CELEX: 61994CJ0104
Støtteordning for produktion af soja
sanktion i forbindelse med urigtige angivelser i dyrkningskontrakten

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 3. marts 1994, indgaaet til Domstolen den 29. marts 1994, har Tribunale civile e penale di Ravenna i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt syv praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 1491/85 af 23. maj 1985 om fastsaettelse af saerlige foranstaltninger for sojaboenner (EFT L 151, s. 15, herefter "forordning nr. 1491/85"), af Raadets forordning (EOEF) nr. 2194/85 af 25. juli 1985 om fastsaettelse af almindelige regler vedroerende saerlige foranstaltninger for sojaboenner (EFT L 204, s. 1, herefter "forordning nr. 2194/85") og af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2537/89 af 8. august 1989 om gennemfoerelsesbestemmelser til de saerlige foranstaltninger for sojaboenner (EFT L 245, s. 8, herefter "forordning nr. 2537/89"), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 150/90 af 19. januar 1990 (EFT L 18, s. 10, herefter "forordning nr. 150/90").
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en retssag mellem en sojaforarbejdningsvirksomhed, Cereol Italia Srl (herefter "Cereol"), og Azienda agricola Castello Sas (herefter "Castello"), der dyrker sojaboenner, om betaling af et beloeb paa 112 509 187 LIT. Beloebet svarer til en faellesskabsstoette, som var blevet udbetalt til Cereol, og som Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (herefter "AIMA") havde kraevet tilbagebetalt.
3 Ved forordning nr. 1491/85 blev der indfoert en stoetteordning for produktion af sojaboenner i Faellesskabet. Ordningen er karakteriseret ved, at stoetten udbetales til "den foerste opkoeber". Efter ordningen ydes en stoette svarende til forskellen mellem en af Faellesskabet fastsat maalpris og verdensmarkedsprisen til enhver, som har indgaaet en kontrakt, en saakaldt "dyrkningskontrakt", hvori det er aftalt, at producenten skal opnaa en pris, der mindst svarer til den af Faellesskabet fastsatte minimumspris (artikel 2).
4 I artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 2537/89 er det fastlagt, hvilke angivelser der skal vaere indeholdt i dyrkningskontrakten. I henhold til denne bestemmelse, der er vedtaget i medfoer af artikel 2, stk. 8, i forordning nr. 1491/85, skal kontrakten indeholde:
"...
e) en endelig angivelse i hektar og ar af det tilsaaede areal
f) de noedvendige angivelser med henblik paa identifikation af det paagaeldende areal
...
g) angivelse af det udbytte, producenten opnaaede ved den foregaaende hoest
..."
5 I samme artikels stk. 3, som affattet ved forordning nr. 150/90, tilfoejes det:
"Efter kontraktens underskrivelse kan de arealer, der er angivet i overensstemmelse med stk. 2, litra e) og f), ikke anvendes af producenten til andet end sojadyrkning. medmindre der foreligger force majeure.
Enhver aendring i anvendelsen af de anfoerte arealer, der maatte indtraede efter kontraktens underskrivelse, men inden dens indgivelse til det kompetente organ, skal derfor omfattes af et tillaeg til kontrakten med berigtigelse af arealerne og anfoerelse af grunden til aendringen.
Producenten skal desuden meddele en aendring i anvendelsen af alle eller en del af de anfoerte arealer, der maatte indtraede i tremaanedersperioden forud for den dato, der er fastsat for begyndelsen af hoesten af de sojaboenner, der er omfattet af kontrakten, til det kompetente organ, kontrolorganet og den foerste opkoeber, naar denne aendring overstiger 10% af det angivne areal og udgoer mere end 1 ha areal. Denne meddelelse skal foretages skriftligt inden otte arbejdsdage fra datoen for den indtrufne aendring."
6 Artikel 29a, der blev indfoejet i forordning nr. 2537/89 ved forordning nr. 150/90, bestemmer foelgende:
"Hvis der ved en kontrol eller en undersoegelse opdages en uregelmaessighed, gaelder foelgende bestemmelser, uden at anvendelsen af eventuelle andre foranstaltninger indskraenkes.
