CELEX: 62009CJ0086
Arvonlisävero
Direktiivi 2006/112/EY
Vapautukset
132 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta
Sairaalahoito ja lääkärinhoito sekä niihin läheisesti liittyvät toimet
Lääketieteellisen hoidon antaminen henkilölle lääketieteellisten ammattien ja avustavan hoitohenkilöstön ammattien harjoittamisen yhteydessä
Napanuoraveren hankinta, arviointi ja käsittely
Kantasolujen säilöminen
Mahdollinen tuleva terapeuttinen käyttö
Useista osista ja toimista muodostuvat liiketoimet

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL
L 347, s. 1) 132 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan tulkintaa.
Pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Future Health Technologies Ltd (jäljempänä FHT) ja Yhdistyneen kuningaskunnan
toimivaltainen arvonlisäveroviranomainen Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (jäljempänä arvonlisäveroviranomainen)
ja jossa on kyse siitä, että viimeksi mainittu kieltäytyi vapauttamasta arvonlisäverosta sellaisia vastiketta vastaan suoritettuja
toimintoja, joihin kuuluu vastasyntyneestä otettavan napanuoraveren hankkimiseen tarkoitetun materiaalin lähettäminen sekä
napanuoraveren arviointi ja käsittely ja tarvittaessa tähän vereen sisältyvien kantasolujen säilöminen mahdollista tulevaa
terapeuttista käyttöä varten.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Direktiivillä 2006/112 kumottiin ja korvattiin 1.1.2007 lukien tuohon asti voimassa ollut arvonlisäveroa koskeva yhteisön
lainsäädäntö, erityisesti jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä:
yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1; jäljempänä
kuudes direktiivi).
Direktiivin 2006/112 ensimmäisen ja kolmannen perustelukappaleen mukaan kuudennen direktiivin uudelleenmuotoilu oli tarpeen,
jotta voitiin varmistaa kaikkien sovellettavien säännösten selkeä ja toimiva esitystapa laatimalla uudelleen direktiivin rakenne
ja sanamuoto, vaikka olemassa olevaa lainsäädäntöä ei periaatteessa muutettu sisällöllisesti.
Direktiivin 2006/112 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Arvonlisäveroa on suoritettava seuraavista liiketoimista:
a)      verovelvollisen tässä ominaisuudessaan jäsenvaltion alueella suorittamasta vastikkeellisesta tavaroiden luovutuksesta;
– –
c)      verovelvollisen tässä ominaisuudessaan jäsenvaltion alueella suorittamasta vastikkeellisesta palvelujen suorituksesta;
d)      tavaroiden maahantuonnista.
– –”
Direktiivin 2006/112 131 artikla on tämän direktiivin IX osaston ”Vapautukset” 1 luvun ”Yleiset säännökset” ainoa säännös.
Tämä artikla kuuluu seuraavasti:
”Jäljempänä 2–9 luvussa säädettyjä vapautuksia sovelletaan rajoittamatta muiden yhteisön säännösten soveltamista ja noudattaen
jäsenvaltioiden vahvistamia edellytyksiä mainittujen vapautusten oikean ja selkeän soveltamisen varmistamiseksi ja kaikenlaisten
petosten, verojen kiertämisen ja väärinkäytösten estämiseksi.”
Direktiivin 2006/112 IX osaston 2 luvussa olevissa 132 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta seuraavat liiketoimet:
– –
b)      julkisyhteisöjen ylläpitämien tai niihin verrattavissa sosiaalisissa olosuhteissa toimivien sairaaloiden, lääkinnällisen hoidon
tai diagnostiikan keskusten ja muiden asianmukaisesti hyväksyttyjen vastaavanlaisten laitosten harjoittama [sairaala]hoito,
lääkärinhoito sekä niihin läheisesti liittyvät toimet;
c)      lääketieteellisen hoidon antaminen henkilölle asianomaisen jäsenvaltion määrittelemien lääketieteellisten ammattien ja avustavan
hoitohenkilöstön ammattien harjoittamisen yhteydessä;
– –”
Direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa säädetyt vapautukset ovat johdantokappalettaan lukuun ottamatta
samoja kuin kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan b ja c alakohdassa säädetyt vapautukset. Viimeksi mainitun
säännöksen johdantokappale kuuluu seuraavasti:
”Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta jäljempänä luetellut liiketoimet edellytyksillä, joita ne asettavat vapautusten oikeaksi
ja selkeäksi soveltamiseksi sekä veropetosten, veron kiertämisen ja muiden väärinkäytösten estämiseksi, edellä sanotun kuitenkaan
rajoittamatta yhteisön muiden säännösten soveltamista.”
Direktiivin 2006/112 133 artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat tapauskohtaisesti asettaa muun muassa 132 artiklan
1 kohdan b alakohdassa säädetyn vapautuksen myöntämiselle muiden yhteisöjen kuin julkisoikeudellisten laitosten osalta yhden
tai useamman 133 artiklassa säädetyistä edellytyksistä.
