CELEX: 61993CJ0297
Ligebehandling af mænd og kvinder
bibeskæftigelse på deltid
lønforskel
indirekte forskelsbehandling

1 Ved kendelse af 12. maj 1993, indgaaet til Domstolen den 21. maj 1993, har Arbeitsgericht Bremen i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 119, Raadets direktiv 75/117/EOEF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemfoerelse af princippet om lige loen til maend og kvinder (EFT L 45, s. 19, herefter benaevnt "ligeloensdirektivet") samt Raadets direktiv 76/207/EOEF af 9. februar 1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar (EFT L 39, s. 40, herefter benaevnt "direktivet om lige adgang til beskaeftigelse").
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag mellem Rita Grau-Hupka, der er offentligt ansat funktionaer, og hendes arbejdsgiver, Stadtgemeinde Bremen (Bremen kommune), vedroerende beregning af hendes loen.
3 Rita Grau-Hupka var fra 1956 til 1991 fuldtidsbeskaeftiget som musiklaerer paa konservatoriet i Bremen. Siden 1991 har hun oppebaaret den lovbestemte arbejdsophoerspension samt en maanedlig tillaegspension som tidligere offentligt ansat. Selv om hun modtager pension, underviser hun fortsat, men nu paa deltid.
4 Mens Rita Grau-Hupka havde fuldtidsbeskaeftigelse, var hun timeloennet i henhold til Bundes-Angestellten-Tarifvertrag (kollektiv overenskomst for forbundsinstitutionernes ansatte, herefter benaevnt "kollektivoverenskomsten"), der omfatter personer med hovedbeskaeftigelse paa fuldtid eller paa deltid. Efter at Rita Grau-Hupka er blevet deltidsansat, faar hun lavere loen end foer. Ved skrivelse af 14. december 1992 anmodede hun derfor sin arbejdsgiver om at faa samme timeloen som tidligere. Ved skrivelse af 21. december 1992 afviste Stadtgemeinde Bremen hendes anmodning under henvisning til kollektivoverenskomstens § 3, litra n), hvorefter denne ikke finder anvendelse paa ansatte, hvis arbejde er en bibeskaeftigelse. Stadtgemeinde Bremen er af den opfattelse, at det at modtage pension maa sidestilles med udoevelse af et hovederhverv, og at Rita Grau-Hupka' s deltidsarbejde foelgelig maa anses for bibeskaeftigelse, hvorfor hun ikke er daekket af kollektivoverenskomsten.
5 Efter dette afslag anlagde sagsoegeren sag ved Arbeitsgericht Bremen, hvorunder hun gentog sit krav. Under sagen har hun bl.a. gjort gaeldende, at kollektivoverenskomstens § 3, litra n), hvorefter denne ikke finder anvendelse paa bibeskaeftigede, er ugyldig. Ifoelge sagsoegeren er bestemmelsen i strid med § 2, stk. 1, i Beschaeftigungsfoerderungsgesetz (tysk lov om beskaeftigelsesfremmende foranstaltninger, herefter benaevnt "BeschFG"), der forbyder enhver form for forskelsbehandling mellem deltids- og fuldtidsbeskaeftigede som foelge af arbejdstidens laengde, medmindre dette er objektivt begrundet.
6 Ifoelge Arbeitsgericht er kollektivoverenskomstens § 3, litra n), derimod ikke uforenelig med § 2, stk. 1, i BeschFG. Af Bundesarbeitsgericht' s praksis fremgaar nemlig, at den omstaendighed, at en person har en hovedbeskaeftigelse, hvori den paagaeldende er socialt forsikret, anses for en "objektiv begrundelse" ifoelge BeschFG' s § 2. Den forelaeggende ret har anfoert, at formaalet med arbejdsophoerspensioner er at yde aeldre social sikkerhed, uanset om pensionen udbetales i henhold til lov eller af virksomhedernes pensionskasser. Sagsoegerens pensioniststatus er foelgelig en "objektiv begrundelse" i henhold til BeschFG' s § 2 for en forskellig behandling af fuldtids- og deltidsbeskaeftigede. Det er saaledes i overensstemmelse med tysk ret, naar Rita Grau-Hupka' s deltidsbeskaeftigelse afloennes lavere end efter overenskomsten.
