CELEX: 62005CJ0217
Kilpailu
Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt
Yritysten väliset sopimukset
ETY:n perustamissopimuksen 85 artikla (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen 85 artikla, josta on puolestaan tullut EY 81 artikla)
Asetuksen (ETY) N:o 1984/83 10-13 artikla
Huoltamoyrittäjien ja öljy-yhtiöiden väliset 'takuumyyntiä koskeviksi provisiosopimuksiksi' ja 'edustussopimuksiksi' kutsutut polttoaineiden yksinostosopimukset

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin 22.6.1983
annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1984/83 (EYVL L 173, s. 5 ja oikaisu EYVL 1984, L 79, s. 38) 10–13 artiklan tulkintaa.
2       Ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jossa valittajana on Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio
(jäljempänä confederación) ja vastapuolena Compañía Española de Petróleos SA (jäljempänä CEPSA) ja joka koskee kilpailua rajoittavia
käytäntöjä, joihin viimeksi mainitun väitetään syyllistyneen ja jotka perustuvat sen ja tiettyjen huoltamoyrittäjien välillä
tehtyihin sopimuksiin.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
3       Asetuksen N:o 1984/83 mukaan ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen 85 artikla,
josta on puolestaan tullut EY 81 artikla) 1 kohtaa ei sovelleta sellaisten yksinostosopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen
ryhmiin, joiden tavallisesti voidaan katsoa täyttävän kyseisen artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset, sillä perusteella,
että ne tehostavat yleensä tavaroiden jakelua. Tämän asetuksen 10–13 artiklaan sisältyy erityisiä säännöksiä huoltamosopimuksista.
4       Asetuksen 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan nojalla julistetaan, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta ei tämän asetuksen
11–13 artiklassa säädetyin edellytyksin koske sopimuksia, joiden osapuolina on ainoastaan kaksi yritystä ja joissa toinen
osapuoli, jälleenmyyjä, antaa toiselle osapuolelle, tavarantoimittajalle, erityisten kaupallisten tai rahoitukseen liittyvien
etujen vastikkeeksi sitoumuksen siitä, että jälleenmyyjä hankkii tiettyjä sopimuksessa määriteltyjä öljypohjaisia moottoriajoneuvojen
polttoaineita tai tiettyjä sopimuksessa määriteltyjä öljypohjaisia moottoriajoneuvojen polttoaineita ja muita polttoaineita
myytäväksi edelleen sopimuksessa mainitussa huoltamossa vain tavarantoimittajalta tai tähän yhdyssuhteessa olevalta yritykseltä
tai muulta yritykseltä, jonka tehtäväksi tavarantoimittaja on antanut tavaroidensa myynnin.”
5       Asetuksen 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 10 artiklassa mainitun velvoitteen lisäksi jälleenmyyjälle ei saa määrätä muita kilpailunrajoituksia kuin:
a)      velvoitteen olla sopimuksessa mainitussa huoltamossa myymättä muiden yritysten toimittamia moottoriajoneuvojen polttoaineita
ja muita polttoaineita;
b)      velvoitteen olla sopimuksessa mainitussa huoltamossa käyttämättä muiden yritysten toimittamia voiteluaineita tai niihin liittyviä
öljypohjaisia tuotteita, jos tavarantoimittaja tai tähän yhdyssuhteessa oleva yritys on antanut jälleenmyyjän saataville laitteiston
tai muun moottoriajoneuvon välineistön taikka rahoittanut sen hankinnan;
c)      velvoitteen olla mainostamatta sopimuksessa mainitussa huoltamossa tai sen ulkopuolella muiden yritysten toimittamia tavaroita
muutoin kuin siinä suhteessa, jossa niiden myynti on huoltamossa toteutuvaan kokonaisliikevaihtoon;
d)      velvoitteen antaa tavarantoimittajan tai tämän osoittaman yrityksen huoltaa laitteet, jotka tavarantoimittaja tai tähän yhdyssuhteessa
oleva yritys omistaa tai on rahoittanut.”
6       Asetuksen N:o 1984/83 12 artiklassa luetellaan lausekkeet ja sopimusvelvoitteet, joihin ei sovelleta asetuksen 10 artiklaa.
Saman asetuksen 13 artiklassa säädetään, että mitä 2 artiklan 1 ja 3 kohdassa, 3 artiklan a ja b alakohdassa sekä 4 ja 5 artiklassa
säädetään, sovelletaan soveltuvin osin huoltamosopimuksiin.

Kansallinen lainsäädäntö
7       Kilpailun suojelemisesta 17.7.1989 annetun lain nro 16/1989 (Ley de Defensa de la Competencia; BOE nro 170, 18.7.1989, s.
22747; jäljempänä laki nro 16/1989) 1 §:n 1 momentissa määritellään kielletyiksi menettelytavoiksi kaikki perustamissopimuksen
85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut kilpailun vastaiset menettelytavat.
