CELEX: 62003CJ0134
Szolgáltatásnyújtás szabadsága
Verseny
Reklámplakát-elhelyezési szolgáltatás
Helyi reklámadót bevezető nemzeti szabályozás
A települések által nyújtott nyilvános plakátelhelyezési szolgáltatás
A települések hatásköre a reklámplakát-elhelyezési szolgáltatás szabályozására
Megkülönböztetéstől mentes belső adó

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 49., EK 82., EK 86., EK 87. és EK 88. cikk értelmezésére irányul.
2       E kérelmet a milánói (Olaszország) székhelyű Viacom Outdoor Srl (a továbbiakban: Viacom) és a mentoni (Franciaország) székhelyű
Giotto Immobilier SARL (a továbbiakban: Giotto) közötti szerződéses jogvitában terjesztették elő.

Az alapügy
3       Az ügy irataiból megállapítható, hogy a Giotto ingatlanokat árusít Franciaországban, és a 2000. szeptember 9‑én kötött szerződéssel
megbízta a Viacomot (régi nevén a Società Manifesti Affissioni SpA‑t), hogy helyezzen el reklámplakátokat Genova település
(Olaszország) területén. A szerződés tárgyát képező szolgáltatást a Viacom 2000 októbere során teljesítette.
4       A Viacom és a Giotto közötti jogvita tárgya az, hogy a Giotto megtagadta a Viacomtól a Genova település számára az „imposta
communale sulla pubblicità” (helyi reklámadó) címén befizetett 439 385 ITL, azaz 226,92 EUR megtérítését. A felek által kötött
szerződés szerint a szolgáltatások díján felül a Giotto kötelezettséget vállalt arra, hogy megtéríti a Viacomnak az utóbbit
a szolgáltatás teljesítése okán terhelő „egyedi és okiratokkal igazolt” díjakat. A jogvitát elbíráló Giudice di pace de Genova-Voltri
(Olaszország) előtt azonban a Giotto azt állította, hogy az olasz jog helyi reklámadót bevezető és szabályozó rendelkezései
ellentétesek a közösségi joggal, mégpedig a szolgáltatásnyújtás EK 49. cikk által biztosított szabadságával és az EK 82.,
EK 86., EK 87. és EK 88. cikkben lefektetett versenyjogi szabályokkal.

A nemzeti jogi háttér
5       A helyi reklámadót és a plakátadót az 1993. november 15‑i decreto legislativo n° 507 – Revisione ed armonizzazione dell’imposta
comunale sulla pubblicità e del diritto sulle pubbliche affissioni (507. sz. törvényrendelet – A helyi reklámadó és a plakátadó
felülvizsgálata és harmonizációja, a GURI 1993. december 9‑i 288. sz. rendes melléklete, a továbbiakban: az 507/93. sz. törvényrendelet)
alapügyben alkalmazandó változata szabályozza.
6       Az 507/93. sz. törvényrendelet 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Szabadtéri reklám, illetve plakát nyilvános elhelyezése esetén az alábbi cikkek rendelkezései szerint adót kell fizetni a
reklám, illetve a plakát helye szerinti település részére.”
7       A törvényrendelet 3. cikke a következőképpen szól:
„(1) A település rendeletet alkot a reklámadó alkalmazásáról és a plakátelhelyezési szolgáltatás nyújtásáról.
(2) A rendeletben a település meghatározza a reklámtevékenység folytatásának módját, és a közérdeket figyelembe véve korlátozhat,
illetve megtilthat egyes reklámfajtákat.
(3) A rendelet meghatározza legalább a reklámlétesítmények fajtáját és mennyiségét, az elhelyezés engedélyezésére irányadó
eljárást, valamint az általános elhelyezési terv kivitelezésének feltételeit. Rendelkezik továbbá a közintézmények intézményi,
társadalmi, de mindenesetre nem gazdasági célú plakátfelületeinek, illetve a kereskedelmi célú plakátfelületek, valamint az
intézmények által magánszemélyek számára közvetlen plakátelhelyezés céljából biztosított felület elosztásáról.
