CELEX: 62009CJ0488
TIR-konventsioon
Ühenduse tolliseadustik
Vedu TIR-märkmiku alusel
Garantiiühing
Ebaseaduslik mahalaadimine
Rikkumise koha kindlaksmääramine
Imporditollimaksude sissenõudmine

Eelotsusetaotlus puudutab seda, kuidas tõlgendada liidu tollieeskirjade erinevaid sätteid ning 14. novembril 1975. aastal
Genfis alla kirjutatud TIR‑märkmike alusel toimuva rahvusvahelise kaubaveo konventsiooni (edaspidi „TIR‑konventsioon”), mis
on Euroopa Majandusühenduse nimel heaks kiidetud nõukogu 25. juuli 1978. aasta määrusega (EMÜ) nr 2112/78 (EÜT L 252, lk 1;
ELT eriväljaanne 02/01, lk 208) ning mis jõustus 20. juunil 1983.
Taotlus on esitatud Asociación de Transporte Internacional por Carretera (Rahvusvaheline Maanteetranspordi Assotsiatsioon;
edaspidi „ASTIC”) ja Administración General del Estado (riigi üldhaldusaparaat) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab sigaretikoorma
ebaseadusliku mahalaadimise tõttu Hispaanias tekkinud tollivõla sissenõudmist.

Õiguslik raamistik

TIR‑konventsioon
TIR‑konventsioon näeb eelkõige ette, et sellega kehtestatava TIR‑protseduuri alusel veetavalt kaubalt ei tule tasuda või deponeerida
impordi- või eksporditollimakse ja impordi- või ekspordimakse vahetolliasutuses.
Nimetatud konventsiooni artikkel 11 sätestab:
„1.      Kui TIR-veoetappi ei ole lõpetatud, ei ole pädeval asutusel õigust garantiiühingult nõuda artikli 8 lõigetes 1 ja 2 nimetatud
summade tasumist, kui ühe aasta jooksul pärast seda, kui see asutus on TIR‑märkmiku aktsepteerinud, ei ole ta teatanud garantiiühingule
kirjalikult lõpetamisest keeldumisest. Sama kehtib ka siis, kui TIR-veoetapi lõpetamise kinnitus on saadud ebaseaduslikult
või pettusega, kuid sel juhul on tähtaeg kaks aastat.
2.      Artikli 8 lõigetes 1 ja 2 nimetatud summade tasumise nõue esitatakse garantiiühingule kõige varem kolme kuu möödudes pärast
kuupäeva, mil ühingule on teatatud, et TIR-veoetapp ei ole lõpetatud või et kõnealune TIR-veoetapi lõppemise kinnitus on saadud
ebaseaduslikult või pettusega; selle nõude võib esitada hiljemalt kaks aastat pärast eespool nimetatud kuupäeva. Juhtumite
korral, mis eelnimetatud 2‑aastase tähtaja möödumisel antakse kohtumenetlusse, tuleb maksenõue esitada siiski ühe aasta jooksul
alates kohtuotsuse jõustumise päevast.
3.      Garantiiühing peab nõutud summad tasuma kolme kuu jooksul sissenõude esitamise kuupäevast. Tasutud summad tagastatakse ühingule,
kui kahe aasta jooksul pärast sissenõude esitamist tõendatakse tollile, et kõnealuse veoga seoses ei ole eeskirju eiratud.”
TIR‑konventsiooni artikkel 37 sätestab:
„Kui ei ole võimalik kindlaks teha, millise riigi territooriumil rikkumine toimus, loetakse see toimunuks selle konventsiooniosalise
territooriumil, kus rikkumine avastati.”

Liidu õigus
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1;
ELT eriväljaanne 02/04, lk 307; edaspidi „tolliseadustik”), artikkel 203 sätestab, et tollivõlg impordil tekib, „kui kaup,
millelt tuleb tasuda imporditollimaks, viiakse ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja” ning et tollivõlg tekib nimetatud
tollijärelevalve alt väljaviimise hetkel.
Tolliseadustiku artikkel 215 sätestab:
„1.      Tollivõlg tekib kohas, kus ilmnevad asjaolud, mis toovad kaasa tollivõla tekkimise.