1) En uregelmaessighed, der er en foelge af, at producenten forsaetligt har indgivet en urigtig erklaering eller gjort sig skyldig i en alvorlig forsoemmelse ved indgaaelsen af den i artikel 6 omhandlede kontrakt eller opfyldelsen heraf, navnlig med hensyn til noejagtigheden af de i artikel 6, stk. 2, omhandlede angivelser og overholdelsen af samme artikels stk. 3, medfoerer, at kontrakten bliver ugyldig i henseende til naervaerende forordning, at retten til stoette fortabes for de sojaboenner, som er produceret i henhold til denne kontrakt, samt at producenten udelukkes fra at kunne drage fordel af naervaerende forordnings bestemmelser for det efterfoelgende produktionsaar.
...
4) De sanktioner, der omhandles i naervaerende forordning ... fastsaettes under hensyn til misligholdelsens art og alvor, og i det omfang, det er noedvendigt for, at den paagaeldende mekanisme kan fungere tilfredsstillende."
7 Den 27. maj 1991 indgik Cereol og Castello en dyrkningskontrakt for produktionsaaret 1991/1992. I henhold til kontrakten skulle 93 hektar og 22 ar tilsaas med sojaboenner.
8 Den 7. oktober 1991 gennemfoerte Ispettorato all' agricoltura di Treviso et kontrolbesoeg og konstaterede, at det dyrkede areal kun udgjorde 77 hektar.
9 AIMA fandt, at denne reduktion af den tilsaaede areal, for saa vidt som der ikke var givet meddelelse om den, udgjorde en overtraedelse af artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 2537/89, som aendret. Under henvisning til samme forordnings artikel 29a annullerede AIMA derfor dyrkningskontrakten og erklaerede retten til stoette fortabt for de sojaboenner, som var produceret i henhold til kontrakten. Desuden udelukkede AIMA Castello fra at kunne drage fordel af stoetten for det efterfoelgende produktionsaar. AIMA paalagde som foelge heraf Cereol at tilbagebetale den udbetalte stoette.
10 Cereol gjorde herefter regres mod Castello og anlagde ved Tribunale civile e penale di Ravenna sag med paastand om, at Castello tilpligtedes at betale et beloeb til Cereol svarende til det stoettebeloeb, som Cereol skulle tilbagebetale.
11 For den nationale ret gjorde Castello gaeldende, at den sanktion, som Cereol var blevet paalagt, var retsstridig. Selskabet anfoerte til stoette herfor, at artikel 29a i forordning nr. 2537/89 med senere aendringer er ugyldig, og at bestemmelsen under alle omstaendigheder ikke kunne finde anvendelse i sagen, da selskabet ° i modsaetning til, hvad AIMA havde haevdet ° ikke havde overtraadt nogen faellesskabsregel.
12 Den nationale ret fandt det herefter tvivlsomt, om de relevante faellesskabsregler var gyldige, og hvilken raekkevidde de skulle antages at have, og den forelagde derfor foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Har formaalet med Raadets forordning (EOEF) nr. 1491/85 og nr. 2194/85 (navnlig naar henses til ottende betragtning, artikel 2 og artikel 5, stk. 1, i sidstnaevnte forordning) for perioden indtil udgangen af produktionsaaret 1992/1993 (dvs. foer udstedelsen af Raadets forordning nr. 3766/91 og nr. 1765/92) vaeret at udbetale stoette til produktion af soja, som udelukkende har fundet sted paa Faellesskabets omraade, saaledes at stoetten skulle beregnes i forhold til den faktisk producerede maengde, hvorved den hovedforpligtelse, som paahvilede den producent, som havde interesse i stoetten, bestod i dyrkning af soja paa en af medlemsstaternes omraade?
2) Er forpligtelsen til at give meddelelse i henhold til artikel 6, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2537/89 et af de midler, der skal goere det muligt at fastslaa, at produktet har sin oprindelse i Faellesskabet, og maa den som saadan i lyset af tidligere faellesskabsretlige afgoerelser betragtes som en sekundaer forpligtelse i forhold til den i spoergsmaal 1) omhandlede hovedforpligtelse?
3) Saafremt de to foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, har Kommissionen da ved at vedtage artikel 29a i forordning (EOEF) nr. 2537/89, som indsat i forordningen ved forordning (EOEF) nr. 150/90 (med de alvorlige sanktioner, der er knyttet til producentens forsoemmelighed paa tidspunktet for kontraktens opfyldelse, navnlig med hensyn til overholdelsen af artikel 6, stk. 3), overskredet graenserne for de befoejelser, Raadet har delegeret til den ved artikel 2, stk. 8, i forordning (EOEF) nr. 1491/85, ved at anvende en sanktion, der bestaar i fortabelse af den ret til stoette, som opstaar ved opfyldelse af hovedforpligtelsen, naar en af de sekundaere forpligtelser ikke opfyldes, og ved paa denne maade at goere sig skyldig i magtfordrejning?
