CELEX: 62008CJ0550
Direktiva 92/12/EGS
Trošarinski izdelki
Uvoz surovega tobaka, za katerega se trošarina ne plača na podlagi postopka aktivnega oplemenitenja
Predelava v razrezani tobak
Gibanje med državami članicami
Spremni dokument

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, in 15(4) Direktive
Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru
takih proizvodov (UL L 76, str. 1) v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja v sporu o glavni stvari (v nadaljevanju:
Direktiva 92/12).
Ta predlog je bil vložen v sporu med družbo British American Tobacco (Germany) GmbH (v nadaljevanju: BAT) in Hauptzollamt
Schweinfurt (glavni carinski urad v Schweinfurtu) glede dveh odločb, s katerima je Hauptzollamt Schweinfurt naložil plačilo
trošarin za tobak zaradi odpreme razrezanega tobaka v balah iz Nemčije v Francijo.

Pravni okvir

Direktiva 92/12
V deseti in petnajsti uvodni izjavi Direktive 92/12 je navedeno:
„ker premik z ozemlja ene države članice na ozemlje druge ne sme povzročiti pregledov, ki bi lahko ovirali prosti pretok znotraj
Skupnosti; ker je zaradi obveznosti plačila trošarine kljub temu treba spremljati premik trošarinskih izdelkov; ker je torej
treba sprejeti določbe glede spremnega dokumenta za take izdelke;
[…]
ker spremnega dokumenta ni treba uporabljati za trošarinske izdelke, ki se premikajo pod carinskim režimom Skupnosti, razen
za sprostitev v prosti promet […]“
Člen 3(1) Direktive 92/12 določa:
„Ta direktiva se na ravni Skupnosti uporablja za naslednje izdelke, kakor jih opredeljujejo ustrezne direktive:
[…]
–        tobačni proizvodi.“
Člen 4(c) te direktive opredeljuje pojem „režim odloga plačila trošarine“ tako:
„
režim odloga plačila trošarine
: davčni režim, ki se uporablja za proizvodnjo, predelavo, skladiščenje in premik proizvodov, in je plačilo trošarine odloženo“.
Člen 5 navedene direktive določa:
„1. Obveznost plačila trošarine za proizvode iz člena 3(1) nastane v trenutku, ko so proizvedeni na ozemlju Skupnosti, opredeljenem
v členu 2, ali če se na to ozemlje uvozijo.
‚Uvoz trošarinskih proizvodov‘ pomeni vnos tega izdelka na ozemlje Skupnosti […]
Če je za proizvod ob vnosu na ozemlje Skupnosti uveden carinski postopek Skupnosti, se šteje, da je uvožen, ko je carinski
postopek Skupnosti zaključen.
2. Brez poseganja v nacionalne določbe in določbe Skupnosti o carinskih zadevah, se za trošarinske proizvode, ki:
–        se vnašajo iz ali se iznašajo v tretje države […] in za katere velja eden od carinskih odložnih postopkov iz člena 84(1)(a)
Uredbe [Sveta] (EGS) št. 2913/92 [o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1), v nadaljevanju: carinski zakonik Skupnosti]
[…],
[…]
se šteje, da je plačilo trošarine odloženo.
[…]“
Člen 6(1) Direktive 92/12 opredeljuje pogoje za obveznost za plačilo trošarine tako:
„Obveznost za plačilo trošarine nastane ob sprostitvi v porabo ali ko se ugotovi primanjkljaj, od katerega je treba plačati
trošarino v skladu s členom 14(3).
