CELEX: 62005CJ0004
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
EEB ir Turkijos asociacija
Laisvas darbuotojų judėjimas
Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalis
Atsisakymas pratęsti turkų kilmės darbuotojo leidimą gyventi

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą buvo pateiktas dėl 1980 m. rugsėjo 19 d. Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 dėl
asociacijos plėtros (toliau – Sprendimas Nr. 1/80) 10 straipsnio 1dalies išaiškinimo. Asociacijos taryba buvo įsteigta susitarimu,
įsteigiančiu Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociaciją, kurį 1963 m. rugsėjo 12 d. Ankaroje pasirašė Turkijos Respublika
ir Europos ekonominės bendrijos valstybės narės bei Bendrija ir kuris pastarosios vardu buvo sudarytas, aprobuotas ir patvirtintas
1963 m. gruodžio 23 d. Tarybos sprendimu 64/732/EEB (OL 217, 1964, p. 3685).
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą H. Güzeli, Turkijos pilietis prieš
Oberbürgermeister der Stadt Aachen
(toliau –
Oberbürgermeister
) dėl pastarojo atsisakymo pratęsti H. Güzeli leidimą gyventi.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 ir 2 dalys nustato:
,,1.      Išskyrus 7 straipsnyje, susijusiame su darbuotojo šeimos narių teise laisvai įsidarbinti, numatytus atvejus, darbuotojas turkas,
teisėtai dirbantis valstybėje narėje, turi teisę:
–        teisėtai išdirbęs vienerius metus, prašyti šioje valstybėje narėje atnaujinti jo leidimą dirbti pas tą patį darbdavį, jei
pastarasis turi laisvą darbo vietą,
–        teisėtai išdirbęs trejus metus ir, išskyrus atvejus, kai Bendrijos valstybių narių darbuotojams yra teikiama pirmenybė, šioje
valstybėje narėje priimti kitą tos pačios profesijos savo pasirinkto darbdavio pasiūlymą įsidarbinti, pateiktą įprastomis
sąlygoms ir įregistruotą šios valstybės narės įdarbinimo įstaigose,
–        teisėtai išdirbęs ketverius metus, laisvai dirbti šioje valstybėje narėje bet kurį pasirinktą apmokamą samdomą darbą.
2.      Metinės atostogos, nebuvimas darbe dėl motinystės, dėl nelaimingo atsitikimo darbe arba dėl trumpalaikės ligos įskaitomi į
teisėto darbo laikotarpį. Kompetentingų valdžios institucijų tinkamai nustatytas priverstinio nedarbo laikotarpis ir nebuvimas
darbe dėl ilgalaikės ligos, kurie nėra įskaitomi į teisėto darbo laikotarpį, nepažeidžia teisių, įgytų per ankstesnį darbo
laikotarpį“ (Neoficialus vertimas).
Pagal Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalį:
,,Bendrijos valstybės narės negali diskriminuoti dėl pilietybės darbuotojų turkų esančių jų darbo rinkoje Bendrijos darbuotojų
atžvilgiu mokant darbo užmokestį ir užtikrinant darbo sąlygas.“

Nacionalinės teisės aktai
Pagal iki 2004 m. gruodžio 31 d. taikomo Vokietijos socialinio draudimo kodekso (
Sozialgesetzbuch
) trečios knygos 284 straipsnio 5 dalį, užsieniečiui išduodamas leidimas dirbti, tik jei jis turi Įstatymo dėl užsieniečių
(
Ausländergesetz
) 5 straipsnyje numatytą leidimą apsigyventi.
Nuo 2005 m. sausio 1 d., įsigaliojus Įstatymui dėl imigracijos (
Zuwanderungsgesetz
), darbo leidimas daugiau nereikalingas. Dėl užsienio darbuotojo teisės įsidarbinti sprendžiama tiesiogiai pagal leidimą gyventi.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Turkijos pilietis H. Güzeli 1991 m. rugsėjo 13 d. atvyko į Vokietijos
teritoriją.
