CELEX: 62005CJ0260
Muutoksenhaku
Valtiontuki
Tutkittavaksi ottaminen
Toimi, joka koskee kantajaa erikseen

1       Sniace SA (jäljempänä Sniace) vaatii valituksessaan yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen asiassa T-88/01, Sniace vastaan komissio, 14.4.2005 antaman tuomion (Kok. 2005, s. II-1165; jäljempänä valituksenalainen
tuomio), jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti tutkimatta Sniacen kanteen, jonka se oli nostanut valtiontuesta,
jonka Itävalta on myöntänyt Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG:lle, 19.7.2000 tehdyn komission päätöksen 2001/102/EY (EYVL 2001,
L 38, s. 33; jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamiseksi.

Tosiseikat
2       Sniace on espanjalainen yhtiö, joka harjoittaa toimintaansa muun muassa selluloosakuitujen (viskoosi) tuotantosektorilla.
3       Riidanalaisen päätöksen tekemispäivänä Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (jäljempänä LLG) oli itävaltalaisen muun muassa viskoosi-
ja modaalikuituja tuottavan yhtiön Lenzing AG:n tytäryhtiö. LLG:n toimialana on puhtaasta luonnonselluloosasta valmistetun
uuden synteettisen kuitutyypin lyosellin tuotanto ja myynti.
4       Itävallan tasavalta ilmoitti 30.8.1995 päivätyllä kirjeellä Euroopan yhteisöjen komissiolle aikomuksestaan myöntää julkista
tukea LLG:lle lyosellin valmistukseen tarkoitetun tehtaan rakentamiselle Land Burgenlandissa olevalle teollisuusalueelle.
Tässä kirjeessä Itävallan viranomaiset ilmoittivat, että tuet myönnettäisiin aluetukiohjelmassa, jonka viitenumero oli N 589/95
ja jonka komissio oli 3.8.1995 päivätyssä kirjeessään hyväksynyt.
5       Komissio vastasi 5.10.1995 päivätyllä kirjeellä Itävallan tasavallalle, että avustuksena annettavia tukia ei tarvinnut ilmoittaa
erikseen, koska ne kuuluivat hyväksyttyyn tukijärjestelmään, huomauttaen kuitenkin, että se ei saa myöntää LLG:lle tukia vakuuksien
muodossa ilmoittamatta siitä etukäteen.
6       Komissio päätti 14.10.1998 useiden eri tietolähteiden perusteella aloittaa EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa
(josta on tullut EY 88 artiklan 2 kohta) määrätyn menettelyn (jäljempänä muodollinen tutkintamenettely) niiden toimenpiteiden
osalta, jotka Itävallan viranomaiset olivat toteuttaneet LLG:n hyväksi. Kyseiset toimenpiteet koostuivat yhteensä 50,3 miljoonan
euron valtiontakausten myöntämisestä avustuksiin ja lainoihin, alhaisen 4,40 euron neliömetrihinnan perimisestä 120 hehtaarin
teollisuusalueesta ja kiinteiden hintojen takaamisesta yritystoiminnan perushyödykkeille 30 vuoden ajaksi.
7       Menettelyn aloittamisesta ilmoitettiin muille Euroopan unionin jäsenvaltioille ja niille, joita asia koskee, julkaisemalla
13.1.1999 Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (EYVL C 9, s. 6) tiedonanto, jossa niitä kehotettiin esittämään huomautuksensa.
Itävallan hallitus toimitti huomautuksensa 15.3., 16.4. ja 28.4.1999 päivätyillä kirjeillä. Huomautuksiaan esittivät myös
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja sellaiset kolmannet, joita asia koskee, kuten kantaja 12.2.1999 päivätyllä kirjeellään.
8       Tutkittuaan sille toimitetut tiedot komissio ilmoitti Itävallan hallitukselle 14.7.1999 päivätyllä kirjeellä 23.6.1999 tekemästään
päätöksestä laajentaa muodollinen tutkintamenettely koskemaan neljää muuta LLG:n hyväksi toteutettua toimenpidettä. Kyse oli
seuraavista toimenpiteistä: maa-alueen hankkimiseen tarkoitettu tapauskohtainen 0,4 miljoonan euron investointituki, 21,8
miljoonan euron äänettömästä osakkuudesta tehty sopimus, joka oli irtisanottavissa aikaisintaan 30 vuoden kuluttua ja jonka
piti tuottaa yhden prosentin vuotuinen korko, määrältään tuntematon tuki yrityksen oman infrastruktuurin rakentamiseksi ja
5,4 miljoonan euron ympäristötuki, joka on saatettu myöntää soveltamalla olemassa olevaa tukijärjestelmää siitä poikkeavalla
tavalla.
9       Komissio ilmoitti muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisesta jäsenvaltioille ja niille, joita asia koskee julkaisemalla
4.9.1999 Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (EYVL C 253, s. 4) toisen tiedonannon, jossa se kehotti niitä esittämään
huomautuksensa. Itävallan hallitus ja kantaja toimittivat 4.10.1999 päivätyillä kirjeillä huomautuksensa. Muut kolmannet,
joita asia koskee, sekä Yhdistynyt kuningaskunta esittivät myös huomautuksia.
10     Komissio teki 19.7.2000 riidanalaisen päätöksen. Päätöksessään se katsoi toisaalta, etteivät tietyt kyseessä olevista toimenpiteistä
olleet valtion tukea, ja hyväksyi toisaalta muut toimenpiteet, koska se katsoi niiden olevan yhteensopivia perustamissopimuksen
kanssa.
11     Tämän päätöksen päätösosassa todetaan seuraavaa:
”1 artikla
Tuet, jotka Itävalta on myöntänyt – – (LLG):lle 35,80 miljoonan euron takauksina (liikepankkien ja julkisten pankkien yhteenliittymän
myöntämä 21,8 miljoonan euron takaus ja – – (WHS):n myöntämät kolme takausta, joiden määrät ovat 1,4 miljoonaa euroa, 10,35
miljoonaa euroa ja 2,25 miljoonaa euroa) ja soveltamalla teollisuuskäyttöön tarkoitetun 120 hehtaarin maa-alueen hankinnassa
hintaa 4,4 euroa neliömetriltä, takaamalla Burgenlandin osavaltion nimissä kiinteän hinnan liiketoiminnan perushyödykkeiden
tarjoamiselle ja myöntämällä määrältään tuntemattoman tuen yrityskohtaisen infrastruktuurin rakentamisen muodossa, eivät ole
EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
2 artikla
Tuki, jonka Itävalta on myöntänyt LLG:lle antamalla WiBAGin nimissä 14,5 miljoonan euron takauksen, on komission numerolla
N 542/95 hyväksymien takauksia koskevien suuntaviivojen mukainen.