Sprostitev trošarinskih proizvodov v porabo je:
(a)      vsaka odprema, tudi nepravilna, iz režima odloga plačila trošarine;
(b)      vsaka proizvodnja teh proizvodov, tudi nepravilna, zunaj režima odloga plačila trošarine;
(c)      vsak uvoz teh proizvodov, tudi nepravilen, če ti proizvodi niso pod režimom odloga plačila trošarine.“
Člen 15(4) Direktive 92/12 določa:
„[…] se lahko imetnik odpremnega trošarinskega skladišča in, če pride do takega primera, prevoznik razbremeni odgovornosti
le na podlagi dokazila, da je prejemnik prevzel pošiljko proizvodov, zlasti s spremnim dokumentom iz člena 18 pod pogoji iz
člena 19.“
Člen 18 Direktive 92/12 določa:
„1.      Ne glede na možno uporabo računalniško podprtih postopkov mora vse trošarinske izdelke, ki se med državami članicami gibajo
pod režimom odloga plačila trošarine […], spremljati dokument, ki ga izda pošiljatelj. Ta dokument je lahko bodisi administrativni
dokument ali komercialni dokument. Oblika in vsebina tega dokumenta ter postopek, ki se izvede, kadar njegova uporaba objektivno
ni ustrezna, se določijo v skladu s postopkom iz člena 24.
[…]
4.      Odstavek 1 se ne uporabi, kadar se trošarinski proizvodi premikajo pod pogoji iz člena 5(2).
[…]“
Člen 19 Direktive 92/12 določa:
„1.      Gospodarski subjekti morajo obveščati davčne organe držav članic o poslanih ali prejetih pošiljkah z dokumentom ali sklicevanjem
na dokument iz člena 18. Ta dokument se izda v štirih izvodih […]
[…]
Namembne države članice lahko določijo, da morajo izvod, ki se vrne pošiljatelju v potrditev prejema pošiljke, overiti ali
potrditi njihovi pristojni organi. Države članice, ki uporabljajo to določbo, morajo o tem obvestiti Komisijo, ki nato o tem
obvesti druge države članice.
[…]
2.      Če se trošarinski proizvodi prevažajo pod režimom odloga plačila trošarine k imetniku trošarinskega skladišča ali pooblaščenemu
trošarinskemu prejemniku, mora prejemnik en izvod ustrezno izpolnjenega spremnega administrativnega dokumenta ali izvod komercialnega
dokumenta vrniti pošiljatelju v potrditev prejema pošiljke najpozneje v 15 dneh po preteku meseca, v katerem je prejemnik
dobil pošiljko.
[…]
3.      Režim odloga plačila trošarine, kakor je opredeljen v členu 4(c), preneha, ko se za trošarinske proizvode vzpostavi eden izmed
režimov iz člena 5(2) in tam opredeljenih pogojev, ko pošiljatelj prejme vrnjeni izvod ustrezno izpolnjenega spremnega administrativnega
dokumenta ali komercialnega dokumenta, v katerem mora biti zabeleženo, da je bil za proizvode vzpostavljen tak režim.
[…]“

Carinski zakonik Skupnosti
Člen 59(1) carinskega zakonika Skupnosti določa, da je za vsako blago, ki naj bi bilo dano v carinski postopek, treba vložiti
deklaracijo za ta carinski postopek.
Člen 64(1) istega zakonika določa:
„Ob upoštevanju člena 5 lahko carinsko deklaracijo izdela vsaka oseba, ki lahko sama ali preko druge osebe pristojni carinski
službi predloži zadevno blago in vse dokumente, potrebne zaradi uporabe določb o carinskem postopku, za katerega je blago
deklarirano.“
Člen 84(1) carinskega zakonika Skupnosti določa:
„V členih 85 do 90:
(a)      kadar se uporablja izraz ‚odložni postopek‘, se šteje, da se v primeru neskupnostnega blaga nanaša na naslednje postopke:
[…]
–        aktivno oplemenitenje v obliki sistema odloga plačila,
[…]
(b)      kadar se uporablja izraz ‚carinski postopek z ekonomskim učinkom‘, se šteje, da se nanaša na naslednje postopke:
[…]
–        aktivno oplemenitenje,
[…]“
Člen 85 carinskega zakonika Skupnosti določa, da je uporaba kateregakoli carinskega postopka z ekonomskim učinkom pogojena
z dovoljenjem, ki ga izdajo carinski organi. Člen 86 istega zakonika natančneje opredeljuje pogoje, pod katerimi je to dovoljenje
lahko izdano:
„Dovoljenje iz člena 85 […] se brez poseganja v dodatne posebne pogoje, ki veljajo za zahtevani postopek, izda[…] le:
–        osebam, ki nudijo vsa zavarovanja, potrebna za pravilno izvedbo postopkov,
–        kadar carinski organi lahko nadzorujejo in spremljajo postopek, ne da bi morali uvesti administrativne postopke, ki bi bili
nesorazmerni z gospodarskimi potrebami samega postopka.“
Člen 87 carinskega zakonika Skupnosti določa:
„1.      V dovoljenju se določijo pogoji, po katerih se postopek uporablja.
