CELEX: 62006CJ0450
Javna naročila
Tožba
Direktiva 89/665/EGS
Učinkovita revizija
Pojem
Ravnovesje med načelom kontradiktornosti in pravico do varstva poslovne skrivnosti
Varstvo zaupnosti podatkov gospodarskih subjektov, ki ga zagotavljajo pristojni revizijski organi

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 1(1) Direktive Sveta 89/665/EGS z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje (
UL L 395, str. 33
) v različici iz Direktive Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev (
UL L 209, str. 1
, v nadaljevanju: Direktiva 89/665).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Varec SA (v nadaljevanju: družba Varec) in državo Belgijo, ki jo zastopa ministre de la Défense (v nadaljevanju: minister za obrambo), glede oddaje javnega naročila za dobavo gosenic za tanke vrste leopard.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
Člen 1(1) Direktive 89/665 določa:
„Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne, da bi zagotovili v zvezi s postopki oddaje javnih naročil s področja Direktiv 71/305/EGS, 77/62/EGS in 92/50/EGS […], učinkovito in zlasti čim hitrejšo revizijo odločitev, ki so jih sprejeli naročniki skladno s pogoji, določenimi v naslednjih členih ter zlasti v členu 2(7) na podlagi obrazložitve, da so takšne odločitve kršile pravo Skupnosti na področju javnega naročanja ali nacionalne predpise o izvajanju tega prava.“
Člen 33 Direktive Sveta 93/36/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga (
UL L 199, str. 1
) razveljavlja Direktivo Sveta 77/62/EGS z dne 21. decembra 1976 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga (
UL 1977, L 13, str.1
) in določa, da se sklicevanje na razveljavljeno direktivo razlaga kot sklicevanje na Direktivo 93/36. Prav tako člen 36 Direktive Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje (
UL L 199, str. 54
) razveljavlja Direktivo Sveta 71/305/EGS z dne 26. julija 1971 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil gradenj (
UL L 185, str. 5
) in določa, da se sklicevanje nanjo razlaga kot sklicevanje na Direktivo 93/97.
Člen 2(8) Direktive 89/665 določa:
„Kadar organi, pristojni za revizijske postopke, po svoji naravi niso sodni, se vedno navedejo pisni razlogi za njihove odločitve. Poleg tega je v takem primeru treba določiti postopke, s katerimi je kakršenkoli domnevno nezakoniti ukrep, ki ga sprejme revizijski organ, ali domnevna napaka pri izvrševanju dodeljenih pristojnosti lahko predmet sodnega postopka ali revizije drugega organa, ki je sodišče v smislu člena [234 ES] ter neodvisen od naročnika in tudi od revizijskega organa.
Člani takega neodvisnega organa se imenujejo in razrešijo pod istimi pogoji kakor člani sodstva glede organa oblasti, odgovornega za njihovo imenovanje, mandat in razrešitev. Vsaj predsednik tega neodvisnega organa mora imeti isto pravno in strokovno usposobljenost kakor člani sodstva. Neodvisni organ sprejema svoje odločitve po postopku, v katerem sta zaslišani obe strani, in te odločitve so s sredstvi, ki jih določi vsaka država članica, pravno zavezujoče.“
Člen 7(1) Direktive 93/36, kot je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 97/52/ES z dne 13. oktobra 1997 (
UL L 328, str. 1
, v nadaljevanju: Direktiva 93/36), določa:
„Naročnik obvesti v 15 dneh od datuma, ko je prejel pisno zahtevo, vse izločene kandidate ali ponudnike o razlogih za zavrnitev vloge ali ponudbe, ponudnike, ki so oddali dopustno ponudbo, pa o značilnostih in relativnih prednostih izbrane ponudbe, kakor tudi o imenu izbranega ponudnika.
Naročnik kljub temu lahko sprejme odločitev, da nekatere informacije o oddaji naročila iz predhodnega pododstavka zadrži, če bi takšne informacije ovirale izvrševanje zakona ali bi bile drugače v nasprotju z zakonitimi gospodarskimi interesi nekega podjetja, javnega ali zasebnega, ali pa bi lahko posegale v lojalno konkurenco med dobavitelji.“
Člen 9(3) Direktive 93/36 določa:
„Naročniki morajo po izbiri ponudnika rezultate javno objaviti. Nekaterih podatkov v zvezi z oddanim naročilom se ne sme objaviti, kadar bi bila objava takih podatkov lahko v nasprotju z zakonom ali javnim interesom, kadar bi to lahko škodovalo legitimnim poslovnim interesom zadevnih podjetij, tako javnih kot zasebnih, in kadar bi to lahko oviralo pošteno konkurenco med dobavitelji.“
Člen 15(2) iste direktive določa:
„Naročniki morajo v celoti spoštovati zaupnost podatkov, ki jih dobijo od ponudnikov.“
Določbe členov 7(1), 9(3) in 15(2) Direktive 93/36 so vsebinsko povzete v členih 6, 35(4), peti pododstavek, oziroma 41(3) Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (
UL L 134, str. 114
).