[...]”
8       A törvényrendelet 5. cikkének (1) bekezdése határozza meg a reklámadó tárgyát:
„A plakátadó alá esőtől eltérő reklám vizuális vagy akusztikus kommunikációs eszközök útján nyilvános helyen vagy a nyilvánosság
számára hozzáférhető helyen, illetve az ilyen helyekről látható módon történő közzététele esetén a jelen rendeletben meghatározott
adót kell fizetni.”
9       Az 507. sz. törvényrendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében adóalany az, aki „bármilyen jogcímen rendelkezik a reklám
közzétételének eszköze felett”. Ugyanezen cikk (2) bekezdése szerint a reklámozott termék gyártója vagy eladója, illetve a
szolgáltatás nyújtója egyetemlegesen köteles az adó befizetésére.
10     A törvényrendelet 9. cikke rendelkezik az adó befizetéséről. (7) bekezdése a következőképpen szól:
„Ha a reklámot a település tulajdonában vagy használatában álló hordozón teszik közzé, a reklámadó alkalmazása nem zárja ki
közterület-használati díj, illetve bérleti vagy koncessziós díj megfizetését a közterületnek a reklámhordozó általi tényleges
igénybevétele arányában.”
11     A nyilvános plakátelhelyezési szolgáltatásról ezen túlmenően az 507. sz. törvényrendelet 18. cikke rendelkezik:
„(1) A nyilvános plakátelhelyezési szolgáltatás célja, hogy biztosítsa, hogy a település ilyen célú hordozókon elhelyezze
a különböző jellegű, intézményi, társadalmi, de mindenesetre nem gazdasági célú közleményeket, illetve – adott esetben, és
a 3. cikk szerinti végrehajtási rendelkezésekben meghatározott mértékben – a gazdasági tevékenység gyakorlása keretében közzétett
üzeneteket tartalmazó különböző plakátokat.
(2) A szolgáltatást kötelezően látják el azok a települések, amelyek lakosságszáma a folyó évet megelőző év előtti év december
31‑én meghaladta a háromezer főt; az egyéb települések a szolgáltatás nyújtását önként vállalhatják.
(3) A létesítmények nyilvános plakátok számára fenntartandó felületének nagyságát a lakosságszám arányában önkormányzati rendeletben
kell meghatározni, mindenesetre az a harmincezernél magasabb lakosságszámú településeken semmiképpen sem lehet kisebb 18 négyzetméternél
ezer lakosonként, az egyéb településeken pedig 12 négyzetméternél.”
12     A törvényrendelet 19. cikkének (1) bekezdése plakátadó fizetését írja elő:
„Nyilvános plakátelhelyezés esetén a szolgáltatást kérőnek és annak a személynek, akinek az érdekében a szolgáltatást kérik,
egyetemlegesen a reklámadót magában foglaló díjat kell fizetnie a szolgáltatást nyújtó település számára.”
13     Genova településen az 507/93. sz. törvényrendelet előírásait az 1998. december 21‑i közgyűlési ülésen elfogadott nuovo regolamento
per l’applicazione dell’imposta sulla pubblicità e per l’effectuazione del servizio delle pubbliche affissione (a reklámadó
alkalmazásáról és a nyilvános plakátelhelyezési szolgáltatás nyújtásáról szóló új rendelet) hajtotta végre. Ezt a települési
rendeletet 1999‑ben és 2000‑ben módosították, majd a 2001. március 26‑i közgyűlési ülésen elfogadott rendelet lépett a helyébe.
