CELEX: 62002TJ0311
Gemenskapsvarumärke
Ansökan om registrering av ordmärket LIMO
Absoluta registreringshinder
Artikel 7.1 b och c i förordning (EG) nr 40/94

Målets bakgrund
Vitaly Lissotschenko och Joachim Hentze (nedan kallade sökandena) ingav den 26 augusti 1999, med stöd av rådets förordning
(EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym
2, s. 3), i ändrad lydelse, en ansökan om registrering av gemenskapsvarumärke till Byrån för harmonisering inom den inre marknaden
(varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån).
Det varumärke som ansökan avsåg var ordtecknet LIMO.
De varor som registreringsansökan avsåg omfattas av klasserna 9, 10 och 11 i Niceöverenskommelsen av den 15 juni 1957 om internationell
klassificering av varor och tjänster för varumärkesregistrering, med ändringar och tillägg, och motsvarar följande beskrivning
för respektive klass:
–
Klass 9: ”Lasrar för icke medicinska ändamål, speciellt diodlasrar, lasrar för mätteknik, lasrar för materialbearbetning,
lasrar för tryckteknik, lasrar för materialprovning, kvalitetskontroll, lasrar för databehandling eller överföring; optiska
eller elektroniska apparater och instrument, speciellt avbildningssystem, mikrooptiska system, styrelektronik, optiska system
med integrerad elektronik eller ljuskällor; objektiv; optiska linser, tillsatslinser, prismor, korrigeringslinser; diffraktionsapparater
(mikroskopi)”,
–
Klass 10: ”Lasrar för medicinska ändamål”,
–
Klass 11: ”Apparatur och anläggningar för belysning, elektroluminiserande dioder”.
Genom beslut av den 14 mars 2000 avslog granskaren ansökan med stöd av artikel 38 i förordning nr 40/94, med motiveringen
att det varumärke ansökan avsåg beskrev de varor det avsåg och därmed saknade särskiljningsförmåga i den mening som avses
i artikel 7.1 b och c i förordning nr 40/94.
Sökandena överklagade den 4 april 2000 med stöd av artikel 59 i förordning nr 40/94 granskarens beslut till harmoniseringsbyrån.
Andra överklagandenämnden vid harmoniseringsbyrån biföll, genom beslut av den 31 juli 2002 (nedan kallat det omtvistade beslutet),
sökandenas yrkande om att höras i förfarandet och ogiltigförklarade därmed granskarens beslut och beslutade att de överklagandeavgifter
som sökandena hade erlagt skulle återbetalas till dem. Den beslutade vidare att med tillämpning av artikel 7.1 b och c i förordning
nr 40/94 avslå ansökan om registrering av varumärket för varorna i klasserna 9 och 10, på den grunden att det varumärke som
avsågs med ansökan saknade särskiljningsförmåga och att det uteslutande utgjordes av beskrivningar av varornas art eller användning.
Överklagandenämnden beslutade slutligen med ändring av granskarens beslut att godkänna offentliggörandet av gemenskapsvarumärket
LIMO för de varor som ingår i klass 11.
När det särskilt gäller avslaget på ansökan om registrering av varumärket för de varor som ingår i klasserna 9 och 10 konstaterade
överklagandenämnden inledningsvis att inom elektroniken används bokstäverna LIMOS som förkortning för Laser Intensity Modulation
System (system för intensiv lasermodulering). Överklagandenämnden hänvisade i detta avseende till uppslagsverket Abkürzungen
in der Elektronik (Förkortningar inom elektroniken), Schönborn (Berlin 1993), vilket även nämndes av granskaren, och till
resultatet av sökningar på Internet. Den hänvisade därvid till exempel till två hemsidor angående kopiatorer från företagen
Toshiba och Minolta.
Överklagandenämnden anförde vidare att de varor som ingår i klasserna 9 och 10 kunde användas som beståndsdelar i ett system
för intensiv lasermodulering, och att kännetecknet LIMOS således beskrev varans art eller dess användning. Varan var enligt
överklagandenämnden avsedd för specialiserade konsumenter eller för fackmän, vilka mycket väl kunde känna till denna förkortning
på laserområdet.