1997 m. kovo 7 d. jis vedė Vokietijos pilietę, o 1997 m. liepos 29 d.
Oberbürgermeister
jam vieneriems metams išdavė leidimą gyventi. Be to, 1997 m. liepos 31 d. Acheno įdarbinimo tarnyba jam išdavė neterminuotą
leidimą dirbti, galiojantį bet kokio pobūdžio profesinei veiklai.
1998 m. birželio 19 d. H. Güzeli paprašė pratęsti jo leidimą gyventi. Nuo 1998 m. liepos 8 d. jis su žmona pradėjo gyventi
skyrium ir 2002 m. išsiskyrė.
1999 m. sausio 6 d.
Oberbürgermeister
pratęsė H. Güzeli leidimą gyventi iš pradžių iki 1999 m. gruodžio 6 d., vėliau iki 2001 m. spalio 9 d., nurodydamas, kad
H. Güzeli turi teisę pasinaudoti Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatytomis teisėmis. Leidime
dirbti numatyta: „Draudžiama dirbti savarankiškai arba dirbti analogišką apmokamą darbą. Leidžiama dirbti tik padavėju Acheno
kavinėje „Marmara“.
2001 m. rugsėjo 25 d. H. Güzeli pateikė prašymą pratęsti jo leidimą gyventi.
Nuo 1997 m. spalio 1 d. iki gruodžio 31 d., nuo 1998 m. vasario 1 d. iki 1999 m. kovo 31 d. bei nuo 1999 m. birželio 1 d.
iki 2000 m. kovo 31 d. Acheno kavinėje „Marmara“ jį buvo įdarbinusios įvairios šią įstaigą valdančios įmonės (toliau – kavinė
„Marmara“). H. Güzeli joje dirbo padavėju.
Nuo 2000 m. balandžio 10 d. iki gruodžio 14 d. bei nuo 2001 m. kovo 1 d. iki lapkričio 30 d. H. Güzeli įvairiose Acheno vietose
dirbo sezoninį darbą
Aachener Printen und Schokoladenfabrik Henry Lambertz GmbH
& Co KG
įmonėje (toliau – įmonė
Lambertz
). Tarp darbo laikotarpių jis gavo išmokas iš Acheno įdarbinimo tarnybos. Nė vienu laikotarpiu jis negavo socialinės paramos
išmokų.
Nuo 2002 m. balandžio 2 d. ir dar kartą nuo 2002 m. lapkričio 23 d. iki 2003 m. gruodžio 5 d. bei nuo 2004 m. birželio 2 d.
iki 2004 m. sezono pabaigos jis dirbo įmonėje
Lambertz
.
2002 m. birželio 27 d.
Amtsgericht Aachen
sprendimu H. Güzeli buvo du kartus nubaustas dėl
Ausländergesetz
pažeidimo, nes dirbdamas įmonėje
Lambertz
jis pažeidė jo leidime gyventi nustatytas sąlygas.
2003 m. sausio 2 d.
Oberbürgermeister
atmetė H. Güzeli prašymą pratęsti jo leidimą dirbti ir įspėjo, kad jis gali būti išsiųstas į Turkiją. H. Güzeli pateiktą
skundą dėl šio sprendimo 2004 m. liepos 20 d. Sprendimu Kelno regiono valdžios institucija (
Bezirksregierung Köln
) atmetė. 2004 m. rugpjūčio 9 d. H. Güzeli pateikė ieškinį
Verwaltungsgericht Aachen
.
Šiomis aplinkybėmis
Verwaltungsgericht Aachen
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
,,1.  Ar Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalyje numatytas diskriminacijos draudimas draudžia valstybei narei asmens darbo
laikotarpiu atsisakyti leisti gyventi jos teritorijoje ieškovo situacijoje esančiam darbuotojui turkui, kuris, pasibaigus
jo pirminiam leidimui dirbti, priklausė valstybės narės teisėtai darbo rinkai ir turėjo teisę neribotai dirbti?
