CELEX: 62006CJ0441
Državne pomoči
Obveznost vračila
Dolžnost sodelovanja

Komisija Evropskih skupnosti s tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Francoska republika, s tem ko v predpisanem roku ni
izvršila Odločbe Komisije 2005/709/ES z dne 2. avgusta 2004 o državni pomoči Francije za France Télécom (UL 2005, L 269, str.
30, v nadaljevanju: sporna odločba), ni izpolnila obveznosti iz členov 2 in 3 te odločbe, 249, četrti pododstavek, ES in 10
ES.

Dejansko stanje
France Télécom (v nadaljevanju: FT) je operater in ponudnik telekomunikacijskih omrežij in storitev. FT deluje predvsem na
naslednjih trgih: fiksna telefonija, mobilna telefonija, internet in druge informacijske storitve, storitve za podjetja, oddajanje
programa in kabelska televizija.
Z odstopanjem od splošnega režima davka od dohodka iz dejavnosti, ki se izvaja v Franciji (člen 1447 in naslednji splošnega
davčnega zakonika, v nadaljevanju: CGI), po katerem davek od dohodka iz dejavnosti vsako leto plačajo fizične ali pravne osebe,
ki običajno izvajajo samozaposlitveno dejavnost, sta bila v korist FT vzpostavljena dva zaporedna davčna režima, ki odstopata
od splošne ureditve, in sicer prehodni režim, veljaven od 1. januarja 1991 do 31. decembra 1993, ki mu je sledil dokončni
režim, veljaven od 1. januarja 1994. Slednji režim je bil razveljavljen z učinkom od 31. decembra 2002.
Prehodni režim (1991–1993) je na podlagi člena 19 zakona št. 90-568 z dne 2. julija 1990 o organiziranju javne službe za pošto
in telekomunikacije (JOFR z dne 8. julija 1990, str. 8069) določal, da FT v tem obdobju po zgledu države ni zavezana davkom,
kot so davek od dohodka iz dejavnosti, zemljiški davek ali davek od dobička pravnih oseb.
Dokončni režim (1994–2002) je na podlagi člena 18 navedenega zakona in člena 1654 CGI določal, da je FT podvržena splošnemu
davčnemu režimu od 1. januarja 1994, razen neposrednim lokalnim obdavčitvam, za katere so veljavni zakonski predpisi določali
posebne pogoje glede višine, osnove in podrobnih pravil obdavčitve.
Oba režima sta bila predmet formalnega postopka preiskave na podlagi člena 88(2) ES v skladu z Odločbo Komisije, o kateri
je bila Francoska republika uradno obveščena 31. januarja 2003 (UL C 57, str. 5).
Komisija je v točkah 33 in 53 obrazložitve sporne odločbe ugotovila, da prehodni režim ne pomeni državne pomoči. Nasprotno
pa je v točkah 42 in 60 te obrazložitve menila, da razlika med davkom od dohodka iz dejavnosti, ki ga je FT dejansko plačala,
in tem davkom, ki bi ga na podlagi splošne ureditve morala plačati med 1. januarjem 1994 in 31. decembrom 2002, pomeni državno
pomoč, ki je bila v nasprotju s členom 88(3) ES nezakonito izvedena.
Natančni znesek, ki ga je treba vrniti, v sporni odločbi ni bil določen. Vendar je Komisija v točki 59 obrazložitve te odločbe
ocenila, da mora biti zadevni znesek v razponu med 798 in 1140 milijoni eurov v kapitalu, k čemur se prištejejo obresti od
dne, ko je bila pomoč dana na razpolago upravičencu, do dne njenega vračila. V zvezi s tem je v isti točki navedeno, da bo
Komisija določila natančni znesek pomoči, ki jo je treba vrniti, v sodelovanju s francoskimi organi v okviru postopka vračanja
najkasneje do 1. novembra 2004.
Izrek sporne odločbe se glasi:
„Člen 1
Državna pomoč, ki jo je Francija v nasprotju s členom 88(3) Pogodbe ES podelila France Télécom z režimom davka od dohodka
iz dejavnosti, ki je za to podjetje odmerjen v obdobju od 1. januarja 1994 do 31. decembra 2002 (kot ga predvideva zakon št.
90-568 (člen 18) in člen 1654 CGI), je nezdružljiva s skupnim trgom.
Člen 2
1.      Francija ukrene vse potrebno, da France Télécom vrne pomoč, določeno v členu 1.
2.      Vračilo se izvede nemudoma, v skladu s postopki državnega prava, če le omogočajo takojšnje in učinkovito izvajanje te odločbe.
