CELEX: 62001CJ0468
Muutoksenhaku
Yhteisön tavaramerkki
Asetuksen (EY) N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta
Pyykin- ja astianpesukoneissa käytettävien pesuainetablettien kolmiulotteinen muoto
Rekisteröinnin ehdoton hylkäysperuste
Erottamiskyky

Procter & Gamble Company (jäljempänä Procter & Gamble) on yhteisöjen tuomioistuimeen 6.12.2001 toimittamillaan viidellä valituksella
hakenut EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑117/00,
Procter & Gamble vastaan SMHV (Kok. 2001, s. II‑2723; jäljempänä asia T‑117/00) (valkoinen ja vaaleanvihreä neliönmuotoinen
tabletti), asiassa T‑118/00, Procter & Gamble vastaan SMHV, (Kok. 2001, s. II‑2731; jäljempänä asia T‑118/00) (neliönmuotoinen
tabletti, jossa on vihreäpilkkuinen valkoinen kerros ja vaaleanvihreä kerros), asiassa T‑119/00, Procter & Gamble vastaan
SMHV (Kok. 2001, s. II‑2761; jäljempänä asia T‑119/00) (valkoinen neliönmuotoinen tabletti, jossa on keltaisia ja sinisiä
pilkkuja), asiassa T‑120/00, Procter & Gamble vastaan SMHV (Kok. 2001, s. II‑2769; jäljempänä asia T‑120/00) (valkoinen neliönmuotoinen
tabletti, jossa on sinisiä pilkkuja) ja asiassa T‑121/00, Procter & Gamble vastaan SMHV (Kok. 2001, s. II‑2777; jäljempänä
asia T‑121/00) (valkoinen neliönmuotoinen tabletti, jossa on vihreitä ja sinisiä pilkkuja), 19.9.2001 antamiin tuomioihin,
joilla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kumoamiskanteet, jotka ensin mainittu oli nostanut sisämarkkinoiden harmonisointiviraston
(tavaramerkit ja mallit) (jäljempänä SMHV) kolmannen valituslautakunnan 29.2. ja 3. sekä 8.3.2000 tekemistä päätöksistä (asiat
R‑509/1999‑1, R‑516/1999‑1, R‑519/1999‑1, R‑520/1999‑1 ja R‑529/1999‑1), joilla hylättiin Procter & Gamblen kanteet siitä,
ettei pyykinpesukoneissa ja astianpesukoneissa käytettävien pesuainetablettien kolmiulotteista muotoa suostuttu rekisteröimään
yhteisön tavaramerkkinä (jäljempänä riidanalaiset päätökset).
Asiat C‑468/01 P–C‑472/01 P yhdistettiin yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 20.3.2003 antamalla määräyksellä suullista
käsittelyä ja tuomion antamista varten.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1) 4 artiklassa
säädetään seuraavaa:
”Yhteisön tavaramerkkinä voi olla mikä tahansa merkki, joka voidaan esittää graafisesti, erityisesti sanat, henkilönnimet
mukaan lukien, kuviot, kirjaimet, numerot taikka tavaroiden tai niiden päällyksen muoto, jos sellaisella merkillä voidaan
erottaa yrityksen tavarat tai palvelut muiden yritysten tavaroista tai palveluista.”
Saman asetuksen 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.
Seuraavia merkkejä ei rekisteröidä:
a)
merkit, jotka eivät ole 4 artiklan mukaisia;
b)
tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky;
c)
tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää
osoittamaan tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden
valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia.
– –
3.
Edellä 1 kohdan b, c ja d alakohtaa ei sovelleta, jos tavaramerkki on käytössä tullut erottamiskykyiseksi niiden tavaroiden
tai palvelujen osalta, joille rekisteröintiä haetaan.”
Asian tausta
Procter & Gamble teki 13.10.1998 SMHV:lle hakemuksen, jossa se pyysi tätä rekisteröimään yhteisön tavaramerkkeinä seuraavan
neliönmuotoisten, reunoistaan ja kulmistaan hieman pyöristettyjen pesuainetablettien kolmiulotteisen muodon:
–
tabletti, jossa on kaksi kerrosta, joista toinen on valkoinen ja toinen vaaleanvihreä (asia C‑468/01 P)
–
tabletti, jossa on kaksi kerrosta, joista toinen on valkoinen ja sisältää vihreitä pilkkuja, ja toinen vaaleanvihreä (asia
C‑469/01 P)
–
väriltään valkoinen, keltaisia ja sinisiä pilkkuja sisältävä tabletti (asia C‑470/01 P)
–
väriltään valkoinen, sinisiä pilkkuja sisältävä tabletti (asia C‑471/01 P) ja
–
väriltään valkoinen, vihreitä ja sinisiä pilkkuja sisältävä tabletti (asia C‑472/01 P).
Tavarat, joita varten rekisteröintiä on haettu, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien
rekisteröimistä varten koskevaan, 15 päivänä kesäkuuta 1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkaan 3,
sellaisena kuin tämä sopimus on tarkistettuna ja muutettuna, ja merkin kuvauksen mukaan näitä tavaroita ovat ”pesuaineet ja
valkaisutuotteet ja muut vaatteiden pesussa käytettävät aineet; puhdistus-, kiillotus-, tahranpoisto- ja hiontavalmisteet;
astioiden pesu-, puhdistus- ja hoitovalmisteet; saippuat”.
SMHV:n tutkija hylkäsi 17.6.1999 tekemillään päätöksillä hakemukset siitä syystä, että rekisteröitäviksi haetuilta tavaramerkeiltä
puuttuu erottamiskyky eikä niitä tästä syystä voida rekisteröidä asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla.
SMHV:n kolmas valituslautakunta vahvisti riidanalaisilla päätöksillä tutkijan päätökset katsoen, että kultakin rekisteröitäväksi
haetulta tavaramerkiltä puuttuu tässä samassa säännöksessä tarkoitettu erottamiskyky.