8       Lain nro 16/1989 täytäntöön panemiseksi ryhmäpoikkeusten, yksittäisten lupien ja kilpailun suojelemista koskevan rekisterin
osalta 21.2.1992 annetun kuninkaan asetuksen (Real Decreto 157/1992, por el que se desarrolla la Ley 16/1989, de 17 de julio,
en materia de exenciones por categorías, autorización singular y registro de defensa de la competencia; BOE nro 52, 29.2.1992,
s. 7106; jäljempänä kuninkaan asetus nro 157/1992) 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Ryhmäpoikkeukset
1.      [Lain nro 16/1989] 5 §:n 1 momentin a kohdan mukaisesti sallitaan sopimukset, joihin osallistuu yksinomaan kaksi yritystä
ja jotka kuuluvat johonkin seuraavista ryhmistä sekä jotka vaikuttavat yksinomaan kansallisiin markkinoihin ja täyttävät seuraavat
edellytykset:
– –
b)      yksinostosopimukset, joissa sopimuspuoli sitoutuu ostamaan jälleenmyyntiä varten tiettyjä sopimuksessa tarkoitettuja tuotteita
yksinomaan toiselta sopimuspuolelta, tähän yhteydessä olevilta yrityksiltä tai kolmansilta yrityksiltä, jotka ovat tämän jakeluyrityksiä,
sillä edellytyksellä, että sopimukset ovat – – asetuksen (ETY) N:o 1984/83 säännösten mukaisia.
– – ”

Pääasian riita ja ennakkoratkaisukysymykset
9       Confederación teki 4.5.1995 Servicio de Defensa de la Competencia ‑nimiselle talous- ja valtiovarainministeriön alaiselle
kilpailunsuojeluyksikölle kantelun tietyistä öljy-yhtiöistä, muun muassa CEPSAsta. Confederación väitti, että vuoden 1992
lopussa CEPSAn ja huoltamoyritysten välillä tehdyillä sopimuksilla, joiden otsikkona oli alun perin ”kiinteät ostosopimukset”
ja myöhemmin täydennysten seurauksena ”takuumyyntiä koskevat provisiosopimukset” ja/tai ”edustussopimukset” (jäljempänä kyseiset
sopimukset), on kilpailua rajoittavia vaikutuksia. Yhteisöjen tuomioistuimelle toimitetuista asiakirjoista käy ilmi, että
95 prosenttia CEPSAn verkostoon kuuluvista huoltoasemista on tehnyt tämäntyyppisen sopimuksen.
10     Confederaciónin tekemä kantelu hylättiin 7.11.1997 tehdyllä päätöksellä sillä perusteella, että kyseiset sopimukset eivät
olleet lain nro 16/1989 1 §:n 1 momentin vastaisia, koska kyseistä säännöstä ei voida soveltaa komissionsaajien, kauppaedustajien
tai välittäjien muiden yrittäjien kanssa tekemiin sopimuksiin. Tribunal de Defensa de la Competencia hylkäsi confederaciónin
tätä päätöstä koskevan muutoksenhaun 1.4.1998 tekemällään päätöksellä asiallisesti samankaltaisella perusteella.
11     Myös Audiencia Nacionalissa tehdyn valituksen tultua samoin hylätyksi 22.1.2002 confederación teki asiasta kassaatiovalituksen
Tribunal Supremoon. Yksi tämän valituksen tueksi esitetyistä perusteista koskee perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan
samoin kuin asetuksen N:o 1984/83, johon kuninkaan asetuksessa nro 157/1992 viitataan, rikkomista.
12     Tämän riita-asian yhteydessä Tribunal Supremo päätti lykätä ratkaisun antamista ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan
ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen N:o 1984/83 10−13 artiklaa tulkittava siten, että niiden soveltamisalaan kuuluvat myös moottori- ja lämmityspolttoaineiden
yksinmyyntisopimukset, joita kutsutaan komissio- tai edustussopimuksiksi ja joilla on seuraavat piirteet:
a)      Huoltamoyrittäjä sitoutuu myymään yksinomaan tavarantoimittajan moottori- ja lämmityspolttoaineita tämän vahvistamin vähittäismyyntihinnoin,
myyntiehdoin ja -keinoin sekä toimintatavoin.
b)      Huoltamoyrittäjä vastaa tuotteisiin liittyvästä riskistä siitä hetkestä lähtien, jolloin tavarantoimittaja toimittaa ne huoltamon
polttoainesäiliöihin.
c)      Vastaanottaessaan tuotteet huoltamoyrittäjä sitoutuu säilyttämään nämä tuotteet olosuhteissa, jotka ovat tarpeen niiden häviämisen
tai vahingoittumisen estämiseksi, ja se vastaa sekä tavarantoimittajaan että kolmansiin osapuoliin nähden kaikesta tuotteiden
häviämisestä, vahingoittumisesta tai sekoittumisesta sekä tästä mahdollisesti aiheutuvista vahingoista.
d)      Huoltamoyrittäjän on maksettava tavarantoimittajalle moottori- ja lämmityspolttoaineista yhdeksän päivän kuluessa siitä, kun
ne on toimitettu huoltamolle?”