Ympäristönsuojelutuki, jonka määrä on 5,37 miljoonaa euroa, on komission numerolla N 93/148 hyväksymien ympäristönsuojelua
koskevien suuntaviivojen mukainen.
3 artikla
Yksittäiset tuet, jotka Itävalta on myöntänyt ja joiden määrät ovat 0,4 miljoonaa euroa maa-alueen hankintaan tarkoitettua
tukea ja 21,8 miljoonaa euroa äänettömän osakkuuden muodossa maksettua tukea, soveltuvat yhteismarkkinoille.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Itävallan tasavallalle.”

Oikeudenkäyntimenettely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
12     Sniace nosti kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 17.4.2001 toimittamallaan kannekirjelmällä ja vaati riidanalaisen
päätöksen kumoamista ja komission velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
13     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun viidennen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 18.2.2002 antamallaan määräyksellä
Itävallan tasavallan, LLG:n ja Land Burgenlandin hakemukset osallistua asian käsittelyyn väliintulijoina tukeakseen komission
vaatimuksia.
14     Valituksenalaisessa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti viran puolesta tutkia kantajan asiavaltuuden ja
totesi, ettei kannetta ole tutkittava.
15     Tuomionsa 54 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa ensin, että riidanalainen päätös on osoitettu Itävallan
tasavallalle, minkä vuoksi EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla on tutkittava, koskiko päätös Sniacea suoraan ja erikseen.
16     Sen kysymyksen osalta, koskeeko päätös kantajaa erikseen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen
tuomionsa 55 kohdassa yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan on niin, että jotta päätöksen
voidaan katsoa koskevan erikseen muita kuin niitä, joille se on osoitettu, sen on vaikutettava niiden oikeudelliseen asemaan
niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella nämä erottuvat kaikista
muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu.
17     Valituksenalaisen tuomion 56 kohdassa se painotti tämän jälkeen, että erityisesti valtiontukien osalta yksittäistä tukea koskevan
menettelyn lopettamisesta tehdyn komission päätöksen on katsottu koskevan erikseen paitsi tuensaajayritystä myös tämän kanssa
kilpailevia yrityksiä, jotka ovat aktiivisesti osallistuneet tähän menettelyyn, edellyttäen, että riidanalaisen päätöksen
kohteena oleva tukitoimenpide on merkittävästi vaikuttanut niiden asemaan markkinoilla (asia C-169/84, Cofaz ym. v. komissio,
tuomio 28.1.1986, Kok. 1986, s. 391, Kok. Ep. VIII, s. 439, 25 kohta).
18     Tämän johdosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomionsa 58 kohdassa katsonut tarpeelliseksi selvittää,
olivatko kantajan osallistuminen muodolliseen tutkintamenettelyyn ja sen markkina-asemaan kohdistunut haitallinen vaikutus
olleet luonteeltaan sellaisia, että kantaja on niiden avulla EY 230 artiklan mukaisesti yksilöitävissä.
19     Kantajan osallistumisesta muodolliseen tutkintamenettelyyn ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tuomionsa 59 kohdassa,
että kantajan osuus oli ollut siinä hyvin vähäinen seuraavista syistä:
”[Sniace] ei ole esittänyt komissiolle yhtään [kantelua]. Toisaalta on ilmeistä, että sen 12.2.1999 ja 4.10.1999 päivätyillä
kirjeillä esittämillä huomautuksilla ei ole merkittävästi ohjattu menettelyn kulkua (ks. vastaavasti em. asia Cofaz ym. v.
komissio, tuomion 24 kohta). Siten kantaja tyytyy 12.2.1999 päivätyissä huomautuksissaan toistamaan tietyt komission [muodollisen
tutkinta]menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esittämät toteamukset kommentoiden niitä lyhyesti esittämättä mitään
konkreettisia todisteita. Vastaavasti 4.10.1999 päivätyissä huomautuksissaan kantaja tyytyy toteamaan, että [muodollisen tutkinta]menettelyn
jatkamista koskevassa päätöksessä tarkoitetut toimenpiteet ovat valtiontukea ja että ne on todettava yhteismarkkinoille soveltumattomiksi,
esittämättä mitään täsmennyksiä tai todisteita.”
20     Valittajan markkina-asemaan kohdistuvan haitallisen vaikutuksen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen
tuomion 61 kohdassa aluksi, että riidanalaisessa päätöksessä tarkoitetut toimenpiteet koskivat yksinomaan tehdasta, joka on
tarkoitettu lyosellin tuotantoon, ja että oli riidatonta, että kantaja ei tuota tätä kuitutyyppiä eikä aio tuottaa sitä tulevaisuudessakaan.
21     Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki tuomionsa 63–78 kohdassa valittajan väitteet, joilla se on pyrkinyt
osoittamaan, että riidanalainen päätös on omiaan vaikuttamaan merkittävästi sen asemaan markkinoilla. Nämä kohdat on muotoiltu
tuomiossa seuraavasti:
”63      Ensinnäkin [kantaja] väittää kannekirjelmässään, että viskoosi ja lyoselli ovat suorassa kilpailusuhteessa.
64      Ilman, että tutkittavaksi ottamisen edellytysten tutkinnan yhteydessä on tarpeen ratkaista lopullisesti kyseessä olevien tuotteiden
markkinoiden määritelmää, riittää, että todetaan, että asiakirja-aineistosta ilmenevät seikat osoittavat tämän väitteen perättömäksi.
65      Yhtäältä lyosellilla on tiettyjä fyysisiä ominaisuuksia, jotka erottavat sen selvästi viskoosikuidusta. – –
66      Kantajan väit[teestä], jonka mukaan viskoosi voidaan korvata lyosellilla suurimmassa osassa käyttötavoista, ei [ole esitetty
vakuuttavaa näyttöä]. – –
67      Lisäksi LLG:n tieteellisessä kokouksessa tekemä ilmoitus, johon kantaja on vedonnut väitteensä tueksi (kannekirjelmän 30 kohta
ja kannekirjelmän liite 14) ja jonka mukaan ”lyoselli on täydentävä kuitu, jonka käyttötavat ovat erilaiset”, on ristiriidassa
mainitun väitteen kanssa.
68      Toisaalta on riidatonta, että lyosellin hinta on tuntuvasti korkeampi kuin viskoosin. – –
69      Lopuksi kantajan oman ilmoituksen mukaan lyosellin ja viskoosikuitujen valmistusmenetelmät poikkeavat toisistaan suuresti.
