CELEX: 62008CJ0453
Spoločná politika rybolovu
Rybolov v Stredozemnom mori
Nariadenie (ES) č. 1626/94
Článok 1 ods. 2 a 3
Zákaz používania určitých druhov rybárskych sietí
Doplňujúce opatrenia alebo opatrenia, ktoré idú nad rámec minimálnych požiadaviek systému tohto nariadenia, prijaté pred nadobudnutím účinnosti uvedeného nariadenia
Podmienky platnosti

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 ods. 2 a 3 nariadenia Rady (ES) č. 1626/94 z 27. júna 1994,
ktorým sa ustanovujú určité technické opatrenia na ochranu zdrojov rybolovu v Stredozemnom mori (Ú. v. ES L 171, s. 1; Mim.
vyd. 04/002, s. 166), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 2550/2000 zo 17. novembra 2000 (Ú. v. ES L 292, s. 7;
Mim. vyd. 04/004, s. 346, ďalej len „nariadenie č. 1626/94“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu, ktorého účastníkmi sú na jednej strane P. I. Karanikolas a 18 ďalších rybárov, ako aj
Družstvo pobrežných rybárov Kavala a na druhej strane Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon (ministerstvo pre rozvoj poľnohospodárstva
a potraviny) a Nomarchiaki Aftodioikisi Dramas, Kavalas, Xanthis (správny orgán pre provincie Drama, Kavala a Xanthi), týkajúci
sa nevydania povolení na rybolov na základe vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá zakazuje vydávanie povolení na rybolov pomocou
malých obopínajúcich sietí.

Právny rámec

Právna úprava Únie
Nariadenie (ES) č. 2371/2002
Článok 1 nariadenia Rady (ES) č. 2371/2002 z 20. decembra 2002 o ochrane a trvalo udržateľnom využívaní zdrojov rybného hospodárstva
v rámci spoločnej politiky v oblasti rybolovu (Ú. v. ES L 358, s. 59; Mim. vyd. 04/005, s. 460) s nadpisom „Pôsobnosť“ znie
takto:
„1.      Spoločná politika v oblasti rybolovu sa vzťahuje na ochranu, hospodárenie s a využívanie živých vodných zdrojov, akvakultúry
a spracovanie a uvádzanie výrobkov rybného hospodárstva a akvakultúry na trh, keď sú tieto činnosti vykonávané na území členských
štátov alebo vo vodách spoločenstva alebo na rybárskych lodiach spoločenstva alebo štátnymi príslušníkmi členských štátov
bez toho, aby to malo vplyv na priamu zodpovednosť štátu, v ktorom je loď zaregistrovaná.
2.      Spoločná politika v oblasti rybolovu ustanovuje zosúladené opatrenia, ktoré sa týkajú:
a)      ochrany, hospodárenia s a využívania živých vodných zdrojov;
b)      obmedzovania vplyvu rybolovu na životné prostredie;
c)      podmienok prístupu do vôd a k zdrojom;
d)      štrukturálnej politiky a riadenia kapacity flotily;
e)      kontroly a presadzovania uplatňovania pravidiel;
f)      akvakultúry;
g)      spoločnej organizácie trhov a
h)      medzinárodných vzťahov.“
Článok 2 tohto nariadenia s nadpisom „Ciele“ stanovuje:
„1.      Spoločná politika v oblasti rybolovu zabezpečí také využívanie živých vodných zdrojov, ktoré umožnia trvalo udržateľné ekonomické,
environmentálne a sociálne podmienky.
Pri prijímaní opatrení určených na ochranu a zachovanie živých vodných zdrojov spoločenstvo na tento účel uplatní prístup
obozretného konania, aby sa zabezpečilo ich trvalo udržateľné využívanie a minimalizoval vplyv rybárskych činností na morské
ekosystémy. Zameria sa na postupné uplatňovanie ekologického prístupu k rybnému hospodárstvu. Zameria sa na prispievanie k efektívnym
rybárskym činnostiam v rámci ekonomicky životaschopného a konkurenčného odvetvia rybolovu a akvakultúry zabezpečujúce primeranú
životnú úroveň pre tých, ktorí sú závislí od rybárskych činností, berúc do úvahy záujmy spotrebiteľov.