Valituslautakunta on ensinnäkin todennut, että asetuksen N:o 40/94  4 artiklan mukaan tavaran muoto voidaan rekisteröidä yhteisön
tavaramerkiksi, jos se on ominaispiirteiltään siinä määrin epätavallinen ja omaperäinen, että asianomaiset kuluttajat tunnistavat
tavaran jo sen ulkomuodon perusteella tietyn yrityksen tavaraksi. Koska tablettimuotoisilla pyykin- ja astianpesuaineilla
on tiettyjä etuja, valituslautakunta on korostanut sitä, että Procter & Gamblen kilpailijoiden on myös saatava vapaasti valmistaa
näitä tabletteja ja käyttää yksinkertaisia geometrisia muotoja. Valituslautakunnan mukaan geometriset perusmuodot (neliönmuotoinen,
pyöreä, kolmikulmainen tai suorakulmainen) ovat ilmeisimpiä tällaisten tablettien muotoja, eikä siinä, että kiinteät pesuaineet
muotoillaan valmistusprosessissa neliönmuotoisiksi tableteiksi, ole mitään omaperäistä tai mielikuvituksellista elementtiä.
Lopuksi se on katsonut, etteivät kyseisten merkkien värit anna niille erottamiskykyä.
Oikeudenkäynti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalaiset tuomiot
Procter & Gamble nosti 3.5.2000 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon jättämillään kannekirjelmillä viisi kannetta,
joissa se vaati riidanalaisten päätösten kumoamista.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa T‑118/00 antamassaan tuomiossa, että SMHV oli perustellusti katsonut,
että rekisteröitäväksi haetulta kolmiulotteiselta tavaramerkiltä puuttuu asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa
tarkoitettu erottamiskyky, ja että näin oli seuraavista syistä:
”52
Asetuksen N:o 40/944 artiklasta ilmenee, että sellaisia merkkejä, joista yhteisön tavaramerkki voi muodostua, ovat muiden
ohella tavaran muoto ja värit. Se, että tietyntyyppiset merkit yleisesti ottaen voivat olla tavaramerkkeinä, ei merkitse kuitenkaan
sitä, että tällaiset merkit olisivat välttämättä erottamiskykyisiä suhteessa tiettyyn tavaraan tai palveluun asetuksen N:o 40/94  7 artiklan
1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan ’tavaramerkkejä, joilta puuttuu erottamiskyky’, ei rekisteröidä.
Erottamiskykyiseksi on katsottava sellainen tavaramerkki, jonka perusteella ne tavarat tai palvelut, joita varten rekisteröintiä
on haettu, voidaan erottaa alkuperänsä osalta muiden tavaroista tai palveluista. Tältä osin ei ole tarpeen, että tavaramerkistä
olisi saatava täsmälliset tiedot siitä, kuka on tavaran valmistaja tai palvelujen tarjoaja. Riittävää on, että tavaramerkillä
varustetut tavarat tai palvelut voidaan asianomaisessa kohderyhmässä erottaa tavaramerkin perusteella niistä tavaroista tai
palveluista, joiden kaupallinen alkuperä on eri, ja että tavaramerkin perusteella voidaan päätellä, että kaikki ne tavarat
tai palvelut, joissa sitä käytetään, on tuotettu tai saatetaan markkinoille taikka toimitetaan näiden tavaroiden tai palvelujen
laadusta vastaavan tavaramerkin haltijan valvonnassa (ks. vastaavasti asia C‑39/97, Canon, tuomio 29.9.1998, Kok. 1998, s. I‑5507,
28 kohta).
Asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdasta ilmenee, että jo vähäinenkin erottamiskyky riittää siihen, että tässä
artiklassa määritelty hylkäysperuste ei ole sovellettavissa. On siis tutkittava – osana a priori tutkintaa ja ottamatta huomioon
asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua merkin tosiasiallista käyttöä – käykö asiassa ilmi, että asianomaiset
tavarat voidaan kohderyhmässään erottaa kyseisen tavaramerkin perusteella toisista tavaroista, joilla on eri kaupallinen alkuperä,
kun tässä kohderyhmässä tehdään ostotilanteessa valinta näiden tavaroiden välillä.
Asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ei tehdä eroa eri tavaramerkkityyppien välillä. Arvioitaessa itse tavaran
muodosta koostuvien kolmiulotteisten tavaramerkkien erottamiskykyä sovelletaan siis niitä samoja arviointiperusteita, joita
sovelletaan myös muihin tavaramerkkityyppeihin.
Näitä arviointiperusteita sovellettaessa on kuitenkin otettava huomioon se, että itse tavaran muodosta ja väreistä koostuvia
kolmiulotteisia tavaramerkkejä ei välttämättä ymmärretä kohderyhmässä samalla tavoin kuin sanamerkkejä, kuviomerkkejä tai
sellaisia kolmiulotteisia tavaramerkkejä, jotka eivät esitä tavaran muotoa. Yleisön keskuudessa on totuttu pitämään tällaisia
viimeksi mainittuja tavaramerkkejä välittömästi merkkeinä, jotka yksilöivät tuotteen, mutta sama ei välttämättä koske merkkiä,
joka esittää itse tavaran ulkoasua.
On syytä huomata, että tavarat, joita varten nyt kyseessä oleva tavaramerkki on haluttu rekisteröidä, ovat laajalti levinneitä
kulutushyödykkeitä. Näiden tavaroiden osalta kohderyhmä muodostuu siis kaikista kuluttajista. Kyseisen tavaramerkin erottamiskykyä
on siis arvioitava ottamalla huomioon tavanomaisesti valistuneen sekä kohtuullisen tarkkaavaisen ja huolellisen keskivertokuluttajan
oletetut odotukset (ks. vastaavasti asia C‑210/96, Gut Springenheide ja Tusky, tuomio 16.7.1998, Kok. 1998, s. I‑4657, 30–32 kohta).