2.      Kui lõikes 1 nimetatud kohta ei ole võimalik määrata, loetakse tollivõlg tekkinuks kohas, kus toll otsustab, et kaup on olukorras,
mis toob kaasa tollivõla tekkimise.
3.      Kui kauba suhtes kohaldatavat tolliprotseduuri ei lõpetata, loetakse tollivõlg tekkinuks kohas, kus kaup:
–        sellele protseduurile suunati või
–        selle protseduuri alusel ühendusse tuuakse.
4.      Kui tolli käsutuses olev teave võimaldab tal kindlaks teha, et tollivõlg tekkis juba siis, kui kaup oli varem teises kohas,
loetakse tollivõlg tekkinuks kohas, mida võib pidada kauba asukohaks kõige varasemal ajahetkel, kui tollivõla tekkimist on
võimalik kindlaks teha.”
Tolliseadustiku artikkel 221 sätestab:
„1.      Niipea kui arvestuskanne on tehtud, teatatakse võlgnikule tollimaksu summa vastava korra kohaselt.
[...]
3.      Võlgnikule ei teatata tollimaksu summat pärast seda, kui tollivõla tekkimise kuupäevast on möödunud kolm aastat. Kui tollil
ei ole võimalik määrata tollivõla tekkimisel tasumisele kuuluvate tollimaksude täpset summat sellise toimingu tagajärjel,
mille alusel võib algatada kriminaalmenetluse, võib tollivõlast teatada ka pärast kolmeaastase tähtaja möödumist, kui kehtivad
seadused seda lubavad.”
Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92
(EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3; edaspidi „rakendusmäärus”), artikkel 451 näeb ette, et TIR‑märkmiku alusel
rahvusvahelise kaubaveo korra kohaldamisel käsitatakse Euroopa Liidu tolliterritooriumi ühtse territooriumina.
Rakendusmääruse artikkel 454 sätestab:
„1.      Käesolevat artiklit kohaldatakse, ilma et see piiraks TIR- ja ATA‑konventsioonide erisätete kohaldamist, mis käsitlevad garantiiühingute
vastutust TIR- või ATA‑märkmiku kasutamise korral.
2.      Kui ilmneb, et TIR-märkmiku alusel toimunud veo või ATA‑märkmiku alusel toimunud transiitveo käigus või nendega seoses on
teatud liikmesriigis eeskirju rikutud või eiratud, tuleb kõnealuses liikmesriigis tasuda tasumisele kuuluvad tolli- või muud
maksud kooskõlas ühenduse või siseriiklike õigusaktidega, ilma et see takistaks kriminaalõiguslike meetmete võtmist.
3.      Kui ei ole võimalik kindlaks määrata, millisel territooriumil eeskirju rikuti või eirati, käsitatakse eeskirjade rikkumise
või eiramise kohana seda liikmesriiki, kus kõnealune rikkumine või eiramine tuvastati, kui artikli 455 lõikes 1 kehtestatud
tähtaja jooksul ei esitata tollile tõendeid eeskirjade järgimise või tegeliku eeskirjade rikkumise või eiramise koha kohta.
Kui selliseid tõendeid ei esitata ning kõnesolev eeskirjade rikkumine või eiramine loetakse toimunuks selles liikmesriigis,
kus see tuvastati, tuleb asjaomase kaubaga seonduvad tolli- ja muud maksud tasuda kõnealuses liikmesriigis kooskõlas ühenduse
ja siseriiklike õigusaktidega.
Kui liikmesriik, kus kõnesolev eeskirjade rikkumine või eiramine toimus, tuvastatakse hiljem, tagastab liikmesriik, kus algselt
tasuti kõnealuses liikmesriigis kaubalt tasumisele kuuluvad tolli- ja muud maksud (välja arvatud need, mis teise lõigu kohaselt
laekuvad ühenduse omavahenditena), need asjaomasele liikmesriigile. Sellisel juhul tagastatakse enam makstud tolli- ja muud
maksud need algselt tasunud isikule.
Kui liikmesriigis, kus algselt tasuti tolli- ja muud maksud ja kes need tagastas, on nimetatud maksude määr väiksem selle
liikmesriigi tolli- ja muude maksude määrast, kus eeskirjade rikkumine või eiramine tegelikult toimus, tuleb vahe tasuda kõnealuses
liikmesriigis kooskõlas ühenduse ja siseriiklike õigusaktidega.