2.      Spoločná politika v oblasti rybolovu sa riadi týmito princípmi dobrej správy veci verejných:
a)      jasné definovanie zodpovedností na úrovni spoločenstva, národnej úrovni a miestnych úrovniach;
b)      rozhodovací proces vychádzajúci z kvalifikovaných vedeckých odporúčaní, ktorý vedie k včasným rozhodnutiam;
c)      široká zainteresovanosť hlavných účastníkov vo všetkých štádiách politiky od koncepcie po vykonanie;
d)      súlad s ostatnými politikami spoločenstva, najmä s environmentálnou, sociálnou, regionálnou, rozvojovou a zdravotnou politikou
a politikou na ochranu spotrebiteľov.“
Článok 4 ods. 1 uvedeného nariadenia znie takto:
„Na dosiahnutie cieľov uvedených v článku 2 ods. 1 Rada prijme opatrenia spoločenstva upravujúce prístup do vôd a k zdrojom
a trvalo udržateľné vykonávanie rybárskych činností.“
Nariadenie č. 1626/94
Druhé, štvrté a ôsme odôvodnenia nariadenia č. 1626/94 znejú:
„keďže, už nastal čas odstrániť problémy bežne ovplyvňujúce zdroje v Stredozemnom mori zavedením harmonizovaného systému riadenia
vhodného vzhľadom na dané okolnosti, berúc pritom do úvahy existujúce národné regulácie a ich úpravy vyžadované z hľadiska
ochrany skupín rýb, vyváženým a pokiaľ možno progresívnym spôsobom;
…
keďže výstroj, ktorá – pokiaľ sa používa v Stredozemnom mori – prispieva výraznou mierou k degradácii morského prostredia
alebo k úbytku určitých skupín rýb sa musí zakázať; keďže časť pobrežnej zóny musí byť vyhradená pre najselektívnejšiu výstroj
používanú rybármi vykonávajúci[mi] rybolov v malom;…
…
keďže národné opatrenia, ktoré doplňujú alebo idú aj nad rámec minimálnych požiadaviek systému zavedeného týmto nariadením,
alebo opatrenia regulujúce vzťahy medzi subjektmi vykonávajúce rybolovné činnosti, musia byť možné; keďže takéto opatrenia
môžu byť zachované alebo zavedené, s výhradou preskúmania zo strany spoločenstva, pokiaľ ide o ich kompatibilitu s legislatívou
spoločenstva a ich zhodnosť so Spoločnou politikou rybného hospodárstva“.
Článok 1 tohto nariadenia je formulovaný takto:
„1.      Toto nariadenie sa bude uplatňovať na všetky rybárske činnosti a príbuzné činnosti vykonávané na teritóriu prímorských vôd
Stredozemného mora na východ od západnej zemepisnej dĺžky 5° 36’ na ktoré sa vzťahuje zvrchovanosť alebo právomoc členských
štátov s výnimkou jazierok a lagún. Bude sa taktiež uplatňovať na činnosti vykonávané v Stredozemnom mori mimo týchto vôd
plavidlami spoločenstva.
2.      Členské štáty so stredozemným pobrežím môžu naďalej prijímať a vydávať zákony pre oblasti uvedené v odseku 1 – vrátane nekomerčného
rybolovu – prijatím opatrení, ktoré budú doplňovať alebo ktoré budú nad rámec minimálnych požiadaviek systému zavedeného týmto
nariadením, za predpokladu, že takéto opatrenia budú kompatibilné s legislatívou spoločenstva a budú v súlade so Spoločnou
politikou rybného hospodárstva.
Pri prijímaní takýchto opatrení musia členské štáty venovať pozornosť ochrane krehkých alebo ohrozených druhov alebo prostredí…
3.      Komisia musí byť informovaná… o všetkých plánoch týkajúcich sa zavádzania alebo pozmeňovania a doplňovania národných opatrení
na ochranu a manažment zdrojov.“
Článok 2 ods. 3 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Používanie obopínajúcich a vlečných sietí vysadzovaných z člna a ovládaných z brehu (pobrežné vakové siete) musí byť zakázané
s účinnosťou od 1. januára 2002, pokiaľ Rada – konajúca kvalifikovanou väčšinou na návrh Komisie – nerozhodne inak vzhľadom
na vedecké údaje, ktoré by dokázali, že ich používanie nemá negatívny dopad na zdroje.“
Článok 3 ods. 1, 1a a 4 rovnakého nariadenia znejú:
„1.      Používanie vlečných, vakových alebo podobných sietí musí byť zakázané v zóne do troch morských míľ od pobrežia alebo po izobátu
(hĺbkovú vrstevnicu) 50 m, pokiaľ sa táto hĺbka dosiahne v kratšej vzdialenosti bez ohľadu na spôsob vlečenia alebo ťahania,
až na prípady, kde existuje derogácia v národnej legislatíve, pokiaľ ide o trojmíľovú pobrežnú zónu, ktorá siaha za hranicu
teritoriálnych vôd členského štátu.
Akékoľvek rybolovné zariadenie používané vo vzdialenosti od brehu menšej, ako je tá, ktorá je stanovená v prvom pododseku
a používané v súlade s vnútroštátnym právom platným od 1. januára 1994, sa môže používať do 31. decembra 2002, pokiaľ Rada
rozhodujúca o návrhu Komisie kvalifikovanou väčšinou, nerozhodne inak v zmysle vedeckých údajov, dokazujúcich, že ich používanie
nemá negatívny vplyv na zdroje.