Siihen, millä tavoin tavaramerkki ymmärretään kohderyhmässä, vaikuttaa keskivertokuluttajan tarkkaavaisuusaste, joka voi vaihdella
kyseisten tavaroiden tai palvelujen tyypin mukaan (ks. asia C‑342/97, Lloyd Schuhfabrik Meyer, tuomio 22.6.1999, Kok. 1999,
s. I‑3819, 26 kohta). Tältä osin on syytä todeta, että kuluttajille suunnattujen päivittäistavaroiden osalta keskivertokuluttajan
tarkkaavaisuusaste ei ole korkea, kun kyse on pyykin- tai astianpesuainetablettien muodosta tai väreistä.
Arvioitaessa, ymmärretäänkö kohderyhmässä kyseisen tabletin muodon ja värien yhdistelmän ilmaisevan tavaran alkuperää, on
tarkasteltava tästä yhdistelmästä saatavaa kokonaisvaikutelmaa (ks. vastaavasti asia C‑251/95, SABEL, tuomio 11.11.1997, Kok.
1997, s. I‑6191, 23 kohta), mikä ei estä sitä, että tavaramerkin ulkoasun eri piirteitä tarkastellaan peräkkäin.
Kolmiulotteinen muoto, jolle rekisteröintiä on haettu, eli neliönmuotoinen tabletti on yksi geometrisista perusmuodoista ja
yksi pyykin- tai astianpesuaineiden ilmeisistä muodoista. Se, että tabletin kulmia on hieman pyöristetty, johtuu käytännön
syistä, eikä keskivertokuluttaja pidä tätä seikkaa kyseisen muodon erityispiirteenä, joka voisi erottaa tämän tabletin muista
pyykin- tai astianpesuainetableteista.
Siitä, että tabletissa on kaksi kerrosta eli valkoinen ja vihreä kerros ja että valkoisessa osassa on vihreitä pilkkuja, on
todettava, että asianomaisessa kohderyhmässä on totuttu siihen, että pesuaineessa on eri värejä. – – Värilliset rakeet viittaavat
siis tiettyihin tavaran ominaisuuksiin, vaikka niiden ei voidakaan katsoa kuvailevan tavaran ominaisuuksia asetuksen N:o 40/94  7 artiklan
1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Siitä, ettei tässä viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitettu hylkäysperuste
ole sovellettavissa, ei kuitenkaan voida päätellä, että kyseinen tavaramerkki olisi väriensä vuoksi välttämättä erottamiskykyinen.
Erottamiskyky puuttuu, kun – kuten tässä asiassa – kohderyhmässä värien ymmärretään viittaavan tiettyihin tavaran ominaisuuksiin
eikä siis tavaran alkuperään. Se, että kuluttajat voivat silti tottua tunnistamaan tavaran sen värien perusteella, ei yksinään
riitä perusteeksi sille päätelmälle, että asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyä hylkäysperustetta
ei olisi sovellettava. Tällainen kehitys, joka koskee merkin ymmärtämistä yleisön keskuudessa, voidaan – jos siitä on saatu
riittävä selvitys – ottaa huomioon ainoastaan tarkasteltaessa asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 3 kohdan soveltamisedellytysten
täyttymistä.
– –
Seuraavaksi on todettava, että se valituslautakunnan päätelmä, jonka mukaan värillinen kerros ja pilkut eivät ole riittäviä
siltä kannalta, että tabletti niiden perusteella miellettäisiin tavaran alkuperän ilmaukseksi, on perusteltu. Kun nimittäin
eri aineita yhdistetään valmistettaessa pyykin- tai astianpesuainetabletteja, pilkkujen tai kerroksen lisääminen tablettiin
on yksi kaikkein ilmeisimmistä ratkaisuista.
Vihreän värin osalta on syytä todeta, että perusvärien eli esimerkiksi sinisen tai vihreän käyttäminen on yleistä ja jopa
tyypillistä pesuaineiden osalta. Muiden perusvärien eli esimerkiksi punaisen tai keltaisen käyttämistä on pidettävä näiden
tavaroiden tyypillisen ulkoasun ilmeisenä muunnelmana. Sama koskee näiden värien eri värisävyjä. Tästä syystä se kantajan
väite, jonka mukaan haettu merkki on erottamiskykyinen siksi, että yksi tabletin kerroksista on vaaleanvihreä, on hylättävä.
Tästä seuraa, että rekisteröintihakemuksessa tarkoitettu kolmiulotteinen tavaramerkki muodostuu sellaisten ulkoasun piirteiden
yhdistelmästä, jotka ovat ilmeisiä ja tyypillisiä kyseisen tavaran osalta.
On syytä lisätä, että näitä tavaran ulkoasun piirteitä voidaan yhdistellä eri tavoin muuttamalla geometrisia perusmuotoja
ja lisäämällä tavaran perusväriin toinen perusväri niin, että tätä väriä käytetään tabletin kerroksessa tai pilkuissa. Tästä
aiheutuvat erot eri tablettien ulkomuodossa eivät ole riittäviä siinä mielessä, että ne voisivat toimia tablettien osalta
tavaran alkuperän ilmauksena, kun kyse on – kuten nyt esillä olevassa asiassa – tavaran perusmuotojen ilmeisistä muunnelmista.
Siitä kokonaisvaikutelmasta, joka saadaan kyseisen tabletin muodosta ja väreistä, on todettava, että kyseisen merkin perusteella
ei voida kohderyhmässään erottaa asianomaisia tavaroita toisista tavaroista, joilla on eri kaupallinen alkuperä, kun tässä
kohderyhmässä tehdään ostotilanteessa valinta näiden tavaroiden välillä.
Lisäksi siihen päätelmään, ettei rekisteröintihakemuksessa tarkoitettu tavaramerkki kykene ilmaisemaan tavaran alkuperää a
priori ja riippumatta asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta käytöstään, ei vaikuta se, kuinka suuri määrä
vastaavia tabletteja on jo markkinoilla. Näin ollen tässä asiassa ei ole tarpeen ratkaista sitä kysymystä, onko tavaramerkin
erottamiskyvyn arvioimisen kannalta ratkaisevana ajankohtana pidettävä rekisteröintihakemuksen jättämisajankohtaa vai rekisteröintiajankohtaa.