Liikmesriikide tolliametid võtavad vajalikud meetmed, et ära hoida eeskirjade rikkumisi või eiramisi ning kohaldada tõhusaid
sanktsioone.”
Rakendusmääruse artikkel 455 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Kui ilmneb, et TIR-märkmiku alusel toimunud veo või ATA‑märkmiku alusel toimunud transiitveo käigus või nendega seoses on
eeskirju rikutud või eiratud, teatab toll sellest TIR- või ATA‑märkmiku valdajale ja garantiiühingule vastavalt TIR‑konventsiooni
artikli 11 lõikes 1 või ATA-konventsiooni artikli 6 lõikes 4 ettenähtud tähtaja jooksul.
2.      Tõendid selle kohta, et TIR- või ATA-märkmiku alusel toimunud veo puhul on artikli 454 lõike 3 esimese lõigu tähenduses eeskirju
järgitud, esitatakse vastavalt TIR-konventsiooni artikli 11 lõikes 2 või ATA-konventsiooni artikli 7 lõigetes 1 ja 2 ettenähtud
tähtaja jooksul.
[...]”.
Rakendusmääruse artikkel 457 sätestab:
„TIR-konventsiooni artikli 8 lõike 4 kohaldamisel, kui kaubasaadetis tuuakse ühenduse tolliterritooriumile või mille vedamine
algab ühenduse tolliterritooriumil paiknevast lähtetolliasutusest, vastutab garantiiühing selle liikmesriigi tolli ees, kelle
territooriumile kõnealune TIR-saadetis tuuakse, kuni selle kohani, kus saadetis ühenduse tolliterritooriumilt välja viiakse,
või kuni kõnealusel territooriumil paikneva sihttolliasutuseni.”

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
ASTIC on garantiiühing TIR‑märkmiku alusel Hispaania territooriumil toimuvate vedude korral (edaspidi „TIR‑veod”). 18. veebruaril 1994
väljastatud garantiikirja kohaselt on nimetatud ühingu vastutuse piirmäär 200 000 Ameerika Ühendriikide dollarit.
Bundesverband Güterkraftverkehr Logistik und Entsorgung eV (edaspidi „BGL”) on garantiiühing Saksamaa territooriumil toimuvate
TIR‑vedude korral.
18. märtsil 1994 registreeris Lindau (Saksamaa) tolliasutus TIR‑märkmiku 10099706 transiidi, mis seisnes sigarettide veos
Šveitsist Porto (Portugal) tolliasutusse. Olles tuvastanud, et kaupa ei olnud sihttolliasutusele esitatud, väljastas Lindau
tolliasutus 12. ja 17. jaanuaril 1995 vedajale ja TIR-märkmiku valdajale maksuteated. Sama tolliasutus teavitas ühtlasi 17. jaanuaril 1995
BGL‑i sellest, et TIR‑veoetappi ei ole lõpetatud, ning saatis seejärel BGL‑ile nõude tasuda tollimaks hiljemalt 26. veebruariks 1996.
Paralleelselt teavitas nimetatud tolliasutus 17. jaanuaril 1995 tuvastatud õigusrikkumisest prokuratuuri, kes alustas kriminaalmenetlust.
See menetlus päädis Landgericht Augsburgi (Saksamaa) 17. märtsi 1998 otsusega kriminaalasjas, milles tuvastati, et kaup laaditi
maha Sevillas (Hispaania), ning mõisteti vedaja süüdi salakaubaveos ja dokumentide võltsimises. Nende faktide põhjal edastas
Saksamaa toll toimiku Hispaania tollile, selleks et viimati nimetatu nõuaks sisse tollivõla tolliseadustiku artikli 215 alusel
koostoimes rakendusmääruse artikli 454 lõike 3 kolmanda lõiguga.
Selle tulemusel teavitas Hispaania toll 13. jaanuaril 1999 vedajat, TIR‑märkmike valdajat ja ASTIC‑it pettuse tulemusel tasumata
olevast summast ning teavitas viimati nimetatut kui Hispaanias toimuvate TIR‑vedude garantiiühingut toimunud rikkumisega seotud
faktilistest asjaoludest ja tasumata tollimaksu summast, mis oli 230 342 114 Hispaania peseetat (umbes 1 384 384 eurot). 22. märtsil 1999
sai ASTIC seda võlga puudutava maksuotsuse.