1a.      Používanie rybolovného zariadenia za podmienok, stanovených v 2. pododseku odseku 1 sa zakazuje, s výnimkou rybolovu vykonávaného
s ‚gangui‘, v prípade že príslušný členský štát neschválil opatrenia, zabezpečujúce pre tieto spôsoby rybolovu, že:
–        zákaz predpokladaný v odseku 3 nie je ohrozený,
–        rybolov nezasahuje do činností plavidiel používajúcich iné zariadenie, ako vlečné siete, rybárske siete alebo iné podobné
ťažné siete,
–        rybolov je obmedzený na určité druhy, ktoré nepodliehajú minimálnej prístavnej veľkosti v súlade s článkom 8,
–        rybolov je obmedzený takým spôsobom, že úlovky druhov spomenutých v prílohe IV sú minimálne,
–        plavidlá sú podriadené špeciálnym rybolovným povoleniam vydaným v súlade s nariadením Rady (ES) č. 1627/94 z 27. júna 1994,
ktoré stanovuje všeobecné ustanovenia, týkajúce sa špeciálnych rybolovných povolení [Ú. v. ES L 171, s. 7; Mim. vyd. 04/002,
s. 173].
Tieto opatrenia sa oznamujú Komisii pred 31. decembrom 2000.
…
4.      Zakazuje sa vysadenie akéhokoľvek druhu obopínajúcej siete v zóne do 300 m od pobrežia alebo v zóne do izobáty 30 m, pokiaľ
sa táto hĺbka dosiahne v kratšej vzdialenosti.“
Článok 5 ods. 1 nariadenia č. 1626/94 stanovuje:
„Členské štáty musia upresniť obmedzenia týkajúce sa technických charakteristík hlavných druhov výstroje v súlade s minimálnymi
požiadavkami stanovenými v prílohe II.“
Podľa prílohy II tohto nariadenia je dĺžka obopínajúcich sietí obmedzená na 800 m a spád na 120 m.
Článok 6 ods. 1 uvedeného nariadenia znie:
„Používanie a držanie na palube vlečných sietí alebo podobnej vlečnej výstroje, sietí určených na chytanie rýb za žiabre alebo
obopínajúcich sietí musí byť zakázané, pokiaľ veľkosť ôk v tej časti siete, ktorá ma najmenšie oká, nie je rovná alebo väčšia
ako jedna z minimálnych veľkostí ôk uvedených v prílohe III.
…“
Príloha III rovnakého nariadenia stanovuje minimálnu veľkosť ôk obopínajúcich sietí na 14 mm.
Nariadenie č. 1626/94 bolo zrušené nariadením Rady (ES) č. 1967/2006 z 21. decembra 2006 (Ú. v. EÚ L 409, s. 9).

Vnútroštátna právna úprava
Podľa vnútroštátneho súdu prešla vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, postupne viacerými etapami.
Kráľovský dekrét z 15. augusta 1958 o pravidlách rybolovu vykonávaného pomocou malých obopínajúcich sietí (FEK A’ 132) povolil
rybolov všetkých druhov pomocou malých obopínajúcich sietí, pričom stanovil maximálne rozmery dĺžky a spádu týchto sietí i minimálne
rozmery veľkosti ich ôk. Tento dekrét takisto spresnil obdobia roka a časy, počas ktorých mohli byť tieto siete používané.
Prezidentský dekrét č. 587/1984 (FEK A’ 210) stanovil, že všetky povolenia na rybolov vydané lodiam, ktoré používajú malé
obopínajúce siete, strácajú platnosť po 31. decembri 1986.
Prezidentský dekrét č. 542/1985 (FEK A’ 191) zrušil prezidentský dekrét 587/1984 a potvrdil ukončenie platnosti povolení na
rybolov s malými obopínajúcimi sieťami po 31. decembri 1986. Prezidentský dekrét č. 542/1985 navyše do budúcnosti zakázal
vydávanie povolení na rybolov lodiam, ktoré používajú malé obopínajúce siete.
Tento zákaz podliehal dočasnej výnimke. Prezidentský dekrét č. 526/1988 (FEK A’ 237) totiž vylúčil z ustanovení prezidentského
dekrétu č. 542/1985 povolenia na rybolov pomocou pelagických vlečných sietí. Tieto povolenia boli vydávané iba na rybolov
ihlových rýb (
Belone belone
) a makrely atlantickej (
Scomberesox saurus saurus
) a naďalej podliehali dodržaniu podmienok, ktoré sa týkali vlastností siete a období rybolovu. Následne prezidentský dekrét
č. 320/1997 (FEK A’ 224) zrušil prezidentský dekrét č. 526/1988 od 31. decembra 1998 a stanovil, že do budúcnosti je zakázané
vydávať povolenia na rybolov pomocou pelagických vlečných sietí a že všetky takéto povolenia strácajú po tomto dátume platnosť.