– –
Niistä kantajan väitteistä, jotka koskevat sitä, että valituslautakunta on ottanut huomioon kyseisen tabletin muotoon ja väreihin
liittyvän vapaana pitämisen tarpeen, on todettava, että asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b–e alakohdassa säädetyt
ehdottomat hylkäysperusteet pohjautuvat yhteisön lainsäätäjän pyrkimykseen välttää tilanteet, joissa elinkeinonharjoittajalle
myönnetään yksinoikeuksia, jotka voivat rajoittaa kilpailua kyseisten tavaroiden tai palveluiden markkinoilla (ks. merkin
kuvailevuutta koskevan hylkäysperusteen osalta yhdistetyt asiat C‑108/97 ja C‑109/97, Windsurfing Chiemsee, tuomio 4.5.1999,
Kok. 1999, s. I‑2779, 25 kohta). Se, että tavaran ulkoasusta itsestään muodostuvan kolmiulotteisen tavaramerkin rekisteröintiä
hakeneen yrityksen kilpailijoilla voi olla intressi saada vapaasti valita omien tuotteidensa muoto ja värit, ei kuitenkaan
sinänsä ole peruste tällaisen hakemuksen hylkäämiselle eikä myöskään yksinään riittävä kriteeri kyseisen tavaramerkin erottamiskyvyn
arvioimiseksi. Kun asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa suljetaan pois erottamiskyvyttömien merkkien rekisteröinti,
tässä säännöksessä turvataan se, että tavaran ulkoasun eri muunnelmat ovat kaikkien käytettävissä, ainoastaan siinä määrin
kuin rekisteröintihakemuksessa tarkoitettu tavaran ulkoasu ei kykene – a priori ja riippumatta asetuksen N:o 40/94  7 artiklan
3 kohdassa tarkoitetusta käytöstään – täyttämään tavaramerkin tehtävää eli sitä, että asianomaisessa kohderyhmässä voidaan
tavaramerkin perusteella erottaa kyseinen tavara sellaisista tavaroista, joiden kaupallinen alkuperä on eri.
On syytä todeta, että vaikka valituslautakunta on riidanalaisessa päätöksessään käsitellyt huomattavan laajasti niitä näkökohtia,
jotka liittyvät intressiin välttää tavaran monopolisointi tavaramerkkioikeuden kautta, tästä ei kuitenkaan seuraa, että valituslautakunta
olisi soveltanut virheellisesti niitä kriteerejä, jotka koskevat tavaramerkin erottamiskyvyn arvioimista. Valituslautakunta
toteaa nimittäin riidanalaisen päätöksen 11 kohdassa, että tavaran muoto voidaan rekisteröidä yhteisön tavaramerkiksi, ’jos
se on ominaispiirteiltään siinä määrin epätavallinen ja omaperäinen, että asianomaiset kuluttajat tunnistavat tavaran jo sen
ulkomuodon perusteella tietyn yrityksen tuotteeksi’. Valituslautakunta on siis asiallisesti tarkasteltuna soveltanut kriteeriä,
joka on sopusoinnussa edellä mainittujen periaatteiden kanssa.”
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätyi neljässä muussa valituksenalaisessa tuomiossa samaan lopputulokseen. Asiassa
T‑117/00 annetun tuomion 51–73 kohta ovat pääasiallisesti samansisältöiset kuin edellisessä kohdassa siteeratut, asiassa T‑188/00
annetun tuomion 52–74 kohta. Asioissa T‑119/00–T‑121/00 annettujen tuomioiden 51–71 kohta ovat nekin pääasiallisesti samansisältöisiä
kuin asiassa T‑118/00 annetun tuomion 52–61 ja 64–74 kohta.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisilla tuomioilla Procter & Gamblen riidanalaisista
päätöksistä nostamat kanteet.
Valitukset
Procter & Gamble vaatii valituksissaan valituksenalaisten tuomioiden kumoamista ja SMHV:n velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
SMHV vaatii, että valitukset hylätään ja että Procter & Gamble velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Procter & Gamble väittää valitustensa tueksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen asetuksen
N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkitessaan. Tämä ainoa valitusperuste jakautuu pääasiallisesti viiteen osaan,
jotka koskevat
–
rekisteröitäviksi haettujen tavaramerkkien erottamiskykyä
–
tarvetta tarkastella tavaramerkkiä yhtenä kokonaisuutena
–
keskivertokuluttajan tarkkaavaisuusasteen määrittelyä
–
ajankohtaa, jona kyseisten tavaramerkkien erottamiskykyä on arvioitava, ja
–
kyseisten tavaramerkkien käytön arviointiperustetta.
SMHV katsoo, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole tulkinnut asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdan
valituksenalaisissa tuomioissa oikeudellisesti virheellisesti.
Tavaramerkin erottamiskykyä koskeva valitusperusteen ensimmäinen osa
Asianosaisten lausumat
Valitusperusteen ensimmäisessä osassa Procter & Gamble väittää, että asian kannalta merkityksellistä ei ole ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen tavoin tutkia sitä, onko tavaran geometrinen muoto ilmeinen muoto, tai sitä, pitääkö keskivertokuluttaja pesuainetablettien
hieman pyöristettyjä kulmia tavaramerkiksi rekisteröitäväksi haetun muodon sellaisena omaperäisyytenä, joka voi erottaa sen
muista pyykin- tai astianpesuainetableteista. Oikea kysymys on se, kuuluivatko tablettien muoto, niiden hieman pyöristetyt
kulmat, käytetyt värit ja ne kuviot (pilkut tai kerrokset), joita ne muodostavat tabletteihin, jo asian kannalta merkityksellisenä
ajankohtana markkinoilla saatavilla olleiden tablettien tavanomaiseen ulkoasuun, ja jolleivät ne kuuluneet, oliko eroavuus
merkittävä siten, että se antoi tavaramerkeille erottamiskyvyn.