I –
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet megelőző eljárás és a Bíróság elé terjesztett kérdések
14     Az alapeljárásban a Giudice di pace di Genova-Voltri először 2002. április 9‑i határozatával nyújtott be előzetes döntéshozatal
iránti kérelmet a Bírósághoz az EK 2. cikk, az EK 3. cikk (1) bekezdésének a), b) és c) pontja, az EK 23. cikk, az EK 27. cikk
a), b) és d) pontja, az EK 31. cikk (1) és (3) bekezdése, az EK 49. cikk, az EK 50. cikk, az EK 81. cikk, az EK 82. cikk,
az EK 86. cikk és az EK 87. cikk értelmezésével kapcsolatban.
15     A Bíróság ezt a kérelmet a C‑190/02. sz. Viacom-ügyben hozott 2002. október 8‑i végzésében (EBHT 2002., I‑8287. o.) elfogadhatatlannak
minősítette. Elsőként, végzésének 13–21. pontjában megállapította, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem tartalmaz
elegendő tájékoztatást ahhoz, hogy lehetővé váljon a közösségi jognak a nemzeti bíróság számára való hasznos értelmezése.
A Bíróság ezután kifejtette, hogy a Giudice di pace által feltett kérdések nyilvánvalóan elfogadhatatlanok, különösen azon
oknál fogva, hogy a nemzeti bíróság nem teszi világossá magában az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban az alapügy
ténybeli és jogi hátterét, azokat az indokokat, amelyek alapján egyes közösségi jogi rendelkezések értelmezését kéri, valamint
az ezen rendelkezések és a nemzeti jog adott jogvitában alkalmazandó rendelkezései között általa megállapított kapcsolatot
(a fent hivatkozott Viacom-ügyben hozott végzés 24. és 26. pontja).
16     2002. december 18‑i határozatával a Giudice di pace elrendelte az alapeljárás folytatását. Miután meghallgatta a feleket,
úgy ítélte meg, hogy a Bírósághoz benyújtott korábbi előzetes döntéshozatal iránti kérelem egyes indokai továbbra is fennállnak,
és hogy új, az EK‑Szerződésnek a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó és versenyjogi rendelkezéseire korlátozott előzetes
döntéshozatal iránti kérelem benyújtására van szükség. Így elhatározta, hogy kiküszöböli a Bíróság részére nyújtott tájékoztatás
hiányosságait, valamint hogy az előzetes döntéshozatalra utaló új határozatban pontosabban ismerteti az alapügy ténybeli és
jogszabályi körülményeit.
17     Azzal kapcsolatban, hogy az ezen új határozatban előterjesztett kérdések mennyiben szükségesek az alapügy megoldásához, a
Giudice di pace kifejti, hogy a reklámadóra és a plakátadóra irányadó nemzeti rendelkezéseknek a Szerződéssel való esetleges
összeegyeztethetetlensége e rendelkezések jogellenességéhez vezetne, vagy ahhoz, hogy nem lennének alkalmazhatóak, és megfosztaná
alapjától a Viacom által előterjesztett kérelmet, amit így el kellene utasítani.
18     Jogi elemzésének végén a Giudice di pace következtetéseit a következőképpen fogalja össze:
„–      az 507/93. sz. törvényrendelet és későbbi módosításai, valamint a települési végrehajtási rendeletekkel létrehozott rendszerben
a területi közhatalmi szervek, a települések közvállalkozásoknak minősülnek, amelyek a jelen ügyben gazdasági tevékenységet
(plakátelhelyezést) végeznek;
–       a végzett tevékenység (plakátelhelyezés) magánszemélyekkel versenyezve végzett gazdasági tevékenységnek minősül, ami hatással
lehet a Közösségen belüli kereskedelemre;
–       tekintettel a fentiekre, ésszerű azt gondolni, hogy az ennek részeként a települések által a szolgáltatás nyújtása során beszedett
adók különleges jogoknak minősülnek az EK 86. cikk értelmében;
–       komolyan kétségesnek tűnik ezért, hogy a vitatott rendszer összeegyeztethető‑e a közösségi joggal; a kérdéses rendszernek
a közösségi joggal való esetleges összeegyeztethetetlensége a Viacom által a Giotto részére nyújtott szolgáltatás díja e részének
jogellenességéhez vezetne, és így megfosztaná alapjától a felperes fő kérelmét, a jelen jogvita tárgyát.”
