CELEX: 62006CJ0399
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka (YUTP)
Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet
Asetus (EY) N:o 881/2002
Henkilön varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttäminen sen johdosta, että hänet on sisällytetty Yhdistyneiden Kansakuntien toimielimen laatimaan luetteloon
Pakotekomitea
Sisällyttäminen tämän jälkeen asetuksen (EY) N:o 881/2002 liitteessä I olevaan luetteloon
Kumoamiskanne
Perusoikeudet
Omaisuudensuoja, oikeus tulla kuulluksi ja oikeus tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan

Hassan (asia C-399/06 P) ja Ayadi (asia C-403/06 P) vaativat valituksissaan kumottaviksi Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-49/04, Hassan v. neuvosto, 12.7.2006 antamaa tuomiota (jäljempänä asiassa Hassan annettu valituksenalainen tuomio) ja asiassa T-253/02, Ayadi vastaan neuvosto, antamaa tuomiota (Kok., s. II-2139; jäljempänä asiassa Ayadi annettu valituksenalainen tuomio) (jäljempänä yhdessä valituksenalaiset tuomiot).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisilla tuomioilla kumoamiskanteet, jotka Hassan ja Ayadi olivat nostaneet tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä sekä Afganistaniin suuntautuvan tiettyjen tavaroiden ja palvelujen viennin kieltämisestä, Afganistanin Talebania koskevien lentokiellon ja varojen sekä muiden taloudellisten resurssien jäädyttämisen laajentamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 467/2001 kumoamisesta 27.5.2002 annetusta neuvoston asetuksesta (EY) N:o 881/2002 (
EYVL L 139, s. 9
; jäljempänä riidanalainen asetus) niiltä osin kuin tämä säädös koskee Hassania ja Ayadia. Hassanin kanne kohdistui erityisesti riidanalaiseen asetukseen sellaisena kuin se on muutettuna annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2049/2003 (
EUVL L 303, s. 20
). Asiassa Hassan antamallaan valituksenalaisella tuomiolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi myös Hassanin esittämän vahingonkorvausvaatimuksen.
Asioiden taustat
Asioiden taustat on esitetty asiassa Hassan annetun valituksenalaisen tuomion 6–34 kohdassa ja asiassa Ayadi annetun valituksenalaisen tuomion 11–49 kohdassa.
Nyt esillä olevaa tuomiota varten asioiden taustat voidaan esittää yhteenvedonomaisesti seuraavasti.
Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmalla 1267 (1999) perustettu komitea (jäljempänä pakotekomitea) julkaisi 19.10.2001 lisäyksen päivättyyn konsolidoituun luetteloonsa henkilöistä ja yhteisöistä, joiden varat oli jäädytettävä Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmien 1267 (1999) ja 1333 (2000) perusteella (ks. tiedonanto SC/7180), ja tässä lisäyksessä muun muassa Ayadi nimettiin Osama bin Ladeniin yhteydessä olevaksi henkilöksi.
Samana päivänä eli 19.10.2001 Euroopan yhteisöjen komissio antoi asetuksen N:o 467/2001 muuttamisesta kolmannen kerran asetuksen (EY) N:o 2062/2001 (
EYVL L 277, s. 25
). Asetuksella N:o 2062/2001 Ayadin nimi lisättiin muiden joukossa annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 467/2001 liitteessä I olevaan luetteloon.
Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto (jäljempänä turvallisuusneuvosto) antoi 16.1.2002 päätöslauselman 1390 (2002), joka koskee Osama bin Ladeniin, al-Qaida-järjestön ja Talebanin jäseniin sekä niitä lähellä oleviin henkilöihin, ryhmiin, yrityksiin ja yhteisöihin kohdistuvien toimenpiteiden toteuttamista. Tämän päätöslauselman 1 ja 2 kohdassa jatketaan päätöslauselman 1267 (1999) 4 kohdan b alakohdassa ja päätöslauselman 1333 (2000) 8 kohdan c alakohdassa määrättyjä toimenpiteitä, etenkin varojen jäädyttämistä.
Euroopan unionin neuvosto katsoi, että päätöslauselman 1390 (2002) täytäntöönpano edellyttää yhteisön toimia, joten se antoi 27.5.2002 yhteisen kannan 2002/402/YUTP Osama bin Ladeniin, Al-Qaida-järjestön ja Talebanin jäseniin sekä niitä lähellä oleviin henkilöihin, ryhmiin, yrityksiin ja yhteisöihin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja yhteisten kantojen 96/746/YUTP, 1999/727/YUTP, 2001/154/YUTP ja 2001/771/YUTP kumoamisesta (
EYVL L 139, s. 4
). Yhteisen kannan 2002/402 3 artiklassa määrätään pakotekomitean päätöslauselmien 1267 (1999) ja 1333 (2000) mukaisesti laatimassa luettelossa tarkoitettujen henkilöiden, ryhmien, yritysten ja yhteisöjen varojen, muiden rahoituksen lähteiden tai taloudellisten resurssien jäädyttämisen jatkamisesta.
Neuvosto antoi 27.5.2002 riidanalaisen asetuksen EY 60, EY 301 ja EY 308 artiklan nojalla.
Tämän asetuksen neljännen perustelukappaleen mukaan etenkin päätöslauselmassa 1390 (2002) tarkoitetut toimenpiteet ”kuuluvat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen soveltamisalaan [ja] tämän vuoksi ja erityisesti kilpailun vääristymisen välttämiseksi tarvitaan yhteisön lainsäädäntöä turvallisuusneuvoston asiaa koskevien päätösten täytäntöönpanemiseksi sikäli kuin on kyse yhteisön alueesta”.
Riidanalaisen asetuksen 1 artiklassa ”varat” ja ”varojen jäädyttäminen” määritellään samalla tavoin kuin asetuksen N:o 467/2001 1 artiklassa. Siinä määritellään lisäksi, mitä ”taloudellisilla resursseilla” tarkoitetaan.
Riidanalaisen asetuksen 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäädytetään kaikki pakotekomitean nimeämille ja liitteessä I luetelluille luonnollisille tai oikeushenkilöille, ryhmille tai yhteisöille kuuluvat tai niiden omistamat tai hallussa olevat varat ja taloudelliset resurssit.
2.   Mitään varoja ei saa luovuttaa suoraan tai välillisesti pakotekomitean nimeämille ja liitteessä I luetelluille luonnollisille tai oikeushenkilöille, ryhmille tai yhteisöille eikä niiden hyväksi.
3.   Mitään taloudellisia resursseja ei saa luovuttaa suoraan tai välillisesti pakotekomitean nimeämille ja liitteessä I luetelluille luonnollisille tai oikeushenkilöille, ryhmille tai yhteisöille eikä niiden hyväksi niin, että ne voisivat hankkia varoja, tavaroita tai palveluja.”
Riidanalaisen asetuksen liitteessä I on luettelo henkilöistä, ryhmistä ja yhteisöistä, joita 2 artiklan mukainen varojen jäädyttäminen koskee. Tämä luettelo sisältää muun muassa Ayadin nimen.