Ennakkoratkaisukysymyksen arviointi

Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta vastata tähän kysymykseen ja kysymyksen tutkittavaksi ottaminen
13     CEPSA ja Euroopan yhteisöjen komissio väittävät molemmat, ettei esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen ole syytä vastata, mutta
ne esittävät tämän väitteensä tueksi eri perusteet.
14     CEPSA väittää, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa vastata esitettyyn kysymykseen, ensinnäkin siksi, että
pääasian riita koskee yksinomaan kansallista oikeutta. Sen mukaan kuninkaan asetuksen nro 157/1992 1 §:n 1 momentin b kohdassa
tehty viittaus asetuksen N:o 1984/83 säännöksiin ei ole todellinen viittaus yhteisön oikeuteen vaan siinä tyydytään saattamaan
kyseisen asetuksen 10–13 artiklan sisältö osaksi kansallista oikeutta. Kyseisillä yhteisön oikeuden säännöksillä ei näin ollen
ole merkitystä pääasian riidassa kuin Espanjan sisäisen oikeuden säännöksinä.
15     Toiseksi CEPSA väittää, että koska esillä olevassa asiassa ei ole kyseessä vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, perustamissopimuksen
85 artiklan 1 kohtaa ei voida soveltaa pääasian riitaan.
16     Aluksi on syytä muistuttaa, että EY 234 artiklan mukaisessa yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuimien välisessä
yhteistyössä on yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä
kunkin asian erityspiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen
tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta (ks. vastaavasti mm. asia C-415/93, Bosman, tuomio 15.12.1995,
Kok. 1995, s. I‑4921, 59 kohta; asia C-28/95, Leur-Bloem, tuomio 17.7.1997, Kok. 1997, s. I‑4161, 24 kohta ja asia C-306/99,
BIAO, tuomio 7.1.2003, Kok. 2003, s. I-1, 88 kohta).
17     Jos kansallisten tuomioistuinten esittämät kysymykset koskevat yhteisön oikeuden säännöksen tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuimen
on siis periaatteessa vastattava kysymyksiin, ellei ole ilmeistä, että ennakkoratkaisupyynnöllä pyritään todellisuudessa saamaan
yhteisöjen tuomioistuimelta ratkaisu näennäisen oikeudenkäyntiasian avulla taikka neuvoa-antava lausunto yleisluonteisista
tai hypoteettisista kysymyksistä tai että yhteisön oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa
käsiteltävänä olevan asian tosiseikkoihin tai kohteeseen taikka että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja
tai oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin
(ks. em. asia BIAO, tuomion 89 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
18     Näin ei ole laita pääasiassa.
19     Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin jo todennut, että sen enempää EY 234 artiklan sanamuodosta kuin tällä artiklalla toteutetun
menettelyn tarkoituksestakaan ei ilmene, että perustamissopimuksen laatijat olisivat tarkoittaneet, että yhteisöjen tuomioistuimella
ei ole toimivaltaa antaa yhteisön oikeuden säännöstä koskevaa ennakkoratkaisua siinä erityistapauksessa, että jäsenvaltion
kansallisessa oikeudessa viitataan kyseisen säännöksen sisältöön yksinomaisesti tämän valtion sisäiseen tilanteeseen sovellettavien
sääntöjen määrittelemiseksi (ks. em. asia Leur-Bloem, tuomion 25 kohta).
20     Kun kansallisen lainsäädännön mukaan yksinomaan valtion sisäisten tilanteiden ratkaisemisessa on noudatettava yhteisön oikeudessa
annettuja ratkaisuja, jotta, kuten pääasian kohteena olevassa asiassa, vältettäisiin mahdollinen kilpailun vääristyminen,
yhteisöllä nimittäin on selvä intressi sen osalta, että yhteisön oikeudesta omaksuttuja säännöksiä ja käsitteitä tulkitaan
yhdenmukaisesti, jotta vältettäisiin myöhemmät tulkintaerot, eikä tämä riipu siitä, missä olosuhteissa näitä säännöksiä ja
käsitteitä sovelletaan (ks. erityisesti em. asia Leur Bloem, tuomion 32 kohta ja asia C-3/04, Poseidon Chartering, tuomio
16.3.2000, Kok. 2000, s. I‑2505, 16 kohta).
21     Lisäksi toisin kuin CEPSA väittää, pääasian tosiseikat poikkeavat asiassa C‑346/93, Kleinwort Benson, 28.3.1995 annetun tuomion
(Kok. 1995, s. I-615) taustalla olleista seikoista. Tuossa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, ettei sillä ollut toimivaltaa
tulkita kansallista lainsäädäntöä, jossa ei viitattu suoraan ja ehdottomasti yhteisön oikeuteen, vaan jossa tyydyttiin ottamaan
tuomioistuimen toimivallasta ja tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehty yleissopimus (EYVL 1972,
L 299, s. 32) malliksi ja jossa toistettiin vain osittain yleissopimuksen sanamuoto. Kyseisen tuomion 18 kohdasta käy ilmi,
että kyseisessä laissa säädettiin nimenomaisesti asianomaisen sopimusvaltion viranomaisten mahdollisuudesta tehdä muutoksia,
joiden ”tarkoituksena on saada aikaan eroavuuksia” kyseisen lain säännösten ja yleissopimuksen vastaavien säännösten välillä.