2.      Imetnik dovoljenja obvesti carinske organe o vsem, kar se zgodi po pridobitvi dovoljenja in bi utegnilo vplivati na njegovo
trajanje ali vsebino.“
Člen 88 tega zakonika določa:
„Carinski organi lahko kot pogoj za vnos blaga v odložni postopek zahtevajo predložitev zavarovanja, da se zagotovi plačilo
carinskega dolga, ki bi lahko nastal v zvezi s tem blagom.
[…]“
Člen 114 navedenega zakonika določa:
„1.      Postopek aktivnega oplemenitenja omogoča, da se naslednje blago uporablja na carinskem območju Skupnosti v eni ali več operacijah
oplemenitenja, brez poseganja v člen 115:
(a)      neskupnostno blago, namenjeno za ponovni izvoz s carinskega območja Skupnosti v obliki pridobljenih proizvodov, ne da bi bilo
to blago zavezano plačilu uvoznih dajatev ali ukrepom trgovinske politike;
[…]
2.      Naslednji izrazi imajo naslednji pomen:
(a)      sistem odloga: postopek aktivnega oplemenitenja, predviden v odstavku 1(a);
[…]
(c)      operacije oplemenitenja:
[…]
–        predelava blaga,
[…]
(d)      pridobljeni proizvodi: vsi proizvodi, ki nastanejo v operacijah oplemenitenja;
[…]“

Nacionalno pravo
Člen 18(3) zakona o davku na tobak (Tabaksteuergesetz,
Bundesgesetzblatt
, 1992, del I, str. 2150) določa, da če so tobačni izdelki odpremljeni po davčnem režimu za transport znotraj Skupnosti iz
trošarinskega skladišča na davčnem ozemlju v trošarinsko skladišče, k pooblaščenemu prejemniku ali v carinski urad izstopa
v drugi državi članici in če prevoznik v štirih mesecih od začetka odpreme ne predloži dokazila, da so ti izdelki prispeli
v namembni kraj, se šteje, da so ti izvzeti iz režima odloga plačila na davčnem ozemlju.
Člen 21, prvi odstavek, točka 1, tega zakona določa, da se za tobačne izdelke, za katere je bil uveden carinski postopek,
carinske določbe uporabljajo po analogiji za nastanek in prenehanje zavezanosti za davek.
Člen 23(2) uredbe o izvajanju navedenega zakona (Verordnung zur Duchführung des Tabaksteuergesetzes,
Bundesgesetzblatt
1993, del I, str. 1738) določa, da se zgoraj navedeni člen 21 ne uporablja za postopek aktivnega oplemenitenja z odloženim
plačilom za namene proizvodnje tobačnih izdelkov.

Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Družba BAT po postopku aktivnega oplemenitenja v obliki sistema odloga plačila v Nemčijo uvaža surovi tobak iz tretjih držav,
ki ga predela v razrezani tobak.
Za ta surovi tobak, ki je izdelek, za katerega se ne plačuje trošarina, so carinski organi Združenega kraljestva družbi BAT
izdali posebno dovoljenje za vključitev v postopek aktivnega oplemenitenja v obliki sistema odloga plačila z učinkom od 1. julija 2002,
ki velja za vse države članice. To dovoljenje družbi BAT omogoča, da za odpremo razrezanega tobaka v balah iz Nemčije v druge
države članice uporablja dobavnice („IPR-Delivery Document“) namesto spremnega dokumenta, ki se na podlagi člena 18(1) Direktive
92/12 načeloma zahteva pri gibanju trošarinskih izdelkov med državami članicami pod režimom odloga plačila.