Podľa vnútroštátneho súdu z tejto právnej úpravy vyplýva, že od 1. januára 1987 platí zákaz vydávania povolení na používanie
malých obopínajúcich sietí pre všetky druhy rýb, pričom vydanie povolenia bolo možné iba pre ihlové ryby a makrelu atlantickú
medzi 26. októbrom 1988 a 31. decembrom 1998.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Rybolovné zariadenie, o ktoré ide vo vnútroštátnej právnej úprave, je malá obopínajúca sieť. Tento typ siete sa používa na
rybolov malých pelagických druhov, akými sú makrely alebo sardinky. Technika spočíva v obkľúčení húfu rýb so sieťou a uzavretí
jej spodnej časti za pomoci drážky, čím sa zmení na vrece, ktoré má zachytiť všetky obkľúčené ryby. Zdá sa, že rybári v Grécku
používajú viaceré typy malých obopínajúcich sietí, konkrétne siete na sardinky a alózy a siete na ihlové ryby a makrely atlantické.
Druhé sú kratšie, majú menší spád a menšie oká. Okrem toho existujú veľké vakové siete používané na rybolov sardiniek a nazývané
„gri-gri“, ktorých sa zákaz netýka.
Dňa 20. mája 2003 P. I. Karanikolas a 18 ďalších rybárov z povolania a majiteľov rybárskych lodí s bydliskom v Kavale, ako
aj Družstvo pobrežných rybárov Kavala, ktorého sú členmi, požiadali o vydanie povolenia na rybolov sardiniek pomocou malých
obopínajúcich sietí s výhradou obmedzení a špecifikácií, ktoré sú uvedené v nariadení č. 1626/94.
Táto žiadosť bola podaná na Nomarchiaki Aftodioikisi Dramas, Kavalas, Xanthis, ktorý sa informoval o možnosti udeliť také
povolenia na Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon. Aktom č. 172603 z 8. augusta 2003 riaditeľstvo pre morský rybolov
tohto ministerstva odpovedalo, že uvedenej žiadosti nemožno vyhovieť z dôvodu zákazu predmetného vo veci samej, ktorý je doplňujúcim
opatrením týkajúcim sa rybolovu v zmysle nariadenia č. 1626/1994.
Tento akt bol žalobcom vo veci samej oznámený aktom č. 19/760 z 29. augusta 2003, ktorý vydal uvedený provinčný správny orgán.
Žalobcovia vo veci samej podali žalobu na vnútroštátny súd, ktorou sa domáhajú zrušenia aktov č. 172603 a č. 19/760.
Alieftikos Agrotikos Synetairismos gri-gri nomou Kavalas (Makedonia) (vidiecke rybárske družstvo majiteľov lodí nazývaných
„gri-gri“ provincie Kavala), ako aj Panellinia Enosi Ploioktiton Mesis Alieias (PEPMA) (Panhelénska únia prevádzkovateľov
pobrežného rybolovu) vstúpili do konania ako vedľajší účastníci.
Symvoulio tis Epikrateias usudzuje, že členské štáty môžu prijať doplňujúce opatrenia, ktoré sú prísnejšie ako opatrenia podľa
nariadenia č. 1626/94, v morských oblastiach, ktoré podliehajú ich zvrchovanosti, na účely ochrany krehkých alebo ohrozených
druhov morskej fauny. Tieto opatrenia nie sú obmedzené na zavedenie prísnejších technických špecifikácií rybolovných zariadení
alebo časových období rybolovu, ale môžu zahŕňať aj úplný zákaz používania určitých rybolovných zariadení. Tento súd sa navyše
domnieva, že zákazy používania určitých rybolovných zariadení, ktoré uložili vnútroštátne právne predpisy pred nadobudnutím
účinnosti nariadenia č. 1626/94, nie sú neskoršími ustanoveniami tohto nariadenia dotknuté a že tieto zákazy zostávajú v platnosti
aj v prípade, že používanie týchto zariadení nie je podľa uvedeného nariadenia zakázané.
Keďže však Symvoulio tis Epikrateias mal pochybnosti o tom, ako má vykladať nariadenie č. 1626/94, rozhodol prerušiť konanie
a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.      Môže členský štát podľa článku 1 ods. 2 nariadenia… č. 1626/94 prijať doplňujúce opatrenia spočívajúce v úplnom zákaze používania
rybolovného zariadenia, ktorého používanie je podľa ustanovení [tohto] nariadenia v zásade povolené?
2.      Je v zmysle ustanovení… nariadenia [č. 1626/94] povolené, aby sa v morskej oblasti členského štátu so stredozemným pobrežím
používalo rybolovné zariadenie, ktoré nepatrí medzi zariadenia v zásade zakázané podľa článku 2 ods. 3 a článku 3 ods. 1 a 1a
nariadenia a ktorého používanie bolo vnútroštátnym právnym predpisom členského štátu zakázané predtým, ako nariadenie nadobudlo
účinnosť?“

O prejudiciálnych otázkach
Svojimi otázkami, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 1 ods. 2 a 3 nariadenia
č. 1626/94 má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnemu opatreniu, o aké ide vo veci samej, ktoré zakazuje používanie
malých obopínajúcich sietí, hoci jednak toto opatrenie bolo prijaté pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia a jednak
uvedené nariadenie nezakazuje používanie tohto druhu sietí.
