CELEX: 62007CJ0459
Kopienas muitas kodekss
202. pants un 233. panta pirmās daļas d) punkts
Muitas parāda rašanās
Pretlikumīga preču ievešana
Aizturēšana ar konfiskāciju
Muitas parāda dzēšana
Brīdis, kurā īstenojama aizturēšana

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (
OV L 302, 1. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2700/2000 (
OV L 311, 17. lpp.
; turpmāk tekstā — “Muitas kodekss”), 202. pantu un 233. panta pirmās daļas d) punktu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp V. Elshani [
V. Elshani
] un
Hauptzollamt Linz
(Lincas galvenā muitas pārvalde; turpmāk tekstā — “
Hauptzollamt
”) par muitas parāda rašanos un tā dzēšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Muitas kodeksa 4. pantā ir noteikts:
“Šajā Kodeksā terminiem ir šāda nozīme:
[..]
19)
“Preču uzrādīšana muitai” nozīmē paziņošanu noteiktā kārtībā muitas dienestiem par preču nogādāšanu muitas iestādē vai citā muitas dienestu paredzētā vai akceptētā vietā;
[..].”
Saskaņā ar Muitas kodeksa 38. pantu:
“1.   Kopienas muitas teritorijā ievestās preces pavada persona, kas tās nevilcinoties nogādā Kopienā pa muitas dienestu noteiktu maršrutu saskaņā ar šo dienestu norādījumiem, ja tādi ir doti:
a)
muitas iestāžu norādītā muitas iestādē vai jebkurā citā šo dienestu norādītā vai atļautā vietā vai
[..]
2.   Jebkura persona, kas uzņemas atbildību par preču pārvadāšanu pēc ievešanas Kopienas muitas teritorijā, arī pārkraušanas rezultātā, ir atbildīga par 1. punktā noteikto pienākumu izpildi.
[..]”
Muitas kodeksa 40. pantā ir noteikts:
“Preces, kuras tiek nogādātas muitas iestādē vai citā muitas dienestu norādītā vai atļautā vietā saskaņā ar 38. panta 1. punkta a) apakšpunktu, muitai uzrāda tā persona, kas ievedusi preces Kopienas muitas teritorijā, vai — attiecīgā gadījumā — persona, kas uzņemas atbildību par preču pārvadāšanu pēc šādas ievešanas.”
Muitas kodeksa 202. pants ir šāds:
“1.   Ievedmuitas parāds rodas:
a)
pretlikumīgi Kopienas muitas teritorijā ievedot ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces vai
[..]
Šajā pantā “pretlikumīga ievešana” nozīmē jebkādu ievešanu, pārkāpjot 38.–41. pantu un 177. panta otro ievilkumu.
2.   Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek pretlikumīgi ievestas.
3.   Parādnieks ir:
—
jebkura persona, kas pretlikumīgi ievedusi šādas preces,
[..].”
Muitas kodeksa 203. pantā ir paredzēts:
“1.   Ievedmuitas parāds rodas:
—
nelikumīgi izņemot no muitas uzraudzības ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces.
2.   Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības.
[..]”
Saskaņā ar Muitas kodeksa 233. pantu:
“Neskarot spēkā esošos noteikumus par muitas parāda noilgumu vai šāda parāda nepiedzīšanu pēc likuma konstatētas parādnieka maksātnespējas gadījumā, muitas parāds tiek dzēsts:
a)
samaksājot muitas nodokļa summu;
b)
atlaižot muitas nodokļa summu;
c)
ja attiecībā uz precēm, kas deklarētas kādai muitas procedūrai, kurā paredzēts pienākums samaksāt muitas nodokļus:
—
muitas deklarācija tiek atzīta par nederīgu [..];
—
preces pirms to atlaišanas vai nu tiek aizturētas un vienlaicīgi vai vēlāk konfiscētas, iznīcinātas pēc muitas dienestu norādījuma, iznīcinātas vai nodotas saskaņā ar 182. pantu, vai iet bojā vai tiek neglābjami zaudētas to īpatnību vai neparedzamu apstākļu vai nepārvaramas varas dēļ;
d)
ja preces, par kurām ir radies muitas parāds saskaņā ar 202. pantu, tiek aizturētas sakarā ar to nelikumīgu ievešanu un vienlaicīgi vai vēlāk tiek konfiscētas.