3.      Pomoči, ki jih je treba vrniti, vključujejo obresti od datuma, ko so bile [dane] na razpolago upravičencu, do datuma vračila.
4.      Obresti se izračunajo v skladu z določbami poglavja V Uredbe (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta
(ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES [UL L 140, str. 1].
Člen 3
Francija v roku dveh mesecev, ki se štejeta od datuma objave te odločbe, obvesti Komisijo o ukrepih, ki jih namerava sprejeti
in jih je že sprejela za njeno izvajanje. Za ta namen Francija uporabi vprašalnik, ki je priložen [k] tej odločbi.
[…]“
Med 17. septembrom 2004 in 10. avgustom 2006 so si Komisija in francoski organi izmenjali več dopisov v zvezi z ukrepi, ki
jih je treba sprejeti za zagotovitev izvajanja sporne odločbe. Poleg tega je bilo v ta namen organiziranih več sestankov med
Komisijo in temi organi.
Med tem dopisovanjem je Komisija z obvestilom z dne 23. decembra 2005 predlagala, naj se znesek pomoči, ki jo je prejela FT,
določi:
–        za obdobje 1994–1999 na 635 milijonov eurov brez obresti in
–        za obdobje 2000–2002 na 293 milijonov eurov brez obresti.
Tako naj bi po mnenju Komisije znesek te pomoči znašal 928 milijonov eurov brez obresti. Komisija je v istem obvestilu pozvala
francoske organe, naj sprejmejo vse potrebne ukrepe, da upravičenec vrne ta znesek in pripadajoče obresti, in naj jo o tem
obvestijo do 20. januarja 2006.
Komisija je v navedenem obvestilu francoskim organom navedla tudi, da ji morajo, če želijo v upoštevani predlog vnesti konkretna
in konstruktivna pojasnila ali spremembe, ta poslati do istega datuma.
Ker Komisija z odzivom navedenih oblasti na njeno zahtevo ni bila zadovoljna, se je odločila, da zadevo predloži Sodišču.

Tožba

Trditve strank
Komisija ugotavlja, da več kot dve leti po sprejetju sporne odločbe zadevna pomoč še ni bila vrnjena. Postopek izvršitve te
odločbe na nacionalni ravni, čeprav samo za spodnji znesek razpona iz točke 59 obrazložitve sporne odločbe, in sicer 798 milijonov
eurov skupaj z obrestmi, naj se ne bi začel.
Komisija opozarja, da nevračila pomoči ni mogoče utemeljiti s praktičnimi težavami, nastalimi pri določitvi zneska, ki ga
je treba vrniti. V takem primeru bi v skladu z obveznostjo iz člena 10 ES Komisija in zadevna država članica morali sodelovati
v dobri veri, da bi premagali take težave.
Komisija trdi, da je oblikovala predloge o znesku pomoči, ki jo je treba vrniti, in pozvala francoske organe, naj izrazijo
koristne predloge. Vendar so organi uporabljenemu pristopu le nasprotovali, ne da bi predložili nadomestne smernice.
Komisija pojasnjuje, da je razpon iz točke 59 obrazložitve sporne odločbe utemeljen s tem, da je višina zneska pomoči, ki
jo je treba vrniti, lahko samo med zneskoma 798 in 1140 milijonov eurov, ki sta najnižji in najvišji znesek, med katerima
je treba določiti dokončni znesek.
Komisija meni, da le vračilo najnižjega zneska, ki je enak spodnji meji razpona, in sicer 798 milijonov eurov, lahko zagotovi
dejansko vračilo državne pomoči, ki jo je prejela FT.
Komisija iz tega sklepa, da Francoska republika ni sprejela potrebnih ukrepov za zagotovitev pravilne, takojšnje in dejanske
izvršitve sporne odločbe. Tako ravnanje naj bi bilo v nasprotju z obveznostjo lojalnega sodelovanja iz člena 10 ES. Zadevni
organi te države članice naj namreč ne bi pokazali konstruktivnega odnosa, ki bi omogočil določitev zneska pomoči, ki jo je
treba vrniti.
Francoska republika poudarja, da v sporni določbi ni določen znesek pomoči, ki jo je treba vrniti, niti niso določena merila
ali parametri za izračun. V točki 59 obrazložitve izpodbijane odločbe naj bi si namreč Komisija pridržala pristojnost, da
določi znesek pomoči, ki jo je treba vrniti.
Ta država članica trdi, da bi morala Komisija v vsakem primeru ponuditi dovolj natančno in zanesljivo metodo izračuna, ki
bi omogočila določitev zneska pomoči, ki jo je treba vrniti. Ker tega ni storila, naj nacionalni organi ne bi mogli izterjati
te pomoči.
