CELEX: 61999CJ0059
Skiljedomsklausul
Återbetalning av förskott som utbetalats inom ramen för ett avtal som kommissionen har sagt upp på grund av avtalsbrott

Domskäl
1 Europeiska gemenskapernas kommission har, genom en ansökan som inkom till domstolens kansli den 19 februari 1999, med stöd av en skiljedomsklausul som upprättats enligt artikel 181 i EG-fördraget (nu artikel 238 EG) väckt talan mot Manuel Pereira Roldão & Filhos L.da (nedan kallat MPR), Instituto Superior Técnico (nedan kallat IST) och King, Taudevin & Gregson (Holdings) Ltd (nedan kallat KTG) om återbetalning av 357 813 euro, som kommissionen har betalat ut till svarandena inom ramen för avtal nr IN 90/91 PO/UK (nedan kallat avtalet) jämte upplupen ränta fram till den 1 januari 1999 med 185 833,78 euro samt den ränta som löper fram till dess full betalning har erlagts.
Bakgrund och tillämpliga bestämmelser
2 Avtalet har slutits mellan å ena sidan Europeiska ekonomiska gemenskapen, företrädd av kommissionen, och å andra sidan MPR, IST och KTG (nedan tillsammans kallade avtalsparterna) inom ramen för ett projekt som avsåg främjande av energiteknik i Europa (Thermie-programmet).
3 Enligt artikel 9.1 i avtalet skall det lyda under portugisisk lag. Domstolen är ensam behörig att avgöra alla tvister med anledning av avtalet enligt skiljedomsklausulen i artikel 12 i bilaga II till avtalet.
4 De arbeten som skulle utföras inom ramen för projektet skulle påbörjas den 1 januari 1993 och avslutas den 31 december 1995. Kommissionen åtog sig att bära 40 procent av kostnaderna för projektet. Vidare åtog sig kommissionen att utge 30 procent av denna kostnad, det vill säga 357 813 ecu, i förskott, vilket den gjorde den 22 februari 1993.
5 MPR tog emot förskottsbeloppet i egenskap av projektsamordnare. I denna egenskap var MPR också skyldigt att upplysa kommissionen om alla förseningar med arbetets påbörjande och att lägga fram den första tekniska halvårsrapporten, den första ekonomiska halvårsrapporten och den första rapporten med namnet "Data Base Sheet" under den sjunde månaden efter den dag då avtalet började gälla.
6 Enligt artikel 8.2 f i bilaga II till avtalet kunde kommissionen säga upp avtalet om någon av avtalsparterna inte påbörjade arbetena på den bestämda dagen och om kommissionen inte godtog den nya dag som den avtalsparten föreslog.
7 I artikel 2 i bilaga II till avtalet föreskrevs i princip solidariskt ansvar för avtalsparterna gentemot kommissionen. I artikel 2 c föreskrevs emellertid att de inte var ansvariga för en försumlig avtalsparts skyldighet att återbetala ett utgivet förskott, om de på ett godtagbart sätt kunde visa för kommissionen att de inte hade medverkat till den berörda avtalspartens försummelse och att de hade fullgjort upplysningsplikten i artikel 1.4 i bilaga II till avtalet.
8 Enligt sistnämnda bestämmelse var avtalsparterna skyldiga att via projektsamordnaren upplysa kommissionen om när arbetena påbörjades och utan dröjsmål upplysa om slutförande av eller avbrott i arbetet samt om varje annan händelse eller omständighet som på ett väsentligt sätt skulle kunna påverka avtalets fullgörande.
9 Vid en teknisk inspektion som genomfördes hos MPR den 20 september 1993 konstaterades att arbetena inte hade påbörjats. Kommissionen skickade därför den 20 oktober 1993 en skrivelse till MPR - och en kopia av skrivelsen till IST och KTG - i vilken den uppgav att MPR inte hade upplyst kommissionen om förseningen i påbörjandet av projektet samt att det utbetalade förskottet hade använts till andra ändamål än dem som det var avsett för. Kommissionen begärde därför att förskottet skulle återbetalas inom två månader. Om så inte skedde, skulle kommissionen med stöd av artikel 8 i avtalet säga upp detsamma utan att vidta ytterligare formaliteter.
