CELEX: 62009CJ0239
Valstybės pagalba
Vokietijos Federacinės Respublikos suteikta pagalba žemei įsigyti
Žemės privatizacijos ir žemės ūkio restruktūrizacijos Vokietijos naujose Länder (federalinėse žemėse) programa

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 87 straipsnio aiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą
Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG
(toliau –
Seydaland
)
prieš BVVG Bodenverwertungs‑ und –verwaltungs GmbH
(toliau – BVVG) dėl BVVG taikytų skaičiavimo metodų žemės ūkio paskirties žemės pardavimo kainai nustatyti.

Teisinis pagrindas

Europos Sąjungos teisė
Valstybės pagalbos taisyklės
1977 m. liepos 10 d. Komisijos komunikato dėl valstybės pagalbos elementų valdžios institucijoms parduodant žemę ir pastatus
(OL C 209, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 143; toliau – komunikatas) II antraštinės dalies
1 punkto pirmoje pastraipoje numatyta:
„Žemės ir pastatų pardavimas pagal tinkamai paviešintą atvirą ir besąlyginę konkurso, kuris gali būti prilygintas aukcionui,
procedūrą, kada priimama geriausia arba vienintelė siūloma kaina, iš esmės yra rinkos kaina ir todėl parduodant tai nelaikoma
valstybės pagalba <…>.“
Pagal komunikato II antraštinės dalies 2 punkto a papunkčio pirmą pastraipą, kai „valdžios institucijos planuoja nesivadovauti
procedūromis, aprašytomis [II antraštinės dalies 1 punkte]“, tik „prieš pradedant derėtis dėl pardavimo <...> atliekamas vieno
ar daugiau nepriklausomų turto vertintojų nepriklausomas vertinimas, kurio metu nustatoma rinkos kaina, panaudojant bendrai
priimtus rinkos rodiklius bei vertinimo standartus“, leidžia pripažinti, kad nėra valstybės pagalbos požymių.
Pagal komunikato II antraštinės dalies 2 punkto a papunkčio penktą pastraipą:
„Rinkos kaina“ reiškia galimą žemės ir pastatų pardavimo kainą pagal atskirą sutartį, sudarytą tarp norinčio parduoti pardavėjo
ir pirkėjo, [neturinčio jokių ryšių su pardavėju,] vertės nustatymo dieną, darant prielaidą, kad turtas yra viešai pateikiamas
į rinką, rinkos sąlygos leidžia jį parduoti numatyta tvarka bei, atsižvelgiant į turto pobūdį, yra numatytas normalus laikotarpis
deryboms dėl jo pardavimo <...>.“
1999 m. sausio 20 d. Sprendimu 1999/268/EB dėl žemės įsigijimo pagal Kompensacijų įstatymą (OL L 17, p. 21, toliau – 1999 m.
sausio 20 d. sprendimas) Europos Bendrijų Komisija pripažino iš dalies nesuderinamą su bendrąja rinka pagalbos schemą, įtvirtintą
Vokietijos Federacinės Respublikos žemės privatizacijai naujose
Länder
(federalinėse žemėse) skirtoje programoje.
Šio sprendimo 2 straipsnio antroje pastraipoje nurodyta:
„Pagalba <...>, viršijanti maksimalios 35 % paramos žemės ūkio paskirties žemei mažiau palankiose ūkininkauti vietovėse intensyvumą
pagal [1997 m. gegužės 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 950/97 dėl žemės ūkio struktūrų efektyvumo pagerinimo (OL L 142,
p. 1)], nesuderinama su bendrąja rinka.“
Išnagrinėjusi Vokietijos Federacinės Respublikos priėmus 1999 m. sausio 20 d. sprendimą padarytus minėtos programos pakeitimus,
Komisija priėmė 1999 m. gruodžio 22 d. Sprendimą dėl valstybės pagalbos patvirtinimo pagal EB sutarties 87 ir 88 straipsnius
(buvę 92 ir 93 straipsniai) (OL C 46, 2000, p. 2, toliau – 1999 m. gruodžio 22 d. sprendimas), apie kurį Vokietijos Federacinei
Respublikai buvo pranešta 2000 m. sausio 19 d. laišku ir kuris susijęs su ta pačia iš dalies pakeista programa.
Pastaruoju sprendimu konkrečiai nebuvo pateikta prieštaravimų dėl aptariamos pagalbos schemos pakeitimų, susijusių su žemės
ūkio paskirties žemės pardavimo kainai apskaičiuoti taikytu kriterijumi. Pagal šį kriterijų nuo tada Vokietijos valdžios institucijos
turi remtis parduodamos žemės rinkos verte, sumažinta 35 %.
Specialios pagalbos žemės ūkio srityje taisyklės
Reglamento Nr. 950/97 7 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Visa paramos vertė, išreikšta investicijų apimties procentais, negali viršyti:
<…>
b) [palankių ūkininkauti] vietovių atveju:
–        35 %, kai investuojama į nekilnojamąjį turtą,
–        <…>“
Šio reglamento 12 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„(Paprastai leidžiama parama) Valstybės narės gali suteikti paramą investicijoms, skirtoms:
a) pirkti žemę,
<…>“
Vėliau minėtas reglamentas buvo panaikintas ir pakeistas 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos
žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiančiu bei panaikinančiu tam tikrus
reglamentus (OL L 160, p. 80; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 391), kuris įsigaliojo 1999 m. liepos
3 d. Šio reglamento 7 straipsnio antroje pastraipoje numatyta:
„Bendra paramos suma, išreikšta reikalavimus atitinkančių investicijų apimties procentais, gali būti ne didesnė kaip 40 %
<...>.“