– –
70       Joka tapauksessa vaikka oletettaisiinkin, että lyosellin ja viskoosikuidun välillä on suora kilpailusuhde, on todettava, että
tiedoilla, joita kantaja esittää kirjelmissään, ja erityisesti kannekirjelmänsä liitteessä 14 olevassa muistiossa, ei osoiteta
oikeudellisesti riittävällä tavalla, että riidanalainen päätös voi vaikuttaa merkittävästi sen asemaan markkinoilla. Tämän
muistion sisältämät tiedot perustuvat näet olettamiin, joita ei ole miltään osin näytetty toteen, kuten siihen seikkaan, että
LLG:n lyosellituotanto on vuodesta 1997 alkaen korvannut kokonaan viskoosituotannon ja että se on tarkoitettu yksinomaan Euroopan
markkinoille. Lisäksi tässä muistiossa kantaja toteaa, että [LLG:n] 3,5:tä prosenttia vastaavan tuotannon vuoksi se on vuodesta
1997 alkaen lakannut tuottamasta ja siis myymästä tiettyjä viskoosimääriä, esittämättä väitteensä tueksi mitään näyttöä ja
selittämättä edes millään tavalla, miten se on laskenut nämä määrät. Vastaavasti on todettava, että se ei ole esittänyt mitään
näyttöä sen väitteensä tueksi, jonka mukaan mainittu tarjonta on aiheuttanut ainakin – – prosentin vallitsevan markkinahinnan
muutoksen.
71      Toiseksi kantaja vetoaa lyosellin alatyyppien, jotka se myös luokittelee heikompilaatuiseksi lyoselliksi, olemassaoloon puhtaan
lyosellin ja proviskoosin rinnalla. – –
72      Tältä osin on todettava, että asiakirja-aineiston perusteella ei ole mahdollista todeta, että erilaisia lyosellin laatuja
olisi olemassa. On korostettava, että kantaja ei kirjelmissään mitenkään täsmennä, mitä lyosellin alatyyppien käsitteeseen
sisältyy. Lisäksi se ei ole vakavasti kiistänyt LLG:n ja Land Burgenlandin istunnossa useita kertoja esittämää väitettä, jonka
mukaan heikompilaatuista lyosellia ei ole olemassa. – –
73      Vaikka oletettaisiinkin, että LLG tuottaa heikompilaatuista lyosellia ja että se myy sitä äärimmäisen alhaisin hinnoin, on
todettava, että kantaja ei ole mitenkään perustellut väitettään, jonka mukaan se on tämän seurauksena joutunut alentamaan
laadultaan vastaavien tuotteidensa hintoja. Se ei lisäksi perustele miltään osin määriä ja hintojen alennuksia, joihin se
vetoaa.
74      Kolmanneksi vastauskirjelmässään ja väliintulokirjelmiä koskevissa huomautuksissaan se ottaa pikemminkin lähtökohdakseen proviskoosin
ja viskoosin välillä esiintyvän kilpailun. Se tähdentää, että sillä seikalla, että LLG myy proviskoosia viskoosin hintoihin
nähden kilpailukykyisin hinnoin ja että asiakkaat suosivat proviskoosia, koska se on laadultaan parempaa kuin viskoosi, vaikutetaan
kantajan asemaan markkinoilla.
75      Tältä osin on todettava, että kantaja tyytyy jälleen esittämään [väitteitä, joiden tueksi ei ole esitetty riittävää näyttöä].
– –
78      Edellä esitetystä seuraa, että kantaja ei ole tuonut asianmukaisesti esiin syitä, joiden vuoksi riidanalainen päätös on omiaan
vahingoittamaan sen oikeutettuja intressejä vaikuttamalla merkittävästi sen asemaan markkinoilla.”
22     Valituksenalaisen tuomionsa 79 ja 80 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätyi toteamaan, että kun otetaan huomioon
tämä seikka ja kantajan rajoitettu rooli oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, ei riidanalainen päätös koske kantajaa
erikseen, minkä johdosta kanne on jätettävä tutkimatta, ilman että on tarpeen tutkia, koskeeko riidanalainen päätös kantajaa
suoraan.

Asianosaisten vaatimukset
23     Sniace vaatii valituksessaan, että yhteisöjen tuomioistuin
–       kumoaa valituksenalaisen tuomion
–       hyväksyy ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset tai toissijaisesti palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen,
jotta tämä voi ratkaista asian pääasian osalta
–       hyväksyy kantajan 16.10.2001 tekemän hakemuksen, jolla tämä vaati prosessinjohtotoimen määräämistä, sekä kantajan 20.4.2001
tekemät hakemukset, jotka koskevat osapuolten henkilökohtaista läsnäoloa menettelyssä, todistajien kuulemista ja asiantuntijalausunnon
hankkimista
–       velvoittaa ensimmäisessä oikeusasteessa käydyn oikeudenkäynnin vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
24     Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
–       jättää tutkimatta kolme ensimmäistä valitusperustetta tai – toissijaisesti – hylkää ne perusteettomina
–       hylkää neljännen valitusperusteen perusteettomana
–       velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut
–       tai toissijaisesti, mikäli valitus hyväksytään, palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen, jotta tämä voi tutkia
pääasian.
25     Lenzing Fibers GmbH (jäljempänä Lenzing Fibers) ja Land Burgenland vaativat, että yhteisöjen tuomioistuin
–       hylkää valituksen
–       velvoittaa valittajan korvaamaan niiden oikeudenkäyntikulut.
26     Itävallan tasavalta vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
–       hylkää valituksen perusteettomana
–       velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Valitus
27     Sniace on esittänyt neljä valitusperustetta. Ensimmäinen valitusperuste koskee sitä, että valituksenalaista tuomiota rasittaa
oikeudellinen virhe siltä osin kuin kanne on jätetty tutkimatta siitä syystä, ettei kantaja ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
mukaan kyennyt osoittamaan, että riidanalainen päätös saattaa vaikuttaa merkittävällä tavalla sen asemaan markkinoilla. Toisessa
valitusperusteessaan valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan
jättävänsä kanteen tutkimatta siitä syystä, että valittajan osuus muodollisessa tutkintamenettelyssä on ollut melko vaatimaton.
Kolmas valitusperuste koskee tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamista. Neljäs valitusperuste, jossa on kaksi
osaa, koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista sekä tiettyjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen
määräysten rikkomista.