Družba BAT je januarja in aprila 2003 iz svoje tovarne v Nemčiji odpremila razrezani tobak v balah v trošarinsko skladišče
neke družbe s sedežem v Franciji. Ta je potrdila prejem na zgoraj navedenih dobavnicah, na katerih je bilo navedeno še, da
se uporabljajo tudi kot spremni dokumenti.
Nemška uprava je z odločbama z dne 27. maja in 20. avgusta 2003 od družbe BAT zahtevala, da za ta tobak v balah plača trošarine
v skupnem znesku 144.550 EUR, saj to podjetje, ker ni predložilo spremnega dokumenta, ki bi ga potrdili francoski carinski
organi, ni dokazalo, da so navedene bale prispele v trošarinsko skladišče v Franciji.
Družba BAT je, potem ko sta bili njeni pritožbi zavrnjeni, pri Finanzgericht München (finančno sodišče v Münchnu) zoper ti
odločbi vložila tožbo.
Predložitveno sodišče meni, da je za rešitev spora, ki mu je predložen, najprej treba preveriti, ali se zadevni izdelki gibljejo
pod pogoji, določenimi v členu 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, Direktive 92/12, saj če se, odstopanje od člena 18(4)
te direktive dovoljuje njihovo gibanje med državami članicami brez spremnega dokumenta. Predložitveno sodišče se zlasti sprašuje,
ali se trošarinski izdelki, kakršni so ti v sporu o glavni stvari, ki so bili v eni od držav članic proizvedeni na podlagi
postopka aktivnega oplemenitenja iz izdelkov, za katere se trošarina ne plačuje zaradi uvoza v Skupnost po navedenem carinskem
postopku, lahko štejejo za trošarinske izdelke iz tretjih držav v smislu člena 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, Direktive
92/12.
Predložitveno sodišče se sprašuje tudi, ali je ob domnevi, da bi Sodišče odločilo, da pogoji iz člena 5(2), prvi pododstavek,
prva alinea, Direktive 92/12 niso izpolnjeni, člen 15(4) te direktive treba razlagati tako, da dovoljuje, da je dokaz, da
je prejemnik prevzel trošarinske izdelke, predložen drugače kot s spremnim dokumentom.
Finanzgericht München je v teh okoliščinah prekinilo postopek in Sodišču predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali je člen 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, Direktive 92/12[…] treba razlagati tako, da za neskupnostne trošarinske izdelke,
ki so v skladu s členom 84(1)(a) [carinskega zakonika Skupnosti] v postopku aktivnega oplemenitenja, velja odlog plačila trošarine,
tudi če so ti izdelani iz netrošarinskih izdelkov v postopku aktivnega oplemenitenja šele po njihovem uvozu, tako da v skladu
s petnajsto uvodno izjavo Direktive 92/12[…] pri njihovem premikanju ni treba uporabiti spremnega dokumenta, ki ga določa
člen 18(1) Direktive 92/12[…]?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen[, a]li je treba člen 15(4) Direktive 92/12[…] razlagati tako, da je to, da je prejemnik
prevzel trošarinske izdelke, mogoče dokazati tudi drugače kot s pomočjo spremnega dokumenta, navedenega v členu 18 Direktive
št. 92/12[…]?“

Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, Direktive
92/12 razlagati tako, da je za trošarinske izdelke (kot so tobačni izdelki), proizvedene iz netrošarinskih izdelkov (kot je
surovi tobak), uvoženih v Skupnost po postopku aktivnega oplemenitenja, plačilo trošarine odloženo v smislu te določbe, čeprav
so ti postali trošarinski izdelki šele s predelavo na ozemlju Skupnosti, tako da se lahko gibajo med državami članicami, ne
da bi uprava zanje zahtevala administrativni ali komercialni dokument iz člena 18(1) Direktive 92/12.
Treba je spomniti, da člen 18(1) Direktive 92/12 določa, da mora vse trošarinske izdelke, ki se med državami članicami premikajo
pod režimom odloga plačila trošarine, spremljati spremni dokument.
Odstavek 4 tega člena to obveznost vsekakor izključuje, če se izdelek giblje v skladu s pogoji iz člena 5(2), prvi pododstavek,
prva alinea, iste direktive.
Člen 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, Direktive 92/12 ureja zlasti položaj, v katerem se trošarinski izdelki vnašajo iz
tretjih držav ali se vanje iznašajo in zanje velja eden od carinskih odložnih postopkov iz člena 84(1)(a) carinskega zakonika
Skupnosti. Navedeni člen 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, v teh okoliščinah določa, da je za te izdelke plačilo trošarine
odloženo.
V postopku v glavni stvari ni sporno na eni strani, da so izdelki v sporu o glavni stvari tobačni izdelki, za katere je na
podlagi člena 3 Direktive 92/12 treba plačevati trošarino, in na drugi strani, da se ti gibljejo na podlagi postopka aktivnega
oplemenitenja v obliki sistema odloga plačila iz člena 84(1)(a), tretja alinea, carinskega zakonika Skupnosti.
Prvo vprašanje predložitvenega sodišča pa vključuje presojo, ali je treba izdelke, kot so ti v sporu o glavni stvari, šteti
za trošarinske izdelke, vnesene iz tretje države ali iznesene v tretjo državo, v smislu člena 5(2), prvi pododstavek, prva
alinea, Direktive 92/12, čeprav so v kategorijo trošarinskih izdelkov prešli le zaradi predelave v državi članici.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da je za razlago določbe prava Skupnosti treba
upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njeno sobesedilo in cilje ureditve, katere del je (glej zlasti sodbo z dne 29. januarja 2009
v zadevi Petrosian in drugi, C‑19/08, ZOdl., str. I‑495, točka 34).
V tem primeru besedilo člena 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, Direktive 92/12 ne daje potrebnih napotkov za odgovor na
postavljeno vprašanje, zato je treba to določbo razlagati glede na njeno sobesedilo, cilje te direktive in posebej glede na
njen člen 18(4), ki ob izpolnjenih pogojih iz navedenega člena 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, izključuje obveznost glede
spremnega dokumenta.
V zvezi s tem je treba poudariti, da je v deseti uvodni izjavi Direktive 92/12 navedeno, da čeprav je cilj te direktive izogniti
se temu, da bi premik izdelka iz ene države članice v drugo povzročil pregled, ki bi lahko oviral prosti pretok znotraj Skupnosti,
je zaradi obveznosti plačila trošarine kljub temu treba spremljati premik trošarinskih izdelkov in je zahteva po spremnem
dokumentu za te izdelke upravičena. V petnajsti uvodni izjavi pa je navedeno, da ta zahteva ni več upravičena, če se ti izdelki
gibljejo pod carinskim režimom Skupnosti, kot je postopek aktivnega oplemenitenja v obliki sistema odloga plačila.
Tako se z Direktivo 92/12 želi omejiti zahteva po spremnem dokumentu le na primere, v katerih je ta formalnost dejansko nujna
za zagotavljanje nadzora gibanja trošarinskih izdelkov in upoštevanja pravil o obveznosti za plačilo trošarine.
Iz tega je razvidno, da Direktiva 92/12 z napotilom v členu 18(4) na določbe svojega člena 5(2), prvi pododstavek, prva alinea,
izvzema pošiljatelja od obveznosti glede spremnega dokumenta, če so trošarinski izdelki vključeni v carinski postopek Skupnosti
in če tak režim s svojimi pravili omogoča zagotovitev nadzora gibanja zadevnih izdelkov, enakovrednega tistemu, ki ga omogoča
spremni dokument, tako da se zagotovi spoštovanje pravil glede pobiranja trošarine.