Vaikka Ayadin nimi mainitaan edelleen kyseisessä luettelossa, häneen viittaavan maininnan teksti on korvattu useaan otteeseen komission asetuksilla, jotka se on antanut nojautuen riidanalaisen asetuksen 7 artiklan 1 kohtaan, jossa komissiolle myönnetään toimivalta muuttaa tai täydentää kyseisen asetuksen liitettä I.
Turvallisuusneuvosto hyväksyi 20.12.2002 päätöslauselman 1452 (2002), jonka tarkoituksena oli edistää terrorismin vastaiseen taisteluun liittyvien velvoitteiden noudattamista. Tämän päätöslauselman 1 kohdassa määrätään joistakin sellaisista poikkeuksista päätöslauselmilla 1267 (1999) ja 1390 (2002) määrättyyn varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämiseen, joita valtiot voivat myöntää humanitaarisista syistä pakotekomitean luvalla.
Turvallisuusneuvosto hyväksyi 17.1.2003 päätöslauselman 1455 (2003), jonka tarkoituksena oli tehostaa päätöslauselman 1267 (1999) 4 kohdan b alakohdassa, päätöslauselman 1333 (2000) 8 kohdan c alakohdassa ja päätöslauselman 1390 (2002) 1 ja 2 kohdassa määrättyjen toimenpiteiden täytäntöönpanoa. Päätöslauselman 1455 (2003) 2 kohdan mukaan näitä toimenpiteitä tehostetaan uudelleen 12 kuukauden kuluttua tai aiemmin, jos se on tarpeen.
Neuvosto katsoi, että turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1452 (2002) täytäntöönpano edellyttää yhteisön toimia, joten se antoi 27.2.2003 yhteisen kannan 2003/140/YUTP poikkeuksista yhteisellä kannalla 2002/402/YUTP määrättyihin rajoittaviin toimenpiteisiin (
EUVL L 53, s. 62
). Tämän yhteisen kannan 1 artiklan mukaan pannessaan täytäntöön yhteisen kannan 2002/402 3 artiklassa määrätyt toimenpiteet Euroopan yhteisö ottaa huomioon turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1452 (2002) mukaiset poikkeukset.
Neuvosto antoi asetuksen N:o 881/2002 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämistä koskevista poikkeuksista 27.3.2003 asetuksen (EY) N:o 561/2003 (
EUVL L 82, s. 1
). Asetuksen N:o 561/2003 neljännessä perustelukappaleessa neuvosto toteaa, että yhteisön määräämiä toimenpiteitä on turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1452 (2002) johdosta tarpeen mukauttaa.
Pakotekomitea julkaisi 12.11.2003 lisäyksen konsolidoituun luetteloonsa henkilöistä ja yhteisöistä, joiden varat oli jäädytettävä turvallisuusneuvoston päätöslauselmien 1267 (1999), 1333 (2000) ja 1390 (2002) perusteella. Tässä lisäyksessä muun muassa Hassan nimettiin al-Qaida-järjestöön yhteydessä olevaksi henkilöksi.
Komissio antoi asetuksen N:o 881/2002 muuttamisesta 25. kerran 20.11.2003 asetuksen N:o 2049/2003. Tällä viimeksi mainitulla asetuksella muun muassa Hassanin nimi lisättiin riidanalaisen asetuksen liitteessä I olevaan luetteloon.
Turvallisuusneuvosto hyväksyi 30.1.2004 päätöslauselman 1526 (2004), jolla pyritään yhtäältä tehostamaan päätöslauselman 1267 (1999) 4 kohdan b alakohdassa, päätöslauselman 1333 (2000) 8 kohdan c alakohdassa ja päätöslauselman 1390 (2002) 1 ja 2 kohdassa määrättyjen toimenpiteiden täytäntöönpanoa ja toisaalta vahvistamaan pakotekomitean toimivaltaa. Päätöslauselman 1526 (2004) 3 kohdan mukaan näitä toimenpiteitä tehostetaan 18 kuukauden kuluttua tai aiemmin, jos se on tarpeen.
Turvallisuusneuvosto hyväksyi 29.7.2005 päätöslauselman 1617 (2005). Siinä määrätään muun muassa päätöslauselman 1267 (1999) 4 kohdan b alakohdassa, päätöslauselman 1333 (2000) 8 kohdan c alakohdassa ja päätöslauselman 1390 (2002) 1 ja 2 kohdassa määrättyjen toimenpiteiden ylläpitämisestä. Päätöslauselman 1617 (2005) 21 kohdan mukaan kyseisiä toimenpiteitä tarkastellaan uudelleen 17 kuukauden kuluttua tai aiemmin, jos se on tarpeen, niiden mahdolliseksi tehostamiseksi.
Ayadi mainitaan edelleen riidanalaisen asetuksen liitteessä I olevassa luettelossa. Häntä koskeva maininta on korvattu asetuksen N:o 881/2002 muuttamisesta 67. kerran 9.8.2006 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1210/2006 (
EUVL L 219, s. 14
).
Vaikka Ayadin nimi mainitaan edelleen kyseisessä luettelossa, häntä koskeva maininta on vastaavasti korvattu asetuksen N:o 881/2002 muuttamisesta 90. kerran 18.1.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 46/2008 (
EUVL L 16, s. 11
).
Kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalaiset tuomiot
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 12.2.2004 jättämällään kannekirjelmällä Hassan nosti riidanalaisesta asetuksesta kumoamiskanteen neuvostoa ja komissiota vastaan ja vaati, että kyseinen tuomioistuin
—
ensisijaisesti kumoaa kokonaan tai osittain riidanalaisen asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2049/2003, tai ainoastaan viimeksi mainitun asetuksen
—
toissijaisesti toteaa, ettei riidanalaista asetusta ja asetusta N:o 2049/2003 voida soveltaa hänen osaltaan
—
määrää muista tarpeellisiksi katsomistaan toimenpiteistä
—
velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut
—
velvoittaa neuvoston maksamaan hänelle vahingonkorvausta.
Hassan täsmensi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa, että hänen kanteensa kohdistuu riidanalaiseen asetukseen ja asetukseen N:o 2049/2003 ainoastaan siltä osin kuin ne koskevat häntä suoraan ja erikseen.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 26.8.2002 jättämällään kannekirjelmällä Ayadi nosti riidanalaisesta asetuksesta kumoamiskanteen neuvostoa vastaan ja vaati, että kyseinen tuomioistuin
—
kumoaa riidanalaisen asetuksen 2 artiklan ja sen 4 artiklan siltä osin kuin se liittyy 2 artiklaan
—
toissijaisesti kumoaa riidanalaisen asetuksen liitteessä I olevan häntä koskevan merkinnän
—
velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Ayadi täsmensi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa, että hänen kanteensa kohdistuu riidanalaiseen asetukseen ainoastaan siltä osin kuin se koskee häntä suoraan ja erikseen.
Ayadia koskevassa asiassa Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta ja komissio hyväksyttiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa väliintulijoiksi tukemaan neuvoston vaatimuksia.
Hassan vetosi vaatimustensa tueksi yhteen kanneperusteeseen, jonka mukaan asiassa on loukattu eräitä hänen perusoikeuksistaan samoin kuin yleistä suhteellisuusperiaatetta. Hänen väitteensä koskivat erityisesti yhtäältä omaisuudensuojaa ja yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamista koskevien oikeuksien väitettyä loukkaamista ja toisaalta kuulluksi tulemista ja oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevien oikeuksien väitettyä loukkaamista.