Ensimmäinen valitusperuste
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
28     Sniace esittää ensimmäisessä valitusperusteessaan väitteen siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen
virheen toteamalla, että kannetta ei tutkita siitä syystä, ettei valittaja ollut tuonut asianmukaisesti esiin syitä, joiden
vuoksi riidanalainen päätös on omiaan vahingoittamaan sen oikeutettuja intressejä vaikuttamalla merkittävästi sen asemaan
markkinoilla.
29     Valittaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ensisijaisesti siitä, ettei se ole ottanut huomioon tiettyjä seikkoja,
jotka osoittavat sen, että lyosellikuidun, jota LLG valmistaa ja myy, ja viskoosikuidun, jota Sniace valmistaa ja myy, välillä
vallitsee suora kilpailusuhde. Sniace esittää, että LLG on tuonut markkinoille useita huonompilaatuisia ja halvempia lyosellityyppejä,
jotka tunnetaan lyosellin alatyyppeinä, ja alkanut näin kilpailla viskoosikuidun kanssa tiettyjen käyttötapojen osalta. Sniace
väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätelmä, joka on valituksenalaisen tuomion 72 kohdassa ja jonka mukaan
”asiakirja-aineiston perusteella ei ole mahdollista todeta, että erilaisia lyosellin laatuja olisi olemassa”, on Sniacen mukaan
virheellinen niiden seikkojen kannalta arvioiden, jotka se oli esittänyt ensimmäisessä oikeusasteessa. Tätä päätelmää vastaan
sotivat erityisesti LLG:n johtohenkilön lausunnot, jotka on julkaistu kannekirjelmään liitetyssä alan ammattilehdessä. Valittajan
mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei myöskään ole riittävällä tavalla ottanut huomioon seikkoja, jotka koskevat
sitä, että LLG myi riidanalaisten tukien myöntämisen jälkeen proviskoosia, eli viskoosin ja lyosellin sekoitusta kilpailukykyiseen
hintaan, ja että tämä proviskoosi alkoi näin kilpailla muiden kuitujen, kuten viskoosin kanssa.
30     Valittaja esittää toiseksi, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole ottanut huomioon seuraavia erityisolosuhteita,
joiden avulla valittaja väittää olevansa yksilöitävissä sille ominaisella tavalla suhteessa kehen tahansa muuhun taloudelliseen
toimijaan:
–       Sniace kuuluu LLG:n potentiaalisten kilpailijoiden muodostamaan suljettuun ryhmään, eli niihin yrityksiin, joiden toimialana
on selluloosakuitujen (lyoselli, viskoosi ja modaali) valmistaminen ja myynti
–       selluloosakuitujen markkinoilla on ylikapasiteettia, eli LLG:n tuotantokapasiteetin korottaminen on voinut vaikuttaa suoraan
ja merkittävällä tavalla näillä markkinoilla jo toimivien tuottajien kilpailuasemaan.
31     Kolmanneksi valittaja riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomionsa 70 ja 77 kohdassa tekemät toteamukset,
joiden mukaan on niin, että vaikka oletettaisiinkin, että lyosellin ja viskoosin tai proviskoosin ja viskoosin välillä vallitsee
suora kilpailusuhde, Sniace ei ollut esittänyt minkäänlaisia tietoja tappioista tai muista seurauksista, joita se olisi kärsinyt
riidanalaisen päätöksen johdosta. Valittaja väittää kuitenkin esittäneensä tällaiset tiedot, erityisesti toimittamalla ensimmäiseen
oikeusasteeseen toimittamansa kannekirjelmän liitteenä 14 asiakirjan, jossa on täsmälliset tiedot menetyksistä, joita Sniacelle
on aiheutunut lyosellin myynnistä keinotekoisen alhaisella hinnalla.
32     Komissio väittää, ettei tätä valitusperustetta voida tutkia, koska sillä yritetään kyseenalaistaa se arviointi, jonka ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt asian tosiseikastosta.
33     Itävallan tasavalta, Lenzing Fibers ja Land Burgenland ovat myös esittäneet, että valitusperuste pitäisi jättää tutkimatta
siltä osin kuin siinä tukeudutaan uusiin tosiseikkoihin ja todisteisiin, puututaan useita eri kertoja riidanalaisen päätöksen
eikä niinkään valituksenalaisen tuomion oikeellisuuteen ja EY 225 artiklan 1 kohdan sekä yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön
58 artiklan ensimmäisen kohdan määräysten vastaisesti muihin kuin oikeuskysymyksiin.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
34     Heti aluksi on todettava, että vaikka Sniace vetoaa oikeudelliseen virheeseen, pyrkii se ensimmäisellä valitusperusteellaan
asettamaan kyseenalaiseksi tosiseikkoja koskevan arvioinnin, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt. Sniacen
väite koskee pääasiallisesti sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole riittävästi ottanut huomioon tiettyjä
olosuhteita ja asiakirjoja, joihin Sniace oli vedonnut ensimmäisessä oikeusasteessa osoittaakseen suoran kilpailusuhteen olemassaolon
lyosellikuidun ja viskoosikuidun välillä.
35     On muistettava, että valitusasioissa yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa eikä lähtökohtaisesti
myöskään arvioida näyttöä, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hyväksynyt asian tosiseikaston tueksi. Silloin,
kun tämä näyttö on saatu asianmukaisesti ja todistustaakkaa sekä asian selvittämistä koskevia menettelysääntöjä ja yleisiä
oikeusperiaatteita on noudatettu, ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä nimittäin on arvioida sille
esitetyn selvityksen näyttöarvoa (ks. asia C‑7/95 P, Deere v. komissio, tuomio 28.5.1998, Kok. 1998, s. I‑3111, 22 kohta ja
yhdistetyt asiat C-403/04 P ja C-405/04 P, Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel v. komissio, tuomio 25.1.2007, 38 kohta,
ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Näin ollen lukuun ottamatta sitä tapausta, että tuomioistuimelle esitetyt todisteet
on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tämä arviointi ei ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi yhteisöjen
tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin (asia C‑53/92 P, Hilti v. komissio, tuomio 2.3.1994, Kok. 1994, s. I‑667, 42
kohta ja yhdistetyt asiat C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, Aalborg Portland ym. v.
komissio, tuomio 7.1.2004, Kok. 2004, s. I‑123, 49 kohta).
36     Tästä seuraa, että ensimmäinen valitusperuste voidaan tutkia ainoastaan siltä osin, kuin sillä pyritään osoittamaan, että
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut todisteet huomioon vääristyneellä tavalla.
