CELEX: 61985CJ0151
Støtte til privat oplagring af oksekød
frosset kød

(Sagsfremstillingen udelades)
Præmisser
Ved kendelse af 25. april 1985, indgået til Domstolen den 20. maj s.å., har Verwaltungsgericht Frankfurt am Main i medfør af EØF-traktatens artikel 177 forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 5, stk. 2 i Rådets forordning nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for oksekød (EFT 1968 I , s. 179), artikel 2, stk. 2 og 3, i Kommissionens forordning nr. 1071/68 at 25. juli 1968 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende ydelse af støtte til den private oplagring inden for oksekødsektoren (EFT 1968 II, s 349) samt artikel 5 i Kommissionens forordning nr. 2778/74 af 31. oktober 1974 om fastsættelse af ydelse af forudfastsat fikseret støtte til privat oplagring inden for oksekødsektoren (
EFT 1974 L 294, s. 73
).
Spørgsmålene er rejst under en sag mellem firmaet E. Danhuber, München, og Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung, Frankfurt am Main (herefter benævnt: BALM) hvorunder BALM har rejst krav om tilbagebetaling af støtte til privat oplagring af oksekød, som Danhuber fik udbetalt i medfør af artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 805/68.
Ifølge denne sidste bestemmelse kan der udbetales støtte til privat oplagring af »fersk eller kølet« oksekød. Kommissionen har i medfør af samme forordnings artikel 8, stk. 2, udstedt gennemførelsesbestemmelser vedrørende udbetaling af støtten i overensstemmelse med den fremgangsmåde, der er fastsat i forordningens artikel 27. Blandt disse bestemmer navnlig artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1071/68 som ændret ved artikel 5 i forordning nr. 2778/84, at der kun kan ydes støtte til privat oplagring af sådanne produkter, som hidrører fra slagtninger, foretaget inden for de sidste ti dage.
I løbet af 1975 havde Danhuber oplagret et vist antal forfjerdinger i kølehuse i München og Moosburg. Kødet var importeret fra Belgien og hidrørte fra slagtninger, foretaget inden for de sidste ti dage forud for oplagringen. Forfjerdingerne var ikke frosset på det tidspunkt, hvor de blev læsset på lastvogne med henblik pa transporten til Forbundsrepublikken Tyskland, men derimod frosne, da de nåede frem til lageret.
I første omgang ydede man støtte til privat oplagring, da det tyske interventionsorgan ikke var klar over, at kødet var frosset på oplagringstidspunktet. Dette kom først frem under en skatterevision i 1977, hvorefter BALM rejste krav om, at Danhuber skulle betale støttebeløbet tilbage.
Danhuber afviste imidlertid tilbagesøgningskravet og anlagde sag desangående ved Verwaltungsgericht Frankfurt am Main.
Under denne sag har retten udsat afgørelsen i hovedsagen og forelagt Domstolen følgende spørgsmål:
»1)
Skal kød anses for ’fersk eller kølet’ efter artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 895/68 om den fælles markedsordning for oksekød (EFT 1968 I, s 179), når det leveres frosset på oplagringsstedet, blot det er slagtet inden for det tidsrum, der er angivet i artikel 2, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1071/68 af 25. juli 1968 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende ydelse af støtte til den private oplagring inden for oksekødsektoren (EFT 1968 II s 349), henholdsvis inden for det tidsrum, der er angivet i artikel 5 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2778/74 af 31. oktober 1974 om fastsættelse af ydelse af forudfastsat fikseret støtte til privat oplagring inden for oksekødsektoren (
EFT 1974 L 294 af 1.11.1974, s. 73
)?
Såfremt spørgsmålet besvares benægtende :
2)
Er det foreneligt med reglerne om privat oplagring, herunder i særdeleshed foreneligt med artikel 3 i forordning (EØF) nr. 1071/68, at lade de behandlinger, der går forud for selve oplagringen, herunder navnlig nedfrysningen af kødet, udføre på et andet sted end oplagringsstedet?
Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende:
3)
Fortabes retten til støtte, såfremt lagerindehaveren tilsidesætter sine forpligtelser efter artikel 3, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1071/68?«
I medfør af artikel 20 i protokollen vedrørende statutten for EF-Domstolen er der afgivet skriftlige indlæg vedrørende disse spørgsmål af BALM og Kommissionen for De europæiske Fællesskaber. Desuden har Danhuber og Kommissionen afgivet mundtlige indlæg under retsmødet den 23. april 1986.
Første spørgsmål
Med det første spørgmål ønsker den nationale ret i det væsentlige oplyst, om der i medfør af artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 805/68 kan ydes støtte til privat oplagring af oksekød, når kødet er frosset på det tidspunkt, da det ankommer til oplagringsstedet.