Po mnenju Francoske republike tega branja sporne odločbe ne more ovreči dejstvo, da morajo v skladu s členom 2 te odločbe
nacionalni organi sprejeti vse potrebno, da izterjajo zadevno pomoč. Izrek navedene odločbe naj bi bil namreč neločljivo povezan
z njeno obrazložitvijo in bi ga bilo torej treba razlagati ob upoštevanju presoje, na podlagi katere je bila odločba sprejeta.
Ta država članica v zvezi s tem pojasnjuje, da znesek, enak spodnji meji razpona iz točke 59 obrazložitve sporne odločbe,
ni bil pomemben, saj je bil ta razpon le okviren, tako da zneskov, navedenih v tej točki, ni bilo mogoče uporabiti za vračilo
pomoči.
Francoska republika opozarja, da je po predlogu Komisije dobila soglasje FT za zaseg visokega zneska, in sicer 500, celo 600
milijonov eurov. Ta zaseg naj bi FT odvzel domnevno konkurenčno prednost, ki ji jo je zagotovila zadevna pomoč. Vendar naj
bi Komisija zavrnila to rešitev.
Ta država članica dodaja, da so nacionalni organi ugotovili pomanjkljivosti metode izračuna, ki jo je uporabila Komisija.
Poleg tega naj bi si ti organi in Komisija med septembrom 2004 in avgustom 2006 poslali številne dopise in imeli več delovnih
sestankov. Zato ni mogoče ugotoviti nobene kršitve obveznosti lojalnega sodelovanja iz člena 10 ES.

Presoja Sodišča
Kršitev členov 2 in 3 sporne odločbe
Uvodoma je treba opozoriti, da je edini razlog, na katerega se lahko država članica sklicuje v obrambi zoper tožbo zaradi
neizpolnitve obveznosti, ki jo Komisija vloži na podlagi člena 88(2) ES, absolutna nezmožnost pravilne izvršitve zadevne odločbe
(glej zlasti sodbe z dne 4. aprila 1995 v zadevi Komisija proti Italiji, C-348/93, Recueil, str. I-673, točka 16; z dne 22.
marca 2001 v zadevi Komisija proti Franciji, C-261/99, Recueil, str. I-2537, točka 23, in z dne 2. julija 2002 v zadevi Komisija
proti Španiji, C-499/99, Recueil, str. I-6031, točka 21).
Iz sodne prakse Sodišča tudi izhaja, da mora država članica, ki pri izvajanju odločbe Komisije na področju državnih pomoči
naleti na nepredvidene in nepredvidljive politične, pravne ali praktične težave, ali se zave posledic, ki jih Komisija ni
predvidela, te težave predložiti v presojo Komisiji in predlagati ustrezne spremembe zadevne odločbe. V takem primeru morata
Komisija in zadevna država članica sodelovati v dobri veri, da bosta premagali težave ob polnem upoštevanju določb Pogodbe
ES in zlasti določb o pomoči (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Franciji, točka 24, sodbo z dne 3. julija 2001 v zadevi
Komisija proti Belgiji, C-378/98, Recueil, str. I-5107, točka 31, in zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Španiji, točki 24
in 25).
Sodišče je poleg tega odločilo, da nobena določba prava Skupnosti od Komisije, ko odreja povračilo pomoči, razglašene za nezdružljivo
s skupnim trgom, ne zahteva, da določi natančen znesek pomoči, ki jo je treba vrniti. Dovolj je, da so v odločbi Komisije
podatki, ki njenemu naslovniku dopuščajo, da sam in brez pretiranih težav določi ta znesek (glej zlasti sodbi z dne 12. oktobra
2000 v zadevi Španija proti Komisiji, C-480/98, Recueil, str. I-8717, točka 25, in z dne 12. maja 2005 v zadevi Komisija proti
Grčiji, C-415/03, ZOdl., str. I-3875, točka 39).
Utemeljitev Francoske republike je treba presoditi v tako predstavljenem pravnem okviru.
Glede trditve, da naj bi si Komisija pridržala pristojnost za določitev zneska pomoči, ki jo mora upravičenec vrniti, je treba
spomniti, da je v točki 59 obrazložitve sporne odločbe navedeno, da ta znesek znaša med 798 in 1140 milijoni eurov v kapitalu.
Iz točke 54 obrazložitve te odločbe izhaja, da je Komisija določila zadnjega od navedenih zneskov po obvestilu francoskih
organov z dne 15. maja 2003 o prenizki obdavčitvi FT zaradi režima davka od dohodka iz dejavnosti med letoma 1994 in 2002.