Nacionalinė teisė
Siekdama priderinti nuosavybės į žemės ar miškų ūkio paskirties žemę naujose
Länder
tvarką prie Vokietijos Federacinės Respublikos teisės sistemos, Vokietijos Federacinė Respublika priėmė 1994 m. rugsėjo 27 d.
Kompensacijų įstatymą
(Ausgleichleistungsgesetz)
(
BGBl.
I 1994, p. 2624, toliau –
AusglLeistG
). Į šį įstatymą buvo įtraukta žemės įsigijimo programa, vėliau išplėtota 1995

m. gruodžio 20

d. Žemės įsigijimo reglamentu (
Flächenerwerbsverordnung
) (
BGBl.
I 1995, p. 2072, toliau –
FlErwV
).
Siekdama įvykdyti 1999 m. sausio 20 d. sprendimą, Vokietijos Federacinė Respublika vėliau padarė tam tikrus
AusglLeistG
ir
FlErwV
pakeitimus, į kuriuos daroma nuoroda 1999 m. gruodžio 22 d. sprendime.
Taigi
AusglLeistG
buvo pakeista referencinė žemės ūkio žemės vertė, kuri nuo šiol turi būti apskaičiuojama pagal rinkos vertę, sumažintą 35 %,
o ne, kaip anksčiau buvo numatyta, dauginant iš trijų tam tikrus verčių vienetus, nustatytus 1935 m.

FlErwV
5 straipsnio 1 dalimi buvo įtvirtintas minėtos referencinės vertės apskaičiavimo metodas, grindžiamas nebe žemės ūkio paskirties
žemės rinkos verte, o regioninių nekilnojamojo turto ekspertų atliekamomis ekspertizėmis. Šioje nuostatoje numatyta:
„Pagal
AusglLeistG
3 straipsnio 7 dalį <...> žemės ūkio paskirties žemės rinkos vertė nustatoma pagal 1988 m. gruodžio 6 d. Įkainojimo reglamento
<...> reikalavimus <...>. Jeigu yra nustatytos regioninės referencinės ariamosios žemės ir ganyklų vertės
(regionale Wertansätze)
, tai vertę reikia nustatyti pagal šias vertes. Federalinis finansų ministras skelbia regionines referencines vertes
Bundesanzeiger
(federalinis teisinių pranešimų leidinys). Potencialus pirkėjas arba privatizavimo agentūra gali reikalauti nustatyti kitokią
rinkos vertę, ir tai atlieka pagal Vokietijos statybos kodekso (
Baugesetzbuch
) 192 straipsnį sudaryta ir regione kompetentinga ekspertizės komisija (
Gutachterausschuss
), jeigu yra faktinių duomenų, rodančių, jog referencinės regioninės vertės nėra tinkamas pagrindas vertei nustatyti.“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

