hogy ilyen betegség előfordulhat, azonban a BSE nem szerepel ezen irányelv 5. cikkében felsorolt azon betegségek között, amelyek kiderítése a szarvasmarhákon elvégzett állat-egészségügyi vizsgálatok és ellenőrzések célja.
Ebből következik, hogy a BSE-tesztekkel kapcsolatos költségek nem tartoznak a 85/73 irányelvnek a vágási műveletekhez kapcsolódó vizsgálati költségekre vonatkozó közösségi díjakról szóló A. mellékletének hatálya alá. Ebből következően, mivel az nem képezte harmonizáció tárgyát az ezen tesztekért fizetendő összeget a tesztek elvégzéséhez kapcsolódó költségek függvényében az egyes tagállamok határozhatták meg.
Ugyanis egyrészt a 85/73 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a közösségi díjakat szabályozó rendelkezések elfogadásáig a tagállamok biztosítják azon vizsgálatok és ellenőrzések finanszírozását, amelyek nem tartoznak többek között ezen irányelv 1. cikkének hatálya alá.
Másrészt a 85/73 irányelv 5. cikke (4) bekezdésének második albekezdése szerint ez az irányelv nem érinti a tagállamok jogát a járványos és fertőző állatbetegségek elleni küzdelemre fordított díjak kiszabására.
A 85/73 irányelv rendelkezéseinek szövegéből és felépítéséből következik, hogy nemzeti díjakként ezen irányelv 4. cikkének hatálya alá tartoznak az egészségügyi vizsgálatok és ellenőrzések címén a tagállamok által meghatározott díjak, amelyek mivel az emberi fogyasztásra szánt állatok – a jelen esetben a szarvasmarhák – vágási műveleteihez kapcsolódtak, a 64/433 irányelvben elő nem írt vizsgálatoknak, sőt olyan teszteknek felelnek meg, mint az BSE-teszt, míg a 85/73 irányelv 5. cikke (4) bekezdése második albekezdésének hatálya alá tartozó díjak a tagállamok által a vágási műveleteken kívül a járványos és fertőző állatbetegségek elleni küzdelem keretében kiszabott díjak.
Az alapügyben a BSE-teszteket illetően, amelyeknek az elvégzése a 2000/764 határozat 1. cikkének (1) és (2) bekezdése alapján kötelező, meg kell állapítani, hogy ezek a tesztek, jóllehet azokat a vágás alkalmával végezték el, annak bizonyossá tételére irányulnak, hogy egyes veszélyeztetett csoporthoz tartozó szarvasmarhák ezen betegséggel fertőzöttek, és azok húsát nem szánják emberi fogyasztásra. Mivel azon díjak, amelyeket a tagállamok az ilyen tesztek finanszírozására meghatározhatnak, a járványos állatbetegségek elleni küzdelemhez tartoznak, azok a 85/73 irányelv 5. cikke (4) bekezdése második albekezdésének hatálya alá tartoznak.
A mind a 2000/764 határozat 1. cikkének (3) bekezdésében, mind a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (1) bekezdésében előírt BSE-tesztek ezzel szemben az emberi fogyasztásra szánt szarvasmarhák vágási műveleteihez kapcsolódnak, és azok ebből következően finanszírozhatók a 85/73 irányelv 4. cikkének értelmében vett nemzeti díjak kiszabásával.
Az ilyen díjak, azaz az alapügyben a BSE-tesztek finanszírozására szánt díjak, meghatározása során figyelembe veendő szempontokat illetően a 85/73 irányelv 4. cikkéből kitűnik, hogy a közösségi díjak hiányában a tagállamok nemzeti díjakat számolhatnak fel a közösségi díjakkal kapcsolatban elfogadott elvekkel összhangban.
Ebben a tekintetben a 85/73 irányelv 5. cikkének (1)–(3) bekezdéséből következik, hogy az összegüket illetően a közösségi díjakat úgy kell megállapítani, hogy az fedezze az illetékes hatóság bér- és társadalombiztosítási költségeit, valamint a vizsgálatok és az ellenőrzések során felmerülő adminisztratív költségeket, a kiszabott díj összege nem haladhatja meg a vizsgálat tényleges költségét, és az ilyen díjaknak sem közvetlen, sem közvetett visszatérítése nem engedélyezett.