7 Ifoelge Arbeitsgericht rejser tvisten imidlertid nogle spoergsmaal i forhold til faellesskabsretten, som i givet fald kan foere til at forkaste det resultat, der foelger af national retspraksis.
8 Arbeitsgericht har henvist til, at det ikke fremgaar af loven, hvad der maa anses for en "objektiv begrundelse" for en forskellig behandling af fuldtids- og deltidsbeskaeftigede, men at begrebet maa fastlaegges gennem domstolenes fortolkning. Af EOEF-traktaten fremgaar imidlertid, at nationale retsforskrifter skal fortolkes i overensstemmelse med faellesskabsretten, som har forrang.
9 Arbeitsgericht finder saaledes, at det boer undersoeges, om der er overensstemmelse mellem den i Bundesarbeitsgericht' s praksis anlagte fortolkning af begrebet "objektiv begrundelse" i BeschFG' s § 2 og faellesskabsretten, inden retten anvender denne praksis.
10 Paa grundlag af disse betragtninger har den forelaeggende ret besluttet at udsaette sagen og at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Indebaerer princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, jf. artikel 1, stk. 1, og artikel 3 i Raadets direktiv 76/207/EOEF af 9. februar 1976, at en national lov, hvorefter forskelsbehandling af deltidsansatte er forbudt, medmindre dette er objektivt begrundet, skal fortolkes saaledes, at den omstaendighed, at en deltidsbeskaeftiget tillige har en hovedbeskaeftigelse, hvori han er socialt forsikret, ikke skal anses for en objektiv begrundelse for at afloenne den deltidsbeskaeftigede daarligere?
2) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares benaegtende:
Er princippet om lige loen til maend og kvinder, jf. EOEF-traktatens artikel 119 og Raadets direktiv 75/117/EOEF af 10. februar 1975, til hinder for, at modtagelse af en arbejdsophoerspension sidestilles med udoevelse af en erhvervsmaessig hovedbeskaeftigelse, hvortil der er knyttet en social forsikring, naar pensionen er nedsat paa grund af perioder med indtaegtsbortfald som foelge af boernepasning?"
Det foerste spoergsmaal
11 Med det foerste spoergsmaal oenskes i det vaesentlige oplyst, om den omstaendighed, at en deltidsbeskaeftiget arbejdstager modtager pension, og som foelge deraf sidestilles med en arbejdstager, der er socialt forsikret, som hvis han havde haft en hovedbeskaeftigelse, kan anses for en objektiv begrundelse for en forskelsbehandling med hensyn til adgang til beskaeftigelse.
12 Det bemaerkes, at det af kollektivoverenskomstens § 3, litra n), foelger, at denne ikke finder anvendelse paa arbejdstagere, hvis virksomhed er en bibeskaeftigelse, og disse kan derfor efter omstaendighederne modtage en loen, der er lavere end den overenskomstmaessige timeloen for ansatte i hovedbeskaeftigelsesforhold. Det er herved uden betydning, om de er deltids- eller fuldtidsbeskaeftigede.
13 Den forskelsbehandling, den forelaeggende ret har henvist til, bestaar derfor i en loenforskel mellem arbejdstagere, der har arbejde som bibeskaeftigelse, og arbejdstagere, der har arbejde som hovedbeskaeftigelse, og ikke mellem deltids- og fuldtidsbeskaeftigede. Der foreligger saaledes kun en forskelsbehandling af deltidsbeskaeftigede i forhold til fuldtidsbeskaeftigede i det omfang det ° som antaget af retten ° kan laegges til grund, at deltidsbeskaeftigede hyppigere derudover ogsaa har en hovedbeskaeftigelse, end tilfaeldet er for fuldtidsbeskaeftigede.
14 Den forelaeggende ret har til stoette for sit foerste spoergsmaal anfoert foelgende begrundelse, der omfatter tre led.