Ayadin väitteet puolestaan perustuivat kolmeen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koski neuvostolta puuttuvaa toimivaltaa antaa riidanalaisen asetuksen 2 ja 4 artikla sekä harkintavallan väärinkäyttöä, toinen toissijaisuutta, oikeasuhteisuutta ja ihmisoikeuksien kunnioittamista koskevien perusperiaatteiden loukkaamista ja kolmas olennaisen menettelymääräyksen rikkomista.
Koska esillä olevat valitukset koskevat Hassanin valituksessa esitettyä vahingonkorvausvaatimusta lukuun ottamatta ainoastaan valituksenalaisten tuomioiden niitä osia, joissa on kyse kantajien perusoikeuksien loukkaamista koskevista kanneperusteista, jäljempänä esitetään tiivistetysti ainoastaan mainittujen tuomioiden nämä osat.
Näiden kanneperusteiden osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi asiassa Hassan antamansa valituksenalaisen tuomion 91 kohdassa ja asiassa Ayadi antamansa valituksenalaisen tuomion 115 kohdassa, että lukuun ottamatta yhtä ainoaa molemmissa asioissa esitettyä erityistä oikeuskysymystä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo asiassa T-306/01, Yusuf ja Al Barakaat International Foundation v. neuvosto ja komissio, 21.9.2005 antamassaan tuomiossa (Kok., s. II-3533, 226–346 kohta; jäljempänä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antama tuomio) ja asiassa T-315/01, Kadi v. neuvosto ja komissio, antamassaan tuomiossa (Kok., s. II-3649, 176–291 kohta; jäljempänä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Kadi antama tuomio) (jäljempänä yhdessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asioissa Yusuf ja Kadi antamat tuomiot) ottanut kantaa kaikkiin niihin oikeuskysymyksiin, jotka kantajat ovat tuoneet esiin.
Asiassa Hassan annetun tuomion 92 kohdassa ja asiassa Ayadi annetun tuomion 116 kohdassa, joka on ensin mainitun kohdan kanssa samansisältöinen, todetaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asioissa Yusuf ja Kadi antamissaan tuomioissa todennut muun muassa seuraavaa:
”– –
—
kansainvälisen oikeuden näkökulmasta Yhdistyneiden Kansakuntien [(YK)] peruskirjassa YK:n jäsenvaltioille asetetuilla velvoitteilla on kiistaton etusija muihin kansallisessa oikeudessa tai yleissopimuksiin perustuvassa kansainvälisessä oikeudessa asetettuihin velvoitteisiin nähden, Euroopan neuvoston jäseninä olevien YK:n jäsenvaltioiden osalta myös niille [ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetussa Euroopan yleissopimuksessa; jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus] asetettuihin velvoitteisiin nähden ja yhteisön jäseninä olevien YK:n jäsenvaltioiden osalta myös niille EY:n perustamissopimuksessa asetettuihin velvoitteisiin nähden ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 231 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 181 kohta)
—
tämä etusija ulottuu turvallisuusneuvoston päätöslauselmaan sisältyviin päätöksiin Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan 25 artiklan mukaisesti ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 234 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 184 kohta)
—
vaikka yhteisö ei ole Yhdistyneiden Kansakuntien jäsen, Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjasta johtuvien velvoitteiden on katsottava sitovan yhteisöä samalla tavoin kuin ne sitovat sen jäsenvaltioita, yhteisön perustamissopimuksen nojalla ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 243 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 193 kohta)
—
ensinnäkin yhteisö ei voi laiminlyödä jäsenvaltioilleen Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjassa asetettuja velvoitteita eikä estää niiden täyttämistä, ja toiseksi yhteisö on perustamissopimuksensa nojalla velvollinen antamaan toimivaltaansa käyttäen kaikki tarpeelliset säännökset, jotta sen jäsenvaltiot voivat noudattaa näitä velvoitteitaan ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 254 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 204 kohta)
—
riidanalaista asetusta vastaan esitetyt väitteet, jotka perustuvat ensinnäkin siihen, että yhteisön oikeusjärjestys on Yhdistyneiden Kansakuntien luomaan oikeusjärjestykseen nähden itsenäinen oikeusjärjestys, ja toiseksi siihen, että turvallisuusneuvoston päätöslauselmat on saatettava osaksi jäsenvaltioiden kansallista oikeutta kansallisten perustuslaillisten säännösten ja perusperiaatteiden mukaisesti, on näin ollen hylättävä ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 258 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 208 kohta)
—
yhteisen kannan 2002/402 valossa annettu riidanalainen asetus merkitsee yhteisön jäsenvaltioille YK:n jäseninä asetetun sellaisen velvoitteen täytäntöönpanoa yhteisön tasolla, joka koskee Osama bin Ladeniin, al-Qaida-järjestön ja Talebanin jäseniin sekä niitä lähellä oleviin henkilöihin, ryhmiin, yrityksiin ja yhteisöihin kohdistuvien sellaisten pakotteiden panemista täytäntöön tarvittaessa yhteisön toimella, joista on päätetty ja joita on tämän jälkeen lujitettu useilla Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla annetuilla turvallisuusneuvoston päätöslauselmilla ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 264 kohta ja asia Kadi, tuomion 213 kohta)
—
tässä yhteydessä yhteisön toimielimet ovat käyttäneet sidottua harkintavaltaa, joten niillä ei ollut lainkaan itsenäistä harkintavaltaa ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 265 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 214 kohta)
—
kun otetaan huomioon edellä esitetyt seikat, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivaltaa valvoa välillisesti turvallisuusneuvoston tai pakotekomitean päätösten laillisuutta yhteisön oikeusjärjestyksessä vahvistettujen perusoikeuksien suojan tason valossa ei voida näin ollen perustella kansainvälisen oikeuden eikä yhteisön oikeuden perusteella ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 272 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 221 kohta)
—
kyseiset turvallisuusneuvoston päätöslauselmat eivät siis lähtökohtaisesti kuulu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvonnan piiriin, eikä tällä tuomioistuimella ole toimivaltaa kyseenalaistaa, edes välillisesti, niiden laillisuutta yhteisön oikeuden valossa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on päinvastoin mahdollisuuksiensa mukaan tulkittava ja sovellettava yhteisön oikeutta siten, että se olisi sopusoinnussa jäsenvaltioille Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjassa asetettujen velvoitteiden kanssa ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 276 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 225 kohta)
—
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on kuitenkin toimivalta valvoa välillisesti kyseisten turvallisuusneuvoston päätöslauselmien laillisuutta jus cogensin valossa, jolla tarkoitetaan kansainvälisen oikeuden perusteisiin (ordre public) kuuluvia sääntöjä, jotka velvoittavat kaikkia kansainvälisen oikeuden oikeussubjekteja, mukaan lukien YK:n elimet, ja joista ei ole mahdollista poiketa ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman], tuomion 277 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 226 kohta)