19     E megfontolásokra tekintettel, a Giudice di pace di Genova-Voltri úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő
kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé:
„1)      Közvállalkozás (település) megbízása a vizsgáltakhoz hasonló olyan adók beszedésével, amelyek valamely, a közös piac jelentős
részét képező piaccal függenek össze, amely piacon e közvállalkozás erőfölényben működik, ellentétes‑e:
a)      az EK 86. és EK 82. cikk rendelkezéseinek együttes alkalmazásával;
b)      az EK 86. és EK 49. cikk rendelkezéseinek együttes alkalmazásával?
2)      A kérdéses adókból származó bevételnek e közvállalkozás részére történő juttatása ellentétes‑e:
a)      az EK 86. és EK 82. cikk rendelkezéseinek együttes alkalmazásával;
b)      az EK 87. és EK 88. cikk alkalmazásával, amennyiben jogellenes (be nem jelentett) és a közös piaccal összeegyeztethetetlen
állami támogatásnak minősül?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságáról
20     Az olasz kormány kételyét fejezi ki az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságával kapcsolatban, és úgy ítéli
meg, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat különösen az alapügy ténybeli hátterét nem írja le kielégítően. Írásos
észrevételeiben az Európai Közösségek Bizottsága szintén az előzetes döntéshozatal iránti kérelem egészének elfogadhatatlansága
mellett foglalt állást, tekintettel az előzetes döntéshozatalra utaló határozat hiányosságaira, ellentmondásaira és kétértelműségeire.
A Bizottság szerint az e határozatban leírt ténybeli és jogi háttér olyannyira zavaros, hogy a Bizottság nem tud az előzetes
döntéshozatalra előterjesztett kérdések lényegét érintő válaszokat javasolni a Bíróságnak. A Bizottság mindazonáltal a tárgyaláson
úgy ítélte meg, hogy az alapügyben eljáró felek és az olasz kormány által az észrevételeikben és a Bíróság által feltett kérdésekre
írásban adott válaszaikban nyújtott egyes magyarázatokra tekintettel már adható hasznos válasz az EK 49. és EK 87. cikk értelmezésére
vonatkozó előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre.
21     Először is rá kell mutatni, hogy a fent hivatkozott Viacom-ügyben hozott végzéshez vezető előzetes döntéshozatal iránti kérelemtől
eltérően az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból nem tűnik ki nyilvánvalóan, hogy a Giudice di pace elmulasztott volna
elegendő tájékoztatást a Bíróság rendelkezésére bocsátani azokról az indokokról, amelyek alapján egyes közösségi jogi rendelkezések
értelmezését kéri, illetve az ezen rendelkezések és a nemzeti jognak a jogvitában alkalmazandó rendelkezései között általa
megállapított kapcsolatról. Valójában e határozatban a kérdést előterjesztő bíróság kifejezetten megjelöli, hogy a Szerződés
szolgáltatásnyújtás szabadságára (EK 49. cikk), különleges és kizárólagos jogokra (EK 86. és EK 82. cikkek) és állami támogatásokra
(EK 87. és EK 88. cikkek) vonatkozó rendelkezéseinek a Bíróság általi értelmezése annyiban tűnik szükségesnek számára, hogy
amennyiben a reklámadóra és a plakátadóra irányadó nemzeti rendelkezések összeegyeztethetetlennek minősülnének e közösségi
rendelkezésekkel, az olasz jog által Genova település javára bevezetett adókat jogellenesnek kellene tekinteni, és ennek következtében
a Viacom által benyújtott kérelem elveszíteni alapját, és azt el kellene utasítani.