Ar šiuo atžvilgiu svarbu tai, kad leidimas dirbti išduotas darbuotojui turkui migrantui:
–        buvo suteiktas pagal nacionalinę teisę neterminuotai,
–        buvo suteiktas pagal nacionalinę teisę nustatant sąlygą, kad pirminis leidimas gyventi galiotų, tačiau automatiškai nesibaigia
pasibaigus leidimui gyventi ir galioja tol, kol užsienio pilietis neturi teisės bent jau laikinai gyventi šioje valstybėje
narėje?
2.      Ar atsižvelgiant į Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalį valstybė narė gali atsisakyti darbuotojui turkui suteikti teisę
gyventi, jeigu pasibaigus paskutiniam jam išduotam leidimui gyventi jis dirba sezoninį darbą, tai yra jeigu jis laikotarpiais
tarp dviejų darbo sutarčių nedirba?
3.      Ar Vokietijos teisę leidimų dirbti išdavimo srityje reglamentuojančių teisės normų pakeitimas turi įtakos draudimui atsisakyti
nagrinėjamam asmeniui suteikti teisę gyventi, kuri kyla iš Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalies?“

Dėl prejudicinių klausimų
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo matyti, kad nacionalinis teismas iš karto atmetė hipotezę,
jog Turkijos pilietis, esantis tokioje pačioje situacijoje kaip H. Güzeli, galėtų remtis Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalimi
jam suteiktomis teisėmis. Šiuo pagrindu nacionalinis teismas kelia klausimą dėl to paties sprendimo 10 straipsnio 1 dalies
taikymo.
Siekiant nacionaliniam teismui pateikti tinkamą atsakymą, svarbu pirmiausia patikrinti, ar teisingas teiginys, kad H. Güzeli
teisė į jo leidimo gyventi pratęsimą negali būti pagrįsta Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalimi.

Dėl
Sprendimo Nr. 1/80
6 straipsnio 1 dalies
Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalis išvardija pagrindines sąlygas, taikomas Turkijos piliečių, priklausančių teisėtai valstybės narės darbo
rinkai, įsidarbinimui, išduodant ir pratęsiant leidimą dirbti.
Pirmoje šios nuostatos įtraukoje nustatoma vienerių metų teisėto darbo sąlyga tam, kad būtų galima atnaujinti darbuotojo turko
leidimą dirbti pas tą patį darbdavį.
Tos pačios nuostatos antra įtrauka iš esmės leidžia darbuotojui turkui, teisėtai išdirbus trejus metus, priimti kitą tos pačios
profesijos jo pasirinkto darbdavio pasiūlymą įsidarbinti.
Šios nuostatos trečia įtrauka leidžia darbuotojui turkui teisėtai išdirbus ketverius metus, laisvai pasirinkti bet kokį apmokamą
darbą.
Teisingumo Teismas nuosekliai aiškino, kad Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalis turi tiesioginį poveikį valstybėse narėse, nes darbuotojai turkai, kurie įvykdo sąlygas, gali tiesiogiai
remtis šios nuostatos trijų įtraukų jiems laipsniškai suteikiamomis teisėmis, atsižvelgiant į darbo priimančiojoje valstybėje
narėje trukmę (žr. 1990 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Sevince
, C‑192/89, Rink. p. I‑3461, 26 punktą ir 2002 m. lapkričio 19 d. Sprendimo
Kurz
, C‑188/00, Rink. p. I‑10691, 26 punktą).
Su darbu susijusios teisės, kurias ši nuostata suteikia darbuotojui turkui, būtinai apima iš jų kylančią šio asmens teisę
gyventi, kitaip teisė įsidarbinti ir teisė dirbti pagal darbo sutartį netektų prasmės (minėto sprendimo
Kurz
27 punktas).