15 Retten laegger for det foerste til grund, at ansatte med bibeskaeftigelse paa deltid overvejende er maend. Ifoelge retten viser erfaringen nemlig, at kvinder som foelge af ° erhvervs- og familiemaessig ° dobbeltbelastning typisk ikke har mulighed for erhvervsmaessig beskaeftigelse paa fuldtid og endnu mindre for at have en bibeskaeftigelse ved siden af et fuldtidsarbejde.
16 Retten har for det andet henvist til, at bibeskaeftigede paa deltid i medfoer af Bundesarbeitsgericht' s praksis og kollektivoverenskomstens § 3, litra n), kan afloennes lavere end andre deltidsbeskaeftigede arbejdstagere.
17 Retten har for det tredje henvist til, at arbejdsgivere foretraekker at ansaette saadanne arbejdstagere paa deltid, for hvem ansaettelsen kun er en bibeskaeftigelse ° dvs. maend ° fordi de i saa tilfaelde har mulighed for at aftale en lavere loen end den normale. Kvinder vil derfor have ringere chancer for at opnaa deltidsbeskaeftigelse, hvilket vil kunne indebaere en indirekte forskelsbehandling med hensyn til adgangen til beskaeftigelse for deres vedkommende.
18 Det bemaerkes, at bortset fra, at Rita Grau-Hupka netop tilhoerer den gruppe af deltidsbeskaeftigede arbejdstagere, som den forelaeggende ret finder har nemmere adgang til beskaeftigelse, fremgaar det af sagen, at hovedsagen vedroerer denne deltidsbeskaeftigede persons krav om en hoejere loen end den, hun faar som foelge af, at hun foruden sin loen oppebaerer en alderspension, der sikrer hende socialt, og det er ikke under sagen gjort gaeldende, at hun er blevet udsat for forskelsbehandling for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse. En fortolkning af direktivet om lige adgang til beskaeftigelse er saaledes uden betydning for afgoerelsen i hovedsagen.
19 Det fremgaar af Domstolens faste praksis, at en praejudiciel anmodning fra en national retsinstans ikke skal besvares, hvis det viser sig, at den fortolkning af faellesskabsretten eller den efterproevelse af en faellesskabsregels gyldighed, som den paagaeldende retsinstans har anmodet om, aabenbart savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller med dennes genstand (jf. dom af 16.7.1992, sag C-343/90, Lourenço Dias, Sml. I, s. 4673).
20 Det er foelgelig ufornoedent at besvare det foerste praejudicielle spoergsmaal.
Det andet spoergsmaal
21 Den forelaeggende ret, der med sit foerste praejudicielle spoergsmaal tog udgangspunkt i spoergsmaalet om adgang til beskaeftigelse, tager med det andet spoergsmaal udgangspunkt i spoergsmaalet om lige loen.
22 Med det andet praejudicielle spoergsmaal oenskes det navnlig oplyst, om princippet om lige loen til maend og kvinder er til hinder for, at det at modtage en arbejdsophoerspension sidestilles med udoevelse af en erhvervsmaessig hovedbeskaeftigelse, hvortil der er knyttet en social sikring, naar arbejdsophoerspensionen er blevet nedsat paa grund af indtaegtsbortfald som foelge af boernepasning.
23 I modsaetning til det foerste praejudicielle spoergsmaal har besvarelsen af det andet spoergsmaal forbindelse med genstanden for hovedsagen. Hvis det antages, at det at modtage en arbejdsophoerspension kan sidestilles med udoevelsen af en hovedbeskaeftigelse, selv om pensionen er nedsat som foelge af indtaegtsbortfald i perioder, der er anvendt til boernepasning, indebaerer dette nemlig, at deltidsbeskaeftigelse kan afloennes med en lavere loensats end normalt.