10 Till svar på denna skrivelse uppgav MPR i en odaterad skrivelse som inkom till kommissionen den 7 december 1993 att företaget inte instämde i påståendet att arbetena inte skulle ha påbörjats, eftersom IST och KTG redan hade utfört vissa arbeten. MPR uppgav vidare att företaget var berett att utreda alla alternativa möjligheter för att säkerställa att avtalet fullföljdes.
11 I en skrivelse till MPR av den 11 januari 1994, av vilken en kopia har tillsänts IST och KTG, uppgav sig kommissionen vara beredd att diskutera vissa frågor som MPR hade tagit upp efter att ha fått se bevis på att förskottsbeloppet fanns innestående på det konto till vilket det hade överförts.
12 Det framgår av en skrivelse av den 16 maj 1994, som är ställd till var och en av avtalsparterna, att kommissionen vid denna tidpunkt ännu inte hade erhållit något intyg från banken som utvisade att förskottsbeloppet var tillgängligt. Genom skrivelsen beviljade kommissionen en sista frist på en månad för att förete ett sådant intyg. Om så inte skedde, skulle bestämmelserna i artikel 8 i avtalet omedelbart bli tillämpliga.
13 I en skrivelse av den 14 juni 1994 bad MPR kommissionen att skjuta upp sitt beslut. MPR åberopade en omstrukturering av Industria Portuguesa de Cristais, som skulle äga rum under följande månad, samt behovet av att ändra projektet på grund av KTG:s konkurs.
14 I en skrivelse av den 7 juli 1994, som endast var ställd till MPR och IST, uppgav sig kommissionen gå med på att skjuta på uppsägningen av avtalet fram till den 31 december 1994 med hänsyn till de skäl som MPR hade åberopat i sin skrivelse av den 14 juni 1994.
15 MPR iakttog inte den nya överenskomna fristen och återbetalade inte förskottet.
16 Kommissionen sade därför upp avtalet genom en skrivelse av den 7 juni 1995, som var ställd till MPR och till IST. Den 10 november 1995 sände kommissionen vidare en betalningsanmaning till MPR med begäran om återbetalning av förskottsbeloppet.
17 MPR vidtog ingen åtgärd till följd av begäran om återbetalning.
Förfarandet vid domstolen
18 MPR har inte inkommit med något svaromål. Kommissionen har därför med stöd av artikel 94.1 i rättegångsreglerna yrkat att domstolen skall bifalla kommissionens talan gentemot denna part genom tredskodom.
19 Ansökan har inte kunnat delges KTG, eftersom uppgift saknas om företagets nuvarande adress. Kommissionen har därför i en skrivelse av den 26 april 1999 uppgivit till domstolen att talan fullföljs gentemot de två övriga svarandena, varigenom kommissionen underförstått har avstått från att fullfölja talan gentemot KTG.
20 IST har yrkat att talan gentemot IST skall ogillas och att kommissionen skall förpliktas att ersätta samtliga rättegångskostnader.
Återbetalningen av förskottet
21 Enligt artikel 8.4 första stycket i bilaga II till avtalet kan kommissionen kräva att de belopp som den har utgivit som finansiellt stöd helt eller delvis skall återbetalas om den har sagt upp avtalet på grund av att en eller flera avtalsparter har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter.
22 Det framgår av uppgifterna om sakomständigheterna i målet att kommissionen den 22 februari 1993 betalade ut ett förskott på 357 813 ecu till MPR och att kommissionen, med åberopande av att MPR inte hade fullgjort vissa av sina skyldigheter enligt avtalet, sade upp avtalet enligt artikel 8 i bilaga II till avtalet.
23 Kommissionen har i detta avseende gjort gällande att MPR inte påbörjade arbetena inom den föreskrivna fristen, att MPR underlät att i enlighet med artikel 2.2 i avtalet upplysa kommissionen om förseningarna i avtalets fullgörande och slutligen att MPR i strid med artikel 17.2 a i bilaga II till avtalet använde det utbetalade förskottet till andra ändamål än dem som det var avsett för.
24 Eftersom samtliga dessa påståenden har styrkts, skall kommissionens yrkanden bifallas såvitt avser MPR:s återbetalning av det utgivna förskottet.