Iš paties Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies teksto matyti, kad ši nuostata reikalauja, jog suinteresuotasis asmuo būtų darbuotojas turkas valstybės
narės teritorijoje, priklausytų priimančiosios valstybės narės teisėtai darbo rinkai ir būtų teisėtai išdirbęs tam tikrą laikotarpį
(minėto sprendimo
Kurz
28 punktas).
Taigi reikia išnagrinėti, ar suinteresuotasis asmuo 2001 m. spalio 9 d. jo leidimo gyventi pasibaigimo dieną, nuo kurios H. Güzeli
siekia, kad būtų pratęstas šis leidimas (toliau – atitinkama diena), atitiko sąlygas, leidžiančias pasinaudoti šio 6 straipsnio
1 dalimi suteiktomis teisėmis.
Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad atitinkamą dieną H. Güzeli dirbo įmonėje
Lambertz
. Šį darbą jis pradėjo dirbti 2000 m. balandžio 10 d., H. Güzeli nutraukus darbo santykius su pirmuoju darbdaviu – kavine
„Marmara“, kurioje jis su pertraukomis dirbo nuo 1997 m. spalio 1 d. iki 2000 m. kovo 31 dieną.
Be to, reikia priminti, kad H. Güzeli leidime gyventi, kurį Vokietijos valdžios institucijos pratęsė iki 1999 m. gruodžio
6 d., vėliau dar kartą iki 2001 m. spalio 9 d., buvo nurodyta, kad jis galėjo naudotis iš Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmos įtraukos kylančiomis teisėmis. Šiuo klausimu H. Güzeli leidime gyventi nurodyta: „Draudžiama
dirbti savarankiškai arba dirbti analogišką apmokamą darbą. Leidžiama dirbti tik padavėju Acheno kavinėje „Marmara“.
Vokietijos valdžios institucijos, leidime gyventi apribodamos H. Güzeli profesinę veiklą darbu kavinėje „Marmara“, nustatė
teises, kurias H. Güzeli   šiuo etapu galėjo įgyti pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies nuostatas.  Kad galėtų priimti kito darbdavio pasiūlymą (dirbti tą patį darbą), H. Güzeli pagal šios
nuostatos antrą įtrauką, trejus metus turėjo išdirbti pas savo pirmąjį darbdavį, kavinę „Marmarą“, o jis to nepadarė.
Taigi reikia išsiaiškinti, ar metus išdirbęs įmonėje
Lambertz
, H. Güzeli galėjo  remtis Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka, reikalaudamas atnaujinti jo leidimą dirbti. Tam, kad ši nuostata suteiktų jam tokią
teisę, H. Güzeli atitinkamą dieną turėjo priklausyti priimančiosios valstybės narės teisėtai darbo rinkai.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalyje numatyta sąvoka „teisėta darbo rinka“ turi būti suprantama kaip taikoma visiems darbuotojams, kurie
laikėsi visų priimančiojoje valstybėje narėje galiojančių įstatymų ir teisės aktų dėl patekimo į jos teritoriją ir įsidarbinimo
bei kurie turi teisę užsiimti profesine veikla šioje valstybėje (minėto sprendimo
Kurz
, 39 punktas).
Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies trijose pirmose įtraukose išvardytoms teisėms taikoma vienintelė sąlyga, kad darbuotojas turkas laikytųsi
priimančiosios valstybės narės teisės aktų, reglamentuojančių patekimą į jos teritoriją bei apmokamą darbą (2000 m. vasario
10 d. Sprendimo
Nazli
, C‑340/97, Rink. p. I‑957, 32 punktas).
Dėl šios sąlygos reikia pabrėžti, kad Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka neturi būti suprantama taip, kad darbuotojas turkas gali remtis jam šia nuostata suteikiamomis
teisėmis, kai jis dirba pagal darbo sutartį pas antrą darbdavį, jei jis neįvykdo šios nuostatos antroje įtraukoje nustatytų reikalavimų.
