CELEX: 61988CJ0236
Social sikring
tillægsydelse fra Fonds national de solidarité
mulighed for at få ikke-bidragspligtige ydelser tildelt eller udbetalt i et andet land

1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 17 . august 1988, har Kommissionen i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser ifoelge EOEF-Traktatens artikel 48-51 og artikel 10 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (( kodificeret ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2001/83 af 2 . juni 1983, EFT L 230, s . 6 )), idet den har afvist at tildele eller opretholde en tillaegsydelse fra Fonds national de solidarité til modtagere af en fransk invalide -, alders - eller efterladtepension, der har bopael i eller flytter til en anden medlemsstat .
2 Det fremgaar af sagen, at tillaegsydelsen udbetales af Fonds national de solidarité, der blev oprettet i 1956 med henblik paa at gennemfoere en almindelig velfaerdspolitik for aeldre, isaer personer, der oppebaerer ydelser ved alderdom eller som foelge af invaliditet med hjemmel i lov eller administrative bestemmelser, men ikke hermed har tilstraekkeligt underhold .
3 Betingelserne for tildeling af denne ydelse, som tidligere var indeholdt i artikel L 684-711 i code de la sécurité sociale ( lov om social sikring ), er nu fastsat i lovens artikler L 815-1 - 815-11 . Tillaegsydelsen er skattefinansieret, og det er ikke en betingelse, at modtageren har vaeret arbejdstager eller selvstaendig erhvervsdrivende . Ydelsen supplerer indtaegter af enhver art, herunder bidragspligtige ydelser, for at naa det niveau, der under hensyn til leveomkostningerne i Frankrig anses som minimum . I henhold til artikel L 815-11 i lov om social sikring indstilles udbetalingen af tillaegsydelsen til personer, der fraflytter Den Franske Republiks territorium .
4 I henhold til artikel 4, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 finder forordningen anvendelse paa enhver lovgivning om sociale sikringsgrene, der vedroerer - blandt andet - ydelser ved invaliditet og ydelser ved alderdom . Ifoelge artikel 10, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 kan en raekke ydelser og erstatninger, "hvortil der er erhvervet ret" efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, ikke nedsaettes som foelge af, at den berettigede er bosat i en anden medlemsstat end den, hvori den institution, som det paahviler at udrede ydelsen, er beliggende .
5 Ved skrivelse af 12 . februar 1979 anmodede Kommissionen den franske regering om at bringe de franske bestemmelser i overensstemmelse med faellesskabsretten, saaledes at personer, jfr . dom af 9 . oktober 1974, Biason ( 24/74, Sml . s . 999 ), der faar udbetalt en invalidepension i Frankrig og modtager tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité, fortsat vil kunne oppebaere tillaegsydelsen, saafremt de flytter til en anden medlemsstat . Ved skrivelser af 15 . juni og 9 . august 1979 meddelte de franske myndigheder Kommissionen, at de efter en grundig undersoegelse af det rejste spoergsmaal ikke saa sig i stand til at ophaeve forbuddet mod udbetaling af den omtvistede ydelse uden for fransk territorium .
6 Kommissionen fremsatte den 24 . juli 1980 en begrundet udtalelse i henhold til EOEF-Traktatens artikel 169 og gav den franske regering en frist paa én maaned til at efterkomme udtalelsen . Den 29 . april 1981 besluttede Kommissionen at stille den saaledes ivaerksatte procedure efter artikel 169 i bero . Den 8 . august 1985 forelagde den Raadet et forslag til forordning om aendring af forordning nr . 1408/71 (( KOM(85 ) 396 endelig udg ., EFT C 240, s . 6 )). Med dette forslag, som, hvis det var blevet vedtaget, ville have afhjulpet det paatalte traktatbrud, skulle det for det foerste fastslaas, at ikke-bidragspligtige sociale kontantydelser er ydelser omfattet af forordning nr . 1408/71, og for det andet skulle retten til saadanne ydelser, hvortil der er erhvervet ret efter lovgivningen i en medlemsstat, begraenses til personer, der har bopael i denne medlemsstat . Som foelge af manglende resultater af forhandlingerne i Raadet aendrede Kommissionen sin beslutning om at stille proceduren efter Traktatens artikel 169 i bero og anlagde naervaerende sag .
7 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
8 Det fremgaar af sagen, at mens Kommissionen har nedlagt paastand om, at det statueres, at Frankrig har tilsidesat sine forpligtelser ifoelge Traktatens artikel 48-51 og artikel 10 i forordning nr . 1408/71, stoetter den alene sine anbringender paa, at Frankrig har tilsidesat bestemmelserne i artikel 10 . Det skal foelgelig alene paa grundlag af disse bestemmelser afgoeres, hvorvidt paastanden om traktatbruddet skal tages til foelge .
