CELEX: 62002CJ0327
Assotsiatsioonilepingud Bulgaariaga, Poolaga ja Slovakkiaga
Asutamisõigus
Siseriiklik seadus, mille kohaselt ettevõtluseks esitatud elamisloataotlused jäetakse läbivaatamata rahuldamata juhul, kui taotlejal puudub ajutine elamisluba

Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa lepingu assotsiatsiooni loomiseks ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide
ning teiselt poolt Bulgaaria Vabariigi vahel, mis on heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 19. detsembri 1994. aasta otsusega
94/908/ESTÜ, EÜ, Euratom (EÜT L 358, lk 1; edaspidi „ühenduste ja Bulgaaria vaheline assotsiatsioonileping”), artikli 45 lõike
1 ja artikli 59 lõike 1, Euroopa lepingu assotsiatsiooni loomiseks ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning
teiselt poolt Poola Vabariigi vahel, mis on heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 13. detsembri 1993. aasta otsusega 93/743/Euratom,
ESTÜ, EÜ (EÜT L 348, lk 1; edaspidi „ühenduste ja Poola vaheline assotsiatsioonileping”), artikli 44 lõike 3 ja artikli 58
lõike 1 ning Euroopa lepingu assotsiatsiooni loomiseks ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt
poolt Slovakkia Vabariigi vahel, mis on heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 19. detsembri 1994. aasta otsusega 94/909/ESTÜ,
EÜ, Euratom (EÜT L 359, lk 1; edaspidi „ühenduste ja Slovakkia vaheline assotsiatsioonileping”; koos nimetatuna „assotsiatsioonilepingud”),
artikli 45 lõike 3 ja artikli 59 lõike 1 tõlgendamist.
Nimetatud eelotsusetaotlus esitati Bulgaaria kodanike L. G. Panayotova ja R. M. Kalcheva, Poola kodanike I. M. Lisi, I. L. Topa
ja J. M. Rusiecka ning Slovakkia kodaniku L. Sopova ning Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie (immigratsiooni ja
integratsiooni minister) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab seda, et viimane jättis rahuldamata nende elamisloataotlused,
mille nad olid esitanud selleks, et tegutseda füüsilisest isikust ettevõtjatena.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Ühenduste ja Bulgaaria vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 45 lõige 1, mis asub selle IV jaotises sätestab:
„Alates käesoleva lepingu jõustumisest tagavad liikmesriigid Bulgaaria äriühingutele ja kodanikele sama soodsad asutamistingimused
ning nende territooriumil asuvatele Bulgaaria äriühingutele ja kodanikele sama soodsad tegevustingimused, nagu saavad osaks
nende endi äriühingutele ja kodanikele, välja arvatud XVa lisas kirjeldatud valdkondades.”
Kõnealuse lepingu artikli 59 lõige 1 sätestab:
„IV jaotise kohaldamisel ei takista käesoleva lepingu sätted lepinguosalisi kohaldamast oma õigusnorme, mis käsitlevad füüsiliste
isikute riiki sisenemist, seal viibimist ja töötamist, töötingimusi, majandustegevust ja teenuste osutamist, tingimusel, et
sellega ei kaotata ega vähendata soodustusi, mida lepinguosalistel on õigus käesoleva lepingu erisätte alusel saada. […]”.
Ühenduste ja Poola vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 44 lõige 3 ja artikli 58 lõige 1 ning ühenduste ja Slovakkia vahelise
assotsiatsioonilepingu artikli 45 lõige 3 ja artikli 59 lõige 1 on sõnastatud sarnaselt ühenduste ja Bulgaaria vahelise assotsiatsioonilepingu
artikli 45 lõikega 1 ja artikli 59 lõikega 1.

Hollandi õigusnormid
1994. aasta Vreemdelingenwet (1994. aasta seadus välismaalaste kohta, edaspidi „Vreemdelingenwet”) artikli 16a lõige 1 sätestab,
et elamisloataotlus vaadatakse läbi vaid siis, kui välismaalasel on kehtiv tähtajaline elamisluba. Nimetatud artikli lõiked
3 ja 4 vabastavad sellest tingimusest teatud välismaalaste kategooriad, samal ajal kui sama artikli lõige 6 sätestab, et taotlejad
võivad olla nõudest vabastatud vaid teatavatel erijuhtudel.
Välismaalane peab tähtajalist elamisluba taotlema oma päritoluriigis või alalise elukoha riigis asuvast Madalmaade diplomaatilisest
esindusest või konsulaadist. Luba antakse, kui taotleja vastab elamisloa saamiseks esitatud olulistele tingimustele. Kui asjaolud
ei ole loa andmise järel muutunud või kui ei ole selgunud, et luba saadi ebaõigete andmete alusel, võib sellise loa omanik
Madalmaadesse saabumisel saada elamisloa.