Na zodpovedanie týchto otázok je v prvom rade potrebné preskúmať, či ustanovenia nariadenia č. 1626/94 umožňujú zachovanie
„opatrení, ktoré budú doplňovať alebo ktoré budú nad rámec minimálnych požiadaviek systému“ zavedeného týmto nariadením, v zmysle
článku 1 ods. 2 uvedeného nariadenia. V prípade kladnej odpovede bude v druhom rade potrebné overiť, či vnútroštátne opatrenie,
o ktoré ide vo veci samej, spĺňa podmienky, ktoré sa nachádzajú v uvedenom článku 1 ods. 2.
Pokiaľ ide po prvé o možnosť zachovať doplňujúce opatrenia po nadobudnutí účinnosti nariadenia č. 1626/94, článok 1 ods. 3
tohto nariadenia stanovuje, že Komisia musí byť informovaná o všetkých plánoch týkajúcich sa zavádzania alebo pozmeňovania
a doplňovania vnútroštátnych opatrení na ochranu a manažment zdrojov. Z doslovného výkladu tohto ustanovenia vyplýva, že povinnosť
informovať Komisiu sa vzťahuje len na vnútroštátne opatrenia prijaté alebo zmenené po dátume nadobudnutia účinnosti uvedeného
nariadenia, ale nie na také opatrenia, ktoré existovali pred týmto dátumom.
Tento výklad potvrdzuje, ako generálny advokát uviedol v bode 31 svojich návrhov, skutočnosť, že v druhom odôvodnení nariadenia
č. 1626/94 sa spresňuje, že „v Stredozemnom mori [je potrebné zavedenie] harmonizovaného systému riadenia vhodného vzhľadom
na dané okolnosti, berúc pritom do úvahy existujúce národné regulácie“.
Z ôsmeho odôvodnenia tohto nariadenia síce vyplýva, že vnútroštátne opatrenia, ktoré doplňujú minimálne požiadavky zavedeného
systému alebo idú nad ich rámec, môžu byť zachované, s výhradou preskúmania zo strany Komisie, pokiaľ ide o ich zlučiteľnosť
s právom Únie a ich súlad so spoločnou politikou rybolovu.
Z pripomienok Komisie však vyplýva, že jednak pri príprave nariadenia č. 1626/94 zohľadnila existujúce vnútroštátne opatrenia
a jednak nadobudnutie účinnosti tohto nariadenia nemalo vplyv na uplatňovanie zákazu, o ktorý ide vo veci samej. Ako generálny
advokát uviedol v bode 32 svojich návrhov, z dôvodovej správy k návrhu Komisie z 11. decembra 1992, ktorý viedol k prijatiu
nariadenia č. 1626/94 [KOM (92) 533 v konečnom znení, Ú. v. ES C 5, 1993, s. 6], vyplýva, že „na základe približne 400 právnych
predpisov, ktoré predložili štyri stredozemské členské štáty, služby Komisie uskutočnili porovnávaciu analýzu ustanovení,
ktoré sa uplatňujú na rybolov v Stredozemnom mori, s cieľom vyabstrahovať základný súbor noriem, ktoré sa majú zaviesť na
úrovni Spoločenstva“.
Článok 1 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1626/94 sa preto má vykladať v tom zmysle, že nadobudnutie účinnosti tohto nariadenia nemá
vplyv na platnosť doplňujúceho vnútroštátneho opatrenia, ktoré bolo prijaté pred týmto nadobudnutím účinnosti. Je však nevyhnutné,
aby tieto opatrenia boli v súlade s požiadavkami, ktoré sú vymedzené v uvedenom článku 1 ods. 2.
Pokiaľ ide po druhé o klasifikovanie vnútroštátneho opatrenia za „doplňujúce opatrenie“ v zmysle článku 1 ods. 2 nariadenia
č. 1626/94, zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že členské štáty so stredozemným pobrežím môžu prijímať opatrenia, ktoré
budú doplňovať minimálne požiadavky systému zavedeného týmto nariadením alebo ktoré pôjdu nad ich rámec, ak sú zlučiteľné
s právom Únie a v súlade so spoločnou politikou rybolovu. Pri prijímaní týchto opatrení musia členské štáty dbať na ochranu
krehkých a ohrozených druhov a prostredí.
Na zistenie, či zákaz používania malých obopínajúcich sietí, o ktorý ide vo veci samej, je v súlade s požiadavkami článku
1 ods. 2 nariadenia č. 1626/94, treba najprv preskúmať, či sa tento druh siete nachádza alebo nenachádza medzi sieťami, ktorých
používanie toto nariadenie zakazuje. V prípade negatívnej odpovede bude ďalej namieste overiť, či tento zákaz predstavuje
opatrenie, ktoré ide nad rámec požiadaviek zavedených uvedeným nariadením. Ak je to tak, bude v súlade so znením uvedeného
článku 1 ods. 2 nevyhnutné preskúmať, či uvedené opatrenie je zlučiteľné s právom Únie, či je v súlade so spoločnou politikou
rybolovu a či Helénska republika pri jeho prijímaní dbala na ochranu krehkých a ohrozených druhov a prostredí.