22     Ugyanakkor az ítélkezési gyakorlat szerint ahhoz, hogy a Bíróság hasznos választ adhasson az előzetes döntéshozatalra elé
terjesztett kérdésekre, a nemzeti bíróságnak meg kell határoznia azt a ténybeli és jogi hátteret, amelybe e kérdések illeszkednek,
vagy legalábbis ismertetnie kell azt a tényállást, amelyen e kérdések alapulnak (a fent hivatkozott Viacom-ügyben hozott végzés
15. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
23     Annak eldöntéséhez, hogy a Giudice di pace által rendelkezésre bocsátott információk megfelelnek‑e e követelményeknek, figyelembe
kell venni az előterjesztett kérdések természetét és terjedelmét. Mivel a ténybeli és jogszabályi háttérrel kapcsolatos pontossági
követelmény különösen fontos a versenyjog területén, amelyet összetett ténybeli és jogi helyzetek jellemeznek (a fent hivatkozott
Viacom-ügyben hozott végzés 22. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), elsőként azt kell megvizsgálni, hogy az
előzetes döntéshozatalra utaló végzés elegendő tájékoztatást nyújt‑e ahhoz, hogy a Bíróság hasznos választ adhasson az EK 82.,
EK 86., EK 87. és EK 88. cikk értelmezésére vonatkozó kérdésekre.
24     A jogi háttér tekintetében megállapítható, hogy az 507/93. sz. törvényrendelet Genova település által elfogadott végrehajtási
rendelkezéseire tett kétértelmű és ellentmondásos utalások ellenére az előzetes döntéshozatalra utaló határozat tartalmazza
a nemzeti jog azon rendelkezéseinek kellően világos és teljes leírását, amelyek az előzetes döntéshozatalra előterjesztett
kérdések vizsgálatához szükségesek. Amint arra a főtanácsnok indítványának 39. pontjában rámutatott, a releváns jogi háttér
lényeges elemeit a nemzeti szinten alkalmazandó 507/93. sz. törvényrendelet előírásai képezik, minthogy a települési rendeletek
csak részletezik ezen előírások némelyikét. E jogi háttér lényeges elemei közé tartoznak többek között azok a rendelkezések,
amelyek a helyi reklámadó, illetve plakátadó beszedésére vonatkoznak, amelyek meghatározzák a nyilvános plakátelhelyezési
szolgáltatás céljait, és amelyek felhatalmazzák a településeket arra, hogy szabályozzák a reklámadó alkalmazását és a plakátelhelyezési
szolgáltatás nyújtását.
25     Ezzel szemben a ténybeli háttér tekintetében meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem nyújt
elegendő tájékoztatást ahhoz, hogy a Bíróság hasznos választ adhasson az EK 86. és EK 82. cikk értelmezésére vonatkozó előzetes
döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre.
26     Emlékeztetni kell rá, hogy a Szerződés e rendelkezései elvben megtiltják a tagállamoknak, hogy olyan intézkedéseket hozzanak
vagy tartsanak fenn, amelyek lehetővé teszik a közvállalkozások, illetve az olyan vállalkozások számára, amelyeknek különleges
vagy kizárólagos jogokat biztosítanak, hogy visszaéljenek a közös piacon vagy annak jelentős részén meglévő erőfölényükkel.
27     Ahogyan azt a főtanácsnok indítványának 44. pontjában hangsúlyozta, valamely helyzet bármiféle versenyjogi szempontú értékelésének
kiindulópontja a termék és földrajzi terület szerint érintett piac behatárolása, valamint az e piacon működő különböző vállalkozások
piaci részesedésének kiszámítása.