Lisäksi samassa lainsäädännössä tehtiin nimenomainen erottelu yhteisön tilanteisiin sovellettavien säännösten ja sisäisiin
tilanteisiin sovellettavien säännösten välillä.
22     Esillä olevan ennakkoratkaisupyynnön osalta on todettava, että vaikka kuninkaan asetuksen nro 157/1992 1 §:n 1 momentin b
kohdassa vain viitataan nimenomaisesti asetukseen N:o 1984/83 sisäisiin tilanteisiin sovellettavien sääntöjen määrittelemiseksi,
on kuitenkin totta, että viitatessaan asetuksen N:o 1984/83 säännöksiin kansallinen lainsäätäjä on päättänyt soveltaa samanlaista
kohtelua sisäisiin tilanteisiin kuin yhteisön tilanteisiin. Tästä seuraa, että esillä olevan asian kaltaisessa tilanteessa,
jossa kansallisessa lainsäädännössä viitataan yhteisön oikeuden säädökseen, yhteisöjen tuomioistuimella on toimivalta tulkita
tätä säädöstä.
23     Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ei ole tarpeen arvioida CEPSAn väitteitä siitä, ettei kyseessä ole vaikutus jäsenvaltioiden
väliseen kauppaan.
24     Näin ollen on hylättävä CEPSAn väite, joka koskee yhteisöjen tuomioistuimen puuttuvaa toimivaltaa.
25     Komissio puolestaan esittää toteamatta muodollisesti, että ennakkoratkaisupyyntö olisi jätettävä tutkimatta, että pääasian
tosiseikkoja koskevaa asiayhteyttä ei ole riittävästi selostettu ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä,
ja lisäksi se esittää epäilyksensä ennakkoratkaisupyyntöön annettavan vastauksen hyödyllisyydestä, kun otetaan huomioon pääasian
tosiseikat ja erityisesti se, että mikäli Espanjan kilpailuviranomainen aloittaisi asian käsittelyn uudelleen, sen olisi todettava,
että nykyisin sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten
ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22.12.1999 annettua komission asetusta (EY) N:o 2790/1999 (EYVL L 336, s.
21), jolla on korvattu asetus N:o 1984/83.
26     Tämän osalta on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jotta yhteisön oikeutta voitaisiin tulkita siten, että
tulkinnasta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyötyä, sen on määriteltävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiseikat
ja oikeudelliset seikat tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat olettamukset, joihin nämä kysymykset perustuvat
(asia C-72/03, Carbonati Apuani, tuomio 9.9.2004, Kok. 2004, s.  I‑8027, 10 kohta ja asia C-134/03, Viacom Outdoor, tuomio
17.2.2005, Kok. 2005, s. I‑1167, 22 kohta).
27     Ennakkoratkaisupyynnöissä annetut tiedot eivät siis ole tarpeen ainoastaan sen vuoksi, että yhteisöjen tuomioistuin voi niiden
perusteella antaa asian ratkaisun kannalta hyödyllisiä vastauksia, vaan myös siksi, että jäsenvaltioiden hallituksilla ja
osapuolilla, joita asia koskee, on niiden perusteella mahdollisuus esittää huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön
23 artiklan mukaisesti (ks. vastaavasti mm. yhdistetyt asiat C-128/97 ja C-137/97, Testa ja Modesti, määräys 30.4.1998, Kok.
1998, s. I-2181, 6 kohta ja asia C-325/98, Anssens, määräys 11.5.1999, Kok. 1999, s. I-2969, 8 kohta).
28     Näin ollen kansallisen tuomioistuimen esittämä ennakkoratkaisukysymys on jätettävä tutkimatta, jos yhteisöjen tuomioistuimella
ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen
sille esitettyihin kysymyksiin (ks. vastaavasti mm. asia C‑379/98, PreussenElektra, tuomio 13.3.2001, Kok. 2001, s. I-2099,
39 kohta ja asia C-390/99, Canal Satélite Digital,  tuomio 22.1.2002, Kok. 2002, s. I‑607, 19 kohta).
29     Jotta voidaan varmistua siitä, että Tribunal Supremon esittämät tiedot täyttävät nämä vaatimukset, on tarkasteltava esitetyn
kysymyksen luonnetta ja laajuutta. Siltä osin kuin tosiasiallisen ja oikeudellisen asiayhteyden tarkkaa yksilöimistä on edellytettävä
erityisesti kilpailun alalla, jolle on luonteenomaista tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monimutkaisuus, on selvitettävä,
sisältyykö ennakkoratkaisupyyntöön tämän osalta riittävästi tietoja, jotta yhteisöjen tuomioistuin voi antaa hyödyllisen vastauksen
sille esitettyyn kysymykseen (ks. vastaavasti em. asia Viacom Outdoor, tuomion 23 kohta).