Nacionalna ureditev
Člen 87 Odloka regenta z dne 23. avgusta 1948, ki ureja postopek pred upravnim oddelkom Conseil d'État (
Moniteur belge
z dne 23.–24. avgusta 1948, str. 6821), določa:
„Stranke, njihovi zastopniki in komisar vlade lahko v sodnem tajništvu vpogledajo v spis v zadevi.“
Člen 21, tretji in četrti odstavek, usklajenih zakonov o Conseil d'État z dne 12. januarja 1973 (
Moniteur belge
z dne 21. marca 1973, str. 3461) določa:
„Neupoštevaje člen 21a se, če tožena stranka upravnega spisa ne predloži v za to določenem roku, dejstva, ki jih zatrjuje tožeča stranka, štejejo za dokazana, razen če niso očitno netočna.
Če tožena stranka nima upravnega spisa, mora o tem obvestiti senat, ki odloča v njeni zadevi. Slednji lahko v skladu z določbo člena 36 odredi predložitev upravnega spisa pod grožnjo denarne kazni.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Država Belgija je 14. decembra 2001 začela postopek oddaje javnega naročila za dobavo gosenic za tanke vrste leopard. Ponudbo sta oddala dva ponudnika, in sicer družbi Varec in Diehl Remscheid GmbH & Co (v nadaljevanju: družba Diehl).
Država Belgija je po preučitvi obeh ponudb ocenila, da ponudba družbe Varec ne ustreza tehničnim pogojem ter da ni pravilna. Nasprotno pa je menila, da ponudba družba Diehl ustreza vsem pogojem, da je pravilna in v njej navedene cene običajne. Država Belgija je zato s sklepom ministra za obrambo z dne 28. maja 2002 (v nadaljevanju: sklep o oddaji naročila) naročilo oddala družbi Diehl.
Družba Varec je 29. julija 2002 pred Conseil d'État vložila tožbo za razveljavitev sklepa o oddaji naročila. Družbi Diehl je bil priznan status intervenienta.
Spis, ki ga je država Belgija predložila Conseil d'État, ni vseboval ponudbe družbe Diehl.
Družba Varec je predlagala, naj se omenjena ponudba vloži v spis. Enako je predlagal tudi Auditeur Conseil d'État (v nadaljevanju: poročevalec), zadolžen za pripravo poročila.
Država Belgija je 17. decembra 2002 predložila ponudbo družbe Diehl, pri čemer je pojasnila, da v njej ni načrtov celotne sestave tankovske gosenice in tudi ne njenih posameznih členov. Navedla je, da je te listine v skladu z razpisno dokumentacijo in na zahtevo družbe Diehl slednji vrnila. Dodala je, da listin zato ne more predložiti v spis in da je treba njihovo predložitev, če je ta nujna, zahtevati od družbe Diehl. Država Belgija je tudi opomnila na nasprotujoča si stališča družb Varec in Diehl glede intelektualnih pravic, ki se navezujejo na zadevne načrte.
Družba Diehl je s pošto z istega dne poročevalca obvestila, da njena ponudba, kot jo je v spis predložila država Belgija, vsebuje zaupne navedbe in podatke in da zato nasprotuje temu, da bi se lahko z njimi seznanile tretje osebe, vključno z družbo Varec, saj so z omenjenimi navedbami in podatki povezane v ponudbo vključene poslovne skrivnosti. Družba Diehl je tako navedla, da nekateri deli prilog 4, 12 in 13 k ponudbi vsebujejo natančne podatke o najnovejših proizvodnih načrtih in postopku.
V poročilu z dne 23. februarja 2006 je poročevalec predlagal, naj se sklep o oddaji naročila razveljavi, saj je „v primeru kršitve dolžnosti sodelovanja nasprotne stranke pri zagotavljanju učinkovitega in pravičnega sojenja edina primerna sankcija razveljavitev upravnega akta, katerega zakonitost v postopku, v katerem so bile listine izvzete iz kontradiktorne obravnave, ni izkazana“.