Vis dėlto iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą bei iš pirmo klausimo teksto matyti, kad nacionalinis teismas mano, jog
atitinkamą dieną H. Güzeli „priklausė <...> priimančiosios valstybės narės darbo rinkai“.
Kadangi Teisingumo Teismas neturi kompetencijos pagal EB 234 straipsnį priimti prejudicinių sprendimų dėl vidaus teisės taisyklių
aiškinimo (žr. 1996 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo
Allain
, C‑341/94, Rink. p. I‑4631, 11 punktą), nacionalinis teismas turi padaryti reikalingas išvadas šiuo klausimu, siekiant nustatyti, ar
atitinkamą dieną H. Güzeli laikėsi Vokietijos valdžios institucijų jo darbui pagal darbo sutartį nustatytų sąlygų, ypač atsižvelgiant
į svarbą, kuri Vokietijos teisėje suteikiama jo leidime gyventi nurodytai sąlygai dėl darbo kavinėje „Marmara“. Nacionalinis
teismas turės atsakyti, ar šiai sąlygai reikia teikti pirmenybę prieš 1997 m. liepos 31 d. H. Güzeli išduotą bet kokiai profesinei
veiklai galiojantį leidimą dirbti.
Jeigu, atlikus įvertinimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pripažintų, kad atitinkamą dieną H. Güzeli
nepriklausė teisėtai Vokietijos darbo rinkai, tai jis pagrįstai galėtų atsisakyti suteikti H. Güzeli galimybę pratęsti jo
leidimą gyventi, remiantis Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalimi.
Tačiau jeigu šis teismas prieitų išvadą, kad H. Güzeli atitinkamą dieną priklausė šiai darbo rinkai, jis dėl darbo laikotarpių
įmonėje
Lambertz
turėtų teisę remtis Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka jam suteiktomis teisėmis. Nacionalinis teismas turi patikrinti, ar šis darbas yra „teisėtas“
šio 6 straipsnio 1 dalies prasme. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad sąvoka „teisėtas darbas“ yra Bendrijos teisės sąvoka,
preziumuojanti stabilią ir saugią situaciją valstybės narės darbo rinkoje (žr. 1997 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo
Ertanir
, C‑98/96, Rink. p. I‑5179, 59 punktą ir minėto sprendimo
Sevince
30 punktą).
Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad H. Güzeli buvo įdarbintas įmonėje
Lambertz
kaip sezoninis darbuotojas, ir kad jis vykdė profesinę veiklą su pertraukomis (kalbant konkrečiai, nuo 2000 m. gruodžio 14 d.
iki 2001 m. kovo 1 d.). Reikia išnagrinėti, ar ši aplinkybė gali turėti įtakos apskaičiuojant H. Güzeli teisėto darbo trukmę.
Siekiant apskaičiuoti teisėto darbo laikotarpius, nurodytus Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies trijose įtraukose, to paties straipsnio 2 dalis numato darbuotojui iš Turkijos, kuris laikinai nutraukia
savo veiklą, palankią sistemą, atsižvelgiant į šių nedarbo laikotarpių pobūdį ir trukmę.
Iš Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 2 dalies antro sakinio išplaukia, kad nedarbo laikotarpiai dėl ilgalaikės ligos ar priverstinio nedarbo (kai
nedirbama ne dėl darbuotojo valios), neįskaitant jų į teisėto darbo laikotarpį, neturi poveikio teisėms, įgytoms ankstesnio
darbo laikotarpiu.
Todėl šios nuostatos vienintelis tikslas – išvengti situacijos, kad darbuotojas iš Turkijos, kuris vėl pradeda dirbti po to,
kai turėjo laikinai nutraukti savo profesinę veiklą dėl teisėtų priežasčių, nebūtų verčiamas, kaip ir atitinkamoje valstybėje
narėje dar neįsidarbinęs Turkijos pilietis, iš naujo skaičiuoti Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmoje – trečioje
įtraukose numatytų teisėto darbo laikotarpių (žr. šiuo klausimu 1997 m. sausio 23 d. Sprendimo
Tetik
, C‑171/95, Rink. p. I‑329, 39 punktą ir 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo
Sedef
, C‑230/03, Rink. p. I‑157, 52 punktą).