Neskarot krimināltiesību normas par muitas noteikumu pārkāpumiem, aizturēšanas un konfiskācijas gadījumā muitas parāds netiek uzskatīts par dzēstu, ja saskaņā ar dalībvalsts krimināltiesību normām muitas nodokļi var būt par pamatu sodu noteikšanai vai muitas parāds ir pamats kriminālvajāšanai.”
Attiecībā uz preču ievešanu Kopienā Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (
OV L 253, 1. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 2787/2000 (
OV L 330, 1. lpp.
), 163. pantā ir noteikts:
“1.   Piemērojot [Muitas] kodeksa 32. panta 1. punkta e) apakšpunktu un 33. panta a) apakšpunktu, vieta, kur preces nonāk Kopienas muitas teritorijā, ir:
[..]
c)
attiecībā uz precēm, ko pārvadā pa dzelzceļu, iekšējiem ūdeņiem vai autoceļiem — vieta, kur atrodas pirmā muitas iestāde;
[..].”
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka Augšaustrijas federālās zemes žandarmērija Eferdingas [
Eferding
] reģionā saistībā ar cigarešu kontrabandu veica telefona sarunu noklausīšanos. Aizdomās tika turēts V. Elshani un viņa brālis par cigarešu kontrabandu no Kosovas uz Austriju divos tūristu autobusos.
Šo noklausīto telefona sarunu dēļ V. Elshani tika aizturēts ļoti tuvu Velsas [
Wels
] pilsētai (Austrija) vienā no autobusiem, kura galvenajā ejā bija paslēpti 150 cigarešu bloki. Autobuss vēl nebija sasniedzis Eferdingu, kas bija tā galamērķis. Austrijas muitas iestāde aizturēja cigaretes, pēc tam tās konfiscēja un muitas uzraudzībā iznīcināja.
Prasītājam pamata lietā ir jāatbild par laikā no 2001. gada 19. līdz radušos muitas parādu. Precīzs datums ir jānosaka, ņemot vērā brīdī, kad šie autobusi, kuru brauciena maršruts vispirms bija no Kosovas uz Brindisi (Itālija), šķērsojot Albāniju, un pēc tam uz Austriju, nelikumīgi iebrauca Kopienas muitas teritorijā.
Ar 2002. gada 13. novembra lēmumu
Hauptzollamt
prasītājam pamata lietā prasīja samaksāt ievedmuitas nodokli par minētajiem blokiem EUR 961,46 apmērā.
2002. gada 13. decembrī V. Elshani apstrīdēja šo lēmumu. Ar lēmumu
Hauptzollamt
noraidīja šo sūdzību kā nepamatotu.
Tā kā V. Elshani par šo lēmumu cēla prasību
Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz
(neatkarīgā nodokļu palāta, Grācas sekcija), tā nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:
“1)
Vai, ņemot vērā, ka attiecībā uz [Muitas kodeksa] 233. panta pirmās daļas d) punktā paredzēto faktisko situāciju, kad [muitas parāds] tiek dzēsts, nav jāņem vērā muitas parāda rašanās brīdis, bet gan laika posms pēc muitas parāda rašanās tādēļ, ka tā priekšnoteikums ir muitas parāds, kas “rodas” saskaņā ar Muitas kodeksa 202. pantu, vārdi “sakarā ar to nelikumīgu ievešanu” Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi,
—
ka preču ievešana Kopienas muitas teritorijā, par ko saskaņā ar Muitas kodeksa 202. pantu rodas muitas parāds, beidzas jau ar to ievešanu vietā, kur atrodas [muitas] iestāde vai citā muitas iestāžu norādītā vietā, bet, vēlākais, ar robežas muitas punkta vai citas muitas dienestu norādītas vietas atstāšanu tādēļ, ka preces ir nokļuvušas muitas teritorijas iekšienē un pēc šī brīža preču aizturēšana un konfiskācija vairs nevar būt pamats muitas parāda dzēšanai,
vai arī ir jāinterpretē tādējādi,
—
ka preču ievešana Kopienas muitas teritorijā, par ko saskaņā ar Muitas kodeksa 202. pantu rodas muitas parāds, aplūkojot to no ekonomiskā aspekta, turpinās tik ilgi, cik ilgi vēl turpinās to pārvadāšana kā vienots darbības process, kas laika ziņā seko preces ievešanai muitas teritorijā; tātad preces vēl nav sasniegušas pirmo galamērķa vietu un neatrodas miera stāvoklī un preču aizturēšana un konfiskācija vēl līdz šim brīdim var būt pamats muitas parāda dzēšanai?