Pokiaľ ide o otázku, či sa malá obopínajúca sieť nachádza alebo nenachádza medzi rybolovnými zariadeniami, ktorých používanie
nariadenie č. 1626/94 zakazuje, zo znenia článkov 3, 5 a 6 uvedeného nariadenia v spojení s prílohami II a III rovnakého nariadenia
vyplýva, že obopínajúce siete nepodliehajú absolútnemu zákazu, ale ich používanie je iba obmedzené. Z toho vyplýva, že malá
obopínajúca sieť sa nenachádza medzi zariadeniami, ktorých používanie nariadenie č. 1626/94 zakazuje.
Čo sa týka otázky, či zákaz používania malej obopínajúcej siete predstavuje opatrenie, ktoré ide nad rámec minimálnych požiadaviek
systému zavedeného nariadením č. 1626/94, je potrebné uviesť, že z článku 3 ods. 4 tohto nariadenia vyplýva, že používanie
obopínajúcich sietí je zakázané v zóne do 300 m od pobrežia alebo v zóne do izobáty 30 m, pokiaľ sa táto hĺbka dosiahne v kratšej
vzdialenosti. Navyše článok 5 ods. 1 uvedeného nariadenia v spojení s prílohou II rovnakého nariadenia stanovuje, že obopínajúce
siete majú maximálnu dĺžku 800 m a maximálny spád 120 m. Napokon článok 6 ods. 1 nariadenia č. 1626/94 v spojení s prílohou
III tohto nariadenia zakazuje používať a držať na palube obopínajúce siete, ktorých veľkosť ôk je menšia než 14 mm.
Zo všetkých týchto úvah vyplýva, že podľa nariadenia č. 1626/94 je používanie obopínajúcich sietí povolené pod podmienkou,
že toto zariadenie sa používa ďalej ako 300 m od pobrežia alebo za izobátou 30 m, pokiaľ sa táto hĺbka dosiahne v kratšej
vzdialenosti, a že ich dĺžka je maximálne 800 m, spád maximálne 120 m a veľkosť ôk väčšia než 14 mm. Preto zákaz vydávať povolenia
na používanie malých obopínajúcich sietí bez ohľadu na ich miesto použitia, dĺžku, spád a rozmery ôk predstavuje opatrenie,
ktoré ide nad rámec požiadaviek zavedených nariadením č. 1626/94, v zmysle článku 1 ods. 2 tohto nariadenia.
Pokiaľ ide o zlučiteľnosť zákazu, o ktorý ide vo veci samej, s právom Únie a osobitne o jeho súlad so spoločnou politikou
rybolovu, žalobcovia vo veci samej uvádzajú viaceré argumenty. Predovšetkým tvrdia, že sardinky lovené pomocou malých obopínajúcich
sietí predstavovali iba 6 až 9 % množstva sardiniek lovených v regióne Kavala a že také siete používalo iba 30 lodí v tomto
regióne. Ďalej tento zákaz používania malých obopínajúcich sietí sa podľa nich uplatňuje iba na malé lode a nie na veľké lode,
teda na tie, ktoré merajú viac ako 14 m. Malé lode pritom môžu používať iba malé obopínajúce siete, takže uvedený zákaz ich
zbavuje akejkoľvek možnosti rybolovu. Štvrté odôvodnenie nariadenia č. 1626/94 stanovuje, že časť pobrežnej zóny musí byť
vyhradená pre najselektívnejšie zariadenia používané drobnými rybármi, čo je podľa nich prípad malej obopínajúcej siete. Opatrenia,
ktoré by len obmedzovali používanie, zasluhovali prednosť. Napokon tvrdia, že tento zákaz nie je časovo obmedzený, je diskriminačný
voči rybárom, ktorí používajú malé obopínajúce siete, a má negatívny vplyv na ich činnosť.
Grécka vláda tvrdí, že malé obopínajúce siete sa používajú v pobrežnej zóne, ktorá je oblasťou rozmnožovania a vývoja určitých
vodných organizmov, ako aj miestom prezimovania niektorých rýb vrátane sardiniek. Malé obopínajúce siete pritom podľa nej
spôsobujú ničenie tohto morského priestoru a miest rozmnožovania, čo má vplyv na zdroje rybolovu. Niektorým druhom žijúcim
v týchto oblastiach, aj keď nie sardinkám, hrozí vyhynutie. Táto vláda spresňuje, že zákaz rybolovu pomocou malých obopínajúcich
sietí nebráni rozvoju rybolovu, pretože ten je naďalej možný s inými zariadeniami, na ktoré sa vydávajú povolenia. Zákaz,
o ktorý ide vo veci samej, je preto podľa nej odôvodnený, vhodný a proporcionálny.