Iš nutarties priimti prejudicinį sprendimą motyvų aišku, kad nacionalinis teismas savo argumentus grindžia teiginiu, jog Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 2 dalies antrame sakinyje nurodytos profesinės veiklos pertraukos neturi įtakos tik ankstesniems darbo laikotarpiams,
atitinkantiems to paties sprendimo 6 straipsnio 1 dalies trijose įtraukose nustatytą sąlygą dėl trukmės. Nacionalinio teismo
analizė grindžiama mintimi, kad H. Güzeli turėjo išdirbti bent jau metus (terminas numatytas Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje), kad jam būtų pripažinta „įgyta teisė“ to paties sprendimo 6 straipsnio 2 dalies
antro sakinio prasme, kuriai laikina pertrauka neturėtų poveikio.
Toks aiškinimas atitinka Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 2 dalies antro sakinio tikslą, kuriuo siekiama užtikrinti darbuotojui turkui jau pasibaigusiais ankstesniais
darbo laikotarpiais įgytas teises ir jų tęstinumą. Čia naudojama sąvoka „teisės“ reiškia, kad nekalbama apie bet kurios, kad
ir minimalios, trukmės laikotarpius, o apie ankstesnio darbo laikotarpius, kurių trukmė yra pakankama, kad atsirastų teisė
į darbą, kuri remiantis šios nuostatos logika, turi būti taikoma neatsižvelgiant į profesinės veiklos laikinas pertraukas
dėl su darbuotoju turku nesusijusių priežasčių.
Šioje byloje, tuo momentu, kai H. Güzeli darbas įmonėje
Lambertz
buvo nutrūkęs, jis dar nebuvo įgijęs tokios „teisės“, nes  buvo išdirbęs tik aštuonis mėnesius (nuo 2000 m. balandžio 10 d.
iki gruodžio 14 d.), tai yra nepakankamą laikotarpį bet kokiai teisei pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalį atsirasti.
Atsižvelgiant į šiuos svarstymus, reikia išnagrinėti pateiktus prejudicinius klausimus.

Dėl
Sprendimo Nr. 1/80
10 straipsnio
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikia tris klausimus susijusius su Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio
1 dalies aiškinimu.
Iš pačios Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad šioje nuostatoje numatytoms teisėms, kaip ir numatytoms to paties sprendimo
6 straipsnio 1 dalyje, įgyti taikoma darbuotojo turko priklausymo tam tikros valstybės narės teisėtai darbo rinkai sąlyga.
Dėl aplinkybės, kad darbuotojas turkas pakeitė darbdavį nepasibaigus Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies antroje įtraukoje numatytam trejų metų laikotarpiui, svarbos reikia priminti, kaip buvo nurodyta šio
sprendimo 36 punkte, kad nacionalinis teismas turi aiškinti nacionalinės teisės normas ir padaryti būtinas išvadas šiuo atžvilgiu.
Jeigu nacionaliniam teismui atlikus Vokietijos teisės nuostatų analizę pasirodytų, kad atitinkamą dieną H. Güzeli neįvykdė
su jo priklausymu teisėtai darbo rinkai susijusios sąlygos, jis, siekdamas, kad jo leidimas gyventi būtų pratęstas, negalėtų
remtis Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalimi.
Jeigu, priešingai, būtų nuspręsta, kad atitinkamą dieną H. Güzeli priklausė teisėtai darbo rinkai, reikėtų atsakyti, ar jis
galėtų remtis Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalimi.