30     Tämän osalta on todettava, että ennakkoratkaisupyyntöön ei sisälly tiettyjä tietoja, joilla on merkitystä kysymykseen vastaamisen
kannalta. Vaikka esitetyn kysymyksen sanamuodon mukaan huoltamoyrittäjä vastaa tuotteisiin liittyvästä riskistä siitä hetkestä
lähtien, jolloin se ottaa ne vastaan tavarantoimittajalta, on kuitenkin totta, että ennakkoratkaisupyynnön perusteella ei
ole mahdollista selvittää sitä, vastaako tämä yrittäjä polttoaineiden jälleenmyyntisopimusten perusteella tietyistä konkreettisista
riskeistä, tai sitä, kuka omistaa polttoaineen sen jälkeen kun se on toimitettu kyseiselle huoltamoyrittäjälle, eikä sitä,
kuka vastaa kuljetuksesta aiheutuvista kustannuksista.
31     Näistä puutteista huolimatta ennakkoratkaisupyynnön perusteella on kuitenkin mahdollista määrittää esitetyn kysymyksen ulottuvuus,
mikä käy ilmi pääasian asianosaisten ja komission esittämien huomautusten sisällöstä. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuimella
on käytettävissään riittävästi tietoja voidakseen tulkita kyseisiä yhteisön sääntöjä ja voidakseen antaa hyödyllisen vastauksen
tähän kysymykseen.
32     Lisäksi kuten julkisasiamies korostaa ratkaisuehdotuksensa 30 kohdassa, ei ole ilmeistä, ettei vuonna 1997 tehdyn, asian käsittelyn
lopettamispäätöksen lainmukaisuutta ole arvioitava myös tuolloin voimassa olleen oikeuden eli erityisesti asetuksen N:o 1984/83
perusteella. Joka tapauksessa ratkaisun tekeminen kyseisen asetuksen sovellettavuudesta pääasian kohteena olevaan tosiasialliseen
tilanteeseen kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle. Näin ollen komission epäilykset esitetyn kysymyksen merkityksellisyydestä
eivät myöskään ole omiaan saattamaan kyseenalaiseksi kysymyksen tutkittavaksi ottamista.
33     Edellä esitetystä seuraa, että ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava.

Pääasia
34     Kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään kysymyksellään, kuuluvatko polttoaineiden yksinmyyntisopimukset, joilla on kuvatun
kaltaiset ominaisuudet, perustamissopimuksen 85 artiklan ja asetuksen N:o 1984/83 soveltamisalaan.
35     Aluksi on todettava, että kyseisessä asetuksessa vain säädetään ryhmäpoikkeuksesta, jonka nojalla tietyt yritysten välillä
tehtyjen sopimusten ryhmät vapautuvat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa säädetystä kilpailunrajoituskiellosta. Näin
ollen asetuksen N:o 1984/83 soveltamisalaan voivat kuulua vain tuossa määräyksessä tarkoitetut yritysten väliset sopimukset.
36     Näin ollen on aluksi selvitettävä, ovatko pääasian kohteena olevat sopimukset tällaisia yritysten välisiä sopimuksia, ja tämän
jälkeen, voidaanko niihin soveltaa asetuksessa N:o 1984/83 käyttöön otettua ryhmäpoikkeusta.
37     Tämän osalta on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti taloudellisen tuotanto- ja jakeluketjun eri vaiheissa
olevien toimijoiden väliset sopimukset, joita kutsutaan myös vertikaalisiksi sopimuksiksi, voivat olla perustamissopimuksen
85 artiklan 1 kohdan mukaisia sopimuksia ja kuulua tähän määräykseen sisältyvän kiellon soveltamisalaan (ks. vastaavasti yhdistetyt
asiat 56/64 ja 58/64, Consten ja Grundig v. komissio, tuomio 13.7.1966, Kok. 1966, s. 429, 491, Kok. Ep. I, s. 275 ja asia
C-266/93, Volkswagen ja VAG Leasing, tuomio 24.10.1995, Kok. 1995, s. I‑3477, 17 kohta).
38     CEPSAn ja huoltamoyrittäjien välisten sopimusten kaltaiset vertikaaliset sopimukset kuuluvat kuitenkin perustamissopimuksen
85 artiklan soveltamisalaan vain, jos huoltamoyrittäjän katsotaan olevan itsenäinen taloudellinen toimija ja jos kysymyksessä
on näin ollen kahden yrityksen välinen sopimus.
39     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön kilpailuoikeudessa yrityksen käsitteellä tarkoitetaan jokaista yksikköä, joka
harjoittaa taloudellista toimintaa, riippumatta yksikön oikeudellisesta muodosta tai rahoitustavasta (asia C-41/90, Höfner
ja Elser, tuomio 23.4.1991, Kok. 1991, s. I-1979, Kok. Ep. XI, s. I-147, 21 kohta ja asia C-205/03 P,  FENIN v. komissio,
tuomio 11.7.2006, Kok. 2006, 25 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
40     Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt myös, että käsitteellä yritys on tässä samassa asiayhteydessä katsottava tarkoitettavan
taloudellista kokonaisuutta kysymyksessä olevan sopimuksen kohteen kannalta, vaikkakin oikeudellisesti tämän taloudellisen
kokonaisuuden muodostaa useampi kuin yksi luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö (asia 170/83, Hydrotherm, tuomio 12.7.1984,
Kok. 1984, s. 2999, 11 kohta ).