4) Saafremt spoergsmaal 3) besvares benaegtende, er artikel 29a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2537/89, som indsat i forordningen ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 150/90, da i strid med proportionalitetsprincippet, saaledes som det fortolkes af Domstolen, idet den for ethvert tilfaelde af alvorlig forsoemmelse fra producentens side ved opfyldelsen af kontrakten (navnlig for saa vidt angaar overholdelsen af artikel 6, stk. 3) fastsaetter den sanktion, at kontrakten bliver ugyldig, at retten til stoette fortabes for de sojaboenner, som er produceret i henhold til kontrakten, samt at producenten udelukkes fra at kunne drage fordel af stoetten for hele det efterfoelgende produktionsaar?
5) Saafremt spoergsmaal 4) besvares benaegtende, skal der da ved 'aendring i anvendelsen af de [i kontrakten] anfoerte arealer' , jf. artikel 6, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2537/89, kun forstaas det tilfaelde, at en del af dette areal anvendes til en anden landbrugsproduktion end den i kontrakten angivne?
6) Saafremt spoergsmaal 5) besvares benaegtende, bestaar forpligtelsen i henhold til artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2537/89 til at give meddelelse om en aendring i anvendelsen af en del af de anfoerte arealer, der maatte indtraede i tremaanedersperioden forud for den dato, der er fastsat for begyndelsen af hoesten, da ogsaa, naar aendringerne er foretaget inden tremaanedersperioden forud for den dato, hvor hoesten af de i kontrakten omhandlede sojaboenner faktisk begyndte?
7) Saafremt spoergsmaal 5) besvares benaegtende, bestaar forpligtelsen i henhold til artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2537/89 til at give meddelelse om en aendring i anvendelsen, der overstiger 10% af det i kontrakten angivne areal, da ogsaa, naar der er sket flere aendringer, hvoraf ingen i sig selv overstiger 10%, men som set under ét overstiger denne procentdel?"
De fire foerste spoergsmaal
13 De fire foerste spoergsmaal fra den forelaeggende ret angaar gyldigheden af artikel 29a i forordning nr. 2537/89, som aendret, og disse spoergsmaal kan behandles under ét.
14 Den nationale ret har rejst spoergsmaal om, hvorvidt Kommissionen uden at overskride graenserne for de befoejelser, som er delegeret til den ved artikel 2, stk. 8, i forordning nr. 1491/85, og uden at tilsidesaette proportionalitetsprincippet, har kunnet bestemme, at uregelmaessigheder, som er en foelge af en alvorlig forsoemmelse fra producentens side med hensyn til den i artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 2537/89 omhandlede forpligtelse til at give de kompetente nationale organer meddelelse om indtraadte aendringer i det tilsaaede areal, som sanktion kan medfoere, at dyrkningskontrakten bliver ugyldig, og at producenten udelukkes fra at kunne drage fordel af stoetten for det igangvaerende og for det efterfoelgende produktionsaar, saaledes som det er bestemt i forordningens artikel 29a, nr. 1.
15 Castello har anfoert, at den sidstnaevnte bestemmelse ikke er gyldig. Selskabet har gjort gaeldende, at en saa alvorlig sanktion som fortabelse af retten til stoette kunne anvendes som sanktion i forbindelse med forpligtelsen til at producere sojaboenner paa Faellesskabets omraade, hvilket er hovedforpligtelsen efter den i 1985 indfoerte stoetteordning, men ikke i forbindelse med forpligtelsen til at give meddelelse om indtraadte aendringer af en vis stoerrelse i anvendelsen af de tilsaaede arealer, da denne blot er en sekundaer forpligtelse efter stoetteordningen.
16 Kommissionen har heroverfor anfoert, at den paagaeldende bestemmelse er gyldig. Den har gjort gaeldende, at forpligtelsen til at give meddelelse om aendringer i de tilsaaede arealer er af vaesentlig betydning for, at de kompetente offentlige myndigheder kan sikre sig, at der kun ydes stoette for boenner, som reelt er dyrket paa Faellesskabets omraade. En tilsidesaettelse af denne forpligtelse kan som sanktion medfoere fortabelse af retten til stoette for det igangvaerende og for det efterfoelgende produktionsaar, uden at der derved sker en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, og uden at graenserne for de befoejelser, som Raadet har delegeret til Kommissionen, derved overskrides.
17 Det fremgaar af, at de oplysninger, som Kommissionen har givet Domstolen, og som er ubestridte, at de i Faellesskabet hoestede sojaboenner kun udgoer en ringe andel af de boenner, som forarbejdes i Faellesskabet. Efter en ordning som den, Raadet indfoerte i 1985, hvor stoetten ydes til forarbejdningsvirksomhederne i forhold til de i Faellesskabet producerede og forarbejdede maengder sojaboenner, er det et ufravigeligt krav, at oprindelsen af boennerne kan kontrolleres, saa man kan sikre sig, at stoetten udelukkende ydes for boenner, som er hoestet i Faellesskabet, idet det kun er produktionen af disse boenner, der soeges fremmet.
18 De angivelser om de tilsaaede arealer, som skal fremgaa af dyrkningskontrakterne, indgaar netop som et led i det kontrol- og bevissystem, som er indfoert, for at man kan efterproeve boennernes oprindelse.
19 Det er noedvendigt, at disse angivelser er paalidelige, for at ordningen kan fungere tilfredsstillende. I mangel af paalidelige angivelser om de tilsaaede arealer ville det, under hensyn til de i dyrkningskontrakten angivne udbytter, vaere vanskeligt at kontrollere, at de maengder boenner, som er blevet anmeldt af den foerste opkoeber, og som danner grundlag for beregningen af stoettebeloebet, reelt er hoestet paa Faellesskabets omraade, og ikke er boenner importeret fra tredjelande. Som Kommissionen har paapeget, ville det ° saafremt der ikke forelaa saadanne angivelser ° navnlig ikke vaere muligt at sammenholde disse angivelser med andre oplysninger, som producenterne og de foerste opkoebere i oevrigt skal give til de kompetente nationale myndigheder, herunder i form af lagerregnskaber og finansbogholderi.
20 Imidlertid kan det ikke garanteres, at angivelserne vedroerende de tilsaaede arealer er paalidelige, medmindre de kompetente nationale myndigheder bliver underrettet af producenterne om aendringer i anvendelsen af de i dyrkningskontrakten angivne arealer, der i henhold til artikel 6, stk. 3, foerste afsnit, i forordning nr. 2537/89, som aendret, ikke kan anvendes til andet end sojadyrkning, medmindre der foreligger force majeure.
21 Det er af hensyn hertil, at det i samme forordnings artikel 6, stk. 3, andet afsnit, bestemmes, at producenterne i form af et tillaeg til kontrakten skal give oplysning om enhver aendring i de tilsaaede arealer, som indtraeder inden kontraktens indgivelse til det kompetente nationale organ, og at det i artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, bestemmes, at der skal gives meddelelse om aendringer, der overstiger en vis stoerrelse, til samme organ, hvis de indtraeder efter indgivelsen af kontrakten.
22 Den forpligtelse, som ved artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 2537/89 er paalagt producenterne til at anmelde aendringer til det kompetente organ, er saaledes vaesentlig for, at stoetteordningen kan fungere tilfredsstillende, og forpligtelsen er af fundamental betydning for ordningen.
23 Imidlertid giver artikel 29a, nr. 1, foerste afsnit, i forordning nr. 2537/89, som aendret, kun hjemmel for sanktioner i forbindelse med manglende opfyldelse af denne forpligtelse, naar producenten har handlet forsaetligt eller har gjort sig skyldig i en alvorlig forsoemmelse. Naar henses til ordlyden af samme artikels nr. 4, maa denne bestemmelse forstaas saaledes, at den giver de kompetente nationale myndigheder adgang til at paalaegge en eller flere af de i bestemmelsen omtalte sanktioner i forhold til, hvor grov en misligholdelse, producenten laegges til last; dette er ligeledes blevet fremfoert af Kommissionen og er ikke blevet bestridt af Castello under den mundtlige forhandling.
24 Ifoelge Domstolens faste praksis kan forpligtelser, hvis overholdelse er af fundamental betydning for en faellesskabsordnings rette funktion paalaegges en sanktion i form af fortabelse af en rettighed, som er indfoert i kraft af faellesskabsreglerne, f. eks. retten til stoette (jf. dom af 20.2.1979, sag 122/78, Buitoni, Sml. s. 677, og af 27.11.1986, sag 21/85, Maas, Sml. s. 3537).
25 Ved at foreskrive sanktioner, der kan omfatte fortabelse af retten til stoette for det igangvaerende og det efterfoelgende produktionsaar for tilfaelde, hvor producenten af sojaboenner forsaetligt eller ved en alvorlig forsoemmelse har tilsidesat en forpligtelse af saa stor betydning for, at stoetteordningen kan fungere tilfredsstillende, som forpligtelsen til at give meddelelse om aendringer i de tilsaaede arealer, har Kommissionen hverken tilsidesat proportionalitetsprincippet eller overskredet graenserne for den kompetence til at udstede gennemfoerelsesbestemmelser, som er tillagt den ved artikel 2, stk. 8, i forordning nr. 1491/85, og som omfatter en befoejelse til at fastsatte passende sanktioner (jf. dom af 2.5.1990, sag C-357/88, Hopermann, Sml. I, s. 1669, praemis 7).
26 Det tilkommer den nationale ret at bedoemme, om en undladelse, som en producent har gjort sig skyldig i, skyldes forsaet eller en alvorlig forsoemmelse fra producentens side, og om den valgte sanktion i overensstemmelse med artikel 29a, nr. 4, i forordning nr. 2537/89, som aendret, staar i rimeligt forhold til den konstaterede overtraedelse under hensyntagen til noedvendigheden af at sikre, at den paagaeldende stoetteordning fungerer tilfredsstillende.
27 Under disse omstaendigheder boer svaret til den forelaeggende ret vaere, at gennemgangen af de fire foerste praejudicielle spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 29a i forordning nr. 2537/89, som aendret ved forordning nr. 150/90.
De tre sidste spoergsmaal
28 De tre sidste spoergsmaal fra den forelaeggende ret angaar fortolkningen af artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 2537/89. Den nationale ret oensker oplyst, om den i denne bestemmelse omhandlede forpligtelse til at give meddelelse finder anvendelse paa en reduktion af de tilsaaede arealer som den, der er gennemfoert af Castello.
29 For det foerste finder den nationale ret det tvivlsomt, om de i artikel 6, stk. 3, omhandlede "aendringer" omfatter reduktioner af de dyrkede arealer, som gennemfoeres af en producent paa grund af store regnmaengder i loebet af et produktionsaar. Dernaest oensker retten oplyst, om producenterne har pligt til at give meddelelse til den kompetente nationale myndighed om aendringer, der indtraeder mere end tre maaneder forud for den dato, der er fastsat for hoesten, men efter kontraktens underskrivelse. Endelig finder retten det tvivlsomt, om disse producenter har pligt til at give meddelelse om aendringer, som hver for sig ikke overstiger 10% af det areal, som oprindeligt blev angivet i dyrkningskontrakten, men som sammenlagt overstiger denne taerskel.
30 Som naevnt ovenfor skal de nationale myndigheder af hensyn til stoetteordningens tilfredsstillende funktion raade over paalidelige oplysninger om de dyrkede arealer, der, bortset fra tilfaelde af force majeure, kun maa anvendes til sojadyrkning, og de skal derfor i princippet have underretning om enhver aendring, som maatte indtraede i anvendelsen af disse arealer, uafhaengigt af aendringens art eller baggrund.
31 I betragtning af dette formaal boer udtrykket "aendring i anvendelsen af de anfoerte arealer" i artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 2537/89, forstaas vidt, saaledes at det omfatter alle aendringer i de arealer, der er angivet at skulle tilsaas. Udtrykket omfatter specielt ogsaa reduktioner i de dyrkede arealer, der gennemfoeres som foelge af naturforhold som stoerre regnmaengder.
32 Selv om dette punkt ikke udtrykkeligt er blevet rejst af den forelaeggende ret, boer det ° i betragtning af, hvad Castello har anfoert ° praeciseres, at naar det i artikel 6, stk. 3, foerste afsnit, bestemmes, at de i dyrkningskontrakten angivne arealer ikke maa anvendes til andet end sojadyrkning, "medmindre der foreligger force majeure", er hensigten hermed blot, i undtagelsestilfaelde, at frigoere producenten fra forpligtelsen til ikke at anvende de paagaeldende arealer til andet end produktion af sojaboenner. Derimod fritager bestemmelsen ikke producenten fra forpligtelsen i henhold til andet og tredje afsnit i samme stykke til at give meddelelse til de kompetente myndigheder om denne aendring i anvendelsen af arealet.
33 I betragtning af, at formaalet med artikel 6 i forordning nr. 2537/89 er at lette kontrollen og at forebygge svig, skal der gives meddelelse om enhver aendring, som indtraeder efter kontraktens underskrivelse, men foer hoestens paabegyndelse, til den kompetente offentlige myndighed enten i form af et tillaeg til dyrkningskontrakten, som foreskrevet i artikel 6, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 2537/89, eller ° i tilfaelde, hvor aendringen overstiger de taerskler, der er fastsat i samme artikels tredje afsnit ° i form af en meddelelse fra producenten til det kompetente organ, til kontrolorganet og til den foerste opkoeber, saaledes som det er foreskrevet i sidstnaevnte bestemmelse.
34 Den omstaendighed, at der i sidstnaevnte bestemmelse omtales de aendringer, der maatte indtraede "i tremaanedersperioden forud for den dato, der er fastsat for begyndelsen af hoesten af ... sojaboenner[ne]", kan ikke ophaeve forpligtelsen til at give meddelelse om aendringer, som indtraeder efter indgivelsen af kontrakten, men mere end tre maaneder foer hoestens paabegyndelse. Hvis dette var tilfaeldet, og hvis det antages, at dyrkningskontrakterne kan indgives mere end tre maaneder foer hoestens paabegyndelse, kunne producenterne foretage aendringer i de dyrkede arealer, uden at de kompetente organer skulle informeres derom. Dette ville oege risikoen for svig, hvilket reglerne om underretningspligten netop har til formaal at forhindre.
35 OEnsket om at raade over paalidelige oplysninger om de tilsaaede arealer giver ogsaa grundlag for, at aendringer, der hver for sig eller sammenlagt angaar over 10% af det areal, der er angivet i dyrkningskontrakten, samt i givet fald i tillaeg hertil, og som beroerer mere end én hektar areal, skal meddeles til det kompetente organ. Navnlig kan ordene "naar [en] aendring overstiger [disse taerskler]" i artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i forordning nr. 2537/89, ikke fortolkes saaledes, at de kun skulle omfatte aendringer, der hver for sig overstiger begge taerskler, uden at risikoen for svig dermed foroeges.
36 Herefter boer svaret paa den forelaeggende rets sidste tre spoergsmaal vaere, at artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 2537/89 skal fortolkes saaledes, at en producent af soja er forpligtet til at give meddelelse til det kompetente organ om enhver aendring i de i dyrkningskontrakten angivne arealer, herunder om enhver reduktion af arealerne, ogsaa selv om denne maatte staa i forbindelse med naturforhold som stoerre regnmaengder, naar aendringen indtraeder foer indgivelsen af kontrakten, samt om alle aendringer, som indtraeder efter indgivelsen af dyrkningskontrakten, og som hver for sig eller sammenlagt overstiger 10% af det i dyrkningskontrakten angivne areal og udgoer mere end én hektar areal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
37 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunale civile e penale di Ravenna ved kendelse af 3. marts 1994, for ret:
1) Gennemgangen af de fire foerste praejudicielle spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 29a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2537/89 af 8. august 1989 om gennemfoerelsesbestemmelser til de saerlige foranstaltninger for sojaboenner, som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 150/90 af 19. januar 1990.
2) Artikel 6, stk. 3, i samme forordning skal fortolkes saaledes, at en producent af soja er forpligtet til at give meddelelse til det kompetente organ om enhver aendring i de i dyrkningskontrakten angivne arealer, herunder om enhver reduktion af arealerne, ogsaa selv om denne maatte staa i forbindelse med naturforhold som stoerre regnmaengder, naar aendringen indtraeder foer indgivelsen af kontrakten, samt om alle aendringer, som indtraeder efter indgivelsen af dyrkningskontrakten, og som hver for sig eller sammenlagt overstiger 10% af det i dyrkningskontrakten angivne areal og udgoer mere end én hektar areal.