24 Rita Grau-Hupka' s pension er nedsat, for saa vidt som der ved pensionsberegningen kun delvis er taget hensyn til de fem aar, hvori hun varetog sit barns opdragelse. Arbeitsgericht har i denne forbindelse anfoert, at selv om der nu ved beregningen af en arbejdsophoerspension ifoelge tysk ret tages hensyn til perioder med boernepasning (jf. Sozialgesetzbuch VI, § 56, den tyske lov om social sikring, herefter benaevnt "SGB"), var dette imidlertid ikke tilfaeldet med den dagaeldende § 56, der fandt anvendelse ved beregningen af Rita Grau-Hupka' s arbejdsophoerspension som fuldtidsbeskaeftiget. Hun var omfattet af en overgangsordning, jf. SGB' s § 249, hvorefter hun kun var berettiget til at medregne en periode paa ét aar for boernepasning.
25 Arbeitsgericht har henvist til, at forholdsvis flere kvinder end maend beroeres af, at hele det tidsrum, der er medgaaet til boernepasning, ikke kan medregnes, eftersom det i den generation, der nu er paa pension, naesten udelukkende var kvinder, der tog sig af boernene. Det vil derfor hovedsagelig vaere kvinder, som modtager en nedsat arbejdsophoerspension. Arbeitsgericht har paa dette grundlag konkluderet, at der foreligger indirekte forskelsbehandling af kvinder, som er forbudt ifoelge traktatens artikel 119 og ligeloensdirektivet.
26 Den forelaeggende ret har ikke oplyst, om den reducerede arbejdsophoerspension, som det andet spoergsmaal angaar, er Rita Grau-Hupka' s lovbestemte arbejdsophoerspension eller hendes tillaegspension. Da de nationale bestemmelser, som retten har henvist til, vedroerer den lovbestemte pensionsordning, maa det antages, at spoergsmaalet angaar hendes lovbestemte arbejdsophoerspension.
27 Hertil bemaerkes, som anfoert af generaladvokaten, at Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring (EFT 1979 L 6, s. 24) ikke paalaegger medlemsstaterne nogen form for pligt til at tillaegge personer, der har varetaget deres boerns pasning, fordele i henseende til aldersforsikring, eller til at sikre ret til ydelser paa grundlag af perioder, i hvilke den erhvervsmaessige beskaeftigelse har vaeret afbrudt som foelge af boernepasning.
28 Da faellesskabsbestemmelserne om ligebehandling med hensyn til social sikring ikke forpligter medlemsstaterne til ved beregningen af den lovpligtige arbejdsophoerspension at tage hensyn til tidsrum, der har vaeret anvendt til boernepasning, kan den omstaendighed, at en person, der som pensionsmodtager er socialt sikret, kan afloennes med en lavere loen end normalt, selv om arbejdsophoerspensionen er nedsat paa grund af perioder med indtaegtsbortfald som foelge af boernepasning, ikke anses som vaerende i strid med princippet om lige loen til maend og kvinder ifoelge traktatens artikel 119 og ligeloensdirektivet.
29 Det andet praejudicielle spoergsmaal skal foelgelig besvares med, at princippet om lige loen til maend og kvinder i EOEF-traktatens artikel 119 og i Raadets direktiv 75/117/EOEF af 10. februar 1975 ikke er til hinder for, at det at modtage arbejdsophoerspension sidestilles med udoevelse af en erhvervsmaessig hovedbeskaeftigelse, hvortil der er knyttet en social sikring, selv om pensionen er nedsat paa grund af perioder med indtaegtsbortfald som foelge af boernepasning.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
30 De udgifter, der er afholdt af den tyske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Arbeitsgericht Bremen ved kendelse af 12. maj 1993, for ret:
1) Det er ufornoedent at besvare det foerste praejudicielle spoergsmaal.
2) Princippet om lige loen til maend og kvinder i EOEF-traktatens artikel 119 og i Raadets direktiv 75/117/EOEF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemfoerelse af princippet om lige loen til maend og kvinder er ikke til hinder for, at det at modtage en arbejdsophoerspension sidestilles med udoevelse af en erhvervsmaessig hovedbeskaeftigelse, hvortil der er knyttet en social sikring, selv om pensionen er nedsat paa grund af perioder med indtaegtsbortfald som foelge af boernepasning.