CELEX: 61993CJ0040
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Direktiivit 78/686/ETY ja 78/687/ETY

Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on 9.2.1993 yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon toimittamallaan hakemuksella nostanut ETY:n perustamissopimuksen 169 artiklan perusteella kanteen sen vahvistamiseksi, että lykätessään 31.10.1988 annetulla lailla nro 471 yliopistovuodelle 1984/1985 lääketieteessä ja kirurgiassa loppututkinnon suorittaneiden osalta määräajankohtaa, joka on vahvistettu hammaslääkärin tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta sekä toimenpiteistä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi 25 päivänä heinäkuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 78/686/ETY (EYVL L 233, s. 1, jäljempänä tunnustamisdirektiivi) 19 artiklassa, Italian tasavalta on jättänyt täyttämättä ne velvoitteet, jotka sille kuuluvat tämän artiklan ja hammaslääkärintointa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 25 päivänä heinäkuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 78/687/ETY (EYVL L 233, s. 10, jäljempänä yhteensovittamisdirektiivi) 1 artiklan mukaan.
2 Yhteensovittamisdirektiivin 1 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on vaadittava henkilöiltä, jotka ryhtyvät harjoittamaan hammaslääkärintointa tai harjoittavat sitä käyttäen jotakin tunnustamisdirektiivin 1 artiklassa mainittua nimikettä, että heillä on sanotun direktiivin 3 artiklassa tarkoitettu tutkintotodistus, todistus tai muu sellainen muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja, joka takaa, että asianomainen on koulutuksensa aikana saanut asianmukaiset tiedot ja asianmukaisen kokemuksen yhteensovittamisdirektiivissä määritellyllä tavalla.
3 Tunnustamisdirektiivin 2 artiklassa säädetään, että "jäsenvaltioiden on tunnustettava sellaiset tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat hammaslääketieteessä, jotka on annettu jäsenvaltioiden kansalaisille toisessa jäsenvaltiossa (yhteensovittamis)direktiivin 1 artiklan mukaisesti ... siten, että kyseinen pätevyystodistus antaa jäsenvaltion alueella saman oikeuden hammaslääkärintoimen aloittamiseen ja sen harjoittamiseen kuin jäsenvaltion itsensä antamat pätevyystodistukset".
4 Saman direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetään:
"Jäsenvaltioiden on tunnustettava riittäväksi todisteeksi niiden jäsenvaltioiden kansalaisten osalta, joiden tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat eivät täytä kaikkia (yhteensovittamis)direktiivin 1 artiklassa säädettyjä koulutuksen vähimmäisvaatimuksia, sellaiset kyseisissä jäsenvaltioissa ennen (yhteensovittamis)direktiivin täytäntöönpanoa annetut tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta hammaslääketieteessä osoittavat asiakirjat, joiden liitteenä on todistus siitä, että asianomaiset ovat tosiasiallisesti ja luvallisesti harjoittaneet mainittua toimintaa ainakin kolme peräkkäistä vuotta todistuksen antamista edeltäneiden viiden vuoden aikana."
5 Yhteensovittamisdirektiivin 1 artiklan 4 kohdassa säädetään vielä, että sillä "... ei rajoiteta jäsenvaltioiden mahdollisuutta myöntää omalla alueellaan säännöstensä mukaisesti helpotuksia hammaslääkärintoimen aloittamista tai sen harjoittamista varten henkilöille, joilla on tutkintotodistus, todistus tai muu muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja, jota ei ole suoritettu jäsenvaltiossa".
6 Tunnustamisdirektiivin 24 artiklan 1 kohdan ja yhteensovittamisdirektiivin 8 artiklan 1 kohdan perusteella määräaika näiden kahden direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä päättyi 18 kuukauden kuluttua niiden tiedoksiantamisesta eli 28.1.1980. Kuitenkin Italian osalta tämä määräaika päättyi vasta kuuden vuoden kuluttua direktiivien tiedoksiantamisesta eli 28.7.1984.
7 Tämä lykkäys perustui siihen, että kyseisenä aikana hammaslääkärintointa harjoittivat Italiassa yksinomaan lääkärit. Yhteensovittamisdirektiivissä velvoitettiin siten Italian tasavaltaa luomaan uuden ammatinharjoittajien ryhmän, mikä edellytti erityiskoulutuksen aloittamista ja tätä uutta ammattia koskevien rakenteiden luomista.