—
riidanalaisessa asetuksessa määrätyllä varojen jäädyttämisellä ei loukata asianomaisten henkilöiden perusoikeutta määrätä omaisuudestaan eikä yleistä suhteellisuusperiaatetta jus cogensiin kuuluvan ihmisen perusoikeuksien yleisen suojaamisen standardin valossa ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 288 ja 289 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 237 ja 238 kohta)
—
koska kyseisissä turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa ei määrätä, että pakotekomitean olisi kuultava asianomaisia henkilöitä ennen heidän merkitsemistään riidanalaiseen luetteloon, ja koska missään kansainvälisen oikeuden perusteisiin kuuluvassa pakottavassa normissa ei näytetä edellytettävän tällaista kuulemista käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa, tällaisen oikeuden väitettyä loukkaamista koskevat väitteet on hylättävä ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 306, 307 ja 321 kohta sekä [asiassa Kadi antaman] tuomion 261 ja 268 kohta)
—
erityisesti näissä olosuhteissa, joissa on kyse turvaamistoimesta, jolla rajoitetaan asianomaisten henkilöiden oikeutta määrätä omaisuudestaan, kyseisten henkilöiden perusoikeuksien kunnioittaminen ei edellytä sitä, että heille ilmoitetaan heitä vastaan esitetyistä tosiseikoista ja todisteista, kun turvallisuusneuvosto tai sen pakotekomitea katsoo, että tämä olisi kansainvälisen yhteisön turvallisuutta koskevien syiden vastaista ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 320 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 274 kohta)
—
yhteisön toimielinten ei myöskään tarvinnut kuulla asianomaisia henkilöitä ennen riidanalaisen asetuksen antamista ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 329 kohta) tai sen antamisen tai sen täytäntöönpanemisen yhteydessä ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman] tuomion 259 kohta)
—
nyt käsiteltävänä olevan kaltaisen kumoamiskanteen yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii kyseisen asetuksen laillisuuden täysimääräisesti siltä osin, ovatko yhteisön toimielimet noudattaneet toimivaltaa sekä muodollista laillisuutta koskevia määräyksiä ja niiden toimintaa koskevia olennaisia menettelymääräyksiä; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii riidanalaisen asetuksen laillisuuden myös niiden turvallisuusneuvoston päätöslauselmien suhteen, jotka tällä asetuksella on tarkoitus panna täytäntöön, erityisesti muodollisen ja aineellisen asianmukaisuuden, sisäisen johdonmukaisuuden ja sen kannalta, onko asetus oikeasuhteinen päätöslauselmiin nähden; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii lisäksi riidanalaisen asetuksen laillisuuden ja välillisesti kyseessä olevien turvallisuusneuvoston päätöslauselmien laillisuuden jus cogensiin kuuluvien kansainvälisen oikeuden ylemmäntasoisten normien, erityisesti ihmisoikeuksien yleismaailmallista suojelua koskevien pakottavien normien valossa ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 334, 335 ja 337 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 279, 280 ja 282 kohta)
—
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana ei sen sijaan ole valvoa välillisesti sitä, ovatko itse kyseessä olevat turvallisuusneuvoston päätöslauselmat perusoikeuksien mukaisia, sellaisina kuin näitä suojataan yhteisön oikeusjärjestyksessä; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana ei myöskään ole tarkastaa, ettei [turvallisuus]neuvoston toteuttamiensa toimenpiteiden perusteluina käyttämiä tosiseikkoja ja todisteita ole arvioitu virheellisesti, eikä muutoin kuin edellä olevassa luetelmakohdassa mainitussa rajoitetussa tapauksessa valvoa välillisesti näiden toimenpiteiden tarkoituksenmukaisuutta ja oikeasuhteisuutta ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 338 ja 339 kohta sekä [asiassa Kadi antaman] tuomion 283 ja 284 kohta)
—
asianomaisilla henkilöillä ei ole tältä osin mitään mahdollisuutta saattaa asiaa tuomioistuimen käsiteltäväksi, koska turvallisuusneuvosto ei ole pitänyt tarkoituksenmukaisena luoda sellaista itsenäistä kansainvälistä tuomioistuinta, jonka tehtävänä olisi lausua oikeuskysymysten ja tosiseikkojen osalta kanteista, jotka on nostettu pakotekomitean tekemistä yksittäisistä päätöksistä ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 340 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 285 kohta)
—
edellä olevassa luetelmakohdassa todettu aukko asianomaisten henkilöiden oikeusturvassa ei sellaisenaan ole jus cogensin vastainen, koska a) oikeus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi ei ole absoluuttinen, b) esillä olevassa asiassa rajoitusta, joka koskee asianomaisten henkilöiden oikeutta saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi ja joka johtuu siitä, ettei Yhdistyneiden Kansakuntien jäsenvaltioiden sisäisen oikeusjärjestyksen mukaan Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla hyväksyttyjä turvallisuusneuvoston päätöslauselmia voida lähtökohtaisesti saattaa tuomioistuimen käsiteltäviksi, on pidettävä olennaisena osana tätä oikeutta, c) tällaisen rajoituksen perusteluina ovat sekä niiden päätösten luonne, joita turvallisuusneuvosto joutuu tekemään kyseisen VII luvun nojalla, että niiden legitiimi tavoite ja d) sellaisen kansainvälisen tuomioistuimen puuttuessa, jolla olisi toimivalta valvoa turvallisuusneuvoston toimien laillisuutta, pakotekomitean kaltaisen elimen perustaminen ja normeilla annettu mahdollisuus kääntyä pakotekomitean puoleen milloin tahansa yksittäistapauksen tarkastamiseksi sellaisen muodollisen menettelyn mukaisesti, johon asianomaiset hallitukset osallistuvat, on toinen kohtuullinen tapa turvata asianmukaisesti jus cogensissa tunnustetut asianomaisten henkilöiden perusoikeudet ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 341–345 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 286–290 kohta)
—
riidanalaista asetusta vastaan esitetyt väitteet, joiden mukaan oikeutta saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi on loukattu, on näin ollen hylättävä ([ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Yusuf antaman] tuomion 346 kohta ja [asiassa Kadi antaman] tuomion 291 kohta).”
Asiassa Hassan antamansa valituksenalaisen tuomion 95–124 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitti lisäksi eräitä päätelmiä vastauksena erityisesti Hassanin istunnossa esittämiin perusteluihin, jotka koskivat yhtäältä kaikkiin sen varoihin ja taloudellisiin resursseihin kohdistuneen jäädytystoimen väitetysti kohtuutonta ankaruutta ja toisaalta niiden päätelmien, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli päätynyt asioissa Yusuf ja Kadi antamissaan tuomioissa, väitettyä pätemättömyyttä nyt esillä olevassa asiassa sikäli kuin kyse on yhteensoveltuvuudesta, jonka se mainituissa tuomioissa totesi vallitsevan jus cogensin ja asianosaisten oikeussuojassa todetun aukon välillä.