37     Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on katsottu, että todisteet on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, jos ilman
uusia todisteita on selvää, että olemassa olevien todisteiden arviointi oli ilmeisen virheellistä (ks. asia C-551/03 P, General
Motors v. komissio, tuomio 6.4.2006, Kok. 2006, s. I-3173, 54 kohta; asia C-167/04 P, JCB Service v. komissio, tuomio 21.9.2006,
Kok. 2006, s. I-8935, 108 kohta ja asia C-229/05 P, PKK ja KNK v. neuvosto, tuomio 18.1.2007, 37 kohta, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa).
38     Siitä Sniacen väitteestä, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut vääristyneellä tavalla huomioon Textil
Express -nimisessä ammattilehdessä julkaistussa artikkelissa, joka oli sen kannekirjelmän liitteenä, olleet tiedot, kun se
on todennut, ettei asiakirja-aineiston perusteella ollut mahdollista katsoa, että erilaisia lyosellin laatuja oli olemassa,
todettakoon vain, että vaikka kyseessä olevassa artikkelissa mainitaan LLG:n myymät eri lyosellikuitutyypit, ei tämän artikkelin
kohtien, johon valittaja on valituksessaan viitannut, perusteella voida yksiselitteisesti todeta – kuten julkisasiamies on
ratkaisuehdotuksensa 29 kohdassa todennut – että nämä kuitutyypit ovat heikompilaatuisia ja näin kilpailevat hinnoillaan viskoosin
kanssa. Samassa artikkelissa todetaan sitä paitsi, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomionsa
67 kohdassa todennut, että lyoselli on viskoosiin nähden ”täydentävä kuitu, jonka käyttötavat ovat erilaiset”. Tämän asiakirjan
sisällöllä ei siis voida asettaa kyseenalaiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kantaa, jonka mukaan viskoosin ja
lyosellin välillä ei ole suoraa kilpailua.
39     Niistä tiedoista, jotka Sniace väittää toimittaneensa vahingosta, jonka riidanalainen päätös on sille aiheuttanut, ja jotka
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sivuuttanut, todettakoon, että kannekirjelmän liitteeseen 14 lisätyssä lyhyessä huomautuksessa,
johon valittaja viittaa valituksessaan, lähdetään juuri siitä olettamuksesta, jota ei ole näytetty toteen – kuten edellisestä
kohdasta käy ilmi –, että lyosellikuitu ja viskoosikuitu kilpailevat suoraan keskenään.
40     Näin ollen ensimmäinen valitusperuste on osin jätettävä tutkimatta ja osin hylättävä perusteettomana.

Toinen valitusperuste
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
41     Sniace väittää toisessa valitusperusteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan,
että kannetta ei tutkita siitä syystä, että kantajan osuus riidanalaisen päätöksen antamiseen johtaneessa muodollisessa tutkintamenettelyssä
on ollut hyvin vaatimaton.
42     Sniace esittää aluksi väitteen, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioidessaan Sniacen menettelyyn osallistumisen
astetta virheellisesti viitannut edellä mainitussa asiassa Cofaz ym. vastaan komissio annetun tuomion 24 ja 25 kohtaan, koska
siinä on kyse täysin erilaisesta tosiasiallisesta tilanteesta kuin esillä olevassa asiassa. Sniace toteaa tässä yhteydessä,
että toisin kuin kantaja asiassa Cofaz ym. vastaan komissio, Sniace ei ollut tehnyt kantelua vaan osallistunut kyseiseen menettelyyn
EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna kolmantena, jota asia koskee, sen jälkeen kun komissio oli kehottanut sitä esittämään
huomautuksensa. Tässä merkitystä on näin sillä, että osoittamalla kantajalle tällä tavoin tietolähteen aseman komissio on
myöntänyt sille subjektiivisen menettelyllisen oikeuden, joka voi saada yhteisöjen tuomioistuimen oikeussuojaa.
43     Tämän jälkeen valittaja esittää, että toisin kuin valituksenalaisen tuomion 59 kohdassa on todettu, sen asemaa ei muodollisessa
tutkintamenettelyssä voida katsoa vain vähäiseksi. Erityisesti Sniacen komissiolle esittämät huomautukset ovat sen mukaan
osaltaan vaikuttaneet menettelyn kulkuun myötävaikuttamalla muun muassa siihen, että menettelyä päätettiin laajentaa muihin
tukitoimenpiteisiin.
44     Vaikka oletettaisiin, että Sniacen osuus muodollisessa tutkintamenettelyssä oli ollut vain vähäinen, valittaja kiistää sen,
että ainoastaan tämän yhden tekijän vuoksi sen asiavaltuutta voitaisiin perustellusti rajoittaa. Se väittääkin, että ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin on asiassa T-380/94, AIUFFASS ja AKT vastaan komissio, 12.12.1996 antamassaan tuomiossa (Kok. 1996,
s. II-2169) nimenomaisesti tunnustanut, että oikeus muutoksenhakuun komission valtiontukia koskevasta päätöksestä ei voi riippua
siitä, kuinka laajasti muutoksenhakija on osallistunut muodolliseen tutkintamenettelyyn. Tätä lähestymistapaa on pidettävä
perusteltuna myös sen välttämättä rajallisen osan kannalta, joka kolmansilla, joita asia koskee, on tässä menettelyssä. Niillä
ei ole lainkaan mahdollisuutta saada tietoja asiaa koskevasta aineistosta, ja ne ovat näin suuressa määrin riippuvaisia tiedoista,
jotka komissio on julkaissut menettelyn aloittamista koskevassa tiedonannossaan. Näin ollen ei Sniacea voida moittia siitä,
ettei se ole lausunut seikoista, joita komissio ei ollut maininnut muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista eikä tämän
menettelyn laajentamista koskevissa tiedonannoissaan taikka muissa julkisissa asiakirjoissa, joihin Sniacella ei sellaisena
kolmantena, jota asia koskee, ollut oikeutta tutustua ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä.
45     Komissio ja Itävallan hallitus vastaavat tähän, että tämä valitusperuste ei täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä siltä
osin kuin siinä pyritään asettamaan kyseenalaiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemä arviointi asian tosiseikoista.
46     Komissio esittää toissijaisesti, että edellä mainitussa asiassa Cofaz ym. vastaan komissio annetun tuomion mukaan kolmen seuraavassa
mainitun edellytyksen on täytyttävä, jotta kanne, jonka kilpaileva yritys on nostanut muodollisen tutkintamenettelyn perusteella
tehtyä päätöstä vastaan, on tutkittava:
–       kyseessä olevan yrityksen on pitänyt tehdä kantelu, jonka johdosta tämä menettely on aloitettu
–       yrityksen esittämien huomautusten on pitänyt laajalti ohjata menettelyn kulkua
–       yrityksen on voitava osoittaa, että kyseinen tukitoimenpide on vaikuttanut huomattavasti sen asemaan markkinoilla.