2)
Vai, ņemot vērā, ka pretlikumīgas rīcības gadījumā Muitas kodeksa 202. panta izpratnē, ko atklāj preču ievešanas brīdī, muitas parāds bez atrunām tiek dzēsts, bet turpretim preču aizturēšana brīdī, kad preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības, kas ir pretlikumīga rīcība Muitas kodeksa 203. panta izpratnē, nav pamats muitas parāda tūlītējai dzēšanai, Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī muitas parāda dzēšana, kas ir attiecināma vienīgi uz Muitas kodeksa 202. pantā paredzētajiem parāda rašanās gadījumiem, tomēr atbilst vienlīdzīgas attieksmes pret prettiesiskām darbībām principam?”
Par prejudiciāliem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Uzdodot šo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Muitas kodeksa 202. pants un 233. panta pirmās daļas d) punkts ir interpretējami tādējādi, ka Kopienas muitas teritorijā nelikumīgi ievesto preču aizturēšanas rezultātā muitas parāds tiek dzēsts vienīgi tad, ja aizturēšana ir notikusi, pirms preces ir atstājušas muitas iestādi, vai arī šādas aizturēšanas rezultātā muitas parāds tiek dzēsts, ja aizturēšana notiek pēc tam pārvadāšanas laikā, bet pirms pirmā galamērķa sasniegšanas.
Austrijas valdība uzskata, ka Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) punktā izmantotajiem vārdiem “sakarā ar nelikumīgu ievešanu” ir autonoma nozīme, kurā ietverts laika periods, kas nepārklājas ar pašu ievešanas muitas teritorijā brīdi, kas notiek tad, kad tiek šķērsota pati robeža.
Austrijas un Somijas valdības uzskata, ka muitas parāds, kas par preces ievešanu ir radies saskaņā ar minētā kodeksa 202. pantu, no ekonomiskā viedokļa turpinās tik ilgi, kamēr turpinās tās pārvadāšana, kas ir uzskatāms par vienotu procesu līdz brīdim, kad prece nonāk savā pirmajā galamērķa vietā, kas nozīmē, ka līdz šim brīdim ar preces aizturēšanu un konfiskāciju vēl joprojām var dzēst muitas parādu. Šāda interpretācija esot saderīga ar muitas nodokļu ekonomisko funkciju, kā arī šo nodokļu mērķi, saskaņā ar kuru muitas parāds tiek dzēsts, ja nelikumīgi ievestās preces tiek aizturētas un konfiscētas, pirms tās tiek laistas apgrozībā.
Šajā sakarā jānorāda, ka preču ievešana Kopienas muitas teritorijā, kā tā ir regulēta Muitas kodeksa 37.–57. pantā — tiesību normas, kuras ir piemērojamas šajā teritorijā ievestajām precēm līdz brīdim, kad tās ir sasniegušas muitu, — ir pabeigta, ja runa ir par ievešanu pa sauszemi, ar brīdi, kad preces šķērso robežu, un ka šis jēdziens nepārklājas ar jēdzienu “nelikumīga ievešana” šī kodeksa 202. panta izpratnē.
No Muitas kodeksa 202. panta 1. punkta izriet, ka “nelikumīga ievešana” šīs tiesību normas izpratnē nozīmē jebkādu ievešanu, pārkāpjot minētā kodeksa 38.–41. panta prasības.
Tiesa ir lēmusi, ka preču ievešana ir pretlikumīga gadījumā, kad netiek ievēroti šādi Muitas kodeksā paredzēti posmi. Pirmkārt, atbilstoši šī kodeksa 38. panta 1. punktam Kopienas muitas teritorijā ievestās preces nevilcinoties ir jānogādā vai nu norādītajā muitas iestādē, vai brīvajā zonā. Otrkārt, atbilstoši minētā kodeksa 40. pantam, tiklīdz preces tiek nogādātas muitas iestādē, tās ir jāuzrāda muitai. Preču uzrādīšana muitai saskaņā ar minētā kodeksa 4. panta 19. punktu nozīmē paziņošanu noteiktā kārtībā muitas dienestiem par preču nogādāšanu muitas iestādē vai citā muitas dienestu paredzētā vai akceptētā vietā (2005. gada 3. marta spriedums lietā
C-195/03
Papismedov
u.c., Krājums, I-1667. lpp.
, 26. punkts).
No Muitas kodeksa 38.–41. panta paša teksta izriet — lai varētu uzskatīt, ka prece ir likumīgi ievesta Kopienas muitas teritorijā, prece no tās ievešanas brīža ir jānogādā muitas iestādē vai brīvajā zonā un jāuzrāda muitai. Šis pēdējais minētais pienākums, kas noteikts par ievešanu atbildīgajai personai vai personai, kas uzņemas atbildību par preču pārvadāšanu, nodrošina, ka muitas dienesti ir informēti ne tikai par to, ka preces ir ievestas, bet saņem arī visu attiecīgo informāciju saistībā ar attiecīgās preces vai produkta veidu, kā arī šo preču daudzumu. Būtībā tieši šī informācija ļauj pareizi identificēt preces tarifu klasifikācijas nolūkā un, ja nepieciešams, aprēķināt ievedmuitas nodokli (iepriekš minētais spriedums lietā
Papismedov
u.c., 27. punkts).
Šajā sakarā Tiesa ir uzskatījusi, ka no Muitas kodeksa 4. panta 19. punkta, 38. panta 1. punkta un 40. panta formulējuma un sistēmas nepārprotami izriet, ka jebkuras Kopienas muitas teritorijā ievestās preces ir jāuzrāda muitai. Tas, ka dažas preces tiek paslēptas automašīnas, kurā tās tiek pārvadātas, slēptuvēs, neatbrīvo tās no šī pienākuma (2004. gada 4. marta spriedums apvienotajās lietās
C-238/02 un C-246/02
Viluckas
un
Jonusas
,
Recueil
, I-2141. lpp.
, 22. punkts).
Jāpiebilst, kā tas izriet no Regulas Nr. 2454/93, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2787/2000, 163. panta 1. punkta c) apakšpunkta, ka ievesto preču muitas vērtības noteikšanas nolūkā “vieta, kur preces nonāk Kopienas muitas teritorijā,” attiecībā uz precēm, ko pārvadā pa sauszemi, ir vieta, kurā atrodas pirmā muitas iestāde.
Kā to pareizi norāda Eiropas Kopienu Komisija, no tā izriet, ka preču pretlikumīga ievešana notiek, tiklīdz tās šķērso pirmo muitas iestādi, kura atrodas Kopienas muitas teritorijā, neuzrādot tajā preces.
Līdz ar to jāuzskata, ka šajā teritorijā “pretlikumīgi ievestas” Muitas kodeksa 202. panta izpratnē ir preces, kuras ir šķērsojušas Kopienas ārējo sauszemes robežu un kuras atrodas šajā teritorijā tālāk par pirmo muitas iestādi, nenogādājot un neuzrādot tās muitā tādējādi, ka muitas iestādes nav informētas par to, ka par šī pienākuma izpildi atbildīgās personas ir ievedušas šīs preces.
Turklāt no Muitas kodeksa 202. panta 2. un 3. punkta izriet, ka preču ievešana Kopienas muitas teritorijā, kas notiek iepriekšējā punktā paredzētajos apstākļos, rada muitas parādu, kas ir jānomaksā personai, kura veica šo ievešanu, pašā pretlikumīgas ievešanas brīdī, proti, brīdī, kad ir skaidrs, ka nav izpildītas minētā kodeksa 38.–41. pantā paredzētās prasības. Līdz ar to pretlikumīga ievešana un parāda rašanās notika vienlaicīgi.