8 Tämän erityisen tilanteen huomioon ottamiseksi tunnustamisdirektiivin 19 artiklassa säädetään:
"Siitä ajankohdasta lähtien, jolloin Italia toteuttaa tämän direktiivin soveltamisen edellyttämät toimenpiteet, jäsenvaltioiden tulee tunnustaa ... ne lääketieteen tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat, jotka Italiassa on annettu yliopistolliset lääketieteen opinnot viimeistään 18 kuukauden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantamisesta (eli viimeistään 28.1.1980) aloittaneille henkilöille, kun niiden liitteenä on Italian toimivaltaisten viranomaisten antama todistus, joka osoittaa, että nämä henkilöt ovat harjoittaneet Italiassa toimintaa (johon sisältyy hammassairauksien ennaltaehkäisy, diagnostisointi ja hoito) tosiasiallisesti, luvallisesti ja pääasiallisesti vähintään kolme peräkkäistä vuotta todistuksen antamista edeltävien viiden vuoden aikana ja että näillä henkilöillä on oikeus harjoittaa mainittua toimintaa samoin edellytyksin kuin (Italiassa annetun hammaslääkärin) tutkintotodistusten haltijoilla."
9 Italian tasavalta on 24.7.1985 annetulla lailla nro 409 (GURI, säännönmukainen lisäys nro 190, 13.8.1985) luonut hammaslääkärin ammatin ja rajoittanut sen harjoittamisen niihin henkilöihin, joilla on hammaslääketieteen ja hammasprotetiikan tutkintotodistus, sekä niihin lääketieteessä ja kirurgiassa loppututkinnon suorittaneisiin, joilla on tutkintotodistus erikoistumisesta hammashoitoon. Tämän lain 19 artiklassa määrättiin kuitenkin tunnustamisdirektiivin 19 artiklan mukaisesti siirtymäajan poikkeussäännöksestä niihin sääntöihin, jotka koskivat hammaslääkärin ammatin harjoittajaksi ryhtymistä.
10 Italian tasavalta hyväksyi 31.10.1988 lain nro 471 (GURI nro 262, 8.11.1988), johon sisältyi ainoastaan yksi pykälä, jossa määrättiin:
"Lääketieteessä ja kirurgiassa loppututkinnon suorittaneet henkilöt, jotka ovat kirjoittautuneet lääketieteen ja kirurgian opiskelijoiksi yliopistollisina lukuvuosina 1980/1981, 1981/1982, 1982/1983, 1983/1984 tai 1984/1985 ja joilla on oikeus harjoittaa laillisesti ammattiaan, voivat ilmoittautua hammaslääkäriammatin harjoittajiksi 24.7.1985 annetussa laissa nro 409 olevassa 2 pykälässä tarkoitetun toiminnan harjoittamiseksi. Tällainen ilmoittautuminen on tehtävä 31.12.1991 mennessä."
11 Komissio aloitti kirjeellään 19.10.1990 perustamissopimuksen 169 artiklassa määrätyn menettelyn ilmoittaen Italian hallitukselle näkökantansa, jonka mukaan 31.10.1988 annetulla lailla nro 471 aikaansaatu tilanne oli vastoin tunnustamisdirektiivin 19 artiklaa ja yhteensovittamisdirektiivin 1 artiklaa.
12 Jäätyään vaille vastausta komissio antoi 28.11.1991 perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen perustellun lausunnon, jossa se kehotti Italian tasavaltaa toteuttamaan kahden kuukauden määräajassa tarpeelliset toimenpiteet kyseisten direktiivien moitteettoman täytäntöönpanon varmistamiseksi.
13 Tämän perustellun lausunnon jäätyä vaille vastausta komissio nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
14 Kanteensa perusteeksi komissio vetoaa siihen, että myöntäessään pääsyn hammaslääkärintoimeen sellaisille loppututkintonsa Italiassa suorittaneille, jotka eivät ole saaneet yhteensovittamisdirektiivin 1 artiklassa esitettyjen arviointiperusteiden mukaista koulutusta ja jotka sen lisäksi eivät ole aloittaneet yliopistollisia lääketieteen opintojaan ennen tunnustamisdirektiivin 19 artiklassa säädettyä ajankohtaa, Italian tasavalta on jättänyt täyttämättä ne velvoitteet, jotka sille kuuluvat näiden määräysten mukaan. Oikeudenkäynnin kohteena olevalla lailla olisi siten luotu sellainen hammaslääkäreiden ryhmä, joka ei vastaa yhtäkään mainituissa direktiiveissä määritellyistä ryhmistä ja johon kuuluvilla on oikeus harjoittaa ammattiaan ainoastaan kansallisella alueella. Komissio katsoo, että jäsenvaltioilla ei ole oikeutta luoda tällaista ryhmää.
15 Suullisessa käsittelyssä Italian tasavalta esitti prosessinedellytyksiä koskevan väitteen. Sen mukaan edellä mainittuja perusteluja ei esitetty perustellussa lausunnossa eikä kanteessa.