47     Esillä olevassa asiassa ei valittaja kuitenkaan täytä yhtäkään näistä edellytyksistä. Komissio toteaa erityisesti siitä, millainen
osuus valittajalla on ollut muodollisessa tutkintamenettelyssä, että Sniacen esittämissä huomautuksissa on lähinnä vain toistettu
eri tavalla muotoillen menettelyn aloittamispäätöksen sisältö ja hyväksytty se lisäämättä siihen käytännössä mitään uutta.
48     Lenzing Fibersin ja Land Burgenlandin mukaan valitusperuste ei täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, koska se on täysin
irrelevantti käsiteltävänä olevassa asiassa. Asiassa C‑106/98 P, Comité d’entreprise de la Société française de production
ym. vastaan komissio, 23.5.2000 annetun tuomion (Kok. 2000, s. I‑3659) mukaan aktiivinenkaan osallistuminen muodolliseen tutkintamenettelyyn
ei ole riittävä edellytys asiavaltuuden myöntämiseksi yritykselle silloin kun yrityksen markkina-asemaan ei ole merkittävästi
vaikutettu, kuten nyt esillä olevassa asiassa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
49     Tämän valitusperusteen tutkittavaksi ottamisen osalta todettakoon, kuten jo edellä on tehty, että EY 225 artiklan 1 kohdasta
ja yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta seuraa, että muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä
koskevilta osin ja että muutoksenhaun perusteena on käytettävä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta puuttuvaa toimivaltaa,
asian käsittelyssä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunutta oikeudenkäyntivirhettä, joka on hakijan edun vastainen,
tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunutta yhteisön oikeuden rikkomista (ks. mm. asia C-284/98 P, parlamentti
v. Bieber, tuomio 16.3.2000, Kok. 2000, s. I-1527, 30 kohta; asia C-420/04 P, Gouvras v. komissio, määräys 14.7.2005, Kok.
2005, s. I-7251, 48 kohta ja asia C-323/06 P, määräys 20.3.2007, 10 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
50     Esillä olevassa asiassa, toisin kuin komissio ja Itävallan hallitus ovat väittäneet, nyt tarkasteltavana olevalla valitusperusteella
ei pelkästään kyseenalaisteta ensimmäisen oikeusasteen tekemää arvioita asian tosiseikoista vaan riitautetaan tulkinta, jonka
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on omaksunut kolmansien asiavaltuutta koskevista edellytyksistä tutkiessaan valittajan
osallistumista muodolliseen tutkintamenettelyyn, ja esitetään näin oikeuskysymys.
51     Tästä seuraa, että valitusperuste on tutkittava siltä osin kuin se kohdistuu siihen, kuinka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
on ottanut huomioon valittajan osallistumisasteen muodollisessa tutkintamenettelyssä.
52     Siitä, onko tätä valitusperustetta pidettävä perusteltuna, todettakoon ensin, että EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaan
luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen päätöksestä, joka on osoitettu toiselle henkilölle ainoastaan, jos
päätös koskee sitä suoraan ja erikseen.
53     Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätös voi koskea erikseen muita kuin niitä, joille se on osoitettu,
ainoastaan silloin, kun tämä päätös vaikuttaa niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen
tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan näin ollen yksilöidä samalla tavalla kuin se,
jolle päätös on osoitettu (ks. erityisesti asia 25/62, Plaumann v. komissio, tuomio 15.7.1963, Kok. 1963, s. 197, s. 223,
Kok. Ep. I, s. 181; asia C-198/91, Cook v. komissio, tuomio 19.5.1993, Kok. 1993, s. I-2487, Kok. Ep. XIV, s. I-211, 20 kohta
ja asia C-78/03 P, komissio v. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, tuomio 13.12.2005, Kok. 2005, s. I‑10737, 33 kohta).
54     Valtiontukien osalta on katsottu, että kantajat, jotka kyseenalaistavat sen, onko tuen arviointia koskeva, EY 88 artiklan
3 kohdan tai muodollisen tutkintamenettelyn perusteella tehtyä päätöstä pidettävä perusteltuna, katsotaan henkilöiksi, joita
mainittu päätös koskee erikseen silloin kun kyseisen päätöksen kohteena oleva tuki vaikuttaa merkittävästi kantajan asemaan
markkinoilla (ks. vastaavasti em. asia Cofaz ym. v. komissio, tuomion 22–25 kohta ja em. asia komissio v. Aktionsgemeinschaft
Recht und Eigentum, tuomion 37 ja 70 kohta).
55     Tuensaajayrityksen lisäksi yrityksiksi, joita komission päätös muodollisen tutkintamenettelyn päättämisestä koskee erikseen,
on hyväksytty kilpailevia yrityksiä, jotka ovat aktiivisesti osallistuneet tähän menettelyyn, edellyttäen, että riidanalaisen
päätöksen kohteena oleva tukitoimenpide on merkittävästi vaikuttanut niiden markkina-asemaan (ks. em. asia Cofaz ym. v. komissio,
tuomion 25 kohta ja em. asia Comité d’entreprise de la Société française de production ym. v. komissio, tuomion 40 kohta).
56     Yhteisöjen tuomioistuin on siis katsonut, että se, että yritys on tehnyt kantelun, jonka johdosta muodollinen tutkintamenettely
on aloitettu, ja se, että yrityksen esittämät huomautukset on kuultu ja että ne ovat laajalti ohjanneet menettelyn kulkua,
ovat merkityksellisiä seikkoja kun arvioidaan tämän yrityksen asiavaltuuden olemassaoloa (ks. em. asia Cofaz ym. v. komissio,
tuomion 24 ja 25 kohta).
57     Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ei kuitenkaan käy ilmi, vaikka komissio on näin väittänyt, että tällainen osallistuminen
kyseiseen menettelyyn olisi välttämätön edellytys sen osoittamiselle, että päätös koskee EY 230 artiklan neljännessä kohdassa
tarkoitetulla tavalla yritystä erikseen, ja että suljettaisiin pois se mahdollisuus, että yritys vetoaa muihin erityisiin
olosuhteisiin, jotka yksilöivät sen samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu.