Procter & Gamble väittää erityisesti kyseisten pesuainetablettien värillisistä elementeistä, että vaikka ne yksittäin tarkasteltuina
eivät ilmaisekaan tablettien alkuperää, ne ovat kokonaisulkonäön osa ja lisäävät tavaramerkkien erottamiskykyä. Lisäksi ja
toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, perusvärien yhdistelmät ja niiden eri vivahteet voivat muodostaa
pätevän tavaramerkin pesuaineiden kaltaisten tuotteiden koko ryhmälle.
Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, ettei sitä, ettei rekisteröitäviksi haetuilla tavaramerkeillä
voida osoittaa tavaran alkuperää, voida asettaa kyseenalaiseksi markkinoilla jo olevien samankaltaisten pesuainetablettien
jokseenkin suurella lukumäärällä. Procter & Gamble väittää kuitenkin, että vaikka asian kannalta merkityksellisenä ajankohtana
markkinoilla ei ollutkaan samanlaisia pesuainetabletteja, kyseisten tablettien ulkoasut olivat selvästi erilaisia ja näin
erottamiskykyisiä.
SMHV katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut asianmukaisesti asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan
b alakohdassa asetettuja arviointiperusteita arvioidessaan tavaramerkin erottamiskykyä niin kohderyhmän kuin kyseisten tavaroidenkin
kannalta, sillä erottamiskykyä on arvioitava suhteessa tavaran omaperäisyyteen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myös
jokaista tavaramerkkiä tutkiessaan tarkastellut sitä kokonaisuutena ja ottanut huomioon, niin kuin pitääkin, sen kaikki osatekijät,
tehtävän ja sen, miten asianomaiset kuluttajat ne käsittävät. SMHV katsoo lisäksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
on perustellusti kieltäytynyt huomioimasta sitä, käyttivätkö Procter & Gamble tai sen kilpailijat rekisteröintihakemuksen
jättöajankohtana todellakin samanlaisia tai samankaltaisia pesu- tai astianpesukoneissa käytettäviä pesuainetabletteja.
Erottamiskyvystä SMHV väittää, että tavaramerkillä on tällainen ominaisuus, kun hakemuksessa tarkoitetut tavarat tai palvelut
voidaan sen avulla erotella toisistaan niiden kaupallisen alkuperän mukaan, eikä sen mukaan, mitä ominaisuuksia tai luonteenomaisia
piirteitä niillä on. Vain tällainen erottamiskyvyn tulkinta, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on omaksunut, on
yhteensopiva asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdan säännösten ja tavaramerkin määritelmän sekä tehtävän kanssa.
SMHV pitää nyt esillä olevassa asiassa erityisen tärkeänä sitä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamusta, jonka mukaan
itse tavaran muodosta ja väreistä koostuvia kolmiulotteisia tavaramerkkejä ei välttämättä ymmärretä kohderyhmässä samalla
tavoin kuin sanamerkkejä. Yleisöllä on tapana välittömästi pitää sanamerkkejä merkkeinä, jotka yksilöivät tavaran, mutta sama
ei välttämättä koske merkkiä, joka esittää itse tavaran ulkoasua.
SMHV:n mukaan keskivertokuluttaja ei yleensä välittömästi pidä tavaramerkkinä pelkkää muotoa, jos muut yleensä merkkeinä käytetyt
elementit – kuten kaiverretut sanat – puuttuvat, ainakaan, jollei tämä muoto ole omaperäinen. Tavaran muodolle erottamiskyvyn
antava omaperäisyys on siis tarpeen määrittää, ja se on määritettävä suhteessa tavaramerkeillä oleviin tehtäviin. Myönteisessä
määritelmässä voitaisiin sanoa, että muodon pitää olla riittävän mielikuvituksellinen, omaperäinen tai epätavanomainen. Kielteisessä
määritelmässä voitaisiin sanoa, että muodoilta ja/tai muotojen ja värien yhdistelmiltä, jotka ovat tavallisia, ilmeisiä tai
yleisiä, puuttuu erottamiskyky.
Jokaisessa valituksenalaisiin tuomioihin johtaneessa asiassa kyseisistä pesuainetableteista saa nyt esillä olevassa tapauksessa
sellaisen kokonaisvaikutelman, että erottamiskykyinen merkki puuttuu. Yhdelläkään näistä tableteista ei ole sellaisia erottavia
ominaispiirteitä, joiden avulla keskivertokuluttaja yhdistäisi sen mielessään tiettyyn valmistajaan, paitsi tilanteissa, joissa
sitä on intensiivisesti mainostettu ja/tai käytetty, toisin sanoen asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 3 kohdan nojalla.
Procter & Gamblen ehdottama testi, jossa ensin tarkistettaisiin se, minkälainen ulkoasu tavaralla tavallisesti on asian kannalta
merkityksellisillä markkinoilla, ja tämän jälkeen se, pitääkö kuluttaja rekisteröintihakemuksessa tarkoitetun tavaramerkin
muotoa huomattavan erilaisena, merkitsisi nimittäin sitä, että kolmiulotteinen merkki pitäisi rekisteröidä pelkästään sillä
edellytyksellä, että se eroaa kaikista muista muodoista, mikä on asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdan vastaista.
Tällainen testi nimittäin merkitsisi, että vaadittaisiin, että tavaramerkkien rekisteröinnissä täyttyisivät samat edellytykset
kuin kuvioiden tai mallien rekisteröinnissä. Vaikka SMHV myöntääkin, että yksi ja sama elementti voi olla teollisoikeuksia
koskevien eri suojajärjestelmien suojaama, sen mukaan on ensiarvoisen tärkeää, että jokaisessa suojajärjestelmässä sovelletaan
erikseen tämän järjestelmän tarjoamaa suojaa vastaavia määritelmiä ja edellytyksiä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 40/94  4 artiklan mukaan yhteisön tavaramerkkinä voi olla mikä tahansa merkki, joka voidaan esittää graafisesti,
jos sillä voidaan erottaa yrityksen tavarat tai palvelut muiden yritysten tavaroista tai palveluista.