I forelæggelseskendelsen har den nationale ret for det første fremhævet, at det af sagsøgeren oplagrede kød hidrørte fra slagtninger foretaget inden for de sidste ti dage og dermed opfyldte betingelserne i artikel 2, stk. 2, i Kommissionens forordning nr. 1071/68, som ændret ved artikel 5 i forordning nr. 2778/74.
For det andet har den nationale ret anført, at der ingen grund var til at lade den i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 805/68 hjemlede støtte bortfalde, blot fordi kødet var frosset på det tidspunkt, da det ankom til oplagringsstedet, idet kød til oplagring under alle omstændigheder skulle fryses.
BALM og Kommissionen har gjort gældende, at det første spørgsmål bør besvares benægtende.
Efter BALM's opfattelse fremgår det af selve ordlyden til pos. 02.01 A II a) 1 bb) Hi den fælles toldtarif, som bilaget til forordning nr. 2778/74 henviser til, og i hvilken position kun er nævnt »fersk eller kølet« oksekød, at støtten til oplagring bortfalder, når kødet er frosset. Fortolkningen af begrebet »fersk eller kølet« må efter BALM's opfattelse fortolkes på grundlag af de forklarende bemærkninger Ira Toldsamarbejdsrådet, hvori kød er inddelt i tre forskellige kategorier, afhængig at dets temperatur, nemlig fersk, kølet eller frosset kød.
BALM har endvidere omtalt de vanskeligheder, fer vil være forbundet med at udbetale støtte til oplagring af frosset kød, navnlig fordi det ikke er muligt a foretage kontrol med slagtningstidspunktet og kødets oprindelse, såfremt det leveres til oplagringsstedet i frosset tilstand.
Kommissionen har tilsluttet sig BALM's opfattelse om, at der ikke bør udbetales støtte til oplagring af frosset kød. Kommissionen har i den forbindelse navnlig henvist til artikel 5, stk. 1, i nævnte forordning nr. 1071/68, som bestemmer, at »støttebeløbet fastsættes pr. vægtenhed og vedrører den ved anbringe sen på lager dokumenterede vægt forud for frysningen«. Denne bestemmelse vil nemlig slet ikke kunne anvendes, såfremt det kød, der skal oplagres, leveres i frosset tilstand.
For at kunne besvare det første spørgsmål, der er forelagt af den nationale ret, bør der først foretages en gennemgang af de pågældende EF-regler.
Ifølge artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 805/68 kan der træffes en række interventionsforanstaltninger med det formål at hindre et betydeligt prisfald eller afdæmpe virkningerne heraf, bl. a. støtte til privat oplagring. Samme artikels stk. 2 bestmmer, at der kan træffes interventionsforanstaltninger » for voksent kvæg samt for fersk eller kølet kød af voksent kvæg i form af hele kroppe, halve kroppe, ’quartiers compensés’, forfjerding eller bagfjerding«.
Det fremgår af denne artikel, at der ikke er truffet nogen foranstaltninger vedrørende ydelse af støtte til frosset kød, men at der ved samme forordning er udstedt særlige bestemmelser om frosset kød.
Dette bekræftes endvidere ved en gennemgang af bestemmelserne i nævnte forordninger fra Kommissionen nr. 1071/68 og nr. 2778/74, som indeholder de nærmere gennemførelsesbestemmelser for udbetaling af støtte.
Således bestemmes det i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1071/68, at støttebeløbet fastsættes på grundlag af den vægt, som er konstateret »ved anbringelsen på ager... torud for frysningen«, hvilket må forstås således, at nedfrysningen af det kød, som skal oplagres, skal finde sted under selve »anbringelsen på lager« oe ikke på et tidligere tidspunkt.
Ved artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 2778/74, jfr. forordningens bilag, er de produkter, hvortil der kan ydes støtte til oplagring, desuden defineret ved en henvisning t. pos. 02.01 A II a) 1 bb) 11 i den fælles toldtarif. Denne position vedrører udelukkende »fersk eller kølet« oksekød, og det gælder såvel den på tidspunktet for ikrafttrædelsen af forordning nr. 2778/74 gældende affattelse af toldtantfen (dvs. Rådets forordning nr. 1/74 af 17. december 1973 (
EFT 1974, L 1 s. 1
] som de senere affattelser heraf.