Överklagandenämnden anförde att utelämnandet av bokstaven s i slutet av kännetecknet LIMOS inte medförde att det i egenskap
av varumärke i mindre grad skulle anses beskriva varorna i fråga, eftersom LIMO är en förkortning för den större delen av
uttrycket Laser Intensity Modulation System, det vill säga för Laser Intensity Modulation (intensiv lasermodulering). Överklagandenämnden
ansåg i detta avseende att fackmän skulle göra en direkt och otvetydig koppling mellan de varor som ingår i klasserna 9 och
10 och kännetecknet LIMO, vilket de skulle uppfatta som en förkortning för uttrycket Laser Intensity Modulation.
Överklagandenämnden ansåg slutligen att det varumärke som ansökan avsåg även saknade särskiljningsförmåga i förhållande till
de varor som ingår i klasserna 9 och 10. De ifrågavarande konsumenterna, som är professionella, uppfattar enligt överklagandenämnden
inget angivande av kommersiellt ursprung av dessa varor, utan snarare en förkortning för uttrycket Laser Intensity Modulation.
Parternas yrkanden
Sökandena har yrkat att förstainstansrätten skall
–
ogiltigförklara det omtvistade beslutet i den del ansökan om registrering av varumärket för klasserna 9 och 10 har avslagits,
och
–
förplikta harmoniseringsbyrån att ersätta rättegångskostnaderna.
Harmoniseringsbyrån har yrkat att förstainstansrätten skall
–
ogilla talan, och
–
förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna.
I sak
Sökandena har gjort gällande att överklagandenämnden felaktigt har avslagit ansökan om registrering av varumärket LIMO med
tillämpning av artikel 7 i förordning nr 40/94 för de varor som ingår i klasserna 9 och 10. Sökandena har till stöd för talan
i huvudsak angivit att artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 och artikel 7.1 b i samma förordning har åsidosatts.
Åsidosättande av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94
Parternas yttranden
Sökandena bestrider att det varumärke som ansökan avser skall anses beskriva de ifrågavarande varornas art eller avsedda användning.
Sökandena har för det första gjort gällande att den relevanta målgruppen inte förknippar kännetecknen LIMO och LIMOS med förkortningar
för uttrycken Laser Intensity Modulation eller Laser Intensity Modulation System. Det föreligger således inga tvingande skäl
att hålla uttrycken tillgängliga.
Sökandena har anfört att ”Internationale Enzyklopädie der Abkürzungen und Akronyme in Wissenschaft und Technik” (Internationellt
uppslagsverk med förkortningar och akronymer inom teknik och vetenskap), utgivet av M. Peschke (München 1998), inte upptar
LIMOS som förkortning för uttrycket Laser Intensity Modulation System.
De har vidare anmärkt att kännetecknet LIMOS på Internet allmänt används som förkortning för biltypen limousin och endast
mer sporadiskt i betydelsen Laser Intensity Modulation System i samband med kopiatorer och system för reproducering. Enligt
sökandena visas genom att de efterforskningar som harmoniseringsbyrån gjort på Internet endast gett tre träffar där förkortningen
LIMOS använts i betydelsen Laser Intensity Modulation System att bokstavskombinationen LIMOS i den berörda miljön av specialister
varken är en allmänt känd eller använd förkortning.
Sökandena har hänvisat till ett beslut av tredje överklagandenämnden vid harmoniseringsbyrån av den 31 oktober 2000 i ärende
R 294/2000‑3, angående registrering av kännetecknet DS som gemenskapsvarumärke för varor och tjänster på området för digitalkameror
och framkallning av foton. Detta beslut visar att vid bedömningen av ett kännetecken för registrering som varumärke är betydelsen
av definitioner i uppslagsverk begränsad, särskilt när en bedömning som grundas på sådana inte stöds av andra uppgifter eller
bevis. Sökandena har understrukit att granskaren i det ärendet beslutat att, med stöd av artikel 7.1 b och c i förordning
nr 40/94, avslå registreringsansökan med hänvisning till en lista med förkortningar av vilken det framgick att DS var en förkortning
för uttrycket Digital Signal, och att överklagandenämnden upphävde detta beslut med hänvisning till att det inte av detta
skäl var möjligt att sluta sig till att den relevanta målgruppen förväxlade förkortningen DS med uttrycket Digital Signal
och att uttrycket således skulle ha varit beskrivande. Enligt sökandena gör sig motsvarande synpunkter gällande i förevarande
mål, eftersom förkortningen LIMOS i betydelsen Laser Intensity Modulation System endast förekommer i ett verk och på två hemsidor
på Internet.