28     A jelen ügyben a Giudice di pace arra szorítkozik, hogy némi tájékoztatást ad a települések által nyújtott plakátelhelyezési,
illetve reklámfelület-biztosítási szolgáltatásokról, és kijelenti, hogy e szolgáltatások tökéletesen helyettesíthetők a magánszemélyek
által nyújtottakkal. Ebből a tájékoztatásból azonban nem következik, hogy a nyilvános plakátelhelyezési szolgáltatást igénybe
vevők ténylegesen összehasonlíthatók a magánvállalkozásokhoz fordulókkal, különösen abból a szempontból, hogy a reklámkampányuk
kereskedelmi jellegű‑e vagy sem, illetve hogy mennyi pénzt szánnak rá. Ezenkívül az előzetes döntéshozatalra utaló határozat
semmiféle tájékoztatást nem tartalmaz a kérdéses szolgáltatást nyújtó gazdasági szereplők számáról, illetve piaci részesedésükről,
még ha a határozat alapján arra is lehet következtetni, hogy az érintettnek tekintett földrajzi terület Genova település területére
korlátozódik. A földrajzilag érintett piac ilyen behatárolása viszont nem tűnik meggyőzőnek, amikor a Giudice di pace az érvelését
a Közösségen belüli kereskedelemre gyakorolt hatás tekintetében egyébként arra alapítja, hogy az 507/93. sz. törvényrendelet
által bevezetett rendszer hatálya minden olasz településre kiterjed. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban említett
tényállási elemek mindenképpen túl hiányosnak tűnnek ahhoz, hogy megállapítható legyen Genova településnek az érintett piacon
fennálló erőfölénye.
29     Ilyen feltételek között nem állapítható meg, hogy a helyi reklámadó beszedése az alapügyéhez hasonló körülmények között ellentétes‑e
az EK 86. és EK 82. cikkel. Az e cikkek értelmezésére irányuló előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések ezért elfogadhatatlanok.
30     Az EK 87. és EK 88. cikk kapcsán, amelyeknek értelmezését a kérdést előterjesztő bíróság szintén kéri, emlékeztetni kell arra,
hogy e rendelkezéseket az államok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatásokra kell alkalmazni,
amelyek bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítésével torzítják a versenyt, vagy ezzel
fenyegetnek.
31     E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem tartalmaz elegendő részletet sem
a helyi reklámadóból származó bevétel elosztásáról, sem arról, hogy konkrétan hogyan szervezik meg a nyilvános plakátelhelyezési
szolgáltatást, amelyet minden 3000‑nél magasabb lakosságszámú olasz településnek kötelezően biztosítania kell, amint azt az
507/93. sz. törvényrendelet 18. cikkének (2) bekezdése előírja. Következésképpen, a Giudice di pace által rendelkezésre bocsátott
tájékoztatás alapján nem állapítható meg, hogy Genova település és más olasz települések milyen fokú jogi és költségvetési
önállóságot biztosítanak azon emberi és technikai erőforrásoknak, amelyeket e közszolgáltatás nyújtásának szentelnek, aminthogy
az sem, hogy a vitatott adóból származó bevétel egészében vagy részben e szolgáltatás működtetési költségeinek finanszírozására
szolgálna. A Bizottság által a tárgyaláson kifejtett állásponttal ellentétben tehát úgy tűnik, nem jelenthető ki biztosan,
hogy a kérdéses bevétel rendeltetése kizárólag a település általános költségvetésének finanszírozása, és hogy az semmilyen
esetben sem használható állami támogatás nyújtására az EK 87. cikk értelmében.
32     Következésképpen az EK 87. és EK 88. cikkek értelmezésére irányuló előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés szintén
elfogadhatatlan.
33     Ezzel szemben azon kérdéssel kapcsolatban, hogy a helyi reklámadó a szolgáltatásnyújtás szabadsága EK 49. cikkel összeegyeztethetetlen
akadályának minősül‑e, az előzetes döntéshozatalra utaló határozat által nyújtott tájékoztatás elegendő ahhoz, hogy hasznos
választ lehessen adni.

Az EK 49. cikk értelmezésére irányuló előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
34     A Giudice di pace kérdésével lényegében azt kívánja megtudni a Bíróságtól, hogy az EK 49. cikkel ellentétes‑e az 507/93. sz.
törvényrendelettel bevezetett helyi reklámadóhoz hasonló adó beszedése, amelyet többek között olyan plakátelhelyezési szolgáltatások
után is fizetni kell, amelyek akár a szolgáltatást nyújtó, akár a szolgáltatást igénybe vevő személy letelepedésének helye
miatt határon átnyúló jellegűek.