Hvad videre angår definitionen af begrebet »fersk eller kølet kød« i modsætning til »frosset kød«, bemærkes, at under hensyn til, at der ikke findes nogen selvstændig definition af disse begreber hverken i forordning nr. 805/68 eller i den fælles toldtarif, må disse begreber forstås i den betydning, hvori de normalt anvendes i sædvanlig sprogbrug, dvs. at forskellen mellem fersk, kølet og frosset kød beror på opbevaringstemperaturen.
Også dette kriterium er i øvrigt anvendt i de forklarende bemærkninger til Toldsamarbejdsrådets nomenklatur. Efter Domstolens faste praksis (jfr. bl. a dommen af 11. juh 1980 i sag
789/79, Chem-Tec, Sml. s. 2639
) kan man under omstændigheder som de foreliggende anvende de forklarende bemærkninger ved fortolkningen af den fælles toldtarif.
Derimod er slagtningstidspunktet ikke noget afgørende kriterium for afgørelsen af, hvorvidt det i sagen omhandlede kød kan anses for »fersk eller kølet kød« i henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 805/68.
Ganske vist er støtten til oplagringen begrænset til produkter, »der stammer fra slagtninger foretaget inden for de sidste ti dage«, jfr. artikel 2, stk. 2, i forordning nr 1071/68 som ændret ved artikel 5 i forordning nr. 7278/74, men denne bestemmelse kan ikke forstås på den måde, at den definerer begrebet »fersk eller kølet kød« uden hensyn til kødets temperatur men på grundlag af varigheden at den periode, der forløber mellem slagtningstidspunktet og det tidspunkt, hvor kødet leveres til oplagring.
Det fremgår nemlig af den tredje betragtning til Rådets forordning nr. 1071/68 at Kommissionen — som i øvrigt efter artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 805/68 udelukkende har kompetence til at udstede »gennemførelsesbestemmelser« ti ordningen vedrørende udbetaling af støtte til oplagring, men ikke kompetence til at opstille en selvstændig definition af de produkter, hvortil der kan udbetales støtte — har villet begrænse oplagringsstøtten til »produkter fra friske slagtninger, i overensstemmelse med de mål, som Rådet tilstræbte med indførelsen af støtte til oplagringen«. Herved indførte Kommissionen yderligere en betingelse tor de produkter, hvortil der efter artikel 5, stk. 2, i forordning nr 805/68 kan ydes støtte til oplagring, og denne betingelse blev i øvrigt lempet ved artikel 5 i forordning nr. 2778/74, som hævede det maksimale antal dage mellem slagtningen og oplagringen til ti dage i stedet for seks.
Herefter må den nationale rets første spørgsmål besvares således, at kød der ankommer frosset til oplagringsstedet, ikke udgør »fersk eller kølet kød« i henhold til artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning nr. 805/68 af 27. juni 1968, hvorfor den i artikel 5 hjemlede støtte til privat oplagring ikke kan ydes.
Andet spørgsmål
Med det andet spørgsmål ønsker den nationale ret i det væsentlige oplyst, om nedfrysningen af et parti oksekød, som skal oplagres i henhold til gældende EF-forskrifter, kan foregå på et andet sted end oplagringsstedet.
Ved ovennævnte besvarelse af den nationale rets første spørgsmål er det fastslået, at der ikke kan udbetales støtte til oplagring af oksekød, som ankommer frosset til oplagnngsstedet. Følgelig skal nedfrysningen foregå på samme sted som oplagringsstedet.
Den nationale rets andet spørgsmål må herefter besvares således, at det er uforeneligt med EF-reglerne vedrørende støtte til privat oplagring af oksekød at lade de behandlinger, der går forud for selve oplagringen, herunder navnlig nedfrysningen af kødet, udføre på et andet sted end oplagringsstedet.
Tredje spørgsmål
Da den nationale rets tredje spørgsmål kun er forelagt for det tilfælde, at det andet spørgsmål besvares bekræftende, er det overflødigt at besvare dette spørgsmål.
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (første afdeling)
vedrørende de spørgsmål, der er forelagt den af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main ved kendelse af 25. april 1985, for ret:

1)
Kød, der ankommer frosset tü oplagringsstedet, udgør ikke »fersk eller kølet kød« i henhold tü artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning nr. 805/68 af 27. jum 1968, hvorfor den i artikel 5 hjemlede støtte til privat oplagring ikke kan ydes.

2)
Det er uforeneligt med EF-reglerne vedrørende støtte tü privat oplagring af oksekød at lade de behandlinger, der går forud for selve oplagringen, herunder navnlig nedfrysningen af kødet, udføre på et andet sted end oplagringsstedet.

jollet
Bosco
Schockweiler
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 10. juli 1986.
P. Heim
Justitssekretær
R. Joliet
Formand for første afdeling
(
*1
) – Processprog: Tysk.