Alla kolmekuuline lühiajaline Madalmaades viibimine eeldab Bulgaaria kodanikelt viisa taotlemist. Poola ja Slovakkia kodanikel
on vastavalt Vreemdelingenwet’i artikli 8 koostoimes 1994. aasta Vreemdelingenbesluit’i (1994. aasta määrus välismaalaste
kohta) artikli 46 lõike 1 punktiga c õigus riigis viisavabalt viibida kuni kolm kuud (edaspidi „viisavaba viibimisaeg”). 1994. aasta
Vreemdelingenbesluit’i artikli 46 lõike 2 kohaselt lõppeb viisavaba viibimisaeg automaatselt, kui asjaomane isik esitab selle
aja jooksul elamisloataotluse.

Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
Groningeni (Madalmaad) maakonna politseijuht jättis põhikohtuasjas hagejateks olevate isikute elamisloataotlused, mille nad
esitasid selleks, et tegutseda Madalmaades füüsilisest isikust ettevõtjatena, rahuldamata põhjendusel, et neil ei olnud Vreemdelingenwet’i
artikli 16a lõikes 1 nõutud tähtajalist elamisluba. Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie tunnistas ajavahemikul
22. jaanuar kuni 1. mai 2001 tehtud otsustega keeldumiste peale esitatud kaebused põhjendamatuteks.
Rechtbank te ‘s Gravenhage, kellele esitati nimetatud otsuste peale hagi, otsustas esiteks, et põhikohtuasja hagejad ei või
tugineda ühelegi Vreemdelingenwet’i artiklites 3, 4 ja 6 ning artiklis 16a  sätestatud eranditest.
Nimetatud kohus märkis seejärel, et 27. septembri 2001. aasta otsuses kohtuasjas C-63/99: Gloszczuk (EKL 2001, lk I-6369,
punkt 86), samuti kohtuasjades C-235/99: Kondova (EKL 2001, lk I-6427, punkt 91) ning C-257/99: Barkoci ja Malik (EKL 2001,
lk I-6557, punkt 83), mis tehti Ühendkuningriigi õigust puudutavate kohtuvaidluste raames, leidis Euroopa Kohus, et ühenduste
sõlmitud assotsiatsioonilepingutes sisalduvate asutamisõigust puudutavate sätetega ei ole põhimõtteliselt vastuolus see, kui
liikmesriigid seavad oma riiki sisenemise eelduseks tähtajalise elamisloa eelneva saamise.
Ta märkis selles küsimuses muu hulgas, et eespool viidatud Barkoci ja Maliku otsuse resolutiivosa punktis 4 leidis Euroopa
Kohus selliste sätete osas, mille sõnastus on formuleeritud sarnaselt ühenduste ja Slovakkia vahelise assotsiatsioonilepingu
artikli 45 lõike 3 ja artikli 59 lõike 1 sõnastusega ning eriti Euroopa lepingu assotsiatsiooni loomiseks ühelt poolt Euroopa
ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Tšehhi Vabariigi vahel, mis on heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 19. detsembri
1994. aasta otsusega 94/910/ESTÜ, EÜ, Euratom (EÜT L 360, lk 1; edaspidi „assotsiatsioonileping Tšehhiga”), artikli 45 lõikega
3 ja artikli 59 lõikega 1 järgmist:
„Nimetatud assotsiatsioonilepingu artikli 59 lõike 1 esimeses lause lõpus märgitud tingimust tuleb tõlgendada nii, et kohustuse,
mille kohaselt Tšehhi kodanik peab enne vastuvõtvasse liikmesriiki suundumist hankima oma elukohariigis riiki sisenemise loa,
mille andmisel kontrollitakse olulistele tingimustele vastavust, nagu on sätestatud [Ühendkuningriigi] [Immigration Rules’i
(House of Commons Paper 395); edaspidi „Immigration Rules”] punktis 212, eesmärk ega tagajärg ei ole teha Tšehhi kodanikele
võimatuks või ülemäära keeruliseks neile nimetatud lepingu artikli 45 lõikes 3 antud õiguste kasutamine, tingimusel et vastuvõtva
liikmesriigi pädevad ametasutused kasutavad sellesse riiki saabumisel eespool mainitud lepingute alusel esitatud ning ettevõtlusega
tegelemise eesmärgil sisenemise loa taotluste osas oma kaalutlusõigust nii, et sisenemise luba võiks anda sisenemise loata
Tšehhi kodanikule mõnel muul, kui Immigration Rules’i alusel juhul, kui viimase taotlus täidab ilmselgelt samu olulisi tingimusi,
mida oleks kohaldatud, kui ta oleks taotlenud sisenemise luba Tšehhi Vabariigis.”