25 IST har inte heller bestridit att avtalet inte har fullgjorts. Institutet har emellertid åberopat undantaget från bestämmelsen om solidariskt ansvar i artikel 2 c i bilaga II till avtalet och hävdat att det inte kan lastas för MPR:s avtalsbrott, eftersom det vidtog alla åtgärder som det kunde för att förmå MPR att påbörja arbetena och upplyste kommissionen i enlighet med bestämmelsen i artikel 1.4 i nämnda bilaga. IST har för övrigt hävdat att kommissionen inte längre kan göra gällande att avtalsparterna är solidariskt ansvariga, eftersom den har väckt talan mot samtliga av dem.
26 Domstolen erinrar inledningsvis om att IST inte har medverkat till MPR:s avtalsbrott.
27 Dels har nämligen kommissionen inte bestridit att IST var i god tro och hade ett intresse av att projektet skulle genomföras, dels har det styrkts att IST regelbundet uppmanade MPR att genomföra projektet och att fullgöra skyldigheterna enligt avtalet.
28 Domstolen konstaterar emellertid att IST inte har iakttagit sin skyldighet enligt artikel 1.4 i bilaga II till avtalet att utan dröjsmål upplysa kommissionen om varje händelse eller omständighet som på ett väsentligt sätt skulle kunna påverka avtalets fullgörande.
29 Det var nämligen inte förrän den 17 juli 1995 - det vill säga mer än två år efter att ha fått kännedom om MPR:s svårigheter med att påbörja projektet och mer än ett och ett halvt år efter att ha mottagit en kopia av kommissionens skrivelse av den 20 oktober 1993 med krav på återbetalning av förskottet inom två månader - som IST för första gången skriftligen kontaktade kommissionen och upplyste den om att institutet inte hade erhållit något bidrag till kostnaderna från MPR och att MPR ensamt bar ansvaret för att projektet avbröts.
30 Andra former av kommunikation, såsom kontakter med utomstående eller telefonsamtal för vilka IST inte har uppgivit något datum, medför i vart fall inte att kommissionen kan anses ha blivit underrättad utan dröjsmål i enlighet med artikel 1.4 i bilaga II till avtalet.
31 Domstolen konstaterar således att IST, trots att institutet hade full kännedom om att det förelåg omständigheter som på ett väsentligt sätt skulle kunna påverka avtalets fullgörande, inte omedelbart upplyste kommissionen om nämnda omständigheter.
32 Vidare stämmer inte IST:s påstående att avtalsparterna inte längre är solidariskt ansvariga eftersom kommissionen har väckt talan mot dem tillsammans.
33 Enligt bestämmelserna om solidariskt ansvar i artikel 517, jämförd med artikel 519.1, i den portugisiska civillagen (nedan kallad civillagen) får nämligen en borgenär kräva att skyldigheten fullgörs antingen av en enda gäldenär eller av samtliga gäldenärer. Det är just denna valfrihet som motiverar det passiva solidariska ansvaret, som syftar till att skydda borgenären mot risken för att någon av gäldenärerna blir insolvent.
34 Genom en sådan talan som den som borgenären har väckt i förevarande fall kan sålunda samtliga gäldenärer inledningsvis förpliktas att betala skulden solidariskt. Genom att väcka talan om verkställighet vid de nationella domstolarna kan borgenären därefter utkräva hela betalningen från en valfri gäldenär.
35 Med hänsyn till att IST inte har fullgjort sina skyldigheter enligt artikel 2 c i bilaga II till avtalet samt till att institutet är solidariskt ansvarigt gentemot kommissionen, skall IST förpliktas att solidariskt med MPR återbetala förskottet på 357 813 ecu.
Ränta
36 Enligt artikel 8.4 andra stycket i bilaga II till avtalet skall ränta utgå från och med den dag då förskottet betalades ut och beräknas enligt den räntesats som Europeiska fonden för monetärt samarbete tillämpar för sina transaktioner i ecu, vilken offentliggörs den första arbetsdagen varje månad, höjd med två procentenheter.
37 Enligt kommissionen uppgick den upplupna räntan den 1 januari 1999 till 185 833,78 ecu. Därtill skall läggas den ränta som löper fram till dess förskottet har återbetalats i dess helhet.
38 MPR har inte på något sätt bestridit kommissionens yrkande i detta avseende i den skriftväxling som föregick talans väckande i förevarande mål. Vidare kan det inte på något sätt ifrågasättas på grundval av handlingarna i målet att yrkandet är välgrundat. MPR skall således förpliktas att till kommissionen erlägga avtalsenlig ränta på förskottsbeloppet räknad från den 22 februari 1993, som var den dag då förskottet på 357 813 ecu betalades ut till MPR, vilket inte har bestridits, fram till dess nämnda förskott har återbetalats i dess helhet.