Direktiivin 2006/112 134 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Palvelujen suorituksiin ja tavaroiden luovutuksiin ei sovelleta 132 artiklan 1 kohdan b – – alakohdassa tarkoitettuja vapautuksia
seuraavissa tapauksissa:
a)      jos kyseiset liiketoimet eivät ole välttämättömiä vapautettujen liiketoimien suoritukselle;
b)      jos kyseisten liiketoimien pääasiallinen tarkoitus on lisätulojen hankkiminen yhteisölle tällaisilla liiketoimilla, jotka
kilpailevat suoraan arvonlisäveron alaisten kaupallisten yritysten harjoittaman toiminnan kanssa.”

Kansallinen säännöstö
Vuoden 1994 arvonlisäverolain (Value Added Tax Act 1994) 31 §:ssä säädetään, että tavaroiden luovutus tai palvelujen suoritus
on vapautettu verosta, jos se mainitaan tämän lain liitteessä 9 nykyisin olevassa luettelossa.
Arvonlisäverolain liitteessä 9 olevassa 7 ryhmässä täsmennetään, että muun muassa seuraavat luovutukset tai suoritukset ovat
verosta vapautettuja:
–        muun muassa terveysalan ammattilaisista vuonna 2001 annetun määräyksen (Health Professions Order 2001) (Statutory Instrument
2002 No 254) nojalla pidettyyn rekisteriin merkityn henkilön tarjoamat palvelut
–        hoidon tai lääkärinhoidon taikka kirurgisen hoidon antaminen ja siihen liittyvä tavaroiden luovutus missä tahansa sairaalassa
tai valtion ylläpitämässä laitoksessa
–        ihmisverestä peräisin olevien, hoitotarkoitukseen käytettävien tuotteiden luovutukset ja
–        luovutukset, jotka koskevat diagnostiseen tarkoitukseen tai hoitotarkoitukseen taikka lääketieteellisiin tutkimuksiin käytettäviä
ihmisten (mukaan luettuna sikiöiden) elimiä tai kudoksia.
Arvonlisäveroviranomaisen ohjeissa todetaan, että yleensä terveysalan ammattilaisista vuonna 2001 annetun määräyksen mukaisesti
rekisteröityjen terveysalan ammattilaisten tarjoamilla palveluilla katsotaan pääasiallisesti pyrittävän ihmisten terveyden
suojelemiseen, ylläpitämiseen tai palauttamiseen, ja ne on siksi vapautettu arvonlisäverosta.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Britannian toimivaltaiset viranomaiset ovat akkreditoineet FHT:n ja myöntäneet sille luvan yksityisenä kantasolupankkina toimimiseksi.
Sen vastasyntyneiden vanhemmille tarjoamiin palveluihin kuuluvat napanuoraveren hankkimiseen tarkoitetun pakkauksen lähettäminen
sekä napanuoraveren arviointi ja käsittely ja tarvittaessa tähän vereen sisältyvien kantasolujen säilöminen.
Nämä toiminnot ovat erään sellaisen kliinisen asiantuntijan välittömässä valvonnassa, joka on merkitty terveysalan ammattilaisista
vuonna 2001 annetun määräyksen perusteella pidettyyn rekisteriin. Kantasolut otetaan synnytyksen yhteydessä, ja niitä on tarkoitus
käyttää tulevaisuudessa lapsen itsensä (autologinen käyttö) tai muiden henkilöiden (allogeeninen tai heterologinen käyttö)
saamassa lääkärinhoidossa. FHT:n ja lapsen vanhemman tai vanhempien välisen sopimuksen (jäljempänä sopimus) perusteella FHT:n
käsittelemät ja säilömät solut on tarkoitettu yksinomaan lääketieteelliseen käyttöön, eikä niitä saada käyttää tutkimuksessa
eikä kokeissa.
Kaikissa tapauksissa toimet, joihin ryhdytään tai joihin voidaan ryhtyä FHT:n sitouduttua tarjoamaan palvelujaan sopimuksen
nojalla, ovat seuraavat:
a)      syntymättömän lapsen vanhemmille lähetetään napanuoraveren hankkimiseen tarkoitettu pakkaus
b)      vanhemmat järjestävät (omalla kustannuksellaan) sen, että synnytykseen osallistuu lääketieteen ammattilainen napanuoraveren
hankkimiseksi pian synnytyksen jälkeen
c)      lääkintäkuljetusyhtiö kuljettaa veren FHT:n laboratorioon. Se on laitos, joka on erikoistunut napanuoran kantasolujen arviointiin
ja erottamiseen
d)      FHT:n työntekijät arvioivat veren sen varmistamiseksi, että siinä ei ole merkkejä veren kautta tarttuvasta sairaudesta. Tämä
arviointi tehdään pian syntymän jälkeen ja uudelleen kuuden kuukauden kuluttua
e)      tämän jälkeen veri käsitellään, jotta siitä voidaan erottaa lääkinnälliseen tarkoitukseen sopiva kantasolunäyte
f)      kantasolunäyte kylmäsäilötään ja säilytetään siten, että se on valmis käytettäväksi
g)      näyte säilytetään käytettäväksi tulevassa lääketieteellisessä hoidossa ja
h)      kantasolunäyte toimitetaan vanhempien pyynnöstä (jos lapsi on alle 18-vuotias) lääketieteellisessä hoidossa käytettäväksi.