Eelotsuse küsimuse esitanud kohus rõhutab, et viidatud Barkoci ja Maliku otsuse punktis 69 märkis Euroopa Kohus siiski järgmist:
„[…] isegi kui ei oleks tarvis käsitleda küsimust, kas assotsiatsioonilepingu artikli 59 lõige 1 võimaldab vastuvõtva liikmesriigi
pädevatel ametiasutustel mitte lubada oma territooriumile Tšehhi kodanikku, kellel puudub riiki sisenemise luba, piisab, kui
kontrollida, kas assotsiatsioonilepingu artikli 59 lõike 1 esimese lause lõpus sätestatud tingimusega on kooskõlas see, et
Ühendkuningriigi ametiasutused kohaldavad täies ulatuses siseriiklikke sisserännet käsitlevaid õigusnorme, muu hulgas seda,
et Secretary of State kasutab kaalutlusõigust otsustamaks, kas üksikjuhtumil võib jätta kohaldamata tingimuse, mille kohaselt
isikul peab olema sisenemise luba.”
Sellises olukorras kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas eespool nimetatud Barkoci ja Maliku otsuse resolutiivosa
punktis 4 sisalduv vastus pole otsuse punkti 69 arvestades mõistetav vaid Ühendkuningriigi õigusaktide eripära kontekstis.
Kohus märgib, et erinevalt viimati nimetatust ei võimalda Madalmaade õigus pädeval ametiasutusel anda muul kui Vreemdelingenwet’i
artiklis 16a täpselt sätestatud juhul põhikohtuasja hagejatele elamisluba, kui viimastel puudub tähtajaline elamisluba.
Nimetatud kohus märgib lõpuks, et kuna L. G. Panayotova ja R. M. Kalcheva ei saanud taotletud viisat, elasid nad hetkel, kui
nad esitasid oma elamisloataotlused ettevõtluseks selles liikmesriigis, Madalmaades ebaseaduslikult. Olukord on seevastu vähem
selge osas, mis puudutab ülejäänud põhikohtuasja hagejaid, kes võivad viibida selles liikmesriigis seaduslikult enne elamisloataotluse
esitamist, kuna neid ei puuduta Madalmaades alla kolme kuud kestava viibimise puhul viisanõue ning neil on selles osas käesoleva
otsuse punktis 8 nimetatud viisavaba viibimisaeg.
Sellises olukorras otsustas Rechtbank te ‘s-Gravenhage menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas Euroopa Kohtu poolt 27. [septembri] 2001. aasta otsuses kohtuasjas C‑257/99 (Barkoci ja Malik) neljandale küsimusele antud
vastust tuleb tõlgendada nii, et Bulgaariaga sõlmitud assotsiatsioonilepingu artikli 45 lõikega 1 koostoimes artikliga 59
lõikega 1, Poolaga sõlmitud assotsiatsioonilepingu artikli 44 lõikega 3 koostoimes artikliga 58 ja Slovaki Vabariigiga sõlmitud
assotsiatsioonilepingu artikli 45 lõikega 3 koostoimes artikliga 59 on vastuolus, kui pädev ametiasutus jätab Madalmaades
assotsiatsioonilepingu alusel ettevõtluseks esitatud alalise elamisloa taotluse sisuliselt läbi vaatamata ainult sellel põhjendusel,
et hagejal puudub tähtajaline elamisluba? Kas asjaolu, et olulised tingimused riiki sisenemiseks on ilmselgelt täidetud, mõjutavad
vastust sellele küsimusele?
2.      Kas esimese küsimuse vastust mõjutab asjaolu, et alalist elamisluba taotlev isik viibib taotluse esitamise ajal Madalmaades
seaduslikult mõnel muul alusel kui tähtajaline elamisluba, näiteks Vreemdelingenwet’i artiklis 8 nimetatud n-ö viisavabal
viibimisajal ja kui, siis millist?”

Eelotsuse küsimused
Siseriiklik kohus soovib nende kahe küsimusega, mida võib käsitleda koos, saada teada, kas assotsiatsioonilepingu asjakohaseid
sätteid võib tõlgendada nii, et  nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt tuleb selle riigi territooriumil
kõnealuste lepingute alusel füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemiseks esitatud elamisloataotlus jätta edaspidise läbivaatamiseta
rahuldamata juhul, kui taotlejal puudub tähtajaline elamisluba, mille talle on eelnevalt väljastanud mainitud liikmesriigi
diplomaatiline esindus või konsulaat asjaomase isiku päritoluriigis või alalise elukoha riigis, ja seda isegi juhul, kui ta
viibib taotluse esitamise ajal nimetatud liikmesriigis seaduslikult muul alusel kui füüsilisest isikust ettevõtjana ning ta
täidab ilmselgelt olulisi tingimusi, mis on seatud sellise tähtajalise elamisloa ja füüsilisest isikust ettevõtjale antava
elamisloa saamisele.