Úgy kell tekinteni, hogy ugyanezek az elvek megfelelően alkalmazandók, amikor az alapügyhöz hasonlóan a tagállamok a 85/73 irányelv 4. cikkének értelmében vett olyan nemzeti díjakat szabnak ki, mint az emberi fogyasztás céljára vágásra felajánlott szarvasmarhákon elvégzett BSE-tesztek költségeinek fedezésére szánt díjak.
Ehhez hozzá kell fűzni, hogy a 85/73 irányelv 5. cikke (4) bekezdésének második albekezdése nem írja elő a tagállamok számára a közösségi díjak esetében elfogadott elvek tiszteletben tartását, amikor a tagállamok a járványos és fertőző állatbetegségek elleni küzdelem keretében olyan díjat szabnak ki, mint a 2000/764 határozat 1. cikkének (1) és (2) bekezdésében meghatározott szarvasmarhákon elvégzett BSE-tesztek költségeinek fedezésére szánt díj.
A fenti megfontolásokra tekintettel úgy kell válaszolni a negyedik és az ötödik kérdésre, hogy a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (2) bekezdését, valamint a 85/73 irányelv 4. cikkét és 5. cikke (4) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes, ha a tagállamok a BSE-tesztek költségeinek finanszírozására szánt nemzeti díjakat szabnak ki. Az emberi fogyasztásra szánt szarvasmarhák vágási műveleteihez kapcsolódó díjak teljes összegét a közösségi díjak esetében elfogadott elvek tiszteletben tartásával kell meghatározni, amelyek szerint egyrészt ez az összeg nem haladhatja meg a felmerült költségeket, amelyek fedezik a bér- és társadalombiztosítási költségeket, valamint az ilyen tesztek elvégzéséhez kapcsolódó adminisztratív költségeket, másrészt az ilyen díjaknak sem közvetlen, sem közvetett visszatérítése nem engedélyezett.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A 2001. január 19-i 111/2001/EK bizottsági rendelettel módosított, a marhahúspiacra alkalmazandó rendkívüli támogatási intézkedések elfogadásáról szóló, 2000. december 18-i 2777/2000/EK bizottsági rendelet 2. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy ezen rendelkezés vonatkozik azokra a szarvasmarhák szivacsos agyvelőbántalmának kimutatására irányuló tesztekre, amelyeket Hollandiában 2001 májusa és júniusa során az emberi fogyasztás céljára levágott, 30 hónaposnál idősebb szarvasmarhából származó valamennyi hús esetében kötelezően elvégeztek.

2)
A 111/2001 rendelettel módosított 2777/2000 rendelet 2. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a szarvasmarha szivacsos agyvelőbántalom kimutatására irányuló teszteken nem negatív eredményt elérő, 30 hónaposnál idősebb szarvasmarhák húsának forgalomba hozatalára vonatkozó, 2001. január 1-jétől előírt tilalom, a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1999. május 17-i 1258/1999/EK tanácsi rendelet 1. cikke (2) bekezdése d) pontjának értelmében vett állat-egészségügyi intézkedésnek minősül, és az a szarvasmarhák szivacsos agyvelőbántalmának felszámolására és megfigyelésére irányuló programokba illeszkedik.

3)
A 111/2001 rendelettel módosított 2777/2000 rendelet 2. cikkének (2) bekezdését, valamint az 1996. június 26-i 96/43/EK tanácsi irányelvvel módosított és egységes szerkezetbe foglalt, a 89/662/EGK, 90/425/EGK, 90/675/EGK és 91/496/EGK irányelvek szerinti állat-egészségügyi ellenőrzések finanszírozásáról szóló, 1985. január 29-i 85/73/EGK tanácsi irányelv 4. cikkét és 5. cikke (4) bekezdése második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes, ha a tagállamok a szarvasmarhák szivacsos agyvelőbántalmának kimutatására irányuló tesztek költségeinek finanszírozására szánt nemzeti díjakat szabnak ki. Az emberi fogyasztásra szánt szarvasmarhák vágási műveleteihez kapcsolódó díjak teljes összegét a közösségi díjak esetében elfogadott elvek tiszteletben tartásával kell meghatározni, amelyek szerint egyrészt ez az összeg nem haladhatja meg a felmerült költségeket, amelyek fedezik a bér- és társadalombiztosítási költségeket, valamint az ilyen tesztek elvégzéséhez kapcsolódó adminisztratív költségeket, másrészt az ilyen díjaknak sem közvetlen, sem közvetett visszatérítése nem engedélyezett.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: holland.