58     Valituksenalaisen tuomion 58 ja 78 kohdasta käy esillä olevassa asiassa ilmi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on
katsonut, ettei riidanalainen päätös koskenut kantajaa erikseen kahden syyn perusteella, eli siksi, että Sniacen osuus muodollisessa
tutkintamenettelyssä oli ollut vain vähäinen, ja siksi, ettei se ollut kyennyt esittämään näyttöä siitä, että sen markkina-asemaa
oli merkittävästi loukattu. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 59 kohdassa todennut ensin
mainittua tekijää tältä osin tarkastellessaan, että kantajan osa oli ollut vain vähäinen, että se ei ollut tehnyt komissiolle
kantelua eikä Sniacen esittämillä huomautuksilla ollut merkittävästi ohjattu tämän menettelyn kulkua.
59     On kuitenkin todettava, että vaikka oletettaisiin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion
edellä mainituissa kohdissa tehnyt kantajan osallistumisesta muodolliseen tutkintamenettelyyn välttämättömän edellytyksen
sille, että riidanalaisen päätöksen voitaisiin katsoa koskevan sitä erikseen, ei tällä oikeudellisella virheellä olisi minkäänlaista
vaikutusta nyt esillä olevan asian ratkaisuun.
60     Tämän tuomion 54 ja 55 kohdassa lainatusta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että valittajan olisi pitänyt joka tapauksessa esittää
näyttö siitä, että riidanalainen päätös on omiaan vaikuttamaan merkittävällä tavalla sen markkina-asemaan. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin on kuitenkin katsonut asian tosiseikkojen arvioinnissa sille kuuluvan itsenäisen aseman perusteella, että kantaja
ei ollut asiassa osoittanut, että riidanalainen päätös oli omiaan loukkaamaan sen oikeutettuja intressejä vaikuttamalla merkittävästi
sen markkina-asemaan. Tämän tuomion 34–40 kohdassa esitetyistä syistä mikään valittajan ensimmäisen valitusperusteen yhteydessä
esittämistä väitteistä tai perusteluista ei voi horjuttaa tätä päätelmää.
61     Edellä esitetystä seuraa, että toinen valitusperuste on hylättävä tehottomana.

Kolmas valitusperuste
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
62     Sniace esittää kolmannessa valitusperusteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut sen oikeutta tehokkaaseen
oikeussuojaan sellaisena kuin se on vahvistettu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien
suojaamiseksi 4.11.1950 Roomassa tehdyn yleissopimuksen 6 ja 13 artiklassa ja 7.12.2000 Nizzassa julistetun Euroopan unionin
perusoikeuskirjan 47 artiklassa (EYVL C 364, s. 1). Valittaja väittää jääneensä täysin vaille mahdollisuutta joko kansallisen
tai yhteisöjen tuomioistuimen tarjoamaan muutoksenhakukeinoon riidanalaista päätöstä vastaan, vaikka kyseistä päätöstä rasittavat
sen mukaan useat ilmeiset virheet.
63     Komissio, Lenzing Fibers ja Land Burgenland katsovat, ettei valittajan asemassa oleva henkilö, jota päätös ei koske EY 230
artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla suoraan ja erikseen, voi vedota tehokkaan oikeussuojan periaatteeseen
saadakseen itselleen oikeuden muutoksenhakuun tätä päätöstä vastaan.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
64     On muistettava, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen
edellytyksiä ei voida sivuuttaa tulkinnalla, jonka kantaja tekee oikeudesta tehokkaaseen oikeussuojaan (asia C‑237/06 P, Strack
v. komissio, määräys 8.3.2007, 108 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa; ks. vastaavasti asia C-50/00 P, Unión de Pequeños
Agricultores v. neuvosto, tuomio 25.7.2002, Kok. 2002, s. I-6677, 44 kohta; asia C-263/02 P, komissio v. Jégo-Quéré, tuomio
1.4.2004, Kok. 2004, s. I-3425, 36 kohta ja asia C-150/06 P, määräys 13.3.2007, 40 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
65     Yhteisöjen tuomioistuin on nyt käsiteltävässä muutoksenhaussa kyseessä olevalla alalla todennut erityisesti, että yksityinen,
jota komission valtiontukipäätös ei koske suoraan ja erikseen ja jonka etuihin tämän päätöksen kohteena olevan valtion toimenpide
ei näin ollen voi vaikuttaa, ei voi suhteessa tällaiseen päätökseen vedota oikeuteen tehokkaaseen oikeussuojaan (asia C‑379/03 P,
Pérez Escolar v. komissio, määräys 1.10.2004, 41 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
66     Kahden ensimmäisen valitusperusteen tarkastelu on osoittanut, että nämä kaksi edellytystä eivät täyty esillä olevassa asiassa,
koska valittaja ei ole näyttänyt, että riidanalainen päätös koski sitä erikseen.
67     Tästä seuraa, ettei valittaja voinut perustellusti väittää, että valituksenalainen tuomio loukkasi sen oikeutta tehokkaaseen
oikeussuojaan. Näin ollen valitusperuste on hylättävä.

Neljäs valitusperuste
68     Neljännessä valitusperusteessa on kaksi osaa.
Valitusperusteen ensimmäinen osa
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
69     Valitusperusteen ensimmäinen osa koskee menettelyllisen yhdenvertaisuuden periaatteen loukkaamista, joka valittajan mukaan
johtuu siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sama jaosto on muutaman kuukauden sisällä ratkaissut kaksi toisiinsa
rinnastettavissa olevaa asiaa täysin päinvastaisella tavalla niiden kolmansien, joita asia koskee, asiavaltuuden osalta valtiontukia
koskevassa muodollisessa tutkintamenettelyssä. Sniace viittaa tässä erityisesti asiassa T-36/99, Lenzing vastaan komissio,
21.10.2004 annettuun tuomioon (Kok. 2004, s. II-3597), jossa tutkittavaksi otettiin Lenzing AG:n kanne komission päätöksestä,
joka koski Espanjan viranomaisten Sniacelle myöntämiä tukia. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tullut
tähän tulokseen sellaisiin tosiseikkoihin ja todistustosiseikkoihin nojautumalla, jotka se oli valituksenalaisessa tuomiossa
hylännyt merkityksettöminä. Kahta toisiinsa rinnastettavaa tapausta on siis kohdeltu eri tavalla, ilman että tämä erilainen
kohtelu olisi objektiivisesti perusteltu.
70     Komissio vastaa näihin väitteisiin toteamalla aluksi, että edellä mainitussa asiassa Lenzing vastaan komissio on parhaillaan
vireillä muutoksenhaku (C-525/04 P), jossa se on esittänyt, että Lenzing AG ei täytä asiavaltuutta koskevia oikeuskäytännössä
asetettuja edellytyksiä, koska asiassa kyseessä oleva päätös ei koskenut tätä yritystä erikseen. Toisin sanoen komission mukaan
kahden ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion välillä mahdollisesti vallitseva lähestymistapaero on ratkaistava täysin
päinvastoin kuin mitä valittaja on esittänyt, eli siten, että kummassakin asiassa valitus jätetään tutkimatta.