Ühenduste ja Bulgaaria vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 45 lõike 1, ühenduste ja Poola vahelise assotsiatsioonilepingu
artikli 44 lõike 3, ühenduste ja Slovakkia vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 45 lõike 3 vahetu õigusmõju tähendab, et
Bulgaaria, Poola ja Slovakkia kodanikel, kes vastavalt soovivad lepingutele toetuda, on vastuvõtva liikmesriigi kohtus õigus
nendele viidata olenemata sellest, et viimase ametiasutustele jääb pädevus kohaldada mainitud kodanike suhtes riiki saabumist,
viibimist ja töötamist puudutavaid siseriiklikke õigusnorme kooskõlas ühenduste ja Bulgaaria vahelise assotsiatsioonilepingu
artikli 59 lõikega 1, ühenduste ja Poola assotsiatsioonilepingu artikli 58 lõikega 1 ning ühenduste ja Slovakkia vahelise
assotsiatsioonilepingu 59 lõikega 1 (vt eespool viidatud Gloszczuki otsus, punkt 38, Kondova otsus, punkt 39, ja 20. novembri
2001. aasta otsus kohtuasjas C-268/99: Jany jt, EKL 2001, lk I‑8615, punkt 28).
Kui asutamisõigus, nagu see on määratletud eelmises punktis nimetatud esimeses kolmes sättes, ütleb, et riiki sisenemise luba
ja elamisluba antakse asutamisõiguse järelmina, tuleneb siiski nendest kolmest viimasest sättest, et need õigused riiki sisenemiseks
ja seal elamiseks ei ole piiramatud õigused, vaid et nende kasutamist võib vajadusel piirata vastuvõtva liikmesriigi õigusnormidega
kõnealuste kodanike riiki sisenemise, seal elamise ja asutamisõiguse kohta (eespool viidatud Gloszczuki otsus, punkt 51, Kondova
otsus, punkt 54, ja Jany jt otsus, punkt 28).
Selleks et vastuvõtva liikmesriigi immigratsiooniseadustega seatud asutamisõiguse piirangud oleksid kooskõlas ühenduste ja
Bulgaaria vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 59 lõikes 1, ühenduste ja Poola vahelise assotsiatsioonilepingu artikli
58 lõikes 1 ning ühenduste ja Slovakkia vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 59 lõikes 1 sätestatud tingimustega, tuleb
neid siiski kohaldada taotletud eesmärki silmas pidades ning need ei tohi kujutada selle eesmärgi osas riivet, mis ohustab
kõnealuste lepingute artikli 45 lõikes 1, artikli 44 lõikes 3 ja artikli 45 lõikes 3 Bulgaaria, Poola ja Slovakkia kodanikele
antud õiguste olemust, tehes nende õiguste kasutamise võimatuks või ülemäära keeruliseks (eespool viidatud Gloszczuki otsus,
punkt 56, ja Kondova otsus, punkt 59).
Selles osas ei välista sellised sätted nagu ühenduste ja Bulgaaria vahelise assotsiatsioonilepingu artikkel 45 lõige 1 koostoimes
artikli 59 lõikega 1, ühenduste ja Poola vahelise assotsiatsioonilepingu artikkel 44 lõige 3 koostoimes artikli 58 lõikega
1, ühenduste ja Slovakkia vahelise assotsiatsioonilepingu artikkel 45 lõige 3 koostoimes artikli 59 lõikega 1 niisugust eelkontrollisüsteemi,
mille puhul on riiki sisenemise loa ja elamisloa väljastamine pädevate immigratsiooniametiasutuste poolt seatud sõltuvusse
tingimusest, et taotleja tõendab, et ta tõesti kavatseb hakata füüsilisest isikust ettevõtjaks olemata samal ajal palgatöötaja
ja ei taotle sotsiaalse iseloomuga abi ning et tal on alguses piisavalt rahalisi vahendeid tegutsemaks füüsilisest isikust
ettevõtjana ja arvestatavad eduvõimalused (eespool viidatud Gloszczuki otsus, punkt 86; Kondova otsus, punkt 91, ja Jany jt
otsus, punkt 31).
Niisugune siseriiklik kontrollisüsteem, millega selgitatakse täpselt välja hageja kavatsused ja mida rakendatakse enne, kui
viimane suundub vastuvõtvasse riiki, püüab saavutada seaduslikku eesmärki niivõrd, kuivõrd see võimaldab piirata riiki sisenemise
ja elamise õiguse kasutamist nendele sätetele viitavate asjaomaste riikide kodanike osas õigustatud isikutega, keda need sätted
silmas peavad (eespool viidatud Gloszczuki otsus, punkt 58; Kondova otsus, punkt 61, ning Barkoci ja Maliku otsus, punkt 62).
Pealegi võib niisugust kontrollisüsteemi õigustada, võttes arvesse asjaolu, et oluliste tingimuste kontrollimist ja põhjalikku
uurimist, mida see sisaldab, võib palju hõlpsamini läbi viia päritoluriigis, arvestades muu hulgas keelelist korraldust, mis
on seotud teabe kättesaadavusega nende välismaa kodanike olukorra suhtes, kes soovivad tegeleda ettevõtlusega teises liikmesriigis
(vt eespool viidatud Barkoci ja Maliku otsus, punktid 65 ja 66).