Pärast seda, kui rahuldamata oli jäetud nii ASTIC‑i vaie nimetatud maksuotsuse peale kui ka vaideotsuse peale esitatud kaebus
jätta vaie rahuldamata, esitas ASTIC kaebuse Audencia Nacionali (Hispaania) halduskolleegiumile, kes rahuldas selle osaliselt,
leides, et ASTIC vastutab üksnes maksimaalselt 200 000 Ameerika Ühendriikide dollari ulatuses.
Selle kohtu otsuse peale esitas ASTIC apellatsioonkaebuse Tribunal Supremole, väites nimelt, et Hispaania toll ei olnud pädev
tasumata maksude sissenõudmiseks, kuna sissenõudmine oli tema suhtes aegunud, sest tema suhtes ei tehtud ühtegi toimingut
kaheaastase tähtaja jooksul, mis hakkas kulgema TIR-märkmiku aktsepteerimisest Saksamaa tolli poolt.
Esiteks kahtleb viimati nimetatud kohus selles, kas Hispaania toll on pädev alustama uut tasumisele kuuluva tollimaksu sissenõudmise
menetlust, kuna õigusrikkumise koht – Hispaania territoorium – tehti kindlaks pärast rakendusmääruse artikli 454 lõikes 3
ja artiklis 455 sätestatud tähtaja möödumist ning kuivõrd Saksamaa toll saatis Saksamaa territooriumil toimuvate TIR‑vedude
garantiiühingule tasumisele kuuluva maksusumma tasumise nõude.
Teiseks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas rakendusmääruse artikli 454 lõikes 3 ja artiklis 455, tolliseadustiku
artikli 221 lõikes 3 või TIR‑konventsiooni artikli 11 lõikes 2 sätestatud tähtaegade aegumisele võib niisugustel asjaoludel
nagu põhikohtuasjas tugineda selline ühing nagu ASTIC, selleks et väita, et tolliasutuse esitatud, garantiist tulenev nõue
on selle ühingu suhtes aegunud.
Kolmandaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas Saksamaa tolli saadetud maksuteade Saksamaa territooriumil toimuvate
TIR‑vedude garantiiühingule on ASTIC‑i suhtes katkestava toimega, kuna Saksamaa toll ei peatanud nimetatud ühingule adresseeritud
maksenõuet.
Neil asjaoludel otsustas Tribunal Supremo menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kui rikkumise tegelik toimepanemise koht tehakse kindlaks pärast seda, kui liikmesriik on tuvastanud eeskirjade eiramise TIR‑vedude
tolliprotseduuri läbiviimisel ja esitanud oma territooriumi garantiiühingule maksenõude, mis vastab maksuteates esitatud summale,
siis kas asjaolu, et liikmesriik, kus rikkumine toimus, algatab uue menetluse, et nõuda maksude tasumist peamistelt võlglastelt
ja rikkumise tegeliku toimumiskoha garantiiühingult tema vastutuse piires, on kooskõlas [rakendus]määruse […] artikli 454
lõikega 3 ja artikliga 455, kui rikkumise toimumiskoht tehakse kindlaks pärast ühenduse õigusnormides kindlaksmääratud tähtaja
möödumist?
Kui vastus on jaatav:
2.      Kas selle liikmesriigi garantiiühing, kus eeskirjade rikkumine tegelikult toimus, võib rakendusmääruse […] artikli 454 lõike 3
ja artikli 455 või […] tolliseadustiku artikli 221 lõike 3 alusel väita, et õigus nõuda garantiist tuleneva vastutuse piires
summade tasumist on aegunud, kuna kindlaksmääratud tähtaeg möödus, ilma et ta oleks enne nimetatud tähtaja möödumist faktilistest
asjaoludest teadlik olnud?
3.      Kas eeskirjade eiramise tuvastanud riigi garantiiühingule selle riigi tolli poolt TIR-konventsiooni artikli 11 lõike 2 alusel
esitatud maksenõue katkestab menetluse, mis algatati rikkumise toimumiskoha garantiiühingu suhtes?