Vastaavasti asiassa Ayadi antamansa valituksenalaisen tuomion 117–154 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitti tämän tuomion 34 kohdassa esitetyn lisäksi eräitä päätelmiä vastauksena erityisesti Ayadin esittämiin perusteluihin, jotka koskivat yhtäältä niiden asetuksessa N:o 561/2003 säädettyjen poikkeusmahdollisuuksien väitettyä tehottomuutta, jotka koskevat varojen jäädyttämistä, etenkin siltä osin kuin on kyse ammattitoiminnan harjoittamisesta, ja toisaalta niiden päätelmien, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli päätynyt asioissa Yusuf ja Kadi antamissaan tuomioissa, väitettyä pätemättömyyttä nyt esillä olevassa asiassa sikäli kuin kyse on yhteensoveltuvuudesta, jonka se mainituissa tuomioissa totesi vallitsevan jus cogensin ja asianosaisten oikeussuojassa todetun aukon välillä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki nämä väitteet ja tuli siihen johtopäätökseen, ettei niillä voitu kyseenalaistaa sen asioissa Yusuf ja Kadi antamissaan tuomioissa esittämiä päätelmiä kyseessä olevista oikeuskysymyksistä.
Asiassa Hassan antamansa valituksenalaisen tuomion 126–128 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki vielä Hassanin esittämät väitteet, jotka koskivat hänen yksityis- ja perhe-elämänsä kunnioittamista koskevien oikeuksien väitettyä loukkaamista sekä hänen maineensa loukkaamista, ja hylkäsi ne sillä pääasiallisella perusteella, että jus cogensin valossa oli katsottava, ettei kyseisen kantajan näiden oikeuksien käyttämiseen ollut puututtu mielivaltaisesti.
Vastaavasti asiassa Ayadi antamansa valituksenalaisen tuomion 156 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi perusteen, jota ei ollut vielä tutkittu sen asioissa Yusuf ja Kadi antamissa tuomioissa ja jonka mukaan YK:n jäsenvaltioilla ei ole velvollisuutta soveltaa sellaisenaan toimenpiteitä, joihin turvallisuusneuvosto ”kehottaa” niitä ryhtymään.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kantajien kumoamisvaatimukset perusteettomina.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti lopuksi tutkimatta Hassanin esittämän vahingonkorvausvaatimuksen sen puutteellisen täsmällisyyden vuoksi ja lisäsi Hassanin esittämien muiden seikkojen valossa, että tämä vaatimus oli joka tapauksessa perusteeton.
Tämän johdosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi puheena olevat kaksi kannetta kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntimenettely unionin tuomioistuimessa
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 5.11.2008 antamalla määräyksellä Ranskan tasavalta ja Yhdistynyt kuningaskunta hyväksyttiin väliintulijoiksi tukemaan neuvoston ja komission vaatimuksia asiassa C-399/06 P. Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin antamalla määräyksellä Ranskan tasavalta hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan neuvoston vaatimuksia asiassa C-403/06 P.
Ayadi vaati yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 7.1.2009 toimittamallaan hakemuksella maksutonta oikeudenkäyntiä, josta on säädetty työjärjestyksen 76 artiklassa.
Yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi hänen pyyntönsä 2.9.2009 annetulla määräyksellä.
Kuultuaan asianosaisia ja julkisasiamiestä tältä osin unionin tuomioistuin katsoi, että käsiteltävänä olevat asiat liittyvät toisiinsa, joten ne on yhdistettävä tuomiota varten tuomioistuimen työjärjestyksen 43 artiklan mukaisesti.
Muutoksenhakumenettelyn asianosaisten ja muiden osapuolten vaatimukset
Hassan vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
—
kumoaa asiassa Hassan annetun valituksenalaisen tuomion
—
kumoaa riidanalaisen asetuksen ja/tai asetuksen N:o 2049/2003 kokonaisuudessaan tai siltä osin kuin on kyse hänen osaltaan toteutetuista toimenpiteistä
—
toissijaisesti toteaa, ettei edellä mainittuja asetuksia voida soveltaa hänen osaltaan
—
määrää muista tarpeellisiksi katsomistaan toimenpiteistä
—
velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut
—
velvoittaa neuvoston maksamaan hänelle vahingonkorvausta.
Ayadi vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
—
kumoaa kokonaisuudessaan asiassa Ayadi annetun valituksenalaisen tuomion
—
toteaa mitättömiksi riidanalaisen asetuksen 2 ja 4 artiklan sekä sen liitteen I siltä osin kuin ne koskevat Ayadia erikseen ja suoraan
—
velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut unionin tuomioistuimessa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
Neuvosto ja komissio vaativat molemmissa asioissa valitusten hylkäämistä, lukuun ottamatta valitusperusteita, jotka ovat samanlaisia kuin perusteet, jotka yhteisöjen tuomioistuin jo totesi päteviksi yhdistetyissä asioissa C-402/05 P ja C-415/05 P, Kadi ja Al Barakaat International Foundation v. neuvosto ja komissio, 3.9.2008 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-6351; jäljempänä yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antama tuomio), ja valittajien velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut siinä määrin kuin unionin tuomioistuin pitää sitä perusteltuna.
Valitusten tueksi esitetyt perusteet
Ensimmäisessä valitusperusteessaan Hassan moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on tehnyt oikeudellisen virheen tutkiessaan Hassanin sille esittämät kanneperusteet siltä osin kuin kyse on eräiden hänen perusoikeuksiensa loukkaamisesta, koska se ei arvioinut suoraan sitä, tarjosiko turvallisuusneuvosto samantasoisen suojan kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksesta ja erityisesti sen 6, 8 ja 13 artiklasta ja kyseisen sopimuksen ensimmäisen pöytäkirjan 1 artiklasta aiheutuu, vaan tutki turvallisuusneuvoston toimet välillisesti jus cogens -periaatteen nojalla.
Toisessa valitusperusteessaan Hassan moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että omaisuuden käyttöä koskeva rajoitus ei ollut itse omaisuudensuojan sisällön kannalta merkityksellinen.
Ayadin vastauskirjelmästä ilmenee, että yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion johdosta Ayadin tarkoituksena on esittää enää vain kaksi valitusperustetta, joista ensimmäinen koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, koska se on katsonut, että unionin tuomioistuimet voivat arvioida sellaisen yhteisön toimen laillisuutta, jolla pannaan täytäntöön turvallisuusneuvoston päätös, ainoastaan jus cogensiin nähden, ja koska se ei ole katsonut, että se olisi voinut kumota tällaisen toimen taatakseen Yhdistyneiden Kansakuntien oikeusjärjestyksessä taattujen perusoikeuksien suojelun, ja toinen sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, koska se ei ole katsonut, että riidanalaisen asetuksen riitautetuilla osilla loukataan Ayadin perusoikeuksia.
Valitusten tarkastelu
Asetuksen (EY) N:o 954/2009 vaikutus siihen mahdolliseen päätökseen, että asiassa ei anneta ratkaisua
Aluksi on todettava, että asetuksen N:o 881/2002 muuttamisesta 114. kerran 13.10.2009 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 954/2009 (
EUVL L 269, s. 20
) päätökset Hassanin ja Ayadin kirjaamisesta riidanalaisen asetuksen liitteessä I olevaan luetteloon korvattiin uusilla päätöksillä, joissa vahvistettiin ja muutettiin tätä kirjaamista.