Nõue, et vastuvõttev liikmesriik, kes on kasutusele võtnud sellise eelkontrollisüsteemi, mille kohaselt tema ametiasutused
peavad muu hulgas läbi vaatama kõik selle territooriumil assotsiatsioonilepingu alusel esitatud taotlused, kätkeb just ohtu,
et turismireisi või muu lühiajalise riigis viibimise ajal esitatakse hulganisti taotlusi. Niisiis, nagu Hollandi, Kreeka ja
Prantsuse valitsused on märkinud, oleks taoline olukord kahjustanud kõnealuste liikmesriikide kehtestatud kohustuslikku eelkontrollisüsteemi
ning, arvestades taotlustele ja rahuldamata jätmise otsuste peale esitatavatele hagidele kuluvat aega, liikmesriigi vabadust
lubada oma territooriumile siseneda vabalt või lihtsustatud korras vaid juhul, kui soovitud viibimine on lühiajaline. Sellest
järeldub samuti, et ühenduste ja Poola vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 58 lõikes 1, ühenduste ja Bulgaaria vahelise
assotsiatsioonilepingu artikli 59 lõikes 1 ning ühenduste ja Slovakkia vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 59 lõikes 1
sätestatud tarvilik mõju on ohustatud.
Kuna eelotsuse küsimuse esitamise määrus ei sisalda ühtegi selgitust oluliste tingimuste kohta, mida kohaldatavate Madalmaade
õigusaktidega seatakse tähtajalise elamisloa andmise eeldusteks, peab siseriiklik kohus vajadusel kontrollima, et need tingimused
on kohased saavutamaks käesoleva otsuse punktis 22 nimetatud eesmärki (vt kohtuasjas Jany jt tehtud otsuse tegemise ajal kehtinud
Madalmaade õigusnormide küsimuses kõnealuse otsuse punkti 31).
Lisaks tuleb märkida, et sellise tähtajalise elamisloa andmisega seotud protseduurireeglid peavad olema iseenesest sellised,
mis tagavad, et assotsiatsioonilepingutega antud asutamisõiguse kasutamist ei tehta võimatuks või ülemäära keeruliseks.
Sellest järeldub, et niisugustele tähtajalistele elamislubadele kohaldatav kord peab tuginema lihtsalt ligipääsetavale menetlussüsteemile,
mille puhul asjaomastele isikutele suudetakse tagada, et nende taotlust käsitletakse mõistliku aja jooksul ja objektiivselt
ning et võimaliku loa andmata jätmise peale saab kaevata kohtusse (vt analoogiline 12. juuli 2001. aasta otsus kohtuasjas
C‑157/99: Smits ja Peerbooms, EKL 2001, lk I-5473, punkt 90). Viimati mainitu osas on oluline meenutada, et ühenduse õiguse
alusel vastuvõetud otsuste kohaldamisel nõuab ühenduse õigus siseriiklike ametiasutuste poolset tõhusat õiguslikku kontrolli
ning et tõhusa õiguskaitse põhimõte kujutab endast üldpõhimõtet, mis tuleneb liikmesriikide ühisest konstitutsioonilisest
tavast, millele on pühendatud Roomas 4. novembril 1950 alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni
artiklid 6 ja 13 (vt eriti 15. mai 1986. aasta otsus kohtuasjas 222/84: Johnston, EKL 1986, lk 1651, punktid 18 ja 19, ja
19. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑467/01: Eribrand, EKL 2003, lk I-6471, punkt 61).
Kõigest eeltoodust järeldub, et kui liikmesriik on teinud valiku sellise korra kasuks, kus assotsiatsioonilepingu sätete alusel
elamisloa andmine ettevõtluseks sõltub kontrollimehhanismist, mis eelneb tema territooriumile sisenemisele, on sellel liikmesriigil
üldiselt lubatud sätestada, et tema pädevad immigratsiooniametiasutused jätavad rahuldamata elamisloataotlused, mille on tema
territooriumil nimetatud eesmärkidel esitanud Bulgaaria, Poola ja Slovakkia kodanikud juhul, kui viimastel puudus nõutud tähtajaline
elamisluba, mida nad oleksid pidanud taotlema kõnealuse liikmesriigi diplomaatilistest esindustest või konsulaatidest päritoluriigis
või riigis, kus nad enne sellesse liikmesriiki asumist alaliselt elasid.