4.      Kas TIR-konventsiooni artikli 11 lõike 2 viimast lauset võib tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud tähtaeg on kohaldatav
riigis, kus rikkumine toimus, isegi kui eeskirjade eiramise tuvastanud riik ei peatanud garantiiasutusele esitatud maksenõuet,
olgugi et tuvastatud asjaolude osas viidi läbi kriminaalmenetlus?”

Eelotsuse küsimused

Esimene küsimus
Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada seda, kas rakendusmääruse artiklitega 454
ja 455 on vastuolus see, kui selle liikmesriigi toll, kelle territooriumil toimus rikkumine TIR-veo tolliprotseduuri läbiviimisel,
alustab uue menetluse selle rikkumise tulemusel tasumisele kuuluva maksu sissenõudmiseks, kuigi rikkumise toimumise koht tehti
kindlaks kohtumenetluses pärast seda, kui teise liikmesriigi pädevad ametiasutused olid juba tuvastanud nimetatud TIR‑veo
tolliprotseduuri läbiviimisel eeskirjade eiramise.
Kõigepealt tuleb meenutada, et rakendusmääruse artikli 451 kohaselt käsitatakse TIR‑märkmike kasutamise tingimuste osas Euroopa
Liidu tolliterritooriumi ühtse territooriumina.
Lisaks näeb tolliseadustiku artikkel 203 ette, et tollivõlg tekib, kui kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, viiakse
ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja.
Kuivõrd tollivõla sissenõudmise pädevus on jagatud eri liikmesriikide tollide vahel, siis näeb rakendusmääruse artikli 454
lõige 2 ette, et nende tollimaksude sissenõudmine, mille maksmise kohustus on tekkinud eeskirjade rikkumise või eiramise tulemusel,
kuulub selle liikmesriigi pädevusse, kelle territooriumil nimetatud eeskirjade rikkumine või eiramine aset leidis.
Sellest hoolimata ja vastavalt TIR‑konventsiooni artiklile 37, kui seda riiki, kelle territooriumil eeskirjade rikkumine või
eiramine aset leidis, ei õnnestu täie kindlusega välja selgitada, siis eeldatakse ajutiselt selle riigi pädevust, kelle territooriumil
eeskirjade rikkumine või eiramine tuvastati. See eeldus langeb ära siis, kui hiljem leiab kinnitust esimese liikmesriigi pädevus
(vt selle kohta 23. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑310/98 ja C‑406/98: Met‑Trans ja Sagpol, EKL 2000, lk I‑1797,
punkt 37).
Niisugune mehhanism vastab ideele, et ühelt poolt moodustavad liikmesriigid ühtse tolliterritooriumi kolmandate riikide suhtes,
keda liidu välistransiidiprotseduuri raames läbiviidud tehing puudutab ning teiselt poolt on tollimaksude sissenõudmiseks
pädeva liikmesriigi kindlakstegemine liidusisene probleem, nii et pädeva riigi muutumine ei muuda midagi tõsiasjas, et tollivõla
tasumise eest vastutav võlgnik peab maksma tema poolt tasumisele kuuluvad tollimaksud (vt eespool viidatud kohtuotsus Met-Trans
ja Sagpol, punkt 38).
Mis puudutab ühelt poolt õigust esitada tõendeid selle koha kohta, kus eeskirjade rikkumine või eiramine tegelikult toimus,
siis tuleb märkida, et rakendusmääruse artiklid 454 ja 455 ei täpsusta isikut, kes peab selle kohta tõendeid esitama või võib
seda teha (vt 23. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑78/01: BGL, EKL 2003, lk I‑9543, punkt 50).
Mis puudutab teiselt poolt tähtaega, mille jooksul nimetatud tõendid tuleb esitada, siis tuleb märkida, et rakendusmääruse
artikli 454 lõike 3 esimene lõik viitab sisuliselt sama määruse artikli 455 lõikele 2 (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus
BGL, punktid 64–66).
Nõnda on Euroopa Kohus juba leidnud, et rakendusmääruse artiklite 454 ja 455 koostoime alusel on garantiiühingul eeskirjade
rikkumise või eiramise tegeliku toimepanemise koha kohta tõendite esitamiseks kaheaastane tähtaeg, mille kulgemine algab sellest
päevast, millal saadeti talle selle eeskirjade rikkumise või eiramise tagajärjel tekkinud tollivõla tasumise nõue (vt selle
kohta eespool viidatud kohtuotsus BGL, punkt 73).