35     A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az EK 49. cikk megköveteli a szolgáltatásnyújtás szabadsága minden korlátozásának
eltörlését, még akkor is, ha a korlátozás különbségtétel nélkül alkalmazandó a nemzeti szolgáltatókra és a más tagállambeliekre,
ha az olyan természetű, hogy akadályozza, vagy másképpen zavarja az olyan más tagállamban letelepedett szolgáltató tevékenységét,
ahol jogszerűen nyújt hasonló szolgáltatást. Egyébként a szolgáltatásnyújtás szabadságát mind a szolgáltatást nyújtó, mind
pedig a szolgáltatást igénybe vevő élvezi (a C‑262/02. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2004. július 13‑án hozott
ítélet [EBHT 2004., I‑0000. o.] 22. pontja és a C‑429/02. sz. Bacardi-ügyben 2004. július 13‑án hozott ítélet [EBHT 2004.,
I‑0000. o.] 31. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36     Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság már elismerte, hogy a szolgáltatásnyújtás szabadságát korlátozó nemzeti adóügyi
intézkedés tiltott intézkedésnek minősülhet függetlenül attól, hogy maga az állam vagy helyi önkormányzat alkalmazza‑e (lásd
ebben az értelemben a C‑17/00. sz. De Coster-ügyben 2001. november 29‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑9445. o.] 26. és 27. pontját).
37     Azon kérdés kapcsán, hogy az EK 49. cikkel összeegyeztethetetlen akadálynak minősül‑e, ha a települési hatóságok a reklámadóhoz
hasonló adót szednek be, mindenekelőtt arra kell rámutatni, hogy az ilyen adó különbségtétel nélkül alkalmazandó minden olyan
szolgáltatásnyújtásra, amely szabadtéri reklámot és nyilvános plakátelhelyezést foglal magában az érintett település területén.
Az ezen adó beszedésére vonatkozó szabályok tehát semmilyen megkülönböztetést nem írnak elő, sem a plakátelhelyezési szolgáltatást
nyújtó vagy igénybe vevő letelepedésének helye szerint, sem a közzétett üzenetekben reklámozott termékek vagy szolgáltatások
származásának helye szerint.
38     Ezután azt kell megállapítani, hogy az ilyen adó csak olyan szabadtéri reklámtevékenységre alkalmazandó, amely magában foglalja
a települési hatóságok kezelésében álló közterületek használatát, és hogy összege a tárgyát képező szolgáltatás értékéhez
képest szerénynek tekinthető. Ilyen körülmények között az ilyen adó beszedése semmilyen esetben sem olyan természetű, hogy
akadályozza, zavarja vagy másképpen tegye kevésbé vonzóvá az érintett települések területén nyújtandó reklámszolgáltatásokat,
ideértve azt az esetet, amikor e szolgáltatások akár a szolgáltatást nyújtó, akár a szolgáltatást igénybe vevő személy letelepedésének
helye miatt határon átnyúló jellegűek.
39     A fenti megfontolásokból az következik, hogy az EK 49. cikket úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az 507/93. sz.
törvényrendelettel bevezetett helyi reklámadóhoz hasonló adó beszedése.

A költségekről
40     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az EK 82., EK 86., EK 87. és EK 88. cikk értelmezésével kapcsolatos előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatatlanok.
2)
Az 1993. november 15‑i decreto legislativo n° 507 – Revisione ed armonizzazione dell’imposta comunale sulla pubblicità e del
diritto sulle pubbliche affissioni (507. sz. törvényrendelet – A helyi reklámadó és a plakátadó felülvizsgálata és harmonizációja)
által bevezetett helyi reklámadóhoz hasonló adó beszedése nem ellentétes az EK 49. cikkel.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: olasz.