Siseriiklik kohus küsib siiski, kas niisugune taotluse rahuldamata jätmine on kooskõlas mainitud assotsiatsioonilepingute
sätetega juhul, kui asjaomane isik elab vastuvõtvas liikmesriigis ettevõtlusega tegelemise eesmärgil tehtud elamisloataotluse
esitamise hetkel seaduslikult muul alusel kui füüsilisest isikust ettevõtjana ning väidab end ilmselgelt täitvat tähtajalise
elamisloa ja füüsilisest isikust ettevõtja elamisloa andmise olulisi tingimusi.
Esiteks, mis puudutab asjaolu, et asjaomased isikud elasid Madalmaades seaduslikult Madalmaade seaduses ettenähtud viisavaba
viibimisaja kohaselt, tuleb meenutada, et niisuguses siseriiklikus korras, kus enne välismaa kodanike suundumist vastuvõtvasse
liikmesriiki seal füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise eesmärgil kohaldatakse vastavaid kontrollmeetmeid, ei ole teise
riigi kodaniku võimalik tähtajaline lubamine vastuvõtva liikmesriigi territooriumile muul alusel, ehkki tal puudub pärast
kontrollimist antav sisenemise luba, sugugi mitte võrdväärne nimetatud loaga, nii et ta ei saa toetuda vaid tähtajalisele
riiki sisenemise õigusele kaitsmaks väidet, et ta oleks saanud loa füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemiseks kõnealuse
liikmesriigi territooriumil (vt analoogia põhjal eespool viidatud Barkoci ja Maliku otsus, punktid 77–79).
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb lisaks, et ühenduste ja Poola vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 58 lõikega 1, ühenduste
ja Bulgaaria vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 59 lõikega 1 ning ühenduste ja Slovakkia vahelise assotsiatsioonilepingu
artikli 59 lõikega 1 on kooskõlas, et vastuvõtva liikmesriigi pädevad ametiasutused jätavad vastavalt nende lepingute artikli
44 lõike 3, artikli 45 lõike 1 ja artikli 45 lõike 3 alusel esitatud taotlused rahuldamata sel põhjendusel, et taotleja viibis
taotluse esitamise ajal liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult, kuna ta esitas esialgse muul alusel liikmesriiki sisenemise
loa saamiseks valeandmed või kuna ta ei täitnud kindlat tingimust, mis puudutas tema kõnealuses liikmesriigis viibimise lubatud
kestust (eespool viidatud Gloszczuki otsus, punkt 77).
Sama olukord on siis, kui ilmneb, et nimetatud sätete alusel esitatud taotlus ei vasta nendele kindlatele tingimustele, mis
on seotud asjaomase isiku lubamisega vastuvõtvasse liikmesriiki, eriti nendele, mis puudutavad riigis viibimise lubatud kestust.
Nagu on öeldud käesoleva otsuse punktis 24, kui Bulgaaria, Poola või Slovakkia kodanikel lubatakse assotsiatsioonilepingu
kohaselt teha ettevõtluse alustamise taotlus vastuvõtvas liikmesriigis olenemata sellest, et ta on viimase territooriumile
sisenenud kindlal tingimusel, et ta viibib seal kõige rohkem kolm kuud, võivad nimetatud kodanikud hõlpsalt kõrvale hiilida
siseriiklikest õigusnormidest, mis puudutavad välismaalaste riiki lubamist ja seal viibimist, jättes ühenduste ja Poola vahelise
assotsiatsioonilepingu artikli 58 lõike 1, ühenduste ja Bulgaaria vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 59 lõike 1 ning
ühenduste ja Slovakkia vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 59 lõike 1 ilma nende tarvilikust mõjust.
Siinkohal tuleb arvestada, et Bulgaaria, Poola või Slovakkia kodanik, kes, vastamata nõuetele, mille kohaselt neile riiki
sisenemise õigus on antud, ei allu siseriiklike ametiasutuste asjakohasele kontrollile, ei saa sellistest tingimustest kõrvalehoidmiseks
assotsiatsioonilepingute asutamisõigust puudutavatele sätetele tugineda.
Teiseks, mis puudutab olukorda, kui Bulgaaria, Poola või Slovakkia kodanik, kes esitab Madalmaade territooriumil assotsiatsioonilepingu
alusel elamisloataotluse ettevõtlusega tegelemise eesmärgil, väidab end ilmselgelt täitvat olulisi tingimusi, mida oleks tulnud
kontrollida Madalmaade õigusaktidega kehtestatud eelkontrollisüsteemi raames, siis on kindel, et Euroopa Kohus leidis eespool
viidatud Barkoci ja Maliku otsuse punktis 74, et ühenduste ja Tšehhi vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 45 lõikega 3
ja artikli 59 lõikega 1 ei ole vastuolus see, kui vastuvõtva liikmesriigi pädevad immigratsiooniasutused nõuavad, et Tšehhi
kodanik hangiks enne sellesse liikmesriiki suundumist sisenemise loa, mille andmisel kontrollitakse olulistele tingimustele
vastavust, nagu on sätestatud Immigration Rules’i punktis 212, tingimusel et vastuvõtva liikmesriigi pädevad ametasutused
kasutavad sellesse riiki saabumisel nimetatud lepingu alusel ettevõtlusega tegelemise eesmärgil esitatud sisenemise loa taotluste
osas oma kaalutlusõigust nii, et sisenemise luba võiks anda sisenemise loata Tšehhi kodanikule mõnel muul, kui Immigration
Rules’i alusel juhul, kui viimase taotlus täidab ilmselgelt samu olulisi tingimusi, mida oleks kohaldatud, kui ta oleks taotlenud
sisenemise luba Tšehhi Vabariigis.
Siiski, nagu Euroopa Kohus leidis nimetatud Barkoci ja Maliku otsuse punktis 72, osas, milles vastuvõtva liikmesriigi pädevate
immigratsiooniasutuste tava on jätta kohaldamata kohustuslikud tingimused, mille kohaselt peab isikutel olema sisenemise luba,
mis näib olevat eelkontrollisüsteemi loogika kohane ning ühenduste ja Tšehhi vahelise assotsiatsioonilepingu järgi õigustatud,
ei ole ametiasutuste menetlus kaalutlusõigust kasutades taotleja individuaalse olukorra puhul ja otsustamaks, kas assotsiatsioonilepingu
alusel esitatud taotlus on põhjendatud, üldsegi põhjendatud juhul, kui taotlus esitati liikmesriiki saabumisel, võrreldes
sellega, kui Tšehhi kodanik esitab riiki sisenemise loa taotluse.
Nagu siseriiklik kohus ja Euroopa Kohtule märkusi esitanud valitsused on märkinud, siis erinevalt Ühendkuningriigis valitsevast
olukorrast ei ole Madalmaade õiguskorras pädevatel immigratsiooniasutustel niisugust kaalutlusõigust. Asjaomases liikmesriigis
asuva Madalmaade diplomaatilise esinduse või konsulaadi poolt antud tähtajalise elamisloata puudub siseriikliku õiguse kohaselt
mainitud ametiasutustel sisuliselt pädevus anda assotsiatsioonilepingute alusel elamisluba ettevõtlusega tegelemise eesmärgil
ning kontrollida siinkohal, kas sellise loa andmise olulised tingimused on täidetud.
Ilma et piirataks liikmesriikide võimalust kehtestada eelkontrollisüsteem, millega kaasneb võimalus kontrollida vahetult riigi
territooriumil esitatud taotlusi, on sellise Madalmaades kasutusel oleva eelkontrollikohustuse loogika kohane ja assotsiatsioonilepinguga
lubatud, et liikmesriik sätestab oma õiguskorras, et juhul kui ei ole täidetud nõue, et eelnevalt on saadud tähtajaline elamisluba
ettevõtluseks selles riigis, kust isik pärineb või kus ta alaliselt elab, jätavad kõnealuste liikmesriikide pädevad ametiasutused
rahuldamata niisuguste Bulgaaria, Poola või Slovakkia kodanike elamisloataotlused, kes tuginevad vastavalt ühenduste ja Bulgaaria
vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 45 lõikele 1, ühenduste ja Poola vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 44 lõikele
3, ühenduste ja Slovakkia vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 45 lõikele 3, ning seda olenemata sellest, kas niisuguse
tähtajalise elamisloa saamise olulised tingimused on tegelikult täidetud või mitte (vt analoogia põhjal eespool viidatud Gloszczuki
otsus, punkt 70 ja Kondova otsus, punkt 75).
Kõigest eeltoodust tuleneb, et esitatud küsimustele tuleb vastata järgmiselt:
–        Ühenduste ja Bulgaaria vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 45 lõikega 1 koostoimes artikli 59 lõikega 1, ühenduste ja
Poola vahelise assotsiatsioonilepingu artikli 44 lõikega 3 koostoimes artikli 58 lõikega 1, ühenduste ja Slovakkia vahelise
assotsiatsioonilepingu artikli 45 lõikega 3 koostoimes artikli 59 lõikega 1 ei ole põhimõtteliselt vastuolus liikmesriigi
õigusnormid, mis hõlmavad eelkontrollisüsteemi, mille puhul seatakse kõnealusesse riiki füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise
eesmärgil sisenemise tingimuseks, et kõnealuse liikmesriigi diplomaatiline esindus või konsulaat on riigis, kust asjaomane
isik pärineb või alaliselt elab, andnud tähtajalise elamisloa. Niisugune kord võib kehtiva korra kohaselt seada kõnealuste
lubade andmise tingimuseks selle, et asjaomane isik tõendab, et ta tõesti kavatseb hakata füüsilisest isikust ettevõtjaks
olemata samal ajal palgatöötaja, ei taotle sotsiaalse iseloomuga toetusi ning et tal on alguses piisavalt rahalisi vahendeid
tegutsemaks füüsilisest isikust ettevõtjana ja arvestatavad eduvõimalused. Niisugune eelnevalt antavate elamislubade kord
peab siiski tuginema lihtsalt ligipääsetavale menetlussüsteemile, mille puhul suudetakse asjaomasele isikule tagada, et nende
taotlust käsitletakse mõistliku aja jooksul ja objektiivselt ning et loa võimaliku andmata jätmise peale saab kaevata kohtusse;
–        nimetatud assotsiatsioonilepingu sätteid tuleb tõlgendada nii, et need ei välista põhimõtteliselt ka seda, et niisugused siseriiklikud
õigusaktid sätestavad, et vastuvõtva liikmesriigi pädevad ametiasutused jätavad selle riigi territooriumil nimetatud assotsiatsioonilepingute
kohaselt ettevõtluse eesmärgil esitatud elamisloataotluse rahuldamata, kui taotlejal puudub nimetatud õigusaktides nõutud
tähtajaline elamisluba;
–        siinkohal ei ole tähtsust sellel, et taotleja väidab end ilmselgelt täitvat tähtajalise elamisloa ja füüsilisest isikust ettevõtja
elamisloa andmise olulisi tingimusi, ega sellel, et kõnealune taotleja elab vastuvõtvas liikmesriigis taotluse esitamise ajal
seaduslikult muul alusel, kui ilmneb, et ta ei vasta kindlatele tingimustele, mis on seotud tema lubamisega sellesse liikmesriiki
ja eriti tema riigis viibimise lubatud kestusega.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud nimetatud poolte
omasid, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
1.
Euroopa lepingu assotsiatsiooni loomiseks ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Bulgaaria
Vabariigi vahel, mis on heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 19. detsembri 1994. aasta otsusega 94/908/ESTÜ, EÜ, Euratom, artikli
45 lõikega 1 koostoimes artikli 44 lõikega 3, Euroopa lepingu assotsiatsiooni loomiseks ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende
liikmesriikide ning teiselt poolt Poola Vabariigi vahel, mis on heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 13. detsembri 1993. aasta
otsusega 93/743/Euratom, ESTÜ, artikli 58 lõikega 1 koostoimes artikli 45 lõikega 3 ja Euroopa lepingu assotsiatsiooni loomiseks
ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Slovaki Vabariigi vahel, mis on heaks kiidetud nõukogu
ja komisjoni 19. detsembri 1994. aasta otsusega 94/909/ESTÜ, EÜ, Euratom, artikli 45 lõikega 3 koostoimes artikli 59 lõikega
1 ei ole põhimõtteliselt vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis hõlmavad eelkontrollisüsteemi, mille puhul seatakse kõnealusesse
riiki füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise eesmärgil sisenemise tingimuseks, et kõnealuse liikmesriigi diplomaatiline
esindus või konsulaat on riigis, kust asjaomane isik pärineb või alaliselt elab, andnud tähtajalise elamisloa. Niisugune kord
võib kehtiva korra kohaselt seada kõnealuste lubade andmise tingimuseks selle, et asjaomane isik tõendab, et ta tõesti kavatseb
hakata füüsilisest isikust ettevõtjaks olemata samal ajal palgatöötaja, ei taotle sotsiaalse iseloomuga toetusi ning et tal
on alguses piisavalt rahalisi vahendeid tegutsemaks füüsilisest isikust ettevõtjana ja arvestatavad eduvõimalused. Niisugune
eelnevalt antavate elamislubade kord peab siiski tuginema lihtsalt ligipääsetavale menetlussüsteemile, mille puhul suudetakse
asjaomasele isikule tagada, et nende taotlust käsitletakse mõistliku aja jooksul ja objektiivselt ning et loa võimaliku andmata
jätmise peale saab kaevata kohtusse.
2.
Nimetatud assotsiatsioonilepingu sätteid tuleb tõlgendada nii, et need ei välista põhimõtteliselt ka seda, et niisugused siseriiklikud
õigusaktid sätestavad, et vastuvõtva liikmesriigi pädevad ametiasutused jätavad selle riigi territooriumil nimetatud assotsiatsioonilepingute
kohaselt ettevõtluse eesmärgil esitatud elamisloataotluse rahuldamata, kui taotlejal puudub nimetatud õigusaktides nõutud
tähtajaline elamisluba.
3.
Siinkohal ei ole tähtsust sellel, et taotleja väidab end ilmselgelt täitvat tähtajalise elamisloa ja füüsilisest isikust ettevõtja
elamisloa andmise olulisi tingimusi, ega sellel, et kõnealune taotleja elab vastuvõtvas liikmesriigis taotluse esitamise ajal
seaduslikult muul alusel, kui ilmneb, et ta ei vasta kindlatele tingimustele, mis on seotud tema lubamisega sellesse liikmesriiki
ja eriti tema riigis viibimise lubatud kestusega.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.