Vad gäller kännetecknet LIMO har sökandena anfört att det inte visas av de dokument och hemsidor, i vilka endast kännetecknet
LIMOS återfinns, som harmoniseringsbyrån hänvisat till som stöd för sin bedömning att det används som förkortning för Laser
Intensity Modulation. LIMO finns inte som förkortning för ett system för intensiv lasermodulering, och det finns således inget
behov av att hålla den förkortningen tillgänglig.
Sökandena har angivit att kännetecknet LIMO på Internet används som förkortning av orden limousin och limonade, eller för
den nationalekonomiska termen least input for the most output. Förkortningen LIMO är således mångtydig, och den relevanta
målgruppen, som består av specialister, kopplar därför inte denna till de varor som avses med varumärket och som ingår i klasserna
9 och 10.
Sökandena här även hänvisat till ett avgörande av Deutsches Bundespatentgericht (den tyska patentdomstolen) av den 2 juni
1998 angående registrering av ordtecknet CT som nationellt varumärke, där det inte ansågs föreligga något krav på att hålla
det kännetecknet tillgängligt eftersom ”förkortningen CT hade ett stort antal betydelser som kunde vara beskrivande i förhållande
till de varor och tjänster den hänförde sig till”.
Sökandena har för det andra anfört att även om kännetecknen LIMOS och LIMO skulle anses vara förkortningar för Laser Intensity
Modulation System respektive Laser Intensity Modulation beskriver de inte de varor som omfattas av ansökan om registrering
som gemenskapsvarumärke, eftersom dessa varor varken är system för intensiv lasermodulering eller, till skillnad från Laser
Intensity Modulation, förfaranden eller metoder, utan endast enskilda varor, som heller inte kan kombineras till något sådant
system.
Harmoniseringsbyrån har anfört att det var korrekt av överklagandenämnden att bedöma det varumärke som registreringsansökan
avser som beskrivande.
Förstainstansrättens bedömning
Enligt artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 får ”[v]arumärken som endast består av kännetecken eller upplysningar vilka i handeln
visar varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda användning, värde, geografiska ursprung, tiden för deras
framställande eller andra egenskaper hos varorna eller tjänsterna” inte registreras.
Artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 utgör hinder för att kännetecken eller upplysningar som avses i denna bestämmelse förbehålls
ett enda företag genom att de registreras som varumärke. Bestämmelsen har således en målsättning av allmänintresse, nämligen
att sådana kännetecken och upplysningar kan användas fritt av alla (domstolens dom av den 23 oktober 2003 i mål C-191/01 P,
harmoniseringsbyrån mot Wrigley, REG 2003, s. I-0000, punkt 31, samt förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T-356/00,
Daimler/Chrysler mot harmoniseringsbyrån (CARCARD), REG 2002, s. II-1963, punkt 24, och av den 27 november 2003 i mål T-348/02,
Quick mot harmoniseringsbyrån (Quick), REG 2003, s. II-0000, punkt 27).
De kännetecken och upplysningar som avses i artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 är således endast de som, vid ett normalt
användande från den relevanta målgruppens synpunkt, antingen direkt eller genom att nämna en av dess väsentliga egenskaper,
kan användas för att beskriva en sådan vara eller tjänst som den för vilken ansökan om registrering har gjorts (domstolens
dom av den 20 september 2001 i mål C-383/99 P, Procter & Gamble mot harmoniseringsbyrån, REG 2001, s. I-6251, punkt 39, samt
förstainstansrättens dom i det ovannämnda målet CARCARD, punkt 25, och av den 9 oktober 2002 i mål T-360/00, Dart Industries
mot harmoniseringsbyrån (UltraPlus), REG 2002, s. II-3867, punkt 22).
Frågan huruvida ett kännetecken har särskiljningsförmåga skall dessutom bedömas enbart i förhållande till de varor eller tjänster
som registreringsansökan avser och i förhållande till hur den relevanta målgruppen uppfattar kännetecknet (domen i de ovannämnda
målen CARCARD, punkt 25, och UltraPlus, punkt 22).