V skladu s točko 58 te obrazložitve je bil prvi od navedenih zneskov vzet iz obvestila navedenih organov z dne 16. julija
2004. Oba zneska sta bila, kot je razvidno iz tabel v navedenih točkah, sicer razdeljena v letne zneske za obdobje 1994–2002.
Iz tega sledi, da je treba znesek 798 milijonov eurov v skladu s členom 2 sporne odločbe šteti za najnižji znesek pomoči,
ki jo je treba vrniti. Izrek odločbe na področju državnih pomoči je namreč neločljivo povezan z obrazložitvijo te odločbe,
tako da ga je treba razlagati ob upoštevanju razlogov za njeno sprejetje, če je to potrebno (glej zlasti sodbo z dne 15. maja
1997 v zadevi TWD proti Komisiji, C-355/95 P, Recueil, str. I-2549, točka 21).
Seveda ni sporno, da je Komisija v točki 59 obrazložitve sporne odločbe dejansko pojasnila, da naj bi natančni znesek pomoči,
ki jo je treba vrniti, določila sama. Vendar je bilo v navedeni točki tudi podrobneje navedeno, da se bo ta znesek določil
v sodelovanju s francoskimi organi v okviru postopka vračanja najkasneje do 1. novembra 2004. Izvršitev postopka vračanja
torej ni bila pogojena z določitvijo navedenega zneska. Zato dejstvo, da natančni znesek pomoči, ki jo je treba vrniti, ni
bil dokončno določen, tem organom ni preprečevalo, da ne bi izvedli postopka vračanja najnižjega zneska pomoči, niti da ne
bi učinkovito sodelovali pri določitvi dokončnega zneska te pomoči.
V teh okoliščinah prav tako ni mogoče sprejeti trditve Francoske republike, da sta zneska, navedena v točki 59 obrazložitve
sporne odločbe, samo okvirna in nista pravno zavezujoča.
Glede trditve, da naj Komisija ne bi ponudila zanesljive metode izračuna, s katero bi bilo mogoče določiti znesek pomoči,
ki jo je treba vrniti, je treba ugotoviti, da je bila primerjava med obdavčitvijo, ki ji je bila FT dejansko zavezana, in
obdavčitvijo, ki naj bi veljala zanj na podlagi splošnih predpisov, ki urejajo davek od dohodka iz dejavnosti, predmet temeljitih
analiz od začetka postopka preiskave iz člena 88(2) ES.
Komisija je namreč v okviru tega postopka pripravila parametre, ki bi francoskim organom lahko omogočili, da dajo dokončen
predlog o znesku pomoči, ki jo je treba vrniti.
Komisija je potrebne podatke za to navedla v točkah od 25 do 38, od 60 do 67 in od 72 do 80 odločbe o začetku formalnega postopka
preiskave z dne 31. januarja 2003 in zlasti v točkah od 34 do 44 obrazložitve sporne odločbe.
Nacionalni organi so torej imeli podatke, na podlagi katerih bi lahko Komisiji predlagali natančen znesek zaradi prenizke
obdavčitve, ki je je bila deležna FT v obdobju 1994–2002. Prav ti organi bi lahko namreč najlažje ne samo določili ustrezna
podrobna pravila za vračilo neupravičeno dodeljene državne pomoči, ampak tudi določili natančne zneske, ki jih je treba vrniti
(glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Belgiji, točki 50 in 51).
Odločba Komisije namreč vsebuje ustrezne podatke, s pomočjo katerih bi Francoska republika lahko sama brez pretiranih težav
določila dokončni znesek pomoči, ki jo je treba vrniti, pri čemer mora biti navedeni znesek znotraj razpona, ki ga je določila
Komisija.
Iz tega sledi, da trditve te države članice, da naj Komisija ne bi ponudila dovolj zanesljive metode izračuna za določitev
zneska pomoči, ki jo je treba vrniti, ni mogoče sprejeti.
Na koncu je treba glede trditve navedene države članice, da naj bi bilo nemogoče z gotovostjo določiti znesek pomoči, ki jo
je treba vrniti, spomniti, da je Sodišče v primerih, ki so zadevali vračila zneskov pomoči od velikega števila podjetij v
povezavi s številnimi individualnimi dejavniki izračuna, odločilo, da take težave pri izvajanju zadevnih odločb ne pomenijo
absolutne nezmožnosti v smislu zgoraj navedene sodne prakse (glej zlasti sodbo z dne 29. januarja 1998 v zadevi Komisija proti
Italiji, C-280/95, Recueil, str. I-259, točki 18 in 23, in zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Belgiji, točki 41 in 42).