Šiuo atžvilgiu H. Güzeli savo Teisingumo Teismui pateiktose pastabose rėmėsi analogiškos Bendradarbiavimo susitarimo tarp
Europos ekonominės bendrijos ir Maroko Karalystės, pasirašyto 1976 m. balandžio 27 d. Rabate, Bendrijos vardu patvirtinto
1978 m. rugsėjo 26 d. Tarybos sprendimu 2211/78/EEB (OL 1978, 264, p. 1). nuostatos aiškinimu, kurį Teisingumo Teismas pateikė
1999 m. kovo 2 d. Sprendime
Eddline El-Yassini
(C‑416/96, Rink. p. I‑1209, 62–64 punktai), kad valstybei narei iš principo nedraudžiama atsisakyti pratęsti Maroko piliečio, kuriam
ši valstybė narė buvo suteikusi teisę atvykti į jos teritoriją ir joje užsiimti profesine veikla, leidimą gyventi, jei atitinkamam
asmeniui išduoto leidimo apsigyventi galiojimui pasibaigus, nebėra pradinio pagrindo suteikti teisę gyventi; tačiau būtų kitaip,
jeigu priimančioji valstybė narė būtų suteikusi darbuotojui migrantui iš Maroko konkrečias teises, susijusias su įsidarbinimu,
kurios būtų taikomos plačiau nei tos pačios valstybės jam suteiktos teisės gyventi.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar tokia situacija susiklostė pagrindinėje byloje,
ypač atsižvelgiant į tai, kad H. Güzeli pripažintas, pažeidus jo leidime gyventi nustatytas sąlygas .
Atsižvelgiant į tai kas pasakyta, prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusiam teismui reikia atsakyti, kad Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, kad darbuotojas turkas gali remtis šia nuostata jam suteikiamomis
teisėmis, tik jeigu apmokamas darbas pas antrą darbdavį atitinka priimančiosios valstybės narės įstatymuose ir teisės aktuose
nustatytas sąlygas dėl patekimo į jos teritoriją ir įsidarbinimo. Nacionalinis teismas turi išanalizuoti ir nustatyti, ar
taip yra darbuotojo iš Turkijos, pakeitusio darbdavį iki to paties sprendimo 6 straipsnio 1 dalies antroje įtraukoje numatyto
trejų metų termino pabaigos, atveju.
Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 2 dalies antras sakinys turi būti aiškinamas taip, jog juo siekiama užtikrinti, kad teisėto darbo pertraukos
dėl priverstinio nedarbo ar ilgalaikės ligos neturėtų poveikio teisėms, kurias darbuotojas turkas jau įgijo pasibaigusiais
ankstesniais darbo laikotarpiais, kurių trukmė nustatyta kiekvienoje iš šio straipsnio 1 dalies trijų įtraukų.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1980 m. rugsėjo 19 d. EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 dėl asociacijos plėtros 6 straipsnio 1 dalies
pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, kad darbuotojas turkas gali remtis šia nuostata jam suteikiamomis teisėmis, tik jeigu
apmokamas darbas pas antrą darbdavį atitinka priimančiosios valstybės narės įstatymuose ir teisės aktuose nustatytas sąlygas
dėl patekimo į jos teritoriją ir įsidarbinimo. Nacionalinis teismas turi išanalizuoti ir nustatyti, ar taip yra darbuotojo
turko, pakeitusio darbdavį iki to paties sprendimo 6 straipsnio 1 dalies antroje įtraukoje numatyto trejų metų termino pabaigos,
atveju.
Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 2 dalies antras sakinys turi būti aiškinamas taip, kad juo siekiama užtikrinti, jog teisėto
darbo pertraukos dėl priverstinio nedarbo ar ilgalaikės ligos neturėtų poveikio teisėms, kurias darbuotojas turkas jau įgijo
pasibaigusiais ankstesniais darbo laikotarpiais, kurių trukmė nustatyta kiekvienoje iš šio straipsnio 1 dalies trijų įtraukų.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.