Överklagandenämnden har i förevarande fall slagit fast att den relevanta målgruppen består av fackmän (punkt 17 i det omtvistade
beslutet). Eftersom varorna i fråga riktar sig till fackmän och inte till genomsnittliga konsumenter, var detta en korrekt
bedömning av överklagandenämnden. Sökandena har för övrigt inte anfört någon invändning mot den bedömningen. Målgruppen skall
således i förevarande fall anses vara en specialiserad målgrupp som är välinformerad, uppmärksam och upplyst (se förstainstansrättens
dom av den 27 februari 2002 i mål T-34/00, Eurocool Logistik mot harmoniseringsbyrån (EUROCOOL), REG 2002, s. II-683, punkt
47).
När det inledningsvis gäller vad sökandena anfört om att det inte föreligger något behov av att hålla kännetecknen LIMO och
LIMOS tillgängliga, eftersom de inte vanligen används i fackspråk för att beskriva varorna i fråga, framhåller förstainstansrätten
att domstolen i dom av den 4 maj 1999 i de förenade målen C‑108/97 och C-109/97, Windsurfing Chiemsee (REG 1999, s. I-2779),
punkt 35, slagit fast att tillämpningen av artikel 3.1 c i rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen
av medlemsstaternas varumärkeslagar (EGT L 40, 1989, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 17, s. 178) inte är avhängig
av huruvida det föreligger konkret, aktuellt och tungt vägande behov av att utesluta ensamrätt.
Således skall det enbart, vad gäller tillämpning av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 och på grundval av den relevanta betydelsen
av ordkännetecknet i fråga, prövas huruvida det för den avsedda målgruppen föreligger ett tillräckligt konkret samband mellan
kännetecknet och de varor som ansökan om registrering avser (förstainstansrättens dom av den 27 februari 2002 i mål T-106/00,
Streamserve mot harmoniseringsbyrån (STREAMSERVE), REG 2002, s. II-723, punkt 40, fastställd efter överklagande i domstolens
beslut av den 5 februari 2004 i mål C‑150/02 P, Streamserve mot harmoniseringsbyrån, REG 2004, s. I-0000, och domen i det
ovannämnda målet CARCARD, punkt 28).
Överklagandenämnden har inte påstått att kännetecknet LIMO i fackspråk vanligen används som förkortning för uttrycket Laser
Intensity Modulation. Sökandena har anmärkt att kännetecknet LIMO inte förekommer i facklitteratur eller på Internet, eller
att det förekommer som förkortning för orden limousine eller limonade eller för det nationalekonomiska uttrycket least input
for the most output.
Den omständigheten att kännetecknet LIMO i fackspråk inte vanligen används som förkortning för uttrycket Laser Intensity Modulation
utgör emellertid inte ett tillräckligt skäl för att det a priori inte skall anses vara beskrivande. För att harmoniseringsbyrån
skall kunna vägra registrering med stöd av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 krävs det inte att de kännetecken eller upplysningar
av vilka de varumärken som avses i denna artikel är sammansatta faktiskt används vid tidpunkten för registreringsansökan för
att beskriva sådana varor eller tjänster som dem som ansökan avser eller dessa varors eller tjänsters egenskaper. Såsom följer
av denna bestämmelses lydelse är det tillräckligt att dessa kännetecken och upplysningar kan användas för sådana ändamål (domen
i det ovannämnda målet harmoniseringsbyrån mot Wrigley, punkt 32, och domstolens beslut av den 5 februari 2004 i mål C-326/01
P, REG 2004, s. I-0000, punkt 28).
I förevarande mål har harmoniseringsbyrån, vid bedömningen av huruvida kännetecknet LIMO kan användas för att beskriva de
varor som ingår i klasserna 9 och 10 och som omfattas av ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke, inledningsvis konstaterat
att LIMOS, såsom förkortning för uttrycket Laser Intensity Modulation System på området för varorna i fråga, beskrev varornas
art eller användning. Den har vidare bedömt att inskränkningen av bokstäverna LIMOS till LIMO genom utelämnande av bokstaven
s inte medförde att det varumärke som ansökan avser inte skall anses beskrivande.
Överklagandenämnden har haft skäl att i punkt 16 i det omtvistade beslutet anse att kännetecknet LIMOS inom elektroniken används
som förkortning för uttrycket Laser Intensity Modulation System, genom att hänvisa till att det förekom i denna betydelse
såväl i ett uppslagsverk med förkortningar inom elektroniken som på hemsidor på Internet.
Att en sådan förkortning upptagits i ett verk angående förkortningar inom elektroniken har nämligen en särskild betydelse,
vilken det inte skall bortses ifrån endast av den anledningen att förkortningen LIMOS inte upptagits i det uppslagsverk som
sökandena hänvisat till (se punkt 16 ovan).