Dokumenti iz spisa ne dokazujejo, da naj bi bile težave, ki jih v obravnavanem primeru povzroča izračun zneska pomoči, ki
jo je treba vrniti, večje kot težave v primerih, v katerih sta bili izrečeni zgoraj navedeni sodbi.
Treba je tudi poudariti, da strah pred notranjimi težavami v okviru izvajanja določbe na področju državnih pomoči ne more
upravičiti tega, da država članica ne spoštuje svojih obveznosti na podlagi prava Skupnosti (glej v tem smislu sodbi z dne
7. decembra 1995 v zadevi Komisija proti Franciji, C-52/95, Recueil, str. I-4443, točka 38, z dne 9. decembra 1997 v zadevi
Komisija proti Franciji, C-265/95, Recueil, str. I-6959, točka 55, in zgoraj navedeno sodbo z dne 29. januarja 1998 v zadevi
Komisija proti Italiji, točka 16).
Zato je treba ugotoviti, da Francoska republika ni izpolnila obveznosti iz členov 2 in 3 sporne odločbe ter člena 249, četrti
pododstavek, ES.
Kršitev člena 10 ES
Najprej je treba spomniti, da člen 10 ES državam članicam nalaga, naj Skupnosti olajšujejo izpolnjevanje njenih nalog in naj
se vzdržijo vseh ukrepov, ki bi lahko ogrozili doseganje ciljev te pogodbe (glej sodbo z dne 14. julija 2005 v zadevi Komisija
proti Nemčiji, C-433/03, ZOdl., str. I-6985, točka 63).
Glede očitka, ki ga je Komisija v zvezi s tem izrazila v tej zadevi, je treba ugotoviti, da je Komisija med dopisovanjem s
francoskimi organi po sprejetju sporne odločbe v številnih obvestilih zahtevala določeno število podatkov, da bi skupaj s
temi organi določila dokončni znesek pomoči, ki jo je treba vrniti.
Treba je dodati, da je Komisija v okviru pogajanj s francoskimi organi glede izvajanja sporne odločbe znesek pomoči, ki jo
je treba vrniti, v obvestilu z dne 23. decembra 2005 določila na 928 milijonov eurov brez obresti.
Vendar se francoskim organom ni zdelo potrebno, niti da sprejmejo jasno stališče do tega vprašanja niti da Komisiji pošljejo
konkreten nasprotni predlog s številkami.
Čeprav je Francoska republika med dopisovanjem s Komisijo po sprejetju sporne odločbe mislila, da mora izpodbijati utemeljenost
te odločbe in zlasti opredelitev davčnega režima, ki se je za FT uporabljal med letoma 1994 in 2002, kot državne pomoči, je
to nikakor ne odvezuje obveznosti, da izvrši navedeno odločbo.
Francoska republika je postavila tudi številna vprašanja o parametrih izračuna, potrebnih za določitev zneska pomoči, ki jo
je treba vrniti. Poleg tega je večkrat izjavila, da je tehnično nemogoče opredeliti zanesljivo in natančno metodologijo ter
posledično točno in nesporno vrniti zneske davka od dohodka iz dejavnosti, ki bi jih morala plačati FT, če bi zanjo veljal
splošni režim davka od dohodka iz dejavnosti. Ta država članica je, kot je ponovila v več obvestilih, sestavljenih v letih
2005 in 2006, iz tega sklepala, da ni dovolj trdne pravne podlage, ki bi dopuščala, da se začne postopek vračanja brez večjega
tveganja sodnega spora.
Ob upoštevanju teh trditev in zgornjih premislekov je treba ugotoviti, da Francoska republika ni sodelovala s Komisijo in
ni nudila potrebne pomoči pri izvajanju sporne odločbe.
Zato je treba skleniti, da je ravnanje navedenih organov treba obravnavati kot kršitev člena 10 ES.
Tožba Komisije je torej v celoti utemeljena.
Iz tega sledi, da je treba ugotoviti, da Francoska republika, s tem ko sporne določbe ni izvršila v predpisanem roku, ni izpolnila
obveznosti iz členov 2 in 3 te odločbe, 249, četrti pododstavek, ES in 10 ES.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija
predlagala, naj se Francoski republiki naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo
stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo :
1)
Francoska republika, s tem ko v predpisanem roku ni izvršila Odločbe Komisije 2005/709/ES z dne 2. avgusta 2004 o državni
pomoči Francije za France Télécom, ni izpolnila obveznosti iz členov 2 in 3 te odločbe, 249, četrti pododstavek, ES in 10
ES.
2)
Francoski republiki se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
*
Jezik postopka: francoščina.