39 IST har hävdat att institutet inte kan krävas på betalning av ränta, eftersom endast den gäldenär som har orsakat att en prestation inte kan fullgöras är ansvarig för skadestånd som överstiger värdet av prestationen enligt artikel 520 i civillagen.
40 Enligt IST berodde det endast på MPR:s avtalsbrott att prestationen inte kunde fullgöras, varför detta är den enda avtalspart som kommissionen kan avkräva betalning av räntan.
41 I detta hänseende erinrar domstolen om att den naturaförpliktelse som inledningsvis följde av avtalet när avtalet sades upp omvandlades till en penningförpliktelse som avsåg återbetalning av förskottsbeloppet.
42 Det rör sig således om en penningfordran som kommissionen har gentemot avtalsparterna, som således omfattas av bestämmelserna i artikel 520 i civillagen, i vilken följande stadgas. "Om prestationen inte kan fullgöras på grund av en omständighet som är hänförlig till en av gäldenärerna, skall alla gäldenärer solidariskt svara för värdet av denna prestation. Det är dock endast den av gäldenärerna till vilken försummelsen kan hänföras som svarar för att den skada som överstiger nämnda värde ersätts, och om försummelsen kan hänföras till flera av gäldenärerna skall dessa vara solidariskt ansvariga."
43 Dessa rättsregler gäller inte endast i fall där det är fysiskt omöjligt att fullgöra prestationen, utan även i fall där gäldenärens prestation är försenad. Den ränta som är att hänföra till sådan försening kan endast krävas av den gäldenär som är ansvarig för att skyldigheten inte har fullgjorts.
44 Det står i förevarande fall klart att MPR:s avtalsbrott inte är hänförligt till IST.
45 För det första utövade IST i en skrivelse av den 9 juni 1994 direkt påtryckning på MPR för att det sistnämnda företaget skulle återbetala det utgivna förskottet till kommissionen. Vid förhandlingen uppgav kommissionen själv att den inte visste huruvida IST:s handlande hade bidragit till resultatet.
46 Vidare har IST aldrig tagit emot något belopp från kommissionen, och det var först när institutet erhöll en kopia av kommissionens skrivelse till MPR av den 20 oktober 1993 som IST fick kännedom om att kommissionen hade gjort en utbetalning till MPR.
47 Såsom har nämnts ovan i punkt 27 i förevarande dom har kommissionen slutligen varken bestridit att IST var i god tro eller att institutet hade ett intresse av att avtalet skulle fullgöras.
48 Härav följer inte bara att IST inte har bidragit till MPR:s avtalsbrott, utan även att IST har sökt undvika avtalsbrottet genom att utöva påtryckningar på MPR för att detta företag skulle fullgöra skyldigheten att betala tillbaka förskottsbeloppet till kommissionen.
49 Med hänsyn till det anförda och mot bakgrund av artikel 520 i civillagen konstaterar domstolen att IST inte är skyldigt att till kommissionen erlägga den ränta som följer av underlåtenheten att återbetala förskottsbeloppet.
50 Med stöd av artikel 2.1 i rådets förordning (EG) nr 1103/97 av den 17 juni 1997 om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (EGT L 162, s. 1), skall hänvisningen till ecun ersättas med en hänvisning till euron till en kurs av en euro för en ecu.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
51 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att MPR och IST skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom dessa huvudsakligen har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (tredje avdelningen)
följande dom:
1) Manuel Pereira Roldão & Filhos L.da och Instituto Superior Técnico förpliktas att till Europeiska gemenskapernas kommission solidariskt erlägga 357 813 euro.
2) Manuel Pereira Roldão & Filhos L.da förpliktas att till Europeiska gemenskapernas kommission erlägga 185 833,78 euro avseende upplupen ränta fram till den 1 januari 1999 samt avtalsenlig ränta räknat från nämnda dag fram till dess det ursprungliga kapitalbeloppet har betalats i dess helhet.
3) Manuel Pereira Roldão & Filhos L.da och Instituto Superior Técnico skall ersätta rättegångskostnaderna.