Kyseisestä säännöksestä ilmenee, että sellaisia merkkejä, joista yhteisön tavaramerkki voi muodostua, ovat muiden ohella tavaran
muoto ja värit. Näin ollen merkki, joka muodostuu pyykin- ja astianpesukoneissa käytettävän pesuainetabletin kolmiulotteisesta
muodosta, voi, kun sitä tarkastellaan yhdessä kyseisen tabletin värien sijoittelun kanssa, lähtökohtaisesti muodostaa tavaramerkin
edellyttäen, että edellisessä kohdassa mainitut kaksi edellytystä täyttyvät.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asiassa T‑118/00 annetun tuomion 52 kohdassa ja asioissa T‑117/00 ja T‑119/00–T‑121/00
annettujen tuomioiden vastaavissa kohdissa perustellusti todennut, se, että jokin merkki yleisesti ottaen voi olla asetuksen
N:o 40/94  4 artiklassa tarkoitettuna tavaramerkkinä, ei merkitse sitä, että tämä merkki olisi välttämättä 7 artiklan 1 kohdan
b alakohdassa tarkoitetuin tavoin erottamiskykyinen suhteessa tiettyyn tavaraan tai palveluun.
Viimeksi mainitun säännöksen mukaan tavaramerkkejä, joilta puuttuu erottamiskyky, ei rekisteröidä.
Asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu tavaramerkin erottamiskyky merkitsee sitä, että tavaramerkki
pystyy yksilöimään rekisteröintihakemuksessa tarkoitetun tavaran tietyn yrityksen tavaraksi ja erottamaan näin tämän tavaran
muiden yritysten tavaroista (ks. jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun
ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 1) 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan, joka on samansisältöinen
kyseisen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa, osalta yhdistetyt asiat C‑53/01–C‑55/01, Linde ym. tuomio 8.4.2003, Kok.
2003, s. I‑3161, 40 kohta).
Erottamiskykyä on arvioitava yhtäältä suhteessa niihin tavaroihin tai palveluihin, joille sen rekisteröintiä on haettu, ja
toisaalta suhteessa siihen, miten kohdeyleisö, joka muodostuu näiden tavaroiden tai palvelujen tavanomaisesti valistuneista
sekä kohtuullisen tarkkaavaisista ja huolellisista keskivertokuluttajista, mieltää tavaramerkin (ks. em. asia Linde ym. tuomion
41 kohta ja asia C‑363/99, Koninklijke KPN Nederland, tuomio 12.2.2004, 34 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Valituksenalaisten tuomioiden perusteluista ilmenee tältä osin, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole tehnyt minkäänlaista
oikeudellista virhettä tulkitessaan asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimittäin yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti arvioinut
kyseisten merkkien erottamiskyvyn puuttumista yhtäältä suhteessa niihin tavaroihin tai palveluihin, joille niiden rekisteröintiä
on haettu, ja toisaalta suhteessa siihen, miten tässä tapauksessa kaikista kuluttajista koostuva kohdeyleisö ne mieltää.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myös perustellusti todennut, että itse tavaran muodosta muodostuvien kolmiulotteisten
tavaramerkkien erottamiskykyä koskevat arviointiperusteet eivät eroa muihin tavaramerkkiryhmiin sovellettavista arviointiperusteista.
Se on kuitenkin näitä arviointiperusteita soveltaessaan muistuttanut, että kohdeyleisö ei välttämättä miellä itse tavaran
muodosta ja väreistä muodostuvaa kolmiulotteista tavaramerkkiä samalla tavoin kuin sana- tai kuviomerkkiä, joka muodostuu
merkistä, joka ei liity sillä varustettujen tavaroiden ulkonäköön. Keskivertokuluttajat eivät nimittäin ole tottuneet olettamaan
tavaroiden tai niiden pakkauksen muodon perusteella graafisen tai sanallisen osatekijän puuttuessa, että tavaroilla on tietty
alkuperä, joten tällaisen kolmiulotteisen tavaramerkin erottamiskykyä voi olla vaikeampi osoittaa kuin sana- tai kuviomerkin
erottamiskykyä (ks. vastaavasti em. asia Linde ym., tuomion 48 kohta ja asia C‑218/01, Henkel, tuomio 12.2.2004, 52 kohta,
ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Mitä enemmän rekisteröitäväksi haettu muoto siis muistuttaa sitä muotoa, joka sille tavaralle, jolle tavaramerkin rekisteröintiä
haetaan, tullaan antamaan, sitä todennäköisempää on, että kyseiseltä muodolta puuttuu asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan
b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky. Vain sellaisella tavaramerkillä, joka poikkeaa merkittävästi yleisestä käytännöstä
tai toimialalla vallitsevasta tavasta ja joka tästä syystä täyttää keskeisen tehtävänsä alkuperän osoittajana, on kyseisessä
säännöksessä tarkoitettu erottamiskyky (ks. ensimmäisen direktiivin 89/104  3 artiklan 1 kohdan b alakohdan samansisältöisestä
säännöksestä em. asia Henkel, tuomion 49 kohta).
Tästä seuraa, että katsoessaan, että tavaramerkeiltä, joiden rekisteröintiä haetaan, puuttuu asetuksen N:o 40/94  7 artiklan
1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tehnyt oikeudellista virhettä
tähän säännökseen eikä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön nähden.
On todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittamaan arviointiperusteiden konkreettiseen soveltamiseen
nyt esillä olevissa asioissa sisältyy tosiseikkoja koskevia arviointeja. Ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
on toimivaltainen yhtäältä määrittämään tosiseikaston, lukuun ottamatta sellaisia tapauksia, joissa määritetyn tosiseikaston
paikkansapitämättömyys käy ilmi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimitetusta aineistosta, ja toisaalta arvioimaan
tätä tosiseikastoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä
tavalla, tosiseikaston arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sellaisenaan kuuluisi yhteisöjen tuomioistuimen
muutoksenhakuasteena harjoittaman valvonnan piiriin (ks. asia C‑104/00 P, DKV v. SMHV, tuomio 19.9.2002, Kok. 2002, s. I‑7561,
22 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemissä määrittelyissä ei ole mitään sellaista, joka antaisi olettaa, että sille
esitetty selvitys olisi otettu huomioon vääristyneellä tavalla.