16 Tämä väite on torjuttava.
17 Sekä perustellussa lausunnossaan että kanteessaan komissio on esittänyt väitteen, jonka mukaan oikeudenkäynnin kohteena oleva laki on vastoin direktiivin säännöksiä, koska laissa hyväksytään hammaslääkärintoimen harjoittajiksi yliopistolliset lääketieteen opintonsa 28.1.1980 jälkeen aloittaneita henkilöitä, joilla ei ole sellaista erikoistumista, joka takaisi heidän saaneen yhteensovittamisdirektiivin mukaisen koulutuksen.
18 Pääasian osalta Italian tasavalta myöntää, että oikeudenkäynnin kohteena olevalla lailla on se vaikutus, että sillä luodaan sellaisten hammaslääkäreiden ryhmä, jotka eivät voi käyttää vastavuoroista tunnustamista koskevia oikeuksia muissa jäsenvaltioissa. Tämä laki ei olisi kuitenkaan vastoin yhteensovittamis- ja tunnustamisdirektiiviä, koska näillä hammaslääkäreillä on oikeus harjoittaa ammattiaan ainoastaan Italiassa ja koska sen lisäksi lailla ei estetä muissa jäsenvaltioissa annettujen hammaslääkäreitä koskevien tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroista tunnustamista. Näiden direktiivien tavoitteet sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden käyttämisen helpottamisesta eivät siten olisi vaarantuneet.
19 Italian tasavalta vetoaa lisäksi siihen, että yhteensovittamisdirektiivin 1 artiklan 4 kohdassa sallitaan jäsenvaltioiden myöntävän oikeuden omalla alueellaan ryhtyä harjoittamaan kyseistä ammattia henkilöille, joilla on kolmannessa valtiossa suoritettu tutkintotodistus. Siten tämän direktiivin mukaan jäsenvaltiossa sallitaan myös sellaisten hammaslääkäreiden harjoittaa ammattiaan, joiden ammattikoulutus ei ole kyseisissä direktiiveissä säädetyn yhteensovittamisjärjestelmän mukainen.
20 Tätä perustelua ei voida hyväksyä.
21 Kyseisissä direktiiveissä säädetään, että saadakseen oikeuden harjoittaa hammaslääkärintointa henkilöllä on oltava jokin tunnustamisdirektiivin 2 artiklassa tarkoitetuista pätevyystodistuksista. Tunnustamisdirektiivin 7 ja 19 artiklassa sekä yhteensovittamisdirektiivin 1 artiklan 4 kohdassa sallitaan ainoastaan kolme poikkeusta.
22 Yhteensovittamisdirektiivin 1 artiklan 4 kohtaa sovelletaan kuitenkin ainostaan muissa kuin jäsenvaltiossa suoritettujen tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen tunnustamiseen (ks. asia 154/93, Tawil-Albertini, tuomio 9.2.1994, Kok. 1994, s. I-451).
23 Muiden säännösten osalta on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti jokaista poikkeusta niistä säännöistä, joiden tarkoituksena on taata perustamissopimuksella tunnustettujen oikeuksien tehokkuus, on tulkittava suppeasti (ks. asia 67/74, Bonsignore, tuomio 26.2.1975, Kok. 1975, s. 297; asia 77/82, Peskeloglou, tuomio 23.3.1983, Kok. 1983, s. 1085; asia 3/87, Agegate, tuomio 14.12.1989, Kok. 1989, s. 4459). Ainoastaan perustamissopimuksessa tai asiaa koskevissa direktiiveissä säädetyt nimenomaiset poikkeukset ovat sallittuja.
24 Tämän johdosta jäsenvaltiot eivät voi luoda sellaista hammaslääkäreiden ryhmää, joka ei vastaa yhtäkään kyseisissä direktiiveissä säädettyä ryhmää.
25 Edellä esitetystä johtuu, että lykätessään 31.10.1988 annetulla lailla nro 471 yliopistovuodelle 1984/1985 lääketieteessä ja kirurgiassa loppututkinnon suorittaneiden osalta määräajankohtaa, joka on vahvistettu tunnustamisdirektiivin 19 artiklassa, Italian tasavalta on jättänyt täyttämättä ne velvoitteet, jotka sille kuuluvat tämän artiklan ja yhteensovittamisdirektiivin 1 artiklan mukaan.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
26 Työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan hävinnyt osapuoli velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska Italian tasavalta on hävinnyt asian, se velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Lykätessään 31.10.1988 annetulla lailla nro 471 yliopistovuodelle 1984/1985 lääketieteessä ja kirurgiassa loppututkinnon suorittaneiden osalta määräajankohtaa, joka on vahvistettu hammaslääkärin tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta sekä toimenpiteistä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi 25 päivänä heinäkuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 78/686/ETY 19 artiklassa, Italian tasavalta on jättänyt täyttämättä ne velvoitteet, jotka sille kuuluvat tämän artiklan ja hammaslääkärintointa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 25 päivänä heinäkuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 78/687/ETY 1 artiklan mukaan.
2) Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.