Komisia tvrdí, že na zistenie, či zákaz, o ktorý ide vo veci samej, je zlučiteľný so spoločnou politikou rybolovu v Stredozemnom
mori, je nevyhnutné overiť, či toto opatrenie je vzhľadom na svoju absolútnu povahu proporcionálne a účinné, pokiaľ ide o cieľ
ochrany živých vodných zdrojov a hospodárenia s nimi. Na to je podľa nej potrebné vyváženým spôsobom zohľadniť hospodárske,
sociálne a environmentálne aspekty. Je namieste overiť, či pri vydaní zákazu, o ktorý ide vo veci samej, bol konštatovaný
výrazný úbytok pobrežných rýb, či úplný zákaz bol jedinou možnosťou, alebo či by boli rovnako účinné iné opatrenia, akými
sú napríklad zamedzenie pytliackemu rybolovu alebo obmedzenie úlovkov. Napokon tvrdí, že je potrebné overiť, či sa s hospodárskymi
subjektmi, konkrétne s drobnými pobrežnými rybármi a používateľmi „gri-gri“, zaobchádzalo rovnako. Je úlohou vnútroštátneho
súdu, aby uskutočnil tieto overenia so zreteľom na skutočnosti, ktoré má k dispozícii.
Na pojednávaní Komisia uviedla, že úplný zákaz sa jej zdá byť neproporcionálny vzhľadom na malý počet lodí, ktoré používajú
malé obopínajúce siete, a neveľký percentuálny podiel úlovkov, ktoré sú s nimi dosiahnuté. Domnieva sa, že by postačovalo
obmedziť používanie tohto druhu siete na malý počet lodí a na určité obdobie roka. Zdá sa, že je preukázané, že zásoby sardiniek
nie sú ohrozené, ale Komisii nie je známe, či sú rybolovom pomocou malej obopínajúcej siete ohrozené iné druhy rýb. Napokon
Komisia poznamenáva, že zákaz, o ktorý ide vo veci samej, pochádza z roku 1985 a že je potrebné, aby situácia bola opätovne
preskúmaná s prihliadnutím na vedecké odporúčania.
Je vhodné pripomenúť, že podľa článku 2 ods. 1 nariadenia č. 2371/2002 „spoločná politika v oblasti rybolovu zabezpečí také
využívanie živých vodných zdrojov, ktoré umožnia trvalo udržateľné ekonomické, environmentálne a sociálne podmienky. Pri prijímaní
opatrení určených na ochranu a zachovanie živých vodných zdrojov spoločenstvo na tento účel uplatní prístup obozretného konania,
aby sa zabezpečilo ich trvalo udržateľné využívanie a minimalizoval vplyv rybárskych činností na morské ekosystémy“.
Podľa vnútroštátneho súdu bol prezidentský dekrét č. 587/1984 prijatý na základe stanoviska Rady pre rybolov č. 75 z 12. apríla
1984. Z tohto stanoviska vyplýva, že zákaz malých obopínajúcich sietí bol považovaný za nevyhnutný, lebo tieto rybolovné zariadenia
sa používali v zóne jednej alebo dvoch míľ od pobrežia, čo je priestor, kde sa vyvíjajú a rozmnožujú vodné organizmy a v ktorom
sa používajú aj iné rybolovné zariadenia, a to spôsobuje znižovanie zásob. Rovnako podľa pripomienok, ktoré predložila grécka
vláda na pojednávaní, sa práve v tejto zóne rozmnožujú a vyvíjajú určité vodné organizmy a prezimovávajú v nej niektoré ryby
ako napríklad sardinky. Malé obopínajúce siete sa pritom používali na lov tohto druhu rýb v uvedenej zóne a toto používanie
malo za následok ničenie tohto morského priestoru. Účelom zákazu týchto zariadení teda bolo zabrániť ničeniu alebo až vyhynutiu
zdrojov tejto pobrežnej oblasti.
Z týchto vysvetlení vyplýva, že zákaz, o ktorý ide vo veci samej, nebol vydaný s cieľom chrániť zásoby sardiniek, ale s cieľom
zachovať krehké prostredie a morský ekosystém. Skutočnosť, že pomocou malých obopínajúcich sietí bol ulovený len malý percentuálny
podiel z celkového množstva sardiniek ulovených v regióne Kavala, teda nie je významná na posúdenie platnosti tohto zákazu.
V dôsledku toho je zrejmé, že zákaz, o ktorý ide vo veci samej, zodpovedá obozretnému prístupu, ktorý Únia a členské štáty
musia uplatňovať, keď prijímajú opatrenia určené na ochranu a zachovanie živých vodných zdrojov, aby sa zabezpečilo ich trvalo
udržateľné využívanie alebo minimalizoval vplyv rybárskych činností na morské ekosystémy.
Na to, aby uvedený zákaz bol zlučiteľný s právom Únie a v súlade so spoločnou politikou rybolovu, však musia byť dodržané
zásady proporcionality a zákazu diskriminácie, ktoré sú súčasťou všeobecných zásad práva Únie a v oblasti poľnohospodárstva
vrátane rybolovu sú vyjadrené v článku 34 ods. 2 druhom pododseku ES (pozri rozsudok z 23. marca 2006, Unitymark a North Sea
Fishermen’s Organisation, C‑535/03, Zb. s. I‑2689, bod 53).