Selles osas tuleb siiski märkida, et TIR‑konventsiooni artikli 11 lõige 2, millele rakendusmääruse artikli 455 lõige 2 viitab
ning mida tuleb seega rakendusmääruse nimetatud sätte tõlgendamisel arvesse võtta, näeb ette sellest kaheaastasest tähtajast
sõnaselge erandi juhtumil, kui selle rikkumise faktilised asjaolud on jõudnud kohtusse. Sellest järeldub, et kui eeskirjade
rikkumine või eiramine tehakse kindlaks kohtumenetluses, siis võib sellest tähtajast kõrvale kalduda, seda siiski tingimusel,
et need asjaolud on jõudnud kohtusse kahe aasta jooksul alates sellest päevast, millal garantiiühingut, kelle garantiiga hõlmatud
territooriumil eeskirjade rikkumine või eiramine tuvastati, sellest rikkumisest või eiramisest teavitati.
Käesolevas kohtuasjas nähtub eelotsusetaotlusest ühelt poolt, et pärast seda, kui oli tuvastatud, et Saksamaa territooriumile
TIR‑märkmiku alusel toimetatud kaubad ei jõudnud sihtkohta, teavitas Saksamaa toll kõigepealt 17. jaanuaril 1995 BGL‑i sellest
eeskirjade eiramisest ning saatis talle seejärel 26. veebruaril 1996 eeskirjade eiramisest tuleneva maksude tasumise nõude.
Teiselt poolt teavitas Saksamaa toll 17. jaanuaril 1995 tuvastatud eeskirjade eiramisest prokuratuuri, kes alustas kriminaalmenetlust.
Sellele järgnenud kohtumenetlus päädis Landgericht Augsburgi 17. märtsi 1998. aasta otsusega, milles tehti kindlaks, et Hispaania
territoorium on see territoorium, kus põhikohtuasjas käsitletav kaup viidi ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja.
Just selle kohtuotsuse saatis Saksamaa toll 24. augustil 1998 Hispaania tollile.
Kõigist neist asjaoludest tuleneb, et – vastupidi ASTIC‑i väidetele – kuigi rikkumise toimumiskoha tuvastanud kohtuotsus tehti
rohkem kui kaks aastat pärast BGL‑ile maksenõude saatmist, ei loobunud Saksamaa toll ebaseaduslikult Hispaania tolli kasuks
põhikohtuasjas käsitletava tollivõla sissenõudmisest.
Nimelt jõudsid põhikohtuasja asjaolud Saksamaa kohtusse rakendusmääruse artiklite 454 ja 455 sätete koostoimes ette nähtud
tähtaegade jooksul ning just selle kohtumenetluse tulemusel tehtud kohtuotsuses tuvastati Hispaania territoorium kohana, kus
selle tollivõla aluseks olev rikkumine toime pandi, ning Saksamaa toll minetas nimetatud võla sissenõudmise pädevuse, kuivõrd
see pädevus tekkis Hispaania tollil.
Järelikult tuleb vastata esimesele küsimusele, et rakendusmääruse artikleid 454 ja 455 tuleb tõlgendada nii, et kui eeldus,
mille kohaselt on tollivõla sissenõudmiseks pädev see liikmesriik, kelle territooriumil on tuvastatud TIR‑veo käigus toimunud
rikkumine, langeb ära niisuguse kohtuotsuse tulemusel, milles tuvastatakse, et see rikkumine toimus teise liikmesriigi territooriumil,
siis läheb selle võla sissenõudmise pädevus üle viimati nimetatud riigi tollile, tingimusel et nimetatud rikkumise aluseks
olevad faktilised asjaolud on jõudnud kohtusse kaheaastase tähtaja jooksul alates kuupäevast, mil sellest rikkumisest teavitati
garantiiühingut, kelle garantiiga hõlmatud territooriumil see rikkumine tuvastati.

Teine kuni neljas küsimus
Nende küsimustega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada seda, kas ASTIC võib tugineda rakendusmääruse artikli 454
lõikele 3 ja artikli 455 lõikele 1, TIR‑konventsiooni artikli 11 lõikele 1 ja tolliseadustiku artiklile 221, et vastu vaielda
maksenõudele, mille talle saatis Hispaania toll. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib ühtlasi teada seda, millised tagajärjed
võivad sellele maksenõudele tuleneda menetlusest, mille esialgu algatas Saksamaa toll.