Sopimuksen mukaan maksuvaihtoehtoja on kaksi. Ensimmäisen vaihtoehdon mukaan asiakas maksaa kaksi kiinteää summaa kaikista
pääasiassa kyseessä olevista palveluista, kuuden kuukauden säilytys mukaan luettuna, ja vuosittaisen lisäsumman kyseisten
kantasolujen säilytyksen jatkamisesta. Toinen vaihtoehto mahdollistaa sen, että asiakas maksaa etukäteen kolme kiinteää summaa
kaikista pääasiassa kyseessä olevista palveluista ja tulevan 20 vuoden säilytyksestä. Ensimmäisen vaihtoehdon mukainen kokonaishinta
on 995 Englannin puntaa (GBP) lisättynä vuosittaisella summalla, joka on 30 GBP. Toisen vaihtoehdon mukainen kokonaishinta
on 1 295 GBP.
Ennakkoratkaisupyynnön mukaan sellaisten asiakkaiden kulut, jotka valitsevat 20 vuoden säilytystä koskevan vaihtoehdon, jakautuvat
seuraavasti:
–        tämän tuomion 16 kohdan a kohdasta aiheutuva kuluerä on 15 prosenttia asiakkaan vastattaviksi tulevista kokonaiskuluista (edellyttää
200 GBP:n suuruisten palkkioiden maksamista)
–        asiakkaan on itsenäisesti huolehdittava kaikista b kohtaan liittyvistä kulueristä
–        tämän tuomion 16 kohdan c–e kohdasta, eli kuljetus FHT:n laboratorioon, käsittely, arviointi ja testaus, aiheutuvat kuluerät
muodostavat 62 prosenttia asiakkaan vastattaviksi tulevista kokonaiskuluista (edellyttää 795 GBP:n suuruisten palkkioiden
maksamista)
–        g kohdasta, eli säilytys, aiheutuva kuluerä, muodostaa 23 prosenttia kokonaiskuluista (edellyttää 300 GBP:n suuruisten palkkioiden
maksamista).
FHT:lle pääasiassa kyseessä olevista palveluista aiheutuvat kulut ovat seuraavat:
–        napanuoraveren hankkimiseen tarkoitetun pakkauksen toimittaminen ja hallinnoiminen: 7 prosenttia
–        näytteen käsittely, arviointi, testaus ja kylmäsäilöntä: 91 prosenttia
–        valmistetun näytteen säilytys : 2 prosenttia.
Ajallisesti suurin osa sopimuksen mukaisten suoritusten toimittamisesta aiheutuvasta työstä liittyy veren arviointiin, testaamiseen
ja tämän jälkeiseen käsittelyyn. Säilömiseen liittyvä työ vie erittäin vähän aikaa sen jälkeen, kun näytteet on kylmäsäilötty.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että arvonlisäveroviranomainen oli alun perin sitä mieltä, että kantasolujen hankinta ja
arviointi oli – toisin kuin niiden säilytys – vuoden 1994 arvonlisäverolain liitteessä 9 olevan 7 ryhmän 8 kohdan (ihmisten
(mukaan luettuna sikiöiden) elinten tai kudosten ym. luovutus) nojalla vapautettu verosta. FHT:n katsottiin siis suorittavan
samalla sekä verosta vapautettuja että verollisia liiketoimia.
Arvonlisäveroviranomainen katsoi kuitenkin myöhemmin, että kantasolujen säilytys – suoritus, joka ei ole lääketieteellistä
hoitoa – oli pääsuoritus ja että solujen arviointi ja käsittely olivat tähän suoritukseen nähden liitännäisiä toimintoja.
Vaikka lisäksi kantasolujen arviointia ja käsittelyä tarkasteltaisiin erillisinä toimintoina, näitä toimintoja ei arvonlisäveroviranomaisen
mukaan voitu rinnastaa lääkärinhoitoon.
FHT valitti VAT and Duties Tribunal, Manchesteriin väitti, että
–        sen palvelut ovat ehkäisevien lääkärinhoitojen muodostama yksi monitahoinen palvelu, joka kuuluu direktiivin 2006/112 132
artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun vapautuksen soveltamisalaan, tai
–        ne ovat sairaala- tai lääkärinhoitojen muodostama yksi monitahoinen palvelu taikka siihen läheisesti liittyviä toimia, jotka
kuuluvat tämän direktiivin 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun vapautuksen soveltamisalaan, tai
–        vaihtoehtoisesti, jos FHT:n suoritukset eivät muodosta yhtä monitahoista liiketoimea, kantasolujen hankintaan, testaukseen,
arviointiin, käsittelyyn ja kylmäsäilömiseen liittyvät palvelut sekä huolehtiminen siitä, että kantasoluja on käytettävissä
hoitotarkoitukseen myöhempänä ajankohtana, ovat kukin erikseen kyseisen direktiivin 132 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan
nojalla vapautettavia liiketoimia.
VAT and Duties Tribunal, Manchester päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset:
”1)       Onko sellaisessa tilanteessa, jossa jäsenvaltio hyväksyy, että laitos, joka on katsottava asianmukaisesti hyväksytyksi vastaavanlaiseksi
laitokseksi kuin sairaala tai lääkinnällisen hoidon tai diagnostiikan keskus, suorittaa palveluita [direktiivin 2006/112]
132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa olevaa ilmaisua ”sairaalahoito
ja lääkärinhoito” tulkittava siten, että se kattaa kaikki seuraavat palvelut (jotka on laajemmin täsmennetty riidattomia tosiseikkoja
koskevassa esityksessä) tai vaihtoehtoisesti yhden tai useamman näistä palveluista (ja jos näin on, minkä tai mitkä niistä?):
a)      tarpeelliset lääkinnälliset välineet sisältävän pakkauksen toimittaminen syntymättömän lapsen vanhemmille, jotta synnytykseen
osallistuva itsenäinen lääketieteen ammattilainen voi hankkia lapsen napanuoraverta pian syntymän jälkeen
b)      näin hankitun veren testaaminen tähän erikoistuneessa laitoksessa sen varmistamiseksi, että veressä ei ole merkkejä veren
kautta tarttuvasta sairaudesta tai sairaudesta, joka voisi tarttua otettaessa verestä peräisin olevia kantasoluja hoitotarkoitukseen
(samanlainen testi tehdään uudelleen kuuden kuukauden kuluttua)
c)      tehtävään koulutettujen lääketieteen ammattilaisten tekemä ja valvoma veren käsitteleminen näytteen ottamiseksi lääketieteelliseen
hoitotarkoitukseen sopivista kantasoluista
d)      veren ja kantasolujen säilyttäminen tieteellisesti valvotuissa olosuhteissa, jotka on suunniteltu veren ja kantasolujen pitämiseksi
ja säilömiseksi täydellisessä kunnossa, ja/tai
e)      veren toimittaminen vanhempien pyynnöstä lääketieteelliseen hoitoon (niin kauan kuin lapsi on alle 18-vuotias)?
2)      Onko vaihtoehtoisesti [direktiivin 2006/112] 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa käytettyä ilmaisua sairaala- ja lääkärinhoitoon
”läheisesti liittyvät” toimet tulkittava siten, että ilmaisu kattaa kaikki tai jotkin edellä mainituista palveluista (ja jos
näin on, minkä tai mitkä niistä)?
3)      Onko tilanteessa, jossa jäsenvaltio hyväksyy, että kyseessä olevat palvelut suorittaa yksi tai useampi tehtävään koulutettu
lääketieteen ammattilainen tai että ne suoritetaan hänen valvonnassaan, [direktiivin 2006/112] 132 artiklan 1 kohdan c alakohdassa
säädettyä ilmaisua ’lääketieteellisen hoidon antaminen’ tulkittava siten, että se kattaa kaikki seuraavat palvelut (jotka
on laajemmin täsmennetty riidattomia tosiseikkoja koskevassa esityksessä) tai vaihtoehtoisesti yhden tai useamman näistä palveluista
(ja jos näin on, minkä tai mitkä niistä?):
f)      tarpeelliset lääkinnälliset välineet sisältävän pakkauksen toimittaminen syntymättömän lapsen vanhemmille, jotta synnytykseen
osallistuva itsenäinen lääketieteen ammattilainen voi hankkia lapsen napanuoraverta pian syntymän jälkeen
g)      näin hankitun veren testaaminen tähän erikoistuneessa laitoksessa sen varmistamiseksi, että veressä ei ole merkkejä veren
kautta tarttuvasta sairaudesta tai sairaudesta, joka voisi tarttua otettaessa verestä peräisin olevia kantasoluja hoitotarkoitukseen
(samanlainen testi tehdään uudelleen kuuden kuukauden kuluttua)
h)      tehtävään koulutettujen lääketieteen ammattilaisten tekemä ja valvoma veren käsitteleminen näytteen ottamiseksi lääketieteelliseen
hoitotarkoitukseen sopivista kantasoluista
i)      veren ja kantasolujen säilyttäminen tieteellisesti valvotuissa olosuhteissa, jotka on suunniteltu veren ja kantasolujen pitämiseksi
ja säilömiseksi täydellisessä kunnossa, ja/tai
j)      veren toimittaminen vanhempien pyynnöstä lääketieteelliseen hoitoon (niin kauan kuin lapsi on alle 18-vuotias)?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Alustavat toteamukset
Aluksi on syytä muistuttaa, että direktiivissä 2006/112, aivan kuten kuudennessakin direktiivissä, annetaan arvonlisäverolle
hyvin laaja soveltamisala, koska sen 2 artiklassa tarkoitettuja verollisia liiketoimia ovat tavaroiden maahantuonnin lisäksi
verovelvollisen tässä ominaisuudessaan maan alueella suorittamat vastikkeelliset tavaroiden luovutukset ja palvelujen suoritukset
(ks. analogisesti mm. asia C-255/02, Halifax ym., tuomio 21.2.2006, Kok., s. I-1609, 49 kohta; asia C-401/05, VDP Dental Laboratory,
tuomio 14.12.2006, Kok., s. I-12121, 22 kohta ja asia C-88/09, Graphic Procédé, tuomio 11.2.2010, 15 kohta, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa). Direktiivin 2006/112 132 artiklalla tietyt liiketoimet kuudennen direktiivin 13 artiklan tavoin
kuitenkin vapautetaan arvonlisäverosta.
Kuten tämän tuomion 4, 6 ja 8 kohdasta ilmenee, kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan b ja c alakohta ovat
samansisältöisiä kuin direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta, luettuna yhdessä tämän direktiivin 131 artiklan
kanssa. Direktiivin 2006/112 ensimmäisestä ja kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee lisäksi, ettei sillä periaatteessa
tehdä sisällöllisiä muutoksia kuudenteen direktiiviin nähden.
Tästä seuraa, että kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan b ja c alakohtaa ja direktiivin 2006/112 132 artiklan
1 kohdan b ja c alakohtaa on tulkittava samalla tavoin (ks. myös analogisesti asia C-291/07, Kollektivavtalsstiftelsen TRR
Trygghetsrådet, tuomio 6.11.2008, Kok., s. I‑8255, 23 kohta). Kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan b ja
c alakohdassa säädettyjä vapautuksia koskevaa oikeuskäytäntöä voidaan siis tässä tapauksessa käyttää perustana ennakkoratkaisupyyntöön
vastattaessa.
Tässä suhteessa on syytä muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kuudennen direktiivin 13 artiklassa tarkoitetut
vapautukset ovat unionin oikeuteen perustuvia itsenäisiä käsitteitä, joiden tarkoituksena on välttää eroavaisuudet arvonlisäverojärjestelmän
soveltamisessa eri jäsenvaltioissa (ks. analogisesti mm. asia C-349/96, CPP, tuomio 25.2.1999, Kok., s. I-973, 15 kohta ja
asia C-473/08, Eulitz, tuomio 28.1.2010, 25 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Tämä koskee myös direktiivin
2006/112 132 artiklassa tarkoitettuja vapautuksia.
Lisäksi kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohtaa koskevasta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että direktiivin 2006/112 132 artiklassa
mainittujen vapautusten tarkoituksena ei ole vapauttaa arvonlisäverosta kaikkia yleishyödyllisiä toimintoja vaan ainoastaan
siinä luetellut ja hyvin yksityiskohtaisesti kuvatut yleishyödylliset toiminnot (ks. analogisesti mm. asia 107/84, komissio
v. Saksa, tuomio 11.7.1985, Kok., s. 2655, 17 kohta; asia C-307/01, D’Ambrumenil ja Dispute Resolution Services, tuomio 20.11.2003,
Kok., s. I-13989, 54 kohta ja em. asia Eulitz, tuomion 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuudetta direktiiviä koskevasta oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että direktiivin 2006/112 132 artiklassa tarkoitettujen vapautusten
kuvaamisessa käytettyjä ilmaisuja on tulkittava suppeasti, koska ne ovat poikkeus siitä direktiivin 2006/112 2 artiklan 1
kohdan a ja c alakohdassa säädetystä yleisestä periaatteesta, jonka mukaan arvonlisäveroa kannetaan jokaisesta verovelvollisen
suorittamasta vastikkeellisesta tavaroiden luovutuksesta tai palvelujen suorituksesta. Näiden ilmaisujen tulkinnan tulee kuitenkin
soveltua yhteen niiden tavoitteiden kanssa, joihin näillä vapautuksilla pyritään, ja siinä on noudatettava yhteiseen arvonlisäverojärjestelmään
kuuluvaa verotuksen neutraalisuuden periaatetta. Tämä suppean tulkinnan sääntö ei näin ollen tarkoita sitä, että kyseisessä
132 artiklassa tarkoitettujen vapautusten määrittelemiseksi käytettyä sanamuotoa pitäisi tulkita niin, että vapautukset menettäisivät
tavoitellut vaikutuksensa (ks. analogisesti asia C-445/05, Haderer, tuomio 14.6.2007, Kok., s. I-4841, 18 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen;
asia C-461/08, Don Bosco Onroerend Goed, tuomio 19.11.2009, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa
ja em. asia Eulitz, tuomion 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Esitettyihin kysymyksiin on vastattava näiden seikkojen valossa.

Ensimmäinen ja kolmas kysymys
Kansallinen tuomioistuin kysyy ensimmäisessä kysymyksessään, onko sellaisessa tilanteessa, jossa jäsenvaltio hyväksyy, että
palveluita suorittaa laitos, joka on katsottava direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuksi, sairaalaa
tai lääkinnällisen hoidon tai diagnostiikan keskusta vastaavaksi asianmukaisesti hyväksytyksi laitokseksi, tässä samassa säännöksessä
tarkoitettua ilmaisua ”sairaalahoito ja lääkärinhoito” tulkittava siten, että se kattaa kaikki pääasiassa kyseessä olevat
toiminnot, eli vastasyntyneestä otettavan napanuoraveren hankkimiseen tarkoitetun materiaalin lähettämisen sekä napanuoraveren
arvioinnin ja käsittelyn ja tarvittaessa tähän vereen sisältyvien kantasolujen säilömisen mahdollista tulevaa terapeuttista
käyttöä varten, tai vaihtoehtoisesti yhden tai useamman näistä toiminnoista, ja jos näin on, minkä tai mitkä niistä.
Kolmannessa kysymyksessään kansallinen tuomioistuin kysyy, onko tilanteessa, jossa jäsenvaltio hyväksyy, että kyseessä olevat
palvelut suorittaa yksi tai useampi tehtävään koulutettu lääketieteen ammattilainen tai että ne suoritetaan hänen valvonnassaan,
direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan c alakohdassa olevaa ilmaisua ”lääketieteellisen hoidon antaminen henkilölle” tulkittava
siten, että se kattaa kaikki tämän tuomion edellisessä kohdassa luetellut toiminnot tai vaihtoehtoisesti yhden tai useamman
niistä, ja jos näin on, minkä tai mitkä niistä.
Kuten ensimmäisen ja kolmannen kysymyksen sanamuodosta nimenomaisesti ilmenee, pääasiassa on joka tapauksessa kiistatonta,
että yhtäältä FHT on katsottava direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuksi sairaalaa tai lääkinnällisen
hoidon keskusta vastaavaksi hyväksytyksi laitokseksi ja että toisaalta FHT:n toimintoja harjoitetaan tämän kohdan c alakohdassa
tarkoitetuin tavoin asianomaisen jäsenvaltion määrittelemien lääketieteellisten ammattien ja avustavan hoitohenkilöstön ammattien
harjoittamisen yhteydessä.
Ensimmäinen ja kolmas kysymys koskevat näin ollen keskeisesti direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun
ilmaisun ”sairaalahoito ja lääkärinhoito” ja tämän saman direktiivin 132 artiklan 1 kohdan c alakohdassa olevan ilmaisun ”lääketieteellisen
hoidon antaminen henkilölle” tulkintaa.
Oikeuskäytännössä on todettu lääketieteellisistä hoidoista, että kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan b
alakohdassa tarkoitetaan sairaalassa annettavaa hoitoa, kun taas c alakohdassa tarkoitetaan lääketieteellistä hoitoa, jota
annetaan muualla kuin sairaaloissa eli jota annetaan palvelun suorittajan yksityisvastaanotolla, potilaan luona tai jossain
muussa paikassa (ks. vastaavasti asia C-141/00, Kügler, tuomio 10.9.2002, Kok., s. I‑6833, 36 kohta). Tästä seuraa, että kuudennen
direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan b ja c alakohdan, joiden soveltamisalat ovat erilliset, tavoitteena on säännellä
tyhjentävästi niiden verovapautusten järjestelmää, joita sovelletaan lääketieteelliseen hoitoon käsitteen suppeassa merkityksessä
(ks. em. asia Kügler, tuomion 36 kohta ja asia C-106/05, L.u.P., tuomio 8.6.2006, Kok., s. I‑5123, 26 kohta).
Tästä seuraa, kuten oikeuskäytännössä jo on todettu, että sekä kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan b alakohdassa
olevalla käsitteellä ”lääkärinhoito” että saman 1 alakohdan c alakohdassa olevalla käsitteellä ”lääketieteellisen hoidon antaminen
henkilölle” tarkoitetaan molemmilla sellaisia palveluja, joilla pyritään diagnosoimaan, hoitamaan ja mahdollisuuksien mukaan
parantamaan sairauksia tai terveydellisiä poikkeavuuksia (ks. asia C-45/01, Dornier, tuomio 6.11.2003, Kok., s. I-12911, 48
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja em. asia L.u.P., tuomion 27 kohta).
Kuten tämän tuomion 27 kohdasta ilmenee, tämä koskee myös direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa olevia
samansisältöisiä ilmaisuja.
Ensimmäinen ja kolmas kysymys on näin ollen tutkittava yhdessä ja ne on ymmärrettävä siten, että molemmilla halutaan selvittää
pääasiallisesti, ovatko sellaiset toiminnot tai osa niistä, jotka muodostuvat vastasyntyneestä otettavan napanuoraveren hankkimiseen
tarkoitetun materiaalin lähettämisestä sekä napanuoraveren arvioinnista ja käsittelystä ja tarvittaessa tähän vereen sisältyvien
kantasolujen säilömisestä mahdollista tulevaa terapeuttista käyttöä varten, pääasiassa esillä olevan kaltaisissa olosuhteissa
sellaisia palveluja, joilla pyritään diagnosoimaan, hoitamaan ja mahdollisuuksien mukaan parantamaan sairauksia tai terveydellisiä
poikkeavuuksia.
Tältä osin on syytä muistuttaa, että vaikka ”lääkärinhoidolla” ja ”lääketieteellisen hoidon antamisella henkilölle” täytyykin
olla terapeuttinen tarkoitus, tästä ei kuitenkaan välttämättä seuraa, että hoidon terapeuttista tarkoitusta olisi tulkittava
erityisen suppeasti (asia C-76/99, komissio v. Ranska, tuomio 11.1.2001, Kok., s. I‑249, 24 kohta; asia C-212/01, Unterpertinger,
tuomio 20.11.2003, Kok., s. I‑13859, 40 kohta ja em. asia L.u.P., tuomion 29 kohta).
Näin ollen sellainen lääketieteellinen hoito, joka on annettu henkilöiden terveyden suojelemiseksi, terveyden ylläpitäminen
ja palauttaminen mukaan lukien, kuuluu kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan b ja c alakohdassa tarkoitetun
vapautuksen piiriin (ks. vastaavasti em. asia Unterpertinger, tuomion 40 ja 41 kohta; em. asia D’Ambrumenil ja Dispute Resolution
Services, tuomion 58 ja 59 kohta ja em. asia L.u.P., tuomion 29 kohta).
Kuten tämän tuomion 27 kohdasta ilmenee, tämä koskee myös direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa.
Pääasiassa kyseessä olevien FHT:n harjoittamien toimintojen, eli vastasyntyneestä otettavan napanuoraveren hankkimiseen tarkoitetun
materiaalin lähettämisen sekä napanuoraveren arvioinnin ja käsittelyn ja tarvittaessa tähän vereen sisältyvien kantasolujen
säilömisen, välittömänä tosiasiallisena tarkoituksena ei kuitenkaan näytä olevan, tarkasteltiinpa niitä yhdessä tai erikseen,
sairauksien tai terveydellisten poikkeavuuksien diagnosointi, hoitaminen ja parantaminen sen enempää kuin terveyden suojelu,
ylläpitäminen tai palauttaminenkaan.
Vaikka sairauden havaitseminen tietysti voikin olla napanuoraveren kantasolujen ottamisen yhtenä mahdollisena tarkoituksena,
asiakirjoista ja etenkin sopimuksesta näyttää ilmenevän, että FHT:n tarjoamilla palveluilla pyritään yksinomaan varmistamaan,
että lääketieteellistä hoitoa varten on käytettävissä erityinen resurssi siinä epävarmassa tilanteessa, että hoito kävisi
välttämättömäksi, mutta että niillä ei sellaisinaan pyritä estämään, välttämään tai torjumaan tietyn sairauden, vamman tai
terveydellisen poikkeavuuden esiintymistä taikka havaitsemaan sairauksia niiden piilevässä tai alkavassa vaiheessa. Jos näin
olisi, mikä kansallisen tuomioistuimen on sen käsiteltävänä olevan asian kaikki konkreettiset seikat huomioiden tarkistettava,
pääasiassa kyseessä olevan kaltaisten toimintojen ei sellaisinaan voida katsoa kuuluvan direktiivin 2006/112 132 artiklan
1 kohdan b alakohdassa olevan ilmaisun ”sairaalahoito ja lääkärinhoito” tai direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan c alakohdassa
olevan ilmaisun ”lääketieteellisen hoidon antaminen henkilölle” alaan.
Jos kansallinen tuomioistuin sitä vastoin katsoisi, että napanuoraveren arvioinnilla pyritään todellakin mahdollistamaan lääketieteellisen
diagnoosin tekeminen ja ettei se ole pelkästään sellaisten kokeiden osa, joiden avulla on mahdollista tietää, ovatko kantasolut
elinkykyisiä, sen olisi syytä päätellä, että kyse on sellaisista diagnostisista hoitosuorituksista, jotka kuuluvat direktiivin
2006/112 132 artiklan 1 kohdan b tai c alakohdassa tarkoitettujen vapautusten soveltamisalaan sillä varauksella, että näissä
alakohdissa ja kyseisessä direktiivissä asetetut muut edellytykset täyttyvät.
Lisäksi – ja päinvastoin kuin FHT on istunnossa esittämissään lausumissa väittänyt – ihmiskehon elävien osien, vaikka ne olisi
irrotettu tästä kehosta, kylmäsäilöntä ei voi sellaisenaan olla ehkäisevää lääkärinhoitoa.
Ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen, kun niitä luetaan yhdessä, on näiden seikkojen nojalla vastattava siten, että jos
toiminnoilla, jotka muodostuvat vastasyntyneestä otettavan napanuoraveren hankkimiseen tarkoitetun materiaalin lähettämisestä
sekä napanuoraveren arvioinnista ja käsittelystä ja tarvittaessa tähän vereen sisältyvien kantasolujen säilömisestä mahdollista
tulevaa terapeuttista käyttöä varten, pyritään yksinomaan varmistamaan, että lääketieteellistä hoitoa varten on käytettävissä
erityinen resurssi siinä epävarmassa tilanteessa, että hoidosta tulisi välttämätöntä, ja jos niillä ei sellaisinaan pyritä
diagnosoimaan, hoitamaan tai parantamaan sairauksia tai terveydellisiä poikkeavuuksia, nämä toiminnot, tarkasteltiinpa niitä
yhdessä tai erikseen, eivät kuulu direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun käsitteen ”sairaalahoito
ja lääkärinhoito” eivätkä tämän direktiivin 132 artiklan 1 kohdan c alakohdassa olevan käsitteen ”lääketieteellisen hoidon
antaminen henkilölle” alaan. Toisin voisi olla vain, jos napanuoraveren arvioinnilla pyrittäisiin todellakin mahdollistamaan
lääketieteellisen diagnoosin tekeminen, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarpeen mukaan tarkistettava.

Toinen kysymys
Kansallinen tuomioistuin kysyy toisessa kysymyksessään pääasiallisesti, onko direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b
alakohdassa tarkoitettua ilmaisua ”sairaalahoitoon ja lääkärinhoitoon läheisesti liittyvät toimet” tulkittava siten, että
ilmaisu kattaa kaikki pääasiassa kyseessä olevat toiminnot, jotka muodostuvat vastasyntyneestä otettavan napanuoraveren hankkimiseen
tarkoitetun materiaalin lähettämisestä sekä napanuoraveren arvioinnista ja käsittelystä ja tarvittaessa tähän vereen sisältyvien
kantasolujen säilömisestä mahdollista tulevaa terapeuttista käyttöä varten, tai jotkin niistä.
Asiassa C-262/08, CopyGene, 10.6.2010 annetun tuomion (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) 45–50 kohdasta ilmenee
tässä suhteessa, että kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan b alakohdassa tarkoitettua käsitettä ”sairaalahoitoon
tai lääkärinhoitoon läheisesti liittyvät toimet” on tulkittava siten, ettei se kata toimintoja, joihin kuuluvat napanuoraveren
hankinta vastasyntyneiltä ja sen kuljetus, arviointi sekä tähän vereen sisältyvien kantasolujen säilytys, kun sairaalassa
annettua lääkärinhoitoa, johon nämä toiminnot liittyvät vain mahdollisesti, ei ole olemassa, aloitettu tai vielä suunniteltu.
Tämän täytyy koskea myös direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b alakohtaa.
Koska pääasiassa kyseessä olevat toiminnot ovat olennaisin osin samanlaisia kuin edellä mainitussa asiassa CopyGene kyseessä
olleet toiminnot, on näin ollen syytä päättää, etteivät ne yhdessä tai erikseen tarkasteltuina voi kuulua direktiivin 2006/112
132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun käsitteen ”sairaalahoitoon tai lääkärinhoitoon läheisesti liittyvät toimet”
alaan. Ainoastaan tiettyjen epävarmojen tapahtumien toteutuessa nämä toiminnot saattavat liittyä läheisesti sellaisiin sairaalassa
annettaviin lääkärinhoitoihin, joita ei siis ole olemassa, aloitettu tai vielä suunniteltu.
Edellä lausutun perusteella toiseen kysymykseen on vastattava siten, että direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa
tarkoitettua käsitettä ”sairaalahoitoon ja lääkärinhoitoon läheisesti liittyvät toimet” on tulkittava siten, ettei se kata
pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia toimintoja, jotka muodostuvat vastasyntyneestä otettavan napanuoraveren hankkimiseen
tarkoitetun materiaalin lähettämisestä sekä napanuoraveren arvioinnista ja käsittelystä ja tarvittaessa tähän vereen sisältyvien
kantasolujen säilömisestä mahdollista tulevaa terapeuttista käyttöä varten, johon nämä toiminnot liittyvät vain mahdollisesti
ja jota ei ole olemassa, aloitettu tai vielä suunniteltu.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Jos toiminnoilla, jotka muodostuvat vastasyntyneestä otettavan napanuoraveren hankkimiseen tarkoitetun materiaalin lähettämisestä
sekä napanuoraveren arvioinnista ja käsittelystä ja tarvittaessa tähän vereen sisältyvien kantasolujen säilömisestä mahdollista
tulevaa terapeuttista käyttöä varten, pyritään yksinomaan varmistamaan, että lääketieteellistä hoitoa varten on käytettävissä
erityinen resurssi siinä epävarmassa tilanteessa, että hoidosta tulisi välttämätöntä, ja jos niillä ei sellaisinaan pyritä
diagnosoimaan, hoitamaan tai parantamaan sairauksia tai terveydellisiä poikkeavuuksia, nämä toiminnot, tarkasteltiinpa niitä
yhdessä tai erikseen, eivät kuulu yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY
132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun käsitteen ”sairaalahoito ja lääkärinhoito” eivätkä tämän direktiivin 132 artiklan
1 kohdan c alakohdassa olevan käsitteen ”lääketieteellisen hoidon antaminen henkilölle” alaan. Toisin voisi olla vain, jos
napanuoraveren arvioinnilla pyrittäisiin todellakin mahdollistamaan lääketieteellisen diagnoosin tekeminen, mikä kansallisen
tuomioistuimen on tarpeen mukaan tarkistettava.
2)
Direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua käsitettä ”sairaalahoitoon ja lääkärinhoitoon läheisesti
liittyvät toimet” on tulkittava siten, ettei se kata pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia toimintoja, jotka muodostuvat vastasyntyneestä
otettavan napanuoraveren hankkimiseen tarkoitetun materiaalin lähettämisestä sekä napanuoraveren arvioinnista ja käsittelystä
ja tarvittaessa tähän vereen sisältyvien kantasolujen säilömisestä mahdollista tulevaa terapeuttista käyttöä varten, johon
nämä toiminnot liittyvät vain mahdollisesti ja jota ei ole olemassa, aloitettu tai vielä suunniteltu.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.