Pokiaľ ide o zásadu proporcionality, je nevyhnutné, aby zákaz bol spôsobilý na uskutočnenie sledovaného cieľa a nešiel nad
rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné (pozri rozsudok Unitymark a North Sea Fishermen’s Organisation, už citovaný,
bod 56).
Vnútroštátnemu súdu prislúcha, aby overil, či zákaz, o ktorý ide vo veci samej, nejde nad rámec toho, či je nevyhnutné na
dosiahnutie sledovaného cieľa. Keďže toto opatrenie stanovuje absolútny zákaz, bude potrebné preskúmať, či opatrenia, akými
sú najmä obmedzenie používania malej obopínajúcej siete na určité obdobia alebo na určité hodiny dňa, ako aj obmedzenie počtu
vydaných povolení, by nepostačovali na dosiahnutie ochrany ekosystému pobrežnej zóny.
Pokiaľ ide o zásadu zákazu diskriminácie, treba pripomenúť, že táto zásada vyžaduje, aby sa porovnateľné situácie neposudzovali
rozdielne a rozdielne situácie neposudzovali rovnako, ak takéto posudzovanie nie je objektívne odôvodnené (pozri rozsudok
zo 17. októbra 1995, Fishermen’s Organisations a i., C‑44/94, Zb. s. I‑3115, bod 46).
Je potrebné uviesť, že zákaz, o ktorý ide vo veci samej, sa týka povolení na rybolov s určitým druhom siete a nerobí rozdiel
medzi rôznymi kategóriami používateľov tohto rybolovného zariadenia. Preto sa nezdá, že by toto opatrenie obsahovalo priamo
diskriminačné ustanovenie.
Na pojednávaní odznelo tvrdenie, že malé pobrežné rybárske lode používajú iba malé obopínajúce siete a nijaké iné zariadenie
a že tento zákaz ich v skutočnosti zbavuje akejkoľvek možnosti rybolovu.
Okolnosť, že osobitná skupina je silnejšie zasiahnutá normatívnym opatrením ako iná skupina, však nevyhnutne neznamená, že
je neprimerané alebo diskriminačné, pokiaľ má toto opatrenie všeobecným spôsobom upraviť problém všeobecného záujmu (pozri
rozsudok Unitymark a North Sea Fishermen’s Organisation, už citovaný, bod 63).
V tejto súvislosti, ako generálny advokát uviedol v bode 47 svojich návrhov, skutočnosť, že štvrté odôvodnenie nariadenia
č. 1626/94 stanovuje, že časť pobrežnej zóny musí byť vyhradená pre najselektívnejšie zariadenia používané drobnými rybármi,
nebráni podľa rovnakého odôvodnenia tomu, aby boli zakázané zariadenia, ktorých používanie výraznou mierou prispieva k degradácii
morského prostredia.
V rozsahu, v akom by zákaz, o ktorý ide vo veci samej, pozbavoval jednu kategóriu rybárov možnosti rybolovu, bude úlohou vnútroštátneho
súdu, aby overil, či medzi „gri-gri“ a malými obopínajúcimi sieťami existujú objektívne rozdiely v ich vlastnostiach a pri
ich používaní a či tieto rozdiely odôvodňujú zákaz druhých, ale nie prvých sietí.
Zo všetkých týchto úvah vyplýva, že na položené otázky treba odpovedať tak, že článok 1 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1626/94 sa
má vykladať v tom zmysle, že po prvé nadobudnutie účinnosti tohto nariadenia nemá vplyv na platnosť doplňujúceho vnútroštátneho
zakazujúceho opatrenia, ktoré bolo prijaté pred týmto nadobudnutím účinnosti, a po druhé toto ustanovenie nebráni takému opatreniu
pod podmienkou, že tento zákaz je v súlade so spoločnou politikou rybolovu, uvedené opatrenie nejde nad rámec toho, čo je
nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa, a neporušuje zásadu rovnosti zaobchádzania, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu
súdu.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
Článok 1 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 1626/94 z 27. júna 1994, ktorým sa ustanovujú určité technické opatrenia na ochranu
zdrojov rybolovu v Stredozemnom mori, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 2550/2000 zo 17. novembra 2000, sa má
vykladať v tom zmysle, že po prvé nadobudnutie účinnosti tohto nariadenia nemá vplyv na platnosť doplňujúceho vnútroštátneho
zakazujúceho opatrenia, ktoré bolo prijaté pred týmto nadobudnutím účinnosti, a po druhé toto ustanovenie nebráni takému opatreniu
pod podmienkou, že tento zákaz je v súlade so spoločnou politikou rybolovu, uvedené opatrenie nejde nad rámec toho, čo je
nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa, a neporušuje zásadu rovnosti zaobchádzania, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu
súdu.
Podpisy
*
Jazyk konania: gréčtina.