Kõigepealt tuleb meenutada, et rakendusmääruse artikli 454 lõige 3 käsitleb tähtaega, mis on määratud pädeva liikmesriigi
kindlakstegemiseks, ning et tolliseadustiku artikli 221 lõige 3 näeb ette tähtaja, mille möödumisel ei saa võlgnikku enam
tollivõlast teavitada.
Järelikult määrab rakendusmääruse artikli 455 lõige 1 koostoimes TIR‑konventsiooni artikli 11 lõikega 1 kindlaks garantiiühingu
suhtes ette nähtud sissenõudmise aegumise tähtaja. Seega on pädeval asutusel õigus nõuda garantiiühingult tollivõla tasumist
üksnes siis, kui ta on ühingut toimunud rikkumisest kirjalikult teavitanud üheaastase tähtaja jooksul, mis hakkab kulgema
alates sellest päevast, mil pädev asutus on TIR‑märkmiku aktsepteerinud.
Käesoleval juhul sai ASTIC teate selle kohta, et rikkumine toimus Hispaania territooriumil, 13. jaanuaril 1999, samas kui
põhikohtuasjas käsitletava TIR‑märkmiku oli Saksamaa toll aktsepteerinud 18. märtsil 1994, see tähendab, et rohkem kui neli
aastat enne nimetatud teadet.
Siiski ei saa ASTIC põhikohtuasja erilistel asjaoludel väita, et Hispaania tolli õigus nõuda omalt poolt tollivõla tasumist
garanteeritud summa ulatuses on aegunud rakendusmääruse artikli 455 lõike 1 alusel koostoimes TIR‑konventsiooni artikli 11
lõikega 1.
Selle maksenõude aegumise tunnustamine niisugustel asjaoludel nagu nimetatud asjas tooks nimelt kaasa selle, et kahtluse alla
seatakse TIR‑konventsiooni, tolliseadustiku ja rakendusmäärusega loodud tollimaksude sissenõudmise süsteemi kasulik mõju.
Seega on rakendusmääruse artikli 455 lõikes 1 koostoimes TIR‑konventsiooni artikli 11 lõikega 1 ette nähtud tähtaja eesmärk
tagada tollimaksude ja muude maksude sissenõudmist reguleerivate sätete ühetaoline ja nõuetekohane kohaldamine selleks, et
ühenduse omavahendid tehtaks kiiresti ja tõhusalt kasutatavaks. Seda eesmärki silmas pidades tuleb selles sättes ette nähtud
tähtaega lugeda menetlusnormiks, mille adressaatideks on üksnes haldusasutused ja mille eesmärk on motiveerida neid võimalikult
kiiresti tegutsema (vt seoses komisjoni 12. juuni 1991. aasta määrusega (EMÜ) nr 1593/91, millega rakendatakse nõukogu määrus
(EMÜ) nr 719/91 TIR‑märkmike ja ATA‑märkmike transiididokumentidena kasutamise kohta ühenduses (EÜT L 148, lk 11) analoogia
alusel 14. mai 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑161/08: Internationaal Verhuis- en Transportbedrijf Jan de Lely, EKL 2009, lk I‑4075,
punktid 50 ja 51).
Isegi kui toll on tegutsenud vajaliku hoolsuse ja kiirusega, oleks niisuguste maksude sissenõudmine võimatu, kui sellise kohtumenetluse
tulemusel, mis kestab kauem kui üks aasta pärast TIR‑märkmiku aktsepteerimist, selgub, et rikkumise tuvastanud liikmesriigi
tolli pädevus läheb vastavalt rakendusmääruse artikli 454 lõikele 3 koostoimes sama määruse artikli 455 lõikega 2 üle selle
liikmesriigi tollile, kelle territooriumil rikkumine toimus, kuid viimati nimetatud toll ei saa tollivõlga sisse nõuda, kuna
nimetatud TIR‑märkmik aktsepteeriti rohkem kui üks aasta varem.