71     Komissio, Lenzing Fibers ja Land Burgerland esittävät tämän jälkeen, että yhdenvertaisuuden periaatetta ei voida soveltaa
esillä olevassa asiassa sen vuoksi, että tapauksissa on objektiivisia eroja. Edellä mainitussa asiassa Lenzing vastaan komissio
myönnetty tuki kohdistui viskoosimarkkinoille, joilla tuensaajayritys ja kantaja kilpailivat keskenään, kun taas tuki, joka
hyväksyttiin esillä olevassa asiassa, koski yksinomaan lyosellin tuotantoa, eli markkinoita, joilla Sniace ei toiminut. Lisäksi
verrattuna osaan, joka Sniacella on ollut nyt käsiteltävänä olevassa valitusasiassa, asiassa Lenzing vastaan komissio annetun
tuomion kantaja oli ollut aktiivisempi, koska se oli tehnyt kantelun, jonka johdosta hallinnollinen menettely aloitettiin,
ja toimittanut menettelyn aikana lisää tietoja.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
72     Vaikka oletettaisiin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sillä, että se muuttaisi jossakin aikaisemmassa tuomiossa
omaksumaansa lähestymistapaa, loukkaisi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja että tähän voitaisiin sellaisenaan vedota valituksen
tueksi, esillä olevassa asiassa, vaikka Sniace toisin väittääkin, ei voida todeta, että kahta toisiinsa rinnastettavaa tapausta
on kohdeltu eri tavalla.
73     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 61–78 kohdassa suorittamasta tosiseikkojen itsenäisestä
arvioinnista nähdään, ettei Sniace tuottanut eikä aikonut tuottaa lyosellikuitua eikä ollut kyennyt esittämään näyttöä muista
syistä, joiden vuoksi riidanalainen päätös olisi ollut omiaan vaikuttamaan merkittävällä tavalla sen markkina-asemaan. Kuten
julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 59 kohdassa todennut, Sniacen tilanne erosi selvästi ja erään olennaisen seikan osalta
asian Lenzing vastaan komissio kantajan tilanteesta. Tuossa asiassa kantaja kilpaili suoraan tuensaajan kanssa kyseisillä
markkinoilla, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin piti tätä seikkaa ratkaisevana tekijänä tutkiessaan kantajan asiavaltuutta
nostaa kanne komission päätöstä vastaan.
74     Valittaja ei näin ollen voi perustaa valitustaan tuohon tuomioon osoittaakseen, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on
loukattu. Näin ollen neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
Valitusperusteen toinen osa
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
75     Valitusperusteen toisessa osassa valittaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on rikkonut työjärjestyksensä
64 ja 65 artiklaa kieltäytymällä määräämästä Sniacen vaatimia prosessinjohtotoimia, jotka koskivat sellaisten tietojen ja
asiakirjojen toimittamista, joiden avulla Sniacen mukaan olisi voitu selkeyttää tiettyjä asiaan liittyviä seikkoja. Se väittää
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sivuuttaneen sen vaatimukset, jotka koskivat asian osapuolten henkilökohtaista läsnäoloa
menettelyssä ja useiden todistajien ja asiantuntijoiden kuulemista.
76     Komissio, Lenzing Fibers ja Land Burgenland vastaavat tähän, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätökset, joilla hyväksytään
tai hylätään asian osapuolen vaatimus prosessinjohtotoimen määräämisestä, kuuluvat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
itsenäisen arviointivallan piiriin ja jäävät näin muutoksenhakuvaiheessa lähtökohtaisesti yhteisöjen tuomioistuimen valvontavallan
ulkopuolelle.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
77     Sen osalta, kuinka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut yhden asian osapuolen esittämiä vaatimuksia prosessinjohtotoimen
tai tutkintatoimen määräämiseksi, on muistettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi yksin sen, onko sen ratkaistavana
olevissa asioissa käytettävissä olevia tietoja tarpeen täydentää (ks. mm. asia C-315/99 P, Ismeri Europa v. tilintarkastustuomioistuin,
tuomio 10.7.2001, Kok. 2001, s. I-5281, 19 kohta; asia C-136/02 P, Mag Instrument v. SMHV, tuomio 7.10.2004, Kok. 2004, s.
I-9165, 76 kohta ja yhdistetyt asiat C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C-213/02 P, Dansk Rørindustri ym. v.
komissio, tuomio 28.6.2005, Kok. 2005, s. I‑5425, 67 kohta).
78     Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että vaikka kannekirjelmässä tehdyssä pyynnössä todistajan kuulemiseksi on ilmoitettu
täsmällisesti, mistä seikoista ja minkä vuoksi todistajaa tai todistajia on tarpeen kuulla, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
asiana on arvioida, onko pyyntö hyväksyttävä, kun huomioon otetaan riidan kohde ja tarve kuulla nimettyjä todistajia (asia
C‑185/95 P, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 17.12.1998, Kok. 1998, s. I‑8417, 70 kohta; em. asia Dansk Rørindustri ym.
v. komissio, tuomion 68 kohta ja asia C-112/04 P, Marlines v. komissio, määräys 15.9.2005, 38 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
79     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomionsa 81 kohdassa voinut täysin perustellusti katsoa, että
oikeudenkäyntiaineisto ja suullisessa menettelyssä esitetyt selitykset olivat riittäviä sen käsiteltävänä olevan asian ratkaisemiseksi
eikä muita prosessinjohtotoimia ollut tarpeen määrätä.
80     Koska neljännen valitusperusteen toinen osa on ilmeisen perusteeton, on valitusperuste kokonaan hylättävä.
81     Edellä esitetyn perusteella valitus on hylättävä, koska yksikään valitusperusteista ei ole menestynyt.

Oikeudenkäyntikulut
82     Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota 118 artiklan nojalla sovelletaan muutoksenhakuun,
asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio,
Lenzing Fibers ja Land Burgenland ovat vaatineet asian hävinneen valittajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut,
se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
83     Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan, jota 118 artiklan nojalla sovelletaan
muutoksenhakuun, väliintulijoina asian käsittelyyn osallistuneet jäsenvaltiot vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Tämän
määräyksen mukaan Itävallan tasavalta on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Sniace SA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
3)
Itävallan tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: espanja.