Taču tā kā saskaņā ar Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) punktu preču aizturēšanas sakarā ar to nelikumīgu ievešanu un vienlaicīgas vai vēlākas to konfiscēšanas rezultātā tiek dzēsts muitas parāds, rodas jautājums, kurā brīdī jānotiek aizturēšanai, lai parādnieku atbrīvotu no viņa atbildības.
Jākonstatē, ka Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) punktā paredzētā parāda dzēšanas mērķis ir novērst nodokļa uzlikšanu gadījumā, ja preces, lai arī Kopienu teritorijā tās ievestas pretlikumīgi, nav bijis iespējams tirgot un tās tāpēc no konkurences viedokļa nav “apdraudējušas” Kopienu preces.
Muitas kodeksa kontekstā šī kodeksa 233. panta pirmās daļas d) punktā paredzētā preču aizturēšana sakarā ar to nelikumīgu ievešanu un konfiscēšana tāpat kā minētā 233. panta pirmās daļas a)–c) punktā minētajos gadījumos, proti, samaksājot muitas nodokļa summu, atlaižot muitas nodokļa summu, atzīstot par nederīgu muitas deklarāciju, kā arī deklarētās preces pirms to atlaišanas aizturot un konfiscējot, iznīcinot, kā arī tad, ja tās aiziet bojā vai tiek neglābjami zaudētas, ir muitas parāda dzēšanas iemesls, kas ir šauri interpretējams.
Šo analīzi apstiprina judikatūra Tiesā, kura 2002. gada 14. novembra spriedumā lietā
C-112/01
SPKR
(
Recueil
, I-10655. lpp.
, 31. punkts) nolēma, ka ar Muitas kodeksa 233. pantu tiek aizsargāti Kopienas pašu resursi — mērķis, kuru nevar skart, ieviešot jaunus muitas parāda dzēšanas iemeslus. Šī nepieciešamība ir vēl jo vairāk svarīga, nosakot brīdi, kādā jānotiek preču aizturēšanai, kas var radīt muitas parāda dzēšanu attiecībā uz tām.
Šajā sakarā jānorāda — tas, ka Kopienas muitas teritorijā atrodas nelikumīgi ievestas preces, pats par sevi rada ļoti lielu iespējamību, ka šīs preces tiks laistas dalībvalstu apgrozībā un ka tad, kad tās šķērso zonu, kurā atrodas šajā teritorijā esošā pirmā muitas iestāde, ir mazāk iespēju, ka muitas iestādes tās nejauši atklās, veicot negaidītas pārbaudes.
Tieši muitas iestādes, kuras stratēģiski novietotas uz ārējām robežām esošajos iebraukšanas punktos, atrodas vislabākajā pozīcijā, lai stingri pārbaudītu Kopienas muitas teritorijā ievestās preces ar mērķi novērst Kopienu ražotājiem nodarīto negodīgo konkurenci, kā arī nodokļu ieņēmumu zaudējumus, kurus rada krāpniecisks imports.
No tā izriet, ka preču, kuras Kopienas muitas teritorijā tiek ievestas, pārkāpjot Muitas kodeksa 38.–41. pantā paredzētās prasības, aizturēšana, kas tiek veikta tālāk par šajā teritorijā esošo pirmās muitas iestādi un kas praktiski notiek nejauši, nevar radīt muitas parāda dzēšanu Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) punkta izpratnē.
Somijas valdība uzskata, ka šī Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) punkta interpretācija pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu, jo personas, kas preces ieved nelikumīgi Muitas kodeksa 202. panta izpratnē, atrodas dažādās situācijās atkarībā no tā, vai šo personu rīcība tiek atklāta muitas iestādē uz robežas vai tālāk aiz robežas.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru diskriminācija nozīmē dažādu noteikumu piemērošanu salīdzināmās situācijās vai tāda paša noteikuma piemērošanu atšķirīgām situācijām (skat. 2008. gada 22. decembra spriedumu lietā
C-282/07
Truck Center
, Krājums, I-10767. lpp.
, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā sakarā jākonstatē, ka ar Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) punktu ieviestā atšķirīgā attieksme attiecībā uz muitas parāda dzēšanu atkarībā no tā, vai nelikumīgi ievestās preces tiek aizturētas to ievešanas brīdī vai vēlāk, attiecas uz divām situācijām, kuras, kā tas izriet no šī sprieduma 32. un 33. punkta, nav objektīvi salīdzināmas jautājumā par iespēju, ka šo preču atrašanās Kopienas muitas teritorijā ir Kopienas interesēs.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo uzdoto jautājumu jāatbild šādi: Muitas kodeksa 202. pants un 233. panta pirmās daļas d) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai tiktu dzēsts muitas parāds, Kopienas muitas teritorijā nelikumīgi ievesto preču aizturēšanai jānotiek, pirms minētās preces ir šķērsojušas šajā teritorijā esošo pirmo muitas iestādi.
Par otro jautājumu
Uzdodot otro jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) punkts, ņemot vērā, ka ar to muitas parādu var dzēst vienīgi gadījumā, kad preces tiek aizturētas to nelikumīgas ievešanas laikā, izslēdzot aizturēšanu citos nelikumīgas rīcības gadījumos, kā, piemēram, Muitas kodeksa 203. pantā paredzētajā preces izņemšanas no muitas uzraudzības gadījumā, ir pretējs vienlīdzīgas attieksmes principam.
Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tikai valsts tiesai, kura izskata strīdu un kurai ir jāuzņemas atbildība par paredzēto tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, ir jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu atbilstība (skat. 2006. gada 15. jūnija spriedumu lietā
C-466/04
Acereda Herrera
, Krājums, I-5341. lpp.
, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr Tiesa ir uzskatījusi, ka tā nevar lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālo jautājumu, ja ir acīmredzams, ka Kopienu tiesību normas interpretācijai vai spēkā esamības vērtējumam, ko lūgusi sniegt valsts tiesa, nav nekāda sakara ar pamata prāvā esošo situāciju vai tās priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai tiesiskie apstākļi, kas vajadzīgi, lai lietderīgi atbildētu uz tai uzdotajiem jautājumiem (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Acereda Herrera
, 48. punkts).
Pamats prejudiciāla jautājuma uzdošanai ir nevis iespēja saņemt konsultatīvus viedokļus par vispārīgiem vai hipotētiskiem jautājumiem, bet vajadzība faktiski iztiesāt prāvu (skat. 1998. gada 12. marta spriedumu lietā
C-314/96
Djabali
,
Recueil
, I-1149. lpp.
, 19. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Acereda Herrera
, 49. punkts).
Šajā lietā, kā tas izriet no paša otrā jautājuma formulējuma un iesniedzējtiesas saistībā ar šo jautājumu sniegtā pamatojuma, šī jautājuma mērķis ir lūgt Tiesai izvērtēt Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) punkta spēkā esamību, jo tas, ka šajā tiesību normā nav paredzēta muitas parāda dzēšana arī Muitas kodeksa 203. pantā minētajā gadījumā, proti, kad preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības, var pārkāpt vienlīdzīgas attieksmes principu.
Taču no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, kā arī Tiesai iesniegtajiem apsvērumiem izriet, ka Muitas kodeksa 203. pantā paredzētā preču izņemšana no muitas uzraudzības kā muitas parāda radītāja netiek apspriesta pamata lietā.
Līdz ar to jākonstatē, kā savos apsvērumos uz to ir norādījušas Austrijas valdība un Komisija, ka šim jautājumam acīmredzami nav saistības ar pamata lietā esošā strīda priekšmetu, kas attiecas uz saskaņā ar Muitas kodeksa 202. pantu radušos muitas parādu, nelikumīgi Kopienas muitas teritorijā ievedot preces.
Tādējādi uz otro uzdoto jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

1)
Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2700/2000, 202. pants un 233. panta pirmās daļas d) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai tiktu dzēsts muitas parāds, Kopienas muitas teritorijā nelikumīgi ievesto preču aizturēšanai jānotiek, pirms minētās preces ir šķērsojušas šajā teritorijā esošo pirmo muitas iestādi;

2)
uz otro jautājumu nav jāatbild.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — vācu.