Neil asjaoludel tuleb meenutada, et kuigi rakendusmääruse artikli 451 kohaselt käsitatakse TIR‑märkmike kasutamise tingimuste
osas Euroopa Liidu tolliterritooriumi ühtse territooriumina, on siiski iga liikmesriik 27‑st pädev nõudma oma tolli kaudu
sisse tema territooriumil tekkinud tollivõla. Peale selle on igas liikmesriigis spetsiaalne garantiiühing, kes vastutab selle
liikmesriigi territooriumil TIR‑veo käigus tekkinud või eeldatavasti tekkinud tollivõla tasumise eest. Samas ei saa selline
garantiiühing nagu ASTIC kasutada ära seda administratiivset killustatust, et takistada selle abil tollimaksude sissenõudmist
tema poolt garanteeritava summa ulatuses.
Seega tuleb järeldada, et põhikohtuasja erilistel asjaoludel hakkas üheaastane tähtaeg, mis on ette nähtud rakendusmääruse
artikli 455 lõikes 1 koostoimes TIR‑konventsiooni artikli 11 lõikega 1, kulgema alates päevast, mil Hispaania tolli teavitati
jõustunud kohtuotsusest, milles on kindlaks tehtud, et rikkumine toimus Hispaania territooriumil.
Mis puudutab küsimust, millised on Saksamaa tolli alustatud menetluse tagajärjed Hispaania tolli menetlusele, siis ei nähtu
Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et Saksamaa toll oleks võtnud vajalikke meetmeid BGL‑ile saadetud maksenõude täitmiseks.
Igal juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks tuvastama, et Saksamaa toll on sellelt garantiiühingult sisse nõudnud
osa tasumisele kuuluvast tollimaksust, siis tuleb meenutada, et rakendusmääruse artikli 454 lõige 3 näeb ette mehhanismi,
mille kohaselt tagastatakse liikmesriigile, kus rikkumine tegelikult toimus, need maksud, mille on juba sisse nõudnud selle
liikmesriigi toll, kus rikkumine tuvastati.
Seega tuleb vastata teisele kuni neljandale küsimusele, et rakendusmääruse artikli 455 lõiget 1 koostoimes TIR‑konventsiooni
artikli 11 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasjas käsitletavatel asjaoludel ei saa garantiiühing tugineda neis
sätetes ette nähtud aegumistähtajale, kui selle liikmesriigi toll, kelle territooriumi eest garantiiühing vastutab, ühe aasta
jooksul alates päevast, millal see toll sai teada tema pädevuse tuvastanud jõustunud kohtuotsusest, teavitab garantiiühingut
neist asjaoludest, mis on aluseks selle tollivõla tekkimisele, mis garantiiühingul tuleb tasuda tema poolt garanteeritava
summa ulatuses.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.
Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93 (millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92,
millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik) artikleid 454 ja 455 tuleb tõlgendada nii, et kui eeldus, mille kohaselt on
tollivõla sissenõudmiseks pädev see liikmesriik, kelle territooriumil on tuvastatud TIR‑veo käigus toimunud rikkumine, langeb
ära niisuguse kohtuotsuse tulemusel, milles tuvastatakse, et see rikkumine toimus teise liikmesriigi territooriumil, siis
läheb selle võla sissenõudmise pädevus üle viimati nimetatud riigi tollile, tingimusel et nimetatud rikkumise aluseks olevad
faktilised asjaolud on jõudnud kohtusse kaheaastase tähtaja jooksul alates kuupäevast, mil sellest rikkumisest teavitati garantiiühingut,
kelle garantiiga hõlmatud territooriumil see rikkumine tuvastati.
2.
Määruse nr 2454/93 artikli 455 lõiget 1 koostoimes 14. novembril 1975. aastal Genfis alla kirjutatud TIR‑märkmike alusel toimuva
rahvusvahelise kaubaveo konventsiooni artikli 11 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasjas käsitletavatel asjaoludel
ei saa garantiiühing tugineda neis sätetes ette nähtud aegumistähtajale, kui selle liikmesriigi toll, kelle territooriumi
eest garantiiühing vastutab, ühe aasta jooksul alates päevast, millal see toll sai teada tema pädevuse tuvastanud jõustunud
kohtuotsusest, teavitab garantiiühingut neist asjaoludest, mis on aluseks selle tollivõla tekkimisele, mis garantiiühingul
tuleb tasuda tema poolt garanteeritava summa ulatuses.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.