Za opredelitev, ali izdelki, kot so ti v sporu o glavni stvari, spadajo na področje uporabe člena 5(2), prvi pododstavek,
prva alinea, Direktive 92/12 in se lahko zato gibajo brez spremnega dokumenta, ki ga morajo imeti trošarinski izdelki, je
treba v teh okoliščinah preveriti, ali pravna ureditev, ki se uporablja za neskupnostne netrošarinske izdelke, uvožene v Skupnost
na podlagi postopka aktivnega oplemenitenja v obliki sistema odloga plačila, zagotavlja nadzor nad njihovim gibanjem, enakovreden
tistemu, ki izhaja iz zahteve glede spremnega dokumenta, če so bili zaradi postopka oplemenitenja, ki je bil zanje izveden
na ozemlju Skupnosti, uvrščeni v kategorijo trošarinskih izdelkov.
V zvezi s tem je treba navesti, da obveznosti, ki se nanašajo na postopek aktivnega oplemenitenja v obliki sistema odloga
plačila in ki so namenjene zagotavljanju nadzora izdelkov, ki so podvrženi temu carinskemu postopku, veljajo enako, ne glede
na to, ali je bilo za zadevne izdelke že ob uvozu v Skupnost po tem postopku treba plačati trošarino in ali so se na področje
uporabe tega davka uvrstili šele po tem, ko so bili v Skupnosti proizvedeni iz izdelkov, za katere ob uvozu v Evropsko unijo
na podlagi navedenega postopka ni bilo treba plačati trošarine.
To drži zlasti v zvezi z obveznostmi iz členov 59 in 64 carinskega zakonika Skupnosti, ki za blago, ki naj bi bilo dano v
carinski postopek, zahtevata deklaracijo, katere sprejetje sproži carinski nadzor.
To drži tudi glede obveznosti iz členov od 85 do 88 istega zakonika, ki zahtevajo dovoljenje za uporabo carinskega postopka
z ekonomskim učinkom in pristojnim organom dovoljujejo, da v tem dovoljenju določijo vse upoštevne pogoje za pravilen začetek
tega postopka, zlasti glede „pravilne izvedbe postopkov“, nadzora navedenega postopka in predložitve zavarovanja.
Zato je treba ugotoviti, da se člen 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, Direktive 92/12 ne uporablja le za trošarinske izdelke
iz tretjih držav, ampak tudi za tiste, kot so ti v sporu o glavni stvari, proizvedene iz netrošarinskih neskupnostnih izdelkov,
ki so bili v Skupnost uvoženi po postopku aktivnega oplemenitenja v obliki sistema odloga plačila.
V teh okoliščinah ni treba opredeliti, ali je treba te izdelke šteti tudi za izdelke, ki se iznašajo v tretje države, v smislu
člena 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, Direktive 92/12.
Glede na navedeno je treba na prvo postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 5(2), prvi pododstavek, prva alinea,
Direktive 92/12 razlagati tako, da je za trošarinske izdelke (kot so tobačni izdelki), proizvedene iz netrošarinskih izdelkov
(kot je surovi tobak), uvoženih v Skupnost po postopku aktivnega oplemenitenja, plačilo trošarine odloženo v smislu te določbe,
čeprav so postali trošarinski izdelki šele s predelavo na ozemlju Skupnosti, tako da se lahko gibajo med državami članicami,
ne da bi uprava zanje zahtevala administrativni ali komercialni dokument iz člena 18(1) te direktive.
Drugo vprašanje
Ob upoštevanju odgovora na prvo vprašanje na drugo ni treba odgovoriti.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
Člen 5(2), prvi pododstavek, prva alinea, Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske
proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov je treba razlagati tako, da je za trošarinske izdelke (kot
so tobačni izdelki), proizvedene iz netrošarinskih izdelkov (kot je surovi tobak), uvoženih v Skupnost po postopku aktivnega
oplemenitenja, plačilo trošarine odloženo v smislu te določbe, čeprav so postali trošarinski izdelki šele s predelavo na ozemlju
Skupnosti, tako da se lahko gibajo med državami članicami, ne da bi uprava zanje zahtevala administrativni ali komercialni
dokument iz člena 18(1) te direktive.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.