Asetuksen N:o 954/2009 johdanto-osan mukaan komissio antoi kyseisen asetuksen yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön ja erityisesti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion valossa ilmoitettuaan Hassanille ja Ayadille niistä syistä – sellaisina kuin komissio oli saanut nuo syyt seuraamuskomitealta – joiden johdosta heidät kirjattiin mainittuun luetteloon, ja tutkittuaan Hassanin ja Ayadin näiden syiden osalta esittämät huomautukset.
Edellä mainitussa johdanto-osassa todetaan myös, että harkittuaan tarkoin näitä huomautuksia ja ottaen huomioon varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämisen ennaltaehkäisevän luonteen komissio katsoo kyseisten henkilöiden mainitsemisen tässä luettelossa olevan oikeutettua niiden yhteyksien vuoksi, joita heillä on al-Qaida-verkostoon.
Asetuksen N:o 954/2009 2 artiklan mukaan asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, eli 15.10.2009, ja sitä on sovellettu Ayadin osalta alkaen ja Hassanin osalta alkaen.
Näin ollen herää kysymys, onko ratkaisun antaminen esillä olevissa asioissa enää tarpeen, kun otetaan huomioon riidanalaisen asetuksen peruuttaminen ja sen korvaaminen taannehtivasti valittajien osalta asetuksella N:o 954/2009 edellä mainituista päivämääristä lähtien.
Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuin voi viran puolesta todeta, ettei asianosaisella ole intressiä tehdä valitusta tai jatkaa sitä, kun unionin yleisen tuomioistuimen tuomion jälkeisen tapahtuman vuoksi tuomio ei enää ole valittajan kannalta epäedullinen, ja todeta, että valitus tästä syystä jätetään tutkimatta tai että se on vailla kohdetta (ks. mm. asia
C-535/06 P, Moser Baer India v. neuvosto, tuomio 3.9.2009, Kok., s. I-7051
, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Esillä olevassa asiassa asetuksen N:o 954/2009 2 artiklassa säädetään, että sitä sovelletaan siitä lähtien, kun Hassan ja Ayad alun perin merkittiin riidanalaisen asetuksen liitteessä I olevaan luetteloon, eli Hassanin osalta 30.5.2002 alkaen ja Ayadin osalta alkaen.
Hassan on ollut mainittuna kyseessä olevassa luettelossa seitsemän ja Ayadi kuuden vuoden ajan, ja heihin on tästä syystä kohdistunut riidanalaisessa asetuksessa säädettyjä rajoittavia toimenpiteitä, joilla yhteisöjen tuomioistuin on katsonut olevan huomattava vaikutus kyseisten henkilöiden oikeuksiin ja vapauksiin (ks. yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion 375 kohta), vaikka he ovat väittäneet ensin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja sittemmin yhteisöjen tuomioistuimessa lähes koko tämän ajan kestäneissä menettelyissä, että heidän kirjaamisensa mainittuun luetteloon oli lainvastaista, erityisesti koska tämän kirjaamisen yhteydessä ei ollut noudatettu heidän perusoikeuksiaan, mitä seikkaa tällä hetkellä sen kummemmin neuvosto kuin komissiokaan ei enää kiistä yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion valossa.
Asetuksella N:o 954/2009 on taannehtivasti säilytetty Hassanin ja Ayadin nimet kyseisessä luettelossa, ja näin ollen heidän osaltaan on edelleen sovellettu tästä aiheutuvia rajoittavia toimenpiteitä sinä aikana, jonka kuluessa riidanalaista asetusta, siltä osin kuin mainittujen henkilöiden kanteet sitä koskevat, sovellettiin, vaikka heidän kanteidensa kohteena oli saada mainitut nimet poistetuksi kyseisestä luettelosta.
Asetuksen N:o 954/2009 antamista ei näin voida pitää sellaisena valitustenalaisten tuomioiden jälkeisenä seikkana, jonka johdosta valitukset menettäisivät kohteensa.
Lisäksi on todettava, ettei asetus N:o 954/2009 ole vielä lopullinen, koska siitä voidaan nostaa kumoamiskanne. Täten ei ole mahdotonta, että jos mainittu asetus kumotaan tällaisen menettelyn päätteeksi, riidanalainen asetus tulee kantajien osalta voimaan uudestaan siltä osin kuin se koskee heitä.
Nämä seikat vahvistavat sen, että asetuksen N:o 954/2009 antamisen ei voida katsoa vastaavan riidanalaisen asetuksen yksinkertaista kumoamista valittajia koskevilta osin sillä tavoin, että he olisivat tämän johdosta saavuttaneet sen ainoan päämäärän, joka heidän kanteistaan voisi seurata, ja että näin ollen ei enää olisi tarvetta sille, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian. Tältä osin mainittu asetus eroaa asiassa C-123/92, Lezzi Pietro vastaan komissio, 8.3.1993 annetussa määräyksessä (Kok. s. I-809) kyseessä olleesta toimesta.
Näissä erityisissä olosuhteissa valitukset eivät ole menettänet kohdettaan, ja unionin tuomioistuimen on ratkaistava ne.
Asiakysymys
Aluksi on huomautettava ensinnäkin, että Hassan on yhteisöjen tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa nimenomaisesti luopunut vahingonkorvausvaatimusta koskevasta valitusperusteestaan. Nyt käsiteltävän valituksen yhteydessä ei näin ollen ole enää tarvetta tutkia tätä valitusperustetta.
Toiseksi kumoamisperusteiden kohteen osalta on todettava, että tämä kohde on ymmärrettävä siten, että se kattaa valittajien osalta riidanalaisen asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna Ayadin osalta asetuksella N:o 1210/2006 ja Hassanin osalta asetuksella N:o 46/2008.
Valittajien valitusperusteet, joiden mukaan riidanalaisella asetuksella loukataan heidän perusoikeuksiaan
On syytä tutkia valittajien valitustensa tueksi esittämät valitusperusteet, joissa he moittivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on hylännyt heidän kanneperusteensa, joiden mukaan riidanalaisella asetuksella loukattiin heidän perusoikeuksiaan.
Valituksenalaisissa tuomioissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi asioissa Yusuf ja Kadi antamiinsa tuomioihin perustuen, että Yhdistyneisiin Kansakuntiin perustuvan kansainvälisen oikeuden ja yhteisön oikeusjärjestyksen välisiä suhteita määrittävistä periaatteista seuraa, että koska riidanalaisella asetuksella, sikäli kuin sillä pyritään panemaan täytäntöön Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla annettu turvallisuusneuvoston päätöslauselma, ei jätetä tältä osin mitään harkintavaltaa, se ei voi olla tuomioistuinvalvonnan kohteena aineellisen laillisuutensa osalta lukuun ottamatta kysymystä sen yhteensoveltuvuudesta jus cogensin piiriin kuuluvien sääntöjen kanssa, ja se on täten – tätä varaumaa lukuun ottamatta – lainkäytöllisen koskemattomuuden piirissä (asiassa Hassan annetun valituksenalaisen tuomio 92 kohta ja asiassa Ayadi annetun valituksenalaisen tuomion 116 kohta).
Täten edelleen asioissa Yusuf ja Kadi antamiinsa tuomioihin perustuen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että riidanalaisen asetuksen laillisuutta voidaan tutkia ainoastaan jus cogensin valossa, jolla tarkoitetaan kansainvälisen oikeuden perusteisiin (ordre public) kuuluvia sääntöjä, jotka velvoittavat kaikkia kansainvälisen oikeuden oikeussubjekteja, mukaan lukien YK:n elimet, ja joista ei ole mahdollista poiketa, ja että tämä pätee myös niihin kanneperusteisiin, joissa kantajat vetoavat perusoikeuksiensa loukkaamiseen (asiassa Hassan annetun valituksenalaisen tuomio 92 kohta ja asiassa Ayadi annetun valituksenalaisen tuomion 116 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion 326 ja 327 kohdasta ilmenee kuitenkin, että tämä päätelmä sisältää oikeudellisen virheen. Unionin tuomioistuinten on niille perussopimuksessa myönnetyn toimivallan mukaisesti valvottava, pääsääntöisesti täysimääräisesti, kaikkien unionin toimien laillisuutta perusoikeuksien kannalta, jotka ovat erottamaton osa unionin oikeuden yleisiä periaatteita, sellaiset unionin toimet mukaan lukien, joilla riidanalaisen asetuksen tavoin on tarkoitus panna täytäntöön turvallisuusneuvoston Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan VII luvun nojalla antamia päätöslauselmia.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi tästä syystä asiassa Kadi antamansa tuomion 328 kohdassa, että koska valittajien valitusperusteet olivat tämän kohdan osalta perusteltuja, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asioissa Yusuf ja Kadi antamat tuomiot oli kumottava tältä osin.
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Kadi antamansa tuomion 330 kohdassa, että on kumottava myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asioissa Yusuf ja Kadi antamien tuomioiden seuraavat osat, jotka koskevat erityisiä perusoikeuksia, joihin asianosaiset olivat vedonneet, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tyytyi tarkastelemaan riidanalaisen asetuksen laillisuutta vain jus cogensiin kuuluvien sääntöjen kannalta, vaikka sille kuului lähtökohtaisesti täysimääräisen tarkastelun suorittaminen niiden perusoikeuksien kannalta, jotka kuuluvat yhteisön oikeuden yleisiin periaatteisiin.
Tästä seuraa, että koska – kuten tämän tuomion 69 ja 70 kohdassa on todettu – valituksenalaiset tuomiot perustuvat samoihin oikeudellisiin perusteisiin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asioissa Yusuf ja Kadi antamat tuomiot, valituksenalaisissa tuomioissa on sama oikeudellinen virhe, ja ne on täten näistä samoista syistä kumottava kaikilta niiltä osin kuin ne koostuvat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen vastauksesta kanneperusteisiin, joissa kantajat vetoavat eräiden perusoikeuksiensa loukkaamiseen.
Tätä päätelmää ei aseta kyseenalaiseksi se seikka, että asiassa Hassan annetun valituksenalaisen tuomion 95–125 kohdassa ja asiassa Ayadi annetun valituksenalaisen tuomion 117–155 kohdassa lisätään eräitä perusteluja vastauksena kantajien täsmällisemmin esittämiin väitteisiin, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli tältä osin, että näillä perusteluilla osoitettiin oikeaksi sen asioissa Yusuf ja Kadi antamien tuomioiden, ja tämän seurauksena myös valituksenalaisten tuomioiden, oikeudellinen perusta.
Lopuksi on todettava, että Hassan on yhteisöjen tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa myöntänyt, ettei hänen valituksessaan uudisteta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyä ja hylättyä väitettä, jossa oli kyse hänen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa taatun yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamista koskevan oikeutensa väitetystä loukkaamisesta. Tässä tilanteessa tätä väitettä ei ole tarpeen tutkia.
Valittajien valitusperusteet ovat näin ollen perusteltuja, joten valituksenalaiset tuomiot on kumottava.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetut kanteet
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan toisessa virkkeessä todetaan, että kun unionin yleisen tuomioistuimen päätös julistetaan mitättömäksi, unionin tuomioistuin voi itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen.
Nyt esillä olevassa asiassa unionin tuomioistuin katsoo, että valittajien riidanalaisesta asetuksesta nostamat kumoamiskanteet ovat ratkaisukelpoisia ja että ne on ratkaistava lopullisesti.
Ensiksi on tarkasteltava väitteitä, jotka valittajat ovat esittäneet puolustautumisoikeuksien, erityisesti kuulluksi tulemista koskevan oikeuden, ja tehokasta tuomioistuinvalvontaa koskevan oikeuden loukkaamisesta, joka on seurausta varojen jäädyttämistä koskevista toimenpiteistä, joita valittajiin kohdistettiin riidanalaisessa asetuksessa.
Tältä osin on todettava, ettei asiassa ole kiistetty sitä, että ne konkreettiset olosuhteet, joissa valittajien nimet lisättiin rajoittavien toimenpiteiden kohteina olevien henkilöiden ja yhteisöjen luetteloon, joka sisältyy riidanalaisen asetuksen liitteeseen I, ovat samat kuin olosuhteet, joissa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion asianosaisten nimet lisättiin mainittuun luetteloon.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Kadi antamansa tuomion 334 kohdassa, että kun otetaan huomioon nämä olosuhteet, on ilmeistä, että puolustautumisoikeuksia, erityisesti oikeutta tulla kuulluksi, ja oikeutta näiden oikeuksien huomioimisen tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan ei ollut kunnioitettu.
Saman tuomion 348 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin katsoi niin ikään, että koska neuvosto ei ollut ilmoittanut asianosaisille niitä vastaan esitettyjä seikkoja, joiden perusteella niihin kohdistettiin rajoittavia toimenpiteitä, ja koska se ei ollut myöntänyt niille oikeutta saada tietoa kyseisistä seikoista kohtuullisen ajan kuluessa näiden toimenpiteiden toteuttamisen jälkeen, mainituilla asianosaisilla ei ollut ollut mahdollisuutta tuoda tehokkaasti esille kantaansa tältä osin. Yhteisöjen tuomioistuin totesi tämän johdosta kyseisessä kohdassa, että asianosaisten puolustautumisoikeuksia, erityisesti oikeutta tulla kuulluksi, ei ollut kunnioitettu.
Tämä päätelmä pätee samoista syistä myös nyt esillä olevissa asioissa, ja täten on todettava, että valittajien puolustautumisoikeuksia ei ole kunnioitettu.
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa Kadi antamansa tuomion 349 kohdassa, että koska asianosaisille ei ollut ilmoitettu niitä vastaan esitettyjä seikkoja, ja kun otetaan huomioon mainitun tuomion 336 ja 337 kohdassa mainitut puolustautumisoikeuksien ja oikeutta saattaa asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi koskevan oikeuden väliset suhteet, mainitut asianosaiset eivät myöskään olleet voineet puolustaa oikeuksiaan näihin seikkoihin nähden tyydyttävissä olosuhteissa unionin tuomioistuimissa, minkä vuoksi oli todettava, että myös kyseistä oikeutta tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan loukattiin.
Tämä sama päätelmä pätee myös nyt esillä olevissa asioissa siltä osin kuin kyse on valittajien oikeudesta saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi, ja täten on todettava, että esillä olevassa tilanteessa Hassanin ja Ayadin mainittua perusoikeutta ei ole kunnioitettu.