41     Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on korostanut, että kilpailusääntöjä sovellettaessa eri oikeushenkilöllisyydestä johtuva muodollinen
ero kahden sopimuskumppanin välillä ei ole ratkaisevaa; merkityksellistä on niiden markkinakäyttäytymisen mahdollinen yhteneväisyys
(ks. vastaavasti asia 48/69, ICI v. komissio, tuomio 14.7.1972, Kok. 1972, s. 619, Kok. Ep. II, s. 25, 140 kohta).
42     Tietyissä olosuhteissa päämiehen ja välittäjän välisen suhteen ominaispiirteenä voi olla tällainen taloudellinen yhteneväisyys
(ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie ym. v. komissio,
tuomio 16.12.1975, Kok. 1975, s. 1663, 480 kohta).
43     Oikeuskäytännöstä käy kuitenkin ilmi, että välittäjän voidaan katsoa menettävän asemansa itsenäisinä taloudellisina toimijoina
vain silloin, kun niillä ei ole mitään päämiehen lukuun neuvotelluista tai tehdyistä sopimuksista aiheutuvaa riskiä ja kun
ne toimivat päämiehen yritykseen kiinteästi kuuluvina osina (ks. vastaavasti em. asia Volkswagen ja VAG Leasing, tuomion 19
kohta).
44     Näin ollen jos huoltamoyrittäjän kaltainen välittäjä, vaikka tällä onkin erillinen oikeushenkilöllisyys, ei ratkaise itsenäisesti
käyttäytymistään markkinoilla, koska se on täysin riippuvainen päämiehestään, esimerkiksi polttoaineen toimittajasta, sillä
perusteella, että viimeksi mainittu vastaa kyseiseen taloudelliseen toimintaan liittyvistä taloudellisista ja kaupallisista
riskeistä, perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa säädettyä kieltoa ei voida soveltaa kyseisen välittäjän ja päämiehen
välisiin suhteisiin.
45     Käänteisesti voidaan todeta, että jos päämiehen ja sen välittäjien välisissä sopimuksissa myönnetään tai jätetään viimeksi
mainituille tehtäviä, jotka muistuttavat taloudellisesti itsenäiselle taloudelliselle toimijalle kuuluvia tehtäviä, koska
niissä määrätään, että kyseiset välittäjät vastaavat myyntiin tai kolmansien osapuolten kanssa tehtyjen sopimusten täytäntöönpanoon
liittyvistä taloudellisista ja kaupallisista riskeistä, kyseisten välittäjien ei voida katsoa olevan päämiehen yritykseen
kiinteästi kuuluvia osia, siten, että näiden osapuolten välillä sovittu kilpailunrajoituslauseke voi olla perustamissopimuksen
85 artiklassa tarkoitettu yritysten välinen sopimus (ks. vastaavasti em. asia Suiker Unie ym. v. komissio, tuomion 541 ja
542 kohta).
46     Tästä seuraa, että ratkaisevana seikkana sen selvittämiseksi, onko huoltamoyrittäjä itsenäinen taloudellinen toimija, on päämiehen
kanssa tehty sopimus ja erityisesti tämän sopimuksen implisiittiset tai nimenomaiset lausekkeet, jotka koskevat tavaroiden
kolmansille osapuolille tapahtuvaan myyntiin liittyvien taloudellisten ja kaupallisten riskien jakautumista. Kuten komissio
toteaa perustellusti huomautuksissaan, riskinjakautumista on arvioitava tapauskohtaisesti ja ottamalla huomioon taloudellinen
todellisuus eikä niinkään kansalliseen oikeuteen perustuvaa sopimussuhteen oikeudellista luonnehdintaa.
47     Näissä olosuhteissa on arvioitava sellaisten sopimusten osalta, joilla on ennakkoratkaisupyynnön esittäneen kansallisen tuomioistuimen
kuvaamat ominaispiirteet, vastaavatko huoltamoyrittäjät polttoaineiden myyntiin kolmansille osapuolille liittyvistä tietyistä
taloudellisista ja kaupallisista riskeistä.
48     Kyseisten riskien jakautumista koskeva arviointi on tehtävä pääasiassa esillä olevien tosiasiallisten olosuhteiden valossa.
Kuten tämän tuomion 30 kohdassa on jo todettu, yhteisöjen tuomioistuimelle toimitetuista asiakirjoista ei käy täysin selville
se, miten riskien jakautuminen on toteutettu CEPSAn ja huoltamoyrittäjien välisissä sopimuksissa.
49     Tässä asiayhteydessä on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa arvioida pääasian tosiseikkoja
tai soveltaa tulkitsemiaan yhteisön säännöksiä kansallisiin toimenpiteisiin tai tilanteisiin, koska nämä kysymykset kuuluvat
kansallisen tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan (ks. erityisesti asia C-253/03, CLT-UFA, tuomio 23.2.2006, Kok. 2006,
s. I‑1831, 36 kohta ja asia C-451/03, Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, tuomio 30.3.2006, Kok. 2006, s. I‑2941, 69
kohta).
50     Jotta kansalliselle tuomioistuimelle kuitenkin voitaisiin antaa hyödyllinen vastaus, on täsmennettävä ne kriteerit, joiden
avulla voidaan arvioida huoltamoyrittäjien ja polttoaineen toimittajan välisten taloudellisten ja kaupallisten riskien tosiasiallista
jakautumista siten kuin se on toteutettu pääasian kohteena olevissa sopimuksissa, sen selvittämiseksi, voidaanko niihin soveltaa
perustamissopimuksen 85 artiklaa.
51     Tämän osalta kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon yhtäältä tavaroiden myyntiin liittyvät riskit, kuten polttoainevarastojen
rahoittaminen, ja toisaalta kyseisille markkinoille tyypillisiin investointeihin liittyvät riskit eli ne, jotka ovat tarpeen,
jotta huoltamoyrittäjä voi neuvotella tai tehdä sopimuksia kolmansien osapuolten kanssa.
52     Ensinnäkin tavaroiden myyntiin liittyvistä riskeistä on todettava, että on todennäköistä, että kyseinen huoltamoyrittäjä vastaa
näistä riskeistä, kun hänestä tulee tavaroiden omistaja ottaessaan tavarat vastaan tavarantoimittajalta, eli ennen niiden
myöhemmin tapahtuvaa myyntiä kolmansille osapuolille.
53     Samoin olisi katsottava, että huoltamoyrittäjä, joka vastaa suoraan tai välillisesti tavaroiden jälleenmyyntiin liittyvistä
kustannuksista, erityisesti kuljetuskustannuksista, vastaa tällä tavoin osasta tavaroiden myyntiin liittyvää riskiä.
54     Samoin se, että huoltamoyrittäjä pitää omalla kustannuksellaan varastoja, saattaa olla osoitus siitä, että sille on siirtynyt
tavaroiden myyntiin liittyvä riski.
55     Lisäksi kansallisen tuomioistuimen olisi selvitettävä, kuka vastaa tavaroille aiheutuneista mahdollisista vahingoista, kuten
niiden katoamisesta tai pilaantumisesta, sekä kolmansille osapuolille myydyistä tavaroista aiheutuneesta vahingosta. Mikäli
huoltamoyrittäjä on vastuussa näistä vahingoista siitä riippumatta, onko se noudattanut velvollisuutta säilyttää tavarat siten,
että voidaan välttyä kaikelta niihin kohdistuvalta katoamiselta ja pilaantumisilta, pitäisi katsoa, että riski on siirtynyt
huoltamoyrittäjälle.
56     Lisäksi tavaroihin liittyvän taloudellisen riskin jakautumista erityisesti polttoaineen maksun osalta tapauksessa, jossa yrittäjä
ei löydä ostajaa tai jossa luottokorttia käytettäessä maksu saadaan myöhemmin, on arvioitava polttoaineiden maksujärjestelmää
koskevien sääntöjen tai käytäntöjen perusteella.
57     Tämän osalta ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että huoltamoyrittäjän on maksettava CEPSAlle polttoaineiden myyntihintaa
vastaava määrä yhdeksän päivän kuluessa siitä, kun ne on toimitettu huoltamolle, ja että huoltamoyrittäjä saa CEPSAlta saman
ajan kuluessa myyntipalkkion, jonka määrä vastaa toimitetun polttoaineen määrää.
58     Näissä olosuhteissa on kansallisen tuomioistuimen asiana selvittää, riippuuko tavarantoimittajalle suoritettava, polttoaineiden
myyntihintaa vastaava määrä kyseisen ajan kuluessa todella myydyistä määristä, ja tavaroiden vaihtuvuuden osalta huoltoasemilla
on selvitettävä, onko tavarantoimittajan toimittamat polttoaineet myyty kaikissa tapauksissa loppuun yhdeksän päivän kuluessa.
Mikäli näin on, pitäisi tämän perusteella todeta, että tavaroiden toimittaja vastaa kaupallisesta riskistä.
59     Markkinoille tyypillisiin erityisiin investointeihin liittyvän riskin osalta on todettava, että jos huoltamoyrittäjä toteuttaa
tavaroiden myyntiin liittyvät erityiset investoinnit, kuten hankkii tilat tai laitteet, esimerkiksi polttoainesäiliöt, tai
sitoutuu investoimaan myynninedistämiskampanjoihin, tämä riski on siirtynyt huoltamoyrittäjälle.
60     Edellä esitetystä seuraa, että sen selvittämiseksi, voidaanko perustamissopimuksen 85 artiklaa soveltaa, on tutkittava taloudellisten
ja kaupallisten riskien jakautumista huoltamoyrittäjän ja polttoaineiden toimittajan välillä sen perusteella, kuka omistaa
tavarat, kuka vastaa niiden jälleenmyyntiin liittyvistä kuluista ja ylläpidosta, kenellä on vastuu tavaroille mahdollisesti
aiheutuvista vahingoista tai niistä kolmansille osapuolille aiheutuvista vahingoista ja kuka toteuttaa kyseisten tavaroiden
myyntiin liittyvät erityiset investoinnit.
61     Kuten komissio on kuitenkin perustellusti todennut, se, että välittäjä vastaa vain vähäisestä osasta riskejä, ei ole omiaan
saamaan aikaan sitä, että perustamissopimuksen 85 artiklaa voitaisiin soveltaa.
62     On kuitenkin täsmennettävä, että tällaisessa tapauksessa ainoastaan ne velvoitteet, jotka on asetettu välittäjälle myytäessä
tavaroita kolmansille osapuolille päämiehen lukuun, eivät kuulu tämän artiklan soveltamisalaan. Kuten komissio on todennut,
edustussopimukseen voi sisältyä määräyksiä, jotka koskevat edustajan ja päämiehen välistä suhdetta ja joihin sovelletaan kyseistä
artiklaa, kuten yksinmyynti- ja kilpailukieltolausekkeita. Tämän osalta on todettava, että tällaisten suhteiden osalta edustajat
ovat pääsääntöisesti itsenäisiä taloudellisia toimijoita ja että kyseiset lausekkeet ovat luonteeltaan sellaisia, että niillä
rikotaan kilpailusääntöjä siltä osin kuin niiden avulla suljetaan kyseiset markkinat.
63     Siinä tapauksessa, että huoltamoyrittäjien vastattavina olevien riskien tutkinnan perusteella katsottaisiin, että näille yrittäjille
tavaroiden kolmansille osapuolille tapahtuvan myynnin osalta asetetut velvoitteet eivät ole perustamissopimuksen 85 artiklassa
tarkoitettuja yritysten välisiä sopimuksia, kyseisille huoltamoyrittäjille asetettu velvoite myydä polttoainetta määrättyyn
hintaan ei kuulu tämän määräyksen soveltamisalaan vaan liittyy näin ollen CEPSAn valtaan rajata edustajiensa toimintakenttää.
Sitä vastoin, jos kansallinen tuomioistuin katsoisi, että kolmansille osapuolille tapahtuvan myynnin osalta kyseessä on perustamissopimuksen
85 artiklassa tarkoitettu yritysten välinen sopimus, olisi selvitettävä, voidaanko kyseiseen velvoitteeseen soveltaa asetuksen
N:o 1984/83 10–13 artiklassa säädettyä ryhmäpoikkeusta.
64     Tämän osalta on todettava, että asetuksen N:o 1984/83 11 artiklassa luetellaan velvoitteet, joita jälleenmyyjälle voidaan
asettaa yksinmyyntilausekkeen lisäksi, eikä näihin velvoitteisiin kuulu vähittäismyyntihinnan määrääminen. Näin ollen CEPSAn
vahvistamalla hinnalla rajoitetaan kilpailua, eikä siihen sovelleta kyseisen asetuksen 10 artiklassa tarkoitettua poikkeusta.
65     Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ennakkoratkaisupyyntöön on vastattava, että perustamissopimuksen 85 artiklaa voidaan
soveltaa pääasian kohteena olevan kaltaiseen, tavarantoimittajan ja huoltamoyrittäjän väliseen moottori- ja lämmityspolttoaineiden
yksinmyyntisopimukseen, jos kyseinen huoltamoyrittäjä vastaa vähäistä merkittävämmässä määrin yhdestä tai useammasta polttoaineiden
myyntiin kolmansille osapuolille liittyvästä taloudellisesta ja kaupallisesta riskistä.
66     Asetuksen N:o 1984/83 10–13 artiklaa on tulkittava siten, että tätä asetusta ei sovelleta tällaiseen sopimukseen siltä osin
kuin tässä sopimuksessa määrätään huoltamoyrittäjän velvollisuudesta noudattaa tavarantoimittajan vahvistamaa vähittäismyyntihintaa.

Oikeudenkäyntikulut
67     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklaa (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen 85 artikla, josta on puolestaan tullut EY
81 artikla) voidaan soveltaa pääasian kohteena olevan kaltaiseen, tavarantoimittajan ja huoltamoyrittäjän väliseen moottori-
ja lämmityspolttoaineiden yksinmyyntisopimukseen, jos kyseinen huoltamoyrittäjä vastaa vähäistä merkittävämmässä määrin yhdestä
tai useammasta polttoaineiden myyntiin kolmansille osapuolille liittyvästä taloudellisesta ja kaupallisesta riskistä.
2)
Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin 22.6.1983 annetun komission asetuksen
(ETY) N:o 1984/83 10–13 artiklaa on tulkittava siten, että tätä asetusta ei sovelleta tällaiseen sopimukseen siltä osin kuin
tässä sopimuksessa määrätään huoltamoyrittäjän velvollisuudesta noudattaa tavarantoimittajan vahvistamaa vähittäismyyntihintaa.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: espanja.