Država Belgija je predlogu nasprotovala in predlagala, da se Conseil d'État izreče o vprašanju varstva zaupnosti listin v ponudbi družbe Diehl, ki vsebujejo podatke, povezane s poslovnimi skrivnostmi družbe, in ki so bili v spis vloženi v okviru postopka pred omenjenim sodiščem.
Conseil d'État je zato prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 1(1) Direktive Sveta 89/665 […], v povezavi s členom 15(2) Direktive […] 93/36 […] in členom 6 Direktive 2004/18 […], razlagati tako, da mora odgovorni organ v revizijskem postopku, določenem v tem členu, zagotoviti zaupnost in pravico do varstva poslovnih skrivnosti, ki jih vsebujejo spisi, ki mu jih predložijo stranke v zadevi – vključno z naročnikom – pri čemer se lahko sam seznani s tovrstnimi podatki in jih upošteva?“
Dopustnost
Družba Varec meni, da za rešitev spora pred Conseil d'État odgovor na vprašanje za predhodno odločanje ni potreben.
Pri tem je treba opozoriti, da v okviru postopka, določenega v členu 234 ES, ki temelji na jasni ločitvi nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, presoja zadevnih dejstev spada v pristojnost nacionalnega sodnika. Le nacionalni sodnik, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, presodi glede na posebnosti zadeve tako potrebo po izdaji predhodne odločbe, da bi lahko izdal sodbo, kot tudi ustreznost vprašanj, ki jih predlaga Sodišču. Zato ker se predloženi vprašanji nanašata na razlago prava Skupnosti, je Sodišče načeloma dolžno odločati (glej zlasti sodbe z dne 25. februarja 2003 v zadevi IKA,
C-326/00, Recueil, str. I-1703
, točka 27; z dne 12. aprila 2005 v zadevi Keller,
C-145/03, ZOdl., str. I-2529
, točka 33, in z dne 22. junija 2006 v zadevi Conseil général de la Vienne,
C-419/04, ZOdl., str. I-5645
, točka 19).
Vendar je Sodišče presodilo tudi, da mora izjemoma, pri preverjanju lastne pristojnosti, preučiti okoliščine, v katerih mu je nacionalno sodišče zadevo predložilo (glej v tem smislu sodbo z dne 16. decembra 1981 v zadevi Foglia,
244/80, Recueil, str. 3045
, točka 21). Sprejetje predhodne odločbe o vprašanju, ki ga postavi nacionalno sodišče, je mogoče zavrniti le, kadar je očitno, da zahtevana razlaga prava Skupnosti nima nikakršne zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, kadar gre za hipotetičen problem oziroma kadar Sodišče nima na voljo potrebnih dejanskih in pravnih elementov, da bi lahko koristno odgovorilo na postavljena vprašanja (glej zlasti sodbi z dne 13. marca 2001 v zadevi PreussenElektra,
C-379/98, Recueil, str. I-2099
, točka 39, in z dne 22. januarja 2002 v zadevi Canal Satélite Digital,
C-390/99, Recueil, str. I-607
, točka 19, ter zgoraj navedeno sodbo Conseil général de la Vienne, točka 20).
V obravnavani zadevi ne gre za tak primer. Ugotoviti je mogoče, da bo moralo Conseil d'État, če bo sledilo predlogu poročevalca, razveljaviti izpodbijani sklep o oddaji naročila, ne da bi zadevo obravnavalo meritorno. Nasprotno pa bo predložitveno sodišče, če določbe prava Skupnosti, katerih razlago predlaga, upravičujejo zaupno ravnanje z določenimi deli spisa v postopku v glavni stvari, zadevo lahko obravnavalo meritorno. Zaradi teh razlogov je mogoče izhajati iz tega, da je razlaga navedenih določb nujna za rešitev spora o glavni stvari.
Temelj
Predložitveno sodišče v vprašanju, ki ga je predložilo Sodišču, omenja tako Direktivo 93/36 kot Direktivo 2004/18. Ker je slednja nadomestila Direktivo 93/96, je treba najprej ugotoviti, katero izmed obeh je treba uporabiti pri obravnavi tega vprašanja.