Edellä esitetty huomioon ottaen tavaramerkin erottamiskykyä koskeva valitusperusteen ensimmäinen osa on perusteettomana hylättävä.
Valitusperusteen toinen osa, jonka mukaan tavaramerkkiä on tarkasteltava yhtenä kokonaisuutena
Asianosaisten lausumat
Procter & Gamble väittää valitusperusteen toisessa osassa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioidessaan, mielletäänkö
kohderyhmässä kyseisten pesuainetablettien muodon ja värien sijoittelun yhdistelmän ilmaisevan niiden alkuperää, todellisuudessa
jättänyt oikeuskäytännössä vaadituin tavoin analysoimatta, mikä on tästä yhdistelmästä saatava kokonaisvaikutelma. Se on tutkinut
yksityiskohtaisesti jokaisen erilaisen elementin, joista nämä tabletit muodostuvat, ja tehnyt päätelmänsä näiden elementtien
tutkinnasta, mutta se ei ole oikeasti analysoinut kyseisten erityisten yhdistelmien tuottamaa kokonaisvaikutelmaa.
SMHV kiistää valitusperusteen tämän osan todeten, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti tarkastellut
kyseisiä tavaramerkkejä yhtenä kokonaisuutena, vaikka se onkin, perustellusti, todennut, että tämä lähestymistapa ei tee mahdottomaksi
sitä, etteikö aluksi voitaisi analysoida niiden jokaista osatekijää erikseen. SMHV, joka itse tekee tällaisen analyysin, toteaa
lopuksi, että kustakin kyseisestä merkistä saatava kokonaisvaikutelma on se, että niiltä puuttuu erottamiskyky.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on useaan otteeseen todennut, keskivertokuluttaja käsittää yleensä tavaramerkin kokonaisuutena
eikä ryhdy tutkimaan merkin erilaisia yksityiskohtia (ks. asiat Sabel, tuomion 23 kohta ja Lloyd Schuhfabrik Meyer, tuomion
25 kohta). Arvioitaessa, onko tavaramerkki erottamiskykyinen vai ei, on otettava huomioon myös siitä syntyvä kokonaisvaikutelma
(ks. em. asiat Sabel, tuomion 23 kohta ja sanamerkistä DKV v. SMHV, tuomion 24 kohta).
Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että toimivaltainen viranomainen, joka tutkii, voiko kohdeyleisö mieltää haetulla tavaramerkillä
– nyt esillä olevassa asiassa pyykin- ja astianpesuainetabletin muodon ja värien sijoittelun yhdistelmän graafisella esittämisellä
– ilmaistavan alkuperää, ei voisi ensin toinen toisensa jälkeen tutkia kyseisessä merkissä käytettyjen eri elementtien ulkoasun.
Voi nimittäin olla hyödyllistä, että toimivaltainen viranomainen asian kokonaisvaltaisen arvioinnin aikana tutkii asianomaisen
tavaramerkin jokaisen osatekijän.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nyt esillä olevassa asiassa tutkinut ensin kyseiset osatekijät erikseen, ja tämän
jälkeen se on, kuten asiassa T‑118/00 annetun tuomion 59–67 kohdasta ja asioissa T‑117/00 ja T‑119/00–T‑121/00 annettujen
tuomioiden vastaavista kohdista ilmenee, arvioinut kyseisten pesuainetablettien muodosta ja värien asettelusta syntyvää kokonaisvaikutelmaa
tämän tuomion 44 kohdassa mieliin palautetussa oikeuskäytännössä vaadituin tavoin.
Tästä seuraa, ettei valituksenalaisista tuomioista ilmene mitään sellaista, jonka nojalla voitaisiin olettaa, ettei ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin olisi perustanut rekisteröitäviksi haettujen tavaramerkkien erottamiskykyä koskevaa arviointiaan
niistä syntyvään kokonaisvaikutelmaan.
Valitusperusteen toinen osa, jonka mukaan tavaramerkkiä on tarkasteltava yhtenä kokonaisuutena, on näin ollen siis hylättävä.
Keskivertokuluttajan tarkkaavaisuusasteen määrittämiseen liittyvä valitusperusteen kolmas osa
Asianosaisten lausumat
Procter & Gamble muistuttaa valitusperusteen kolmannessa osassa, että kyseisten tavaramerkkien rekisteröintihakemusten jättämisajankohtana
eivät astianpesuainetabletit eivätkä etenkään pyykinpesuainetabletit olleet päivittäistavaroita, ja että ne tuohon aikaan
kuuluivat kyseisten markkinoiden tuotevalikoiman yläpäähän. Tästä syystä Procter & Gamble väittää, että – toisin kuin ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin on todennut – sen tarkkaavaisuuden aste, jonka kyseisten tavaroiden keskivertokuluttaja kiinnitti
niiden ulkoasuun, oli korkea.
Procter & Gamble lisää kuitenkin, ettei se ymmärrä, miksei sen tarkkaavaisuuden aste, jonka keskivertokuluttaja kiinnittää
päivittäistavaroihin, voisi olla korkea. Sen mukaan näiden tavaroiden päivittäinen käyttö vetää koko ajan kuluttajan tarkkaavaisuutta
niiden ulkoasuun ja myötävaikuttaa siihen, että näihin tavaroihin kohdistuu korkea tarkkaavaisuusaste.
SMHV huomauttaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisissa tuomioissaan määritellyt kohdeyleisön tavanomaisesti
valistuneeksi sekä kohtuullisen tarkkaavaiseksi ja huolelliseksi keskivertokuluttajaksi, ja pitänyt kyseisiä tavaroita päivittäistavaroina.
Tässä suhteessa SMHV:n mukaan on tärkeää se, että pyykin- tai astianpesuainetabletit on tarkoitettu kenen tahansa kuluttajan
päivittäiseen käyttöön. Se seikka, että kyseiset tabletit ovat kalliimpia kuin jauheen muodossa tarjottavat pyykin- tai astianpesuaineet,
ja se seikka, että ne ovat uusia tavaroita markkinoilla, ei merkitse, että kyse olisi tuotevalikoiman yläpäässä olevista tuotteista,
joihin kuluttajat kiinnittävät suurta tarkkaavaisuutta.
Lisäksi SMHV pitää tärkeänä sitä, miten kyseisiä tabletteja myydään, mitkä ovat ne erot tai edut, joita niillä on suhteessa
muussa muodossa oleviin pyykin- tai astianpesuaineisiin, ja miten niitä tosiasiallisesti käytetään eri pesuvaiheissa. Kuluttajan
ei näiden tablettien käytön missään vaiheessa ole pakko tai häntä ei tällöin edes yllytetä enempää pohtimaan niiden muotoa
tai ulkonäköä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑118/00 annetun tuomion 58 kohdassa ja asioissa T‑117/00 ja T‑119/00–T‑121/00
annettujen tuomioiden vastaavissa kohdissa esittämä toteamus, jonka mukaan kuluttajille suunnattujen päivittäistavaroiden
osalta keskivertokuluttajan tarkkaavaisuusaste ei ole korkea, kun kyse on pyykin- tai astianpesuainetablettien muodosta tai
väreistä, on tosiseikkoja koskeva toteamus, joka, kuten tämän tuomion 39 kohdassa todetaan, ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen
muutoksenhakuasteena harjoittaman valvonnan piiriin, koska sillä ei nyt esillä olevassa asiassa vääristellä ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettuja tosiseikkoja.
Keskivertokuluttajan tarkkaavaisuusasteen määrittämiseen liittyvä valitusperusteen kolmas osa on näin ollen sekin hylättävä.
Valitusperusteen neljäs osa, joka koskee sitä ajankohtaa, jonka suhteen tavaramerkin erottamiskykyä on arvioitava
Asianosaisten lausumat
Procter & Gamble väittää valitusperusteen neljännessä osassa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti
jättänyt ratkaisematta, minkä ajankohdan suhteen rekisteröitäviksi haettujen tavaramerkkien erottamiskykyä on arvioitava.
Sen mukaan nyt esillä olevassa asiassa on tarkistettava niiden pyykin- ja astianpesuainetablettien tavanomainen ulkoasu, jotka
olivat markkinoilla sinä ajankohtana, jona vastaavat rekisteröintihakemukset jätettiin, ja arvioitava, pitääkö kuluttaja rekisteröitäviksi
haettujen tavaramerkkien ulkoasua huomattavan erilaisena.
SMHV väittää, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole valituksenalaisissa tuomioissa pitänyt tarpeellisena lausua
tästä asiasta siitä syystä, että merkeiltä puuttui erottamiskyky rekisteröintihakemusten jättämisajankohtana. Joka tapauksessa
SMHV:n mukaan yhteisön tavaramerkin rekisteröintiedellytysten on oltava täyttyneitä sekä kyseisenä ajankohtana että rekisteröintiajankohtana.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuten tämän tuomion 32 kohdassa todetaan, tavaramerkillä on asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu
erottamiskyky, jos sen avulla voidaan erottaa ne tavarat tai palvelut, joiden rekisteröintiä haetaan, muiden yritysten tavaroista
tai palveluista.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti katsonut asiassa T‑118/00 annetun tuomion 68 kohdassa ja asioissa T‑117/00
ja T‑119/00–T‑121/00 annettujen tuomioiden vastaavissa kohdissa, ettei asiassa merkityksellisen ajankohdan ratkaiseminen ollut
tarpeen sen arvioimiseksi, ovatko tavaramerkit tässä säännöksessä tarkoitetuin tavoin erottamiskykyisiä, sillä se oli katsonut,
että rekisteröitäviksi haetut tavaramerkit eivät kykene ilmaisemaan kyseisten tavaroiden alkuperää, ja että tähän päätelmään
ei vaikuta se, kuinka suuri määrä vastaavia pesuainetabletteja jo on markkinoilla.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan, ettei asiassa ollut syytä
ratkaista sitä kysymystä, kumpi näistä kahdesta ajankohdasta on se, jonka suhteen kyseisten tavaramerkkien erottamiskykyä
on arvioitava.
Valitusperusteen neljäs osa, joka koskee sitä ajankohtaa, jonka suhteen tavaramerkin erottamiskykyä on arvioitava, on näin
ollen sekin perusteettomana hylättävä.
Valitusperusteen viides osa, joka liittyy tavaramerkin käyttöä koskevaan arviointiperusteeseen
Asianosaisten lausumat
Procter & Gamble väittää valitusperusteen viidennessä osassa, että yleisön yleinen tapa käsittää värien ilmaisevan tavaran
alkuperää, eli tapa, joka on voinut syntyä muiden merkkien käytöstä tai näitä merkkejä koskevasta mainonnasta, kuuluu asetuksen
N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohdan eikä saman artiklan 3 kohdan soveltamisalaan.
SMHV katsoo, että kysymys siitä, että tavaramerkki on käytössä tullut erottamiskykyiseksi, tulee esille vain asetuksen N:o 40/94  7 artiklan
3 kohdan yhteydessä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Riittää kun todetaan, että tämä lausuma on tehoton, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on, kuten tämän tuomion 31–38 kohdasta
ilmenee, soveltanut asetuksen N:o 40/94  7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa asianmukaisesti ja oikeudellista virhettä tekemättä
todennut, että rekisteröitäviksi haetuilta tavaramerkeiltä puuttuu erottamiskyky.
Kaikesta edellä lausutusta seuraa, että valitukset eivät ole perusteltuja ja että ne tästä syystä on hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota tämän saman työjärjestyksen 118 artiklan nojalla
sovelletaan valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli
on sitä vaatinut. Koska SMHV on vaatinut Procter & Gamblen velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska viimeksi
mainittu on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1)
Valitukset hylätään.
2)
Procter & Gamble Company velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Skouris
Cunha Rodrigues
Puissochet
Schintgen
Macken
Julistettiin Luxemburgissa 29 päivänä huhtikuuta 2004.
R. Grass
V. Skouris
kirjaaja
presidentti
–
Oikeudenkäyntikieli: englanti.