9 Kommissionen har gjort gaeldende, at det efter Domstolens praksis, som navnlig bekraeftet ved dom af 24 . februar 1987, Giletti m.fl . ( forenede sager 379/85-381/85 og 93/86, Sml . s . 955 ), er i strid med artikel 10, stk . 1, i forordning nr . 1408/71, saafremt personer, der har bopael i eller flytter til en anden medlemsstat, ikke kan faa tildelt, henholdsvis bevare retten til, en ydelse som den i naervaerende sag omhandlede .
10 Det bemaerkes i denne forbindelse, at Domstolen i den naevnte dom af 24 . februar 1987, Giletti m.fl ., der vedroerte en raekke praejudicielle spoergsmaal, som Frankrigs cour de cassation havde stillet vedroerende samme ydelse, fastslog, at en lovgivning som den omhandlede - for saa vidt den indebaerer et retligt krav paa tillaegsydelser, hvorved den sociale sikrings pensionsbeloeb forhoejes, og dette uden den bedoemmelse af individuelle behov og omstaendigheder, som er karakteristisk for forsorgen - er omfattet af det sociale sikringssystem efter forordning nr . 1408/71 .
11 Domstolen kendte i samme dom for ret, at artikel 10 i forordning nr . 1408/71 skulle fortolkes saaledes, at det hverken er til hinder for at erhverve ret til de i bestemmelsen omhandlede ydelser eller kan begrunde fortabelse af retten til ydelserne, at en person ikke er bosat i den medlemsstat, hvor den institution, som det paahviler at udrede ydelserne, er beliggende .
12 Den franske regering har anfoert, at den omtvistede tillaegsydelse udbetales paa baggrund af et bestemt oekonomisk og socialt miljoe, idet den skal sikre et vist eksistensminimum i Frankrig . Saafremt ydelsen udbetales i en anden medlemsstat, har den ikke laengere samme funktion, og dermed falder begrundelsen for ydelsen bort .
13 Dette anbringende kan ikke tiltraedes . Saafremt en tillaegsydelse som den i sagen omhandlede er omfattet af det sociale sikringssystem efter forordning nr . 1408/71, kan den omstaendighed, at ydelsen har forbindelse med et bestemt oekonomisk og socialt miljoe, ikke paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin begrunde, at ydelsen behandles anderledes end den pension, som den umiddelbart efter loven udgoer et tillaeg til .
14 Det foelger af det anfoerte, at kravet om bopael paa fransk territorium som betingelse for betaling af tillaegsydelsen er uforeneligt med artikel 10, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 .
15 Den franske regering har endvidere gjort gaeldende, at en ordning, hvorefter tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité kan kraeves udbetalt uden for fransk territorium, ligesaavel som en saadan ordning for de andre medlemsstaters ikke-bidragspligtige ydelser, administrativt, med hensyn til samordning samt principielt giver anledning til store vanskeligheder, der kun kan loeses ved faellesskabsbestemmelser . Det var i oevrigt derfor, at Kommissionen fremsatte det tidligere naevnte forordningsforslag af 8 . august 1985 .
16 Hertil bemaerkes, at eftersom der ikke findes saerlige gennemfoerelsesbestemmelser for de i sagen omhandlede ikke-bidragspligtige ydelser, skal de vanskeligheder, som den franske regering har naevnt, loeses ved hjaelp af de gaeldende forordningsbestemmelser, saaledes som disse fortolkes af Domstolen .
17 Anvendelsen af disse bestemmelser kan ganske vist vaere forbundet med praktiske vanskeligheder, men dette kan, som Domstolen allerede har fastslaaet i dom af 28 . maj 1974, Callemeyn, praemis 12 ( 187/73, Sml . s . 553 ), ikke paaberaabes til skade for de rettigheder, som de private har i henhold til reglerne i Faellesskabets lovgivning paa det sociale omraade . I oevrigt bemaerkes, at spoergsmaal af praktisk art altid kan forelaegges Den Administrative Kommission for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring, hvis kompetence i saa henseende udtrykkeligt fremgaar af artikel 81, litra d ), i forordning nr . 1408/71 .
18 De vanskeligheder, som den franske regering har naevnt, kan herefter ikke begrunde, at den ikke efterkommer sine forpligtelser ifoelge faellesskabsretten .
19 For saa vidt den franske regering har henvist til Kommissionens forslag af 8 . august 1985, bemaerkes, at den omstaendighed, at Raadet har faaet forelagt et forslag, hvorved overtraedelsen kan afhjaelpes, ikke fritager den medlemsstat, der er ansvarlig for denne overtraedelse, fra at efterkomme de gaeldende faellesskabsbestemmelser .
20 Det maa herefter statueres, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser ifoelge artikel 10 i forordning nr . 1408/71, idet den har afvist at tildele eller opretholde tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité til modtagere af en fransk invalide -, alders - eller efterladtepension, der har bopael i eller flytter til en anden medlemsstat .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Den Franske Republik har tabt sagen og boer foelgelig baere sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser ifoelge artikel 10 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, idet den har afvist at tildele eller opretholde tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité til modtagere af en fransk invalide -, alders - eller efterladtepension, der har bopael i eller flytter til en anden medlemsstat .
2 ) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger .