CELEX: 62002TJ0246
Úradníci
Hodnotenie

Žaloba, ktorej predmetom je jednak návrh na zrušenie rozhodnutia, ktorým Komisia implicitne zamietla žiadosť žalobcu z 28. augusta
2001 o náhradu škody a úrokov, ktoré vznikli z dôvodu oneskorenia vypracovaní hodnotiacich správ za obdobia 1995/1997 a 1997/1999
a, v prípade potreby, rozhodnutia, ktorým Komisia implicitne zamietla sťažnosť žalobcu zo 14. januára 2002, a jednak návrh
na náhradu škody a úrokov, ktorú žalobca utrpel z dôvodu oneskoreného vypracovania týchto hodnotiacich správ.
Rozhodnutie:
Komisia je povinná zaplatiť žalobcovi sumu vo výške 7 000 eur, ktorú treba pripočítať k sume 1 000 eur už zaplatenej Komisiou.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta. Komisia je povinná nahradiť trovy konania.
Abstrakt
1.
Úradníci ─ Žaloba ─ Žaloba o náhradu škody ─ Priznanie v priebehu konania správnym orgánom nižšej náhrady škody, než bola
žiadaná ─ Žaloba, ktorá sa nestala bezpredmetnou
(Služobný poriadok úradníkov, článok 91 ods. 1)
2.
Úradníci ─ Žaloba ─ Predchádzajúca administratívna sťažnosť ─ Zhoda predmetu a dôvodu ─ Dôvody a tvrdenia neobsiahnuté v sťažnosti,
ale úzko s ňou súvisiace ─ Prípustnosť
(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
3.
Úradníci ─ Hodnotenie ─ Hodnotiaca správa ─ Vypracovanie ─ Oneskorenie – Nesprávny služobný postup, ktorý spôsobuje nemajetkovú
ujmu ─ Podmienky
(Služobný poriadok úradníkov, článok 43)
4.
Úradníci ─ Hodnotenie ─ Hodnotiaca správa ─ Vypracovanie ─ Oneskorenie ─ Zdôvodnenie opierajúce sa o organizačné ťažkosti
─ Neprípustnosť ─ Omeškanie, ktoré možno čiastočne pripísať úradníkovi
(Služobný poriadok úradníkov, článok 43)
1.     Žaloba o náhradu škody, ktorou sa domáha náhrada škody vymeranej
ex aequo et bono
na vyrovnanie nemajetkovej ujmy, sa nestáva bezpredmetnou, ak správny orgán priznal v priebehu konania nižšiu náhradu škody,
než bola žiadaná žalobcom v žalobe.
(pozri bod 54)
2.     V zmysle článku 91 ods. 2 služobného poriadku sú žaloby úradníkov prípustné len vtedy, ak bola predtým podaná orgánu poverenému
menovaním sťažnosť v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku. Okrem toho musia mať návrhy žaloby ten istý predmet ako
návrhy obsiahnuté v predchádzajúcej administratívnej sťažnosti a môžu byť nimi uplatnené len také, ktoré spočívajú na tom
istom dôvode, ako boli výhrady uvedené v sťažnosti.
Sťažnosť však nemá prísne a s konečnou platnosťou obmedziť možný právny spor. Výhrady môžu byť pred sudcom Spoločenstva rozvinuté
prostredníctvom žalobných dôvodov a tvrdení, ktoré nemuseli byť nevyhnutne obsiahnuté v sťažnosti, ale s ňou úzko súvisia.
(pozri body 58 a 59)
Odkaz na: rozsudok Súdneho dvora z 23. apríla 2002, Campogrande/Komisia, C‑62/01 P, Zb. s. I‑3793, bod 34; rozsudok Súdu prvého
stupňa z 28. mája 1997, Burban/Parlament, T‑59/96, Zb. VS s. I‑A‑109 a II‑331, bod 31; rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. septembra
1998, Rasmussen/Komisia, T‑193/96, Zb. VS s. I‑A‑495 a II‑1495, bod 47; rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. decembra 2000, Gooch/Komisia,
T‑197/99, Zb. VS s. I‑A‑271 a II‑1247, body 35 a 38 až 40
3.     Chýbajúca hodnotiaca správa v osobnom spise úradníka je spôsobilá spôsobiť mu nemajetkovú ujmu, ak tým mohla byť ovplyvnená
jeho profesijná kariéra, alebo ak mohol byť pre to zneistený a znepokojený s ohľadom na svoju profesionálnu budúcnosť.
(pozri bod 70)
Odkaz na: rozsudok Súdu prvého stupňa z 28. mája 1998, W/Komisia, T‑78/96 a T‑170/96, Zb. VS s. I‑A‑239 a II‑745, bod 233
4.     Periodické spísanie hodnotiacich správ v termínoch stanovených služobným poriadkom a ich pravidelné vypracovanie patrí k nevyhnutným
povinnostiam správnych orgánov. Inštitúcia sa teda nemôže odvolávať na interné organizačné ťažkosti pre odôvodnenie nesplnenia
povinností, ktoré má voči svojim úradníkom.
Úradník sa však nemôže sťažovať na oneskorené vypracovanie svojej hodnotiacej správy, ak toto oneskorené vypracovanie aspoň
čiastočne sám spôsobil, alebo ak k tomuto oneskoreniu podstatne prispel.
(pozri body 81 a 85)
Odkaz na: rozsudok Súdneho dvora z 18. decembra 1980, Gratreau/Komisia, 156/79 a 51/80, Zb. s. 3943, bod 15; rozsudok Súdu
prvého stupňa zo 16. decembra 1993, Moritz/Komisia, T‑20/89, Zb. s. II‑1423, body 37 a 50; rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. októbra
2003, Lebedef/Komisia, T‑279/01, Zb. VS s. I‑A‑249 a II‑1203, bod 57