Lisäksi on todettava myös, että tätä oikeuksien loukkausta ei ole korjattu käsiteltävinä olevien asioiden aikana. Koska unionin tuomioistuimet eivät voi neuvoston tekemän periaatepäätöksen mukaan tarkistaa yhtäkään tämänluonteista seikkaa, neuvosto ei ole esittänyt yhtään seikkaa tätä tarkistusta varten (ks. analogisesti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion 350 kohta). Lisäksi vaikka neuvosto on esillä olevien valitusten puitteissa tullut tietoiseksi yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi esittämästä arvioinnista, on todettava, ettei se ole esittänyt mitään selvitystä valittajia vastaan esitetyistä seikoista.
Unionin tuomioistuimen on siis todettava, ettei se kykene suorittamaan riidanalaisen asetuksen laillisuusvalvontaa niiltä osin kuin asetus koskee valittajia, joten on todettava, että tästä samasta syystä nyt esillä olevassa asiassa ei noudatettu valittajien perusoikeutta, jonka mukaan heillä on oikeus saada asiansa tehokkaasti tuomioistuimen käsiteltäväksi (ks. analogisesti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion 351 kohta).
Näin ollen on todettava, että riidanalainen asetus, niiltä osin kuin se koskee valittajia, annettiin ilman, että tarjottiin minkäänlaisia takeita valittajia vastaan esitettyjen seikkojen ilmoittamisesta tai valittajien kuulemisesta tältä osin, joten on todettava, että tämä asetus annettiin sellaisessa menettelyssä, jonka yhteydessä puolustautumisoikeuksia ei kunnioitettu, mistä seurasi myös, että oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan loukattiin (ks. analogisesti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion 352 kohta).
Kaikista edellä esitetyistä toteamuksista seuraa, että väitteet, jotka Hassan ja Ayadi esittivät riidanalaista asetusta koskevien kumoamisvaatimustensa tueksi ja jotka koskevat valittajien puolustautumisoikeuksien, erityisesti kuulluksi tulemista koskevan oikeuden, ja tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamista, ovat perusteltuja (ks. analogisesti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion 353 kohta).
Toiseksi niiden väitteiden osalta, jotka koskevat omaisuudensuojan loukkaamista, mikä on seurausta riidanalaisen asetuksen nojalla toteutetuista varojen jäädyttämistä koskevista toimenpiteistä, yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa Kadi antamansa tuomion 366 kohdassa, että mainitulla asetuksella säädetyt rajoittavat toimenpiteet ovat omaisuudensuojaan kohdistuvia rajoituksia, jotka pääsääntöisesti voivat olla perusteltuja.
On kuitenkin selvää, että riidanalainen asetus annettiin, niiltä osin kuin se koskee Hassania ja Ayadia, tarjoamatta heille mitään takeita siitä, että he olisivat voineet esittää asiansa toimivaltaisille viranomaisille, tilanteessa, jossa on katsottava, että heidän omaisuudensuojaansa rajoitettiin huomattavalla tavalla, kun otetaan huomioon heihin kohdistettujen jäädyttämistoimenpiteiden yleinen ulottuvuus ja kesto (ks. analogisesti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion 369 kohta).
Näin ollen on todettava, että nyt esillä olevan asian olosuhteissa Hassanin ja Ayadin omaisuudensuojaa rajoitettiin perusteettomasti, koska riidanalaisessa asetuksessa säädettiin heitä koskevista rajoittavista toimenpiteistä merkitsemällä heidät riidanalaisen asetuksen liitteessä I olevaan luetteloon (ks. analogisesti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kadi antaman tuomion 370 kohta).
Näin ollen valittajien valitusperusteet, jotka koskevat omaisuudensuojan kunnioittamista koskevan perusoikeuden loukkaamista, ovat perusteltuja.
Tässä tilanteessa ei ole enää tarpeen tutkia Hassanin väitteitä, jotka koskevat hänen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa taatun yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamista koskevan oikeutensa väitettyä loukkaamisesta.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että riidanalainen asetus on kumottava niiltä osin kuin se koskee valittajia ja siten, että huomioon otetaan tämän tuomion 67 kohdassa esitetyt täsmennykset mainitun asetuksen versiosta, jota kunkin kantajan kanne koskee.
Oikeudenkäyntikulut
Työjärjestyksen 122 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan silloin, jos valitus on perusteltu ja unionin tuomioistuin ratkaisee itse riidan lopullisesti, se päättää oikeudenkäyntikuluista. Saman työjärjestyksen 69 artiklan, jota sen 118 artiklan nojalla sovelletaan myös muutoksenhakuun, 2 kohdassa määrätään, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Kyseisen 69 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan jäsenvaltiot, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Koska Hassanin ja Ayadin valitukset hyväksytään ja koska riidanalainen asetus kumotaan tämän tuomion 67 kohdassa kuvatuissa rajoissa niiltä osin kuin se koskee mainittuja henkilöitä, neuvosto on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan tämän lisäksi Hassanille ja Ayadille sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että nyt esillä olevien valitusten yhteydessä kertyneet oikeudenkäyntikulut valittajien vaatimusten mukaisesti.
Yhdistynyt kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä ensimmäisessä oikeusasteessa käydyn menettelyn että valitusten osalta.
Ranskan tasavalta vastaa omista valituksiin liittyvistä oikeudenkäyntikuluistaan.
Komissio vastaa Hassania koskevassa asiassa omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä ensimmäisessä oikeusasteessa käydyn menettelyn että valitusten osalta. Komissio vastaa lisäksi Ayadia koskevassa asiassa sekä väliintulostaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa että unionin tuomioistuimessa käydystä menettelystä aiheutuneista omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-49/04, Hassan vastaan neuvosto ja komissio, ja asiassa T-253/02, Ayadi vastaan neuvosto, 12.7.2006 antamat tuomiot kumotaan.

2)
Tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä sekä Afganistaniin suuntautuvan tiettyjen tavaroiden ja palvelujen viennin kieltämisestä, Afganistanin Talebania koskevien lentokiellon ja varojen sekä muiden taloudellisten resurssien jäädyttämisen laajentamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 467/2001 kumoamisesta 27.5.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 881/2002, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla komission asetuksella (EY) N:o 46/2008, kumotaan niiltä osin kuin se koskee Hassania.

3)
Asetus N:o 881/2002, sellaisena kuin se on muutettuna 9.8.2006 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1210/2006, kumotaan niiltä osin kuin se koskee Ayadia.

4)
Euroopan unionin neuvosto velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan lisäksi Hassanille ja Ayadille sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että nyt esillä olevien valitusten yhteydessä kertyneet oikeudenkäyntikulut.

5)
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaa sekä ensimmäisessä oikeusasteessa asiassa Ayadi että nyt esillä olevien valitusten yhteydessä kertyneistä omista oikeudenkäyntikuluistaan.

6)
Ranskan tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

7)
Euroopan komissio vastaa Hassania koskevassa asiassa omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä ensimmäisessä oikeusasteessa käydyn menettelyn että valitusten osalta. Euroopan komissio vastaa lisäksi Ayadia koskevassa asiassa sekä väliintulostaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa että Euroopan unionin tuomioistuimessa käydystä menettelystä aiheutuneista omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.