Att LIMOS verkligen används som förkortning för Laser Intensity Modulation System visas för övrigt inte bara genom den definition
som upptagits i ett uppslagsverk, utan även av handlingar av kommersiell art. Det framgår nämligen av de hemsidor som överklagandenämnden
anfört som exempel att LIMOS är en förkortning för uttrycket Laser Intensity Modulation System, vilket på dessa hemsidor angivits
vara ett system för reproducering (copying system) som används i kopieringsmaskinerna FC 70 från Toshiba och CF 9001 från
Minolta.
Vad sökandena anfört angående att överklagandenämnden använt andra bedömningskriterier i förevarande fall än i dess beslut
avseende varumärket DS (se punkt 18 ovan) är således uppenbarligen inte korrekt. Förstainstansrätten påminner vidare om att
den relevanta målgruppen i förevarande mål, till skillnad från vad som var fallet i det ärendet, består av fackmän. I det
ärendet grundade överklagandenämnden sin bedömning just på att den relevanta målgruppen bestod av genomsnittliga konsumenter
och inte av fackmän, och kom därvid fram till att granskarens bedömning inte uteslutande på grund av ett omnämnande i ett
uppslagsverk över förkortningar och akronymer kunde sluta sig till att bokstäverna DS skulle kunna uppfattas som Digital Signal
av den målgruppen. Beslutet i det ärendet saknar således betydelse i förevarande mål.
Vad gäller den beskrivande arten av kännetecknet LIMOS konstaterar förstainstansrätten, såsom överklagandenämnden konstaterat
i punkt 17 i det omtvistade beslutet, att sökandena på sidan 3 i sin inlaga av den 7 juni 2000, i vilken de utvecklade skälen
för sitt överklagande vid harmoniseringsbyrån, har erkänt att ”de varor som omfattas av ansökan … kan i alla händelser ingå
i ‘Laser Intensity Modulation Systems’”, även om de även angav att ”ingen av dessa varor kan emellertid direkt beskrivas såsom
utgörande ett sådant system”. Överklagandenämnden har beaktat detta erkännande, vilket sökandena för övrigt upprepat inför
förstainstansrätten vid förhandlingen den 27 april 2004, när den fastslog att kännetecknet LIMOS beskrev ”varornas art eller
användning”.
Varken överklagandenämnden i dess beslut eller harmoniseringsbyrån i förevarande förfarande har visat på vilket sätt kännetecknet
LIMOS skulle beskriva arten av de varor som ingår i klasserna 9 och 10.
Det är emellertid ostridigt att dessa varor kan användas som beståndsdelar i ett system för intensiv lasermodulering. Sökandena
har inte anfört några tungt vägande invändningar mot överklagandenämndens slutsats att kännetecknet LIMOS, till följd av denna
egenskap hos varorna i fråga, såsom förkortning för uttrycket Laser Intensity Modulation System i vart fall beskriver varornas
användning. Sökandena har nämligen endast anfört att man inte kan skapa ett Laser Intensity Modulation System bara genom att
sätta samman två eller flera av varorna i fråga. Denna omständighet, som inte utesluter att dessa varor var och en för sig
kan användas för att konstruera ett sådant system tillsammans med varor som inte omfattas av ansökan, saknar emellertid betydelse.
Eftersom de varor som ingår i klasserna 9 och 10 är avsedda för fackmän som kan antas känna till kännetecknet LIMOS som förkortning
för Laser Intensity Modulation System på det område där dessa varor förekommer, och i avsaknad av bevis från sökandenas sida
angående motsatsen, fastslår förstainstansrätten att kännetecknet beskriver ett av de möjliga användningssätten för varorna
i fråga, vilket den relevanta målgruppen kan antas beakta i en urvalssituation, och således utgör en väsentlig egenskap (se,
för ett motsvarande synsätt, förstainstansrättens dom av den 26 november 2003 i mål T-222/02, HERON Robotunits mot harmoniseringsbyrån
(ROBOTUNITS), REG 2003, s. II-0000, punkt 44).
Även om kännetecknet LIMOS sålunda ur den relevanta målgruppens synvinkel har ett tillräckligt direkt och konkret samband
med de varor som ingår i klasserna 9 och 10 och som avses med ansökan om registrering, skall det prövas huruvida samma synpunkter
gör sig gällande beträffande kännetecknet LIMO, som är det kännetecken som ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke
avser.