Spomniti je treba, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso postopkovna pravila običajno uporabljajo za vse spore, ki potekajo, ko ta pravila začnejo veljati, drugače kot pri pravilih materialnega prava, ki se običajno razlagajo tako, da se načeloma ne nanašajo na položaje, ki so nastali pred začetkom njihove veljavnosti (glej sodbo z dne 23. februarja 2006 v zadevi Molenbergnatie,
C-201/04, ZOdl., str. I-2049
, točka 31, in tam navedeno sodno prakso).
Postopek v glavni stvari se nanaša na pravico do varstva zaupnih podatkov. Kot opozarja generalna pravobranilka v točki 31 sklepnih predlogov, je ta pravica, čeprav ima postopkovne implikacije, v bistvu materialna pravica.
Omenjena pravica se je konkretizirala, ko je družba Diehl v postopku oddaje naročila, ki se izpodbija v postopku v glavni stvari, oddala svojo ponudbo. Glede na to, da datum oddaje v predložitveni odločbi ni naveden, je treba sklepati, da je bilo to med 14. decembrom 2001, datumom javnega razpisa, ter 14. januarjem 2002, datumom odpiranja ponudb.
V tem času Direktiva 2004/18 še ni bila sprejeta. Za postopek v glavni stvari je treba zato uporabiti določbe Direktive 93/36.
Direktiva 89/665 ne vsebuje nobene določbe, ki bi izrecno urejala vprašanje varstva zaupnih podatkov. Glede na to se je treba opreti na splošne določbe direktive, zlasti na člen 1(1).
Omenjena določba določa, da sprejmejo države članice potrebne ukrepe, da se za postopke oddaje javnih naročil, ki sodijo na področje uporabe Direktive 93/36, zagotovi učinkovita revizija odločitev naročnikov na podlagi tega, da se je s takimi odločitvami kršila zakonodaja Skupnosti na področju javnega naročanja ali nacionalni predpisi, s katerimi se to pravo izvaja.
Glede na to, da je namen Direktive 89/665 zagotoviti spoštovanje prava Skupnosti na področju javnih naročil, je treba njen člen 1(1) razlagati v luči tako določb Direktive 93/36 kot drugih določb prava Skupnosti na področju javnih naročil.
Eden od glavnih namenov pravil Skupnosti na področju javnih naročil je prosta in neizkrivljena konkurenca v vseh državah članicah (glej v tem smislu sodbo z dne 11. januarja 2005 v zadevi Stadt Halle in RPL Lochau,
C-26/03, ZOdl., str. I-1
, točka 44).
Za dosego tega namena je pomembno, da naročniki ne razkrivajo podatkov o postopkih oddaje naročil, ki bi jih bilo mogoče v tekočih ali v nadaljnjih postopkih oddaje uporabiti za izkrivljanje konkurence.
Poleg tega postopki oddaje naročil tako po naravi kot v skladu s zakonodajnim sistemom Skupnosti temeljijo na zaupnem razmerju med naročniki in gospodarskimi subjekti, ki v njih sodelujejo. Slednji morajo imeti možnost naročnikom posredovati vse koristne podatke za postopek oddaje naročil, ne da bi jih pri tem skrbelo, da bodo naročniki podatke, katerih razkritje bi tem subjektom lahko škodilo, posredovali tretjim osebam.
Zato člen 15(2) Direktive 93/36 določa, da morajo naročniki v celoti spoštovati zaupnost podatkov, ki jih prejmejo od ponudnikov.
Izjemoma lahko naročniki pri obvestilih izločenim kandidatom ali ponudnikom o razlogih za zavrnitev kandidature oziroma ponudbe ter v primerih objave obvestila o oddaji naročila v skladu s členoma 7(1) in 9(3) navedene direktive nekatere informacije zadržijo, če bi njihovo razkritje lahko škodilo zakonitim gospodarskim interesom javnih ali zasebnih podjetij ali poseglo v pošteno konkurenco med ponudniki storitev.
Te določbe se nedvomno nanašajo na ravnanje naročnikov. Treba pa je priznati, da bi bila njihova korist zelo omejena, če bi imeli vlagatelj in celo druge osebe, na primer intervenienti, v revizijskem postopku zoper naročnikovo odločitev o oddaji javnega naročila možnost neomejenega vpogleda v celoto podatkov o postopku.
V tem primeru bi že vložitev revizije omogočila dostop do podatkov, ki bi jih bilo mogoče uporabiti za izkrivljanje konkurence ali poseganje v zakonite interese gospodarskih subjektov, ki so sodelovali v zadevnem postopku oddaje javnega naročila. Takšna možnost bi lahko gospodarske subjekte spodbudila k vložitvi revizije z enim samim namenom, in sicer dobiti vpogled v poslovne skrivnosti konkurentov.
V postopku revizije je tožena stranka naročnik, medtem ko gospodarski subjekt, katerega interesi so ogroženi, ni nujno stranka postopka niti ni vabljen k udeležbi za zaščito svojih interesov. Zaradi tega je toliko pomembneje, da se predvidijo mehanizmi za ustrezno zaščito teh gospodarskih subjektov.
Z Direktivo 93/36 določene obveznosti glede zaupnosti podatkov, ki jo zagotavlja naročnik, vežejo v revizijskem postopku pristojni revizijski organ. Zahteva po učinkovitosti revizije iz člena 1(1) Direktive 89/665, v povezavi s členi 7(1), 9(3) in 15(2) Direktive 93/36, omenjenemu organu torej nalaga sprejetje potrebnih ukrepov za zagotovitev učinkovitosti teh določb in s tem tudi vzdrževanja poštene konkurence ter varstva zakonitih interesov zadevnih gospodarskih subjektov.
Iz tega sledi, da mora imeti v okviru revizijskega postopka v zvezi z oddajo javnega naročila pristojni organ možnost odločiti, da se podatki v spisu, ki se nanašajo na oddajo, ne posredujejo strankam in njihovim odvetnikom, če je to nujno za varstvo poštene konkurence ali zakonitih interesov gospodarskih subjektov, ki ga predvideva pravo Skupnosti.
Zastavlja se vprašanje, ali je ta razlaga v skladu s pojmom pravičnega sojenja v smislu člena 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950 (v nadaljevanju: EKČP).
Iz predložitvene odločbe izhaja, da je družba Varec pred Conseil d'État zatrjevala, da pravica do pravičnega sojenja pomeni, da je v celotnem sodnem postopku zagotovljena kontradiktornost, da predstavlja načelo kontradiktornosti splošno, iz člena 6 EKČP izhajajoče pravno načelo ter da predstavlja to načelo pravico strank v postopku, da se seznanijo z vsemi sodišču predloženimi listinami in stališči, zato da o njih razpravljajo in vplivajo na odločitev sodišča.
Poudariti velja, da člen 6(1) EKČP med drugim določa, da ima „[v]sakdo […] pravico, da o njegovih […] pravicah in obveznostih […] pravično in javno ter v razumnem roku odloča neodvisno in nepristransko […] sodišče.“ V skladu z ustaljeno sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice predstavlja kontradiktornost enega od dejavnikov, na podlagi katerih je mogoče presojati pravičnost postopka, vendar jo je treba uravnotežiti z drugimi pravicami in interesi.
Načelo konktradiktornosti načeloma pomeni pravico strank v postopku, da se seznanijo s sodišču predloženimi dokazi in stališči in o njih razpravljajo. Kljub temu je v včasih nujno, da se določeni podatki strankam ne razkrijejo zaradi varstva temeljnih pravic tretjih oseb ali pomembnega javnega interesa (glej sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Rowe in Davis proti Združenemu kraljestvu z dne 16. februarja 2000,
Recueil des arrêts et décisions
2000-II, točka 61, in V. proti Finski z dne 24. aprila 2007, še neobjavljena v
Recueil des arrêts et décisions
, točka 75).
K temeljnim pravicam, ki uživajo takšno varstvo, sodi iz člena 8 EKČP izhajajoča pravica do spoštovanja zasebnega življenja, ki izvira iz skupnih ustavnih tradicij držav članic in je potrjena v členu 7 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, razglašene 7. decembra 2000 v Nici (
UL C 361, str. 1
) (glej zlasti sodbi z dne 8. aprila 1992 v zadevi Komisija proti Nemčiji,
C-62/90, Recueil, str. I-2575
, točka 23, in z dne 5. oktobra 1994 v zadevi X proti Komisiji,
C-404/92 P, Recueil, str. I-4737
, točka 17). Iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice izhaja, da pojma zasebnega življenja ni mogoče razlagati, kot da izključuje poklicne ali gospodarske dejavnosti fizičnih in pravnih oseb (glej sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Niemietz proti Nemčiji z dne 16. decembra 1992, serija A št. 251-B, točka 29, Société Colas Est in drugi proti Franciji z dne 16. aprila 2002,
Recueil des arrêts et décisions
2002-III, točka 41, in Peck proti Združenemu kraljestvu z dne 28. januarja 2003,
Recueil des arrêts et décisions
2003-I, točka 57), dejavnosti, ki lahko zajemajo tudi sodelovanje v postopku oddaje javnega naročila.
Sicer pa je Sodišče priznalo varstvo poslovne skrivnosti kot splošno načelo (glej sodbi z dne 24. junija 1986 v zadevi AKZO Chemie proti Komisiji,
53/85, Recueil, str. 1965
, točka 28, in z dne 19. maja 1994 v zadevi SEP proti Komisiji,
C-36/92 P, Recueil, str. I-1911
, točka 37).
Končno predstavlja vzdrževanje poštene konkurence v postopkih oddaje javnih naročil pomemben javni interes, katerega varstvo se priznava na podlagi sodne prakse, navedene v točki 47 te sodbe.
Iz tega sledi, da v okviru revizije odločitve, ki jo sprejme naročnik v postopku oddaje javnega naročila, načelo kontradiktornosti strankam ne omogoča neomejenega in absolutnega dostopa do celote podatkov o zadevnem postopku oddaje naročila, predloženih pristojnemu revizijskemu organu. Nasprotno, pravico dostopa je treba pretehtati glede na pravico drugih gospodarskih subjektov do varstva njihovih zaupnih podatkov in poslovnih skrivnosti.
Načelo varstva zaupnih podatkov in poslovnih skrivnosti mora biti zagotovljeno tako, da je usklajeno z zahtevami učinkovitega pravnega varstva in varstva pravic obrambe, ki jih imajo stranke v sporu (glej po analogiji sodbo z dne 13. julija 2006 v zadevi Mobistar,
C-438/04, ZOdl., str. I-6675
, točka 40), v primeru pravnega sredstva oziroma sredstva, o katerem odloča organ, ki je sodišče v smislu člena 234 ES, pa tako, da je v celotnem postopku zagotovljeno pravično sojenje.
Zato mora imeti pristojni revizijski organ vsekakor možnost pridobiti podatke, na podlagi katerih se popolnoma seznani z zadevo, o kateri odloča, to pa vključuje tudi zaupne podatke in poslovne skrivnosti (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Mobistar, točka 40).
Glede na resno škodo, ki bi lahko nastala zaradi nezakonitega posredovanja določenih podatkov konkurentu, mora omenjeni organ pred posredovanjem podatkov stranki v sporu zadevnemu gospodarskemu subjektu omogočiti, da uveljavlja zaupnost podatkov oziroma poslovno skrivnost (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo AKZO Chemie proti Komisiji, točka 29).
Zato je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1(1) Direktive 89/665, v povezavi s členom 15(2) Direktive 93/36, razlagati tako, da mora pristojni revizijski organ v smislu člena 1(1) zagotavljati zaupnost in pravico do varstva poslovnih skrivnosti za podatke v spisih, ki mu jih predložijo stranke postopka, vključno z naročnikom, pri čemer se lahko sam seznani s tovrstnimi podatki in jih upošteva. Pristojni organ odloča o tem, koliko in kako je treba zagotoviti zaupnost in varstvo podatkov glede na zahteve učinkovitega pravnega varstva in varstva pravic obrambe, ki jih imajo stranke v postopku, v primeru pravnega sredstva oziroma sredstva, o katerem odloča organ, ki je sodišče v smislu člena 234 ES, pa glede na to, da je treba v celotnem postopku zagotoviti pravično sojenje.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

Člen 1(1) Direktive Sveta 89/665/EGS z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje, v različici iz Direktive Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev, v povezavi s členom 15(2) Direktive Sveta 93/36/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga, kot je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 97/52/ES z dne 13. oktobra 1997, je treba razlagati tako, da mora pristojni revizijski organ v smislu člena 1(1) zagotavljati zaupnost in pravico do varstva poslovnih skrivnosti za podatke v spisih, ki mu jih predložijo stranke postopka, vključno z naročnikom, pri čemer se lahko sam seznani s tovrstnimi podatki in jih upošteva. Pristojni organ odloča o tem, koliko in kako je treba zagotoviti zaupnost in varstvo podatkov glede na zahteve učinkovitega pravnega varstva in varstva pravic obrambe, ki jih imajo stranke v postopku, v primeru pravnega sredstva oziroma sredstva, o katerem odloča organ, ki je sodišče v smislu člena 234 ES, pa glede na to, da je treba v celotnem postopku zagotoviti pravično sojenje.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.