Överklagandenämndens bedömning att utelämnandet av bokstaven s i slutet av kännetecknet LIMOS inte gjort det kännetecken som
därigenom bildas mindre beskrivande i den mening som avses i artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 och i förhållande till varorna
i fråga var korrekt.
Den omständigheten att LIMOS används som förkortning för uttrycket Laser Intensity Modulation System visar nämligen att kännetecknet
LIMO kan användas och uppfattas av den relevanta målgruppen som en förkortning för uttrycket Laser Intensity Modulation. Att
kännetecknet LIMO kan användas för att beskriva fenomenet intensiv lasermodulering, snarare än ett system för användning av
detta fenomen, är inte tillräckligt för att detta kännetecken inte skall anses beskriva varorna i fråga. Eftersom dessa varor
kan utgöra beståndsdelar i ett system för intensiv lasermodulering beskriver ett kännetecken som hänvisar till denna modulering
alltjämt en möjlig användning av dessa varor.
Det var således korrekt av överklagandenämnden att slå fast att fackmän kunde uppfatta ett tillräckligt direkt och konkret
samband mellan de varor som ingår i klasserna 9 och 10, vilka omfattas av ansökan om registrering, och kännetecknet LIMO,
och att dessa uppfattar detta kännetecken som en förkortning för Laser Intensity Modulation och en hänvisning till i vart
fall en möjlig användning av dessa varor, nämligen såsom delar i ett system för intensiv lasermodulering.
Slutligen skall vad sökandena anfört om att den relevanta målgruppen inte förknippar kännetecknet LIMO med de varor som ingår
i klasserna 9 och 10 till följd av att detta skulle vara mångtydigt, eftersom det används som förkortning för orden limousin
och limonade eller uttrycket least input for the most output, lämnas utan avseende.
Det är i detta avseende tillräckligt, för att ett ordkännetecken skall omfattas av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94, att
åtminstone en av kännetecknets möjliga betydelser beskriver en egenskap hos berörda varor eller tjänster (domen i det ovannämnda
målet harmoniseringsbyrån mot Wrigley, punkt 32, beslutet i det ovannämnda målet Telefon & Buch mot harmoniseringsbyrån, punkterna
28 och 37, domen i de ovannämnda målen STREAMSERVE, punkt 42, och CARCARD, punkt 30). Det följer av vad som ovan anförts att
åtminstone en av kännetecknet LIMO:s möjliga betydelser är Laser Intensity Modulation och att den relevanta målgruppen är
fullt kapabel att uppfatta kännetecknet på detta sätt.
Vad sökandena anfört om att artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 har åsidosatts skall således inte godtas.
Det saknas därmed anledning att pröva vad sökandena anfört om att artikel 7.1 b i förordning nr 40/94 har åsidosatts. Enligt
fast rättspraxis är det nämligen tillräckligt att det föreligger ett absolut registreringshinder för att ansökan om registrering
som gemenskapsvarumärke skall avslås (domstolens dom av den 19 september 2002 i mål C-104/00 P, DKV mot harmoniseringsbyrån,
REG 2002, s. I-7561, punkt 29, samt förstainstansrättens dom av den 26 oktober 2000 i mål T-360/99, Community Concepts mot
harmoniseringsbyrån (Investorworld), REG 2000, s. II-3545, punkt 26, av den 31 januari 2001 i mål T-331/99, Mitsubishi HiTec
Paper Bielefeld mot harmoniseringsbyrån (Giroform), REG 2001, s. II-433, punkt 30, och av den 20 november 2002 i de förenade
målen T-79/01 och T-86/01, Bosch mot harmoniseringsbyrån (Kit Pro och Kit Super Pro), REG 2002, s. II-4881, punkt 36).
Talan skall således ogillas.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Harmoniseringsbyrån har yrkat att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökanden har tappat
målet, skall harmoniseringsbyråns yrkande bifallas.
På dessa grunder beslutar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN
följande dom
1)
Talan ogillas.
2)
Sökandena skall ersätta rättegångskostnaderna.
Vesterdorf
Mengozzi
Martins Ribeiro
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 20 juli 2004.
H. Jung
B. Vesterdorf
Justitiesekreterare
Ordförande
–
Rättegångsspråk: tyska.