Seydaland
yra žemės ūkio pramonės sektoriuje veikianti įmonė. BVVG yra
Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben
(valstybinė įstaiga, kuriai pavestos su Vokietijos suvienijimu susijusios specialiosios užduotys) dukterinė bendrovė, kurios
visas kapitalas priklauso minėtai įstaigai ir kuriai pavesta privatizuoti žemės ūkio ir miško paskirties žemę.
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal 2007 m. gruodžio 18 d. sutartį BVVG pardavė
Seydaland
žemės ūkio paskirties žemę. Visa pirkimo kaina buvo 245 907,91 EUR, iš kurių 210 810,18 EUR buvo už žemės ūkio paskirties
žemę.
Manydama, jog sumokėta kaina buvo per didelė,
Seydeland
paprašė sugrąžinti dalį už šią žemę sumokėtos sumos, tvirtindama, kad remiantis regioninėmis referencinėmis vertėmis apskaičiuota
šios žemės pardavimo kaina yra tik 146 850,24 EUR.
BVVG nepatenkinus šio prašymo,
Seydaland
pareiškė
Landgericht Berlin
ieškinį dėl šios sumos sugrąžinimo. Grįsdama savo ieškinį
Seydaland
tvirtina, kad pagal 2007 m. gruodžio 18 d. sutarties 2 straipsnio 5 punktą pirkėjas aiškiai turi teisę į tai, kad pardavimo
kaina ir jos apskaičiavimo būdas būtų patikrinti, ir prašyti teismo šią kainą pakeisti.
Anot
Seydaland
, BVVG aptariamos žemės pardavimo kainą turėjo apskaičiuoti pagal regionines referencines vertes arba kreiptis į
FlErwV
5 straipsnio 1 dalyje nurodytą ekspertų komisiją. Be to,
Seydaland
teigė, kad bet kuriuos atveju ši pardavimo kaina negalėjo būti nustatyta pagal dabartinę rinkos situaciją, kaip tai padarė
BVVG.
Savo ruožtu BVVG tvirtina, kad, apskaičiuojant aptariamos žemės vertę, nereikėjo atsižvelgti į regionines referencines vertes,
nes paprastai šios vertės atitinka ne dabartinę rinkos situaciją, o situaciją, buvusią prieš dvejus metus. Taigi, nustačius
šiomis vertėmis grindžiamą kainą, būtų suteikta Sąjungos teisei prieštaraujanti pagalba.
Šiuo klausimu BVVG paaiškino, jog federalinis finansų ministras pripažino šį neatitikimą ir 2007 m. liepos 10 d. davė nurodymą
BVVG iš esmės išnagrinėti
Bundesanzeiger
paskelbtas regionines referencines vertes, nes šios vertės nebegalėjo daugiau būti tinkamas pagrindas žemės ūkio paskirties
žemės rinkos vertei apskaičiuoti, kai jos skyrėsi daugiau nei 20 % nuo vidutines panašaus turto pardavimo kainos. Atsakovės
pagrindinėje byloje skaičiavimu, būtent taip ir buvo nagrinėjamu atveju.
Tokiomis aplinkybėmis
Landgericht Berlin
, manydamas, kad jo nagrinėjamo ginčo baigtis priklauso nuo Sąjungos teisės išaiškinimo, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą
ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar
FlErwV
, kuris buvo priimtas įgyvendinant
AusglLeistG
4 straipsnio 3 dalies 1 punktą, 5 straipsnio 1 dalies antruoju ir trečiuoju sakiniais nepažeidžiamas EB 87 straipsnis?“

Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo įvertinti
FlErwV
5 straipsnio 1 dalies atitiktį EB 87 straipsniui.
Šiuo klausimu reikia priminti, jog pagal nusistovėjusią teismo praktiką SESV 267 straipsnyje įtvirtinta procedūra yra pagrįsta
aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų atskyrimu, todėl Teisingumo Teismas turi teisę tik priimti sprendimą
dėl šiame straipsnyje nurodytų Sąjungos aktų aiškinimo ar galiojimo ir neturi vertinti nacionalinės tiesės nuostatų aiškinimo
(visų pirma žr. 2007 m. sausio 18 d. Sprendimo
Auroux ir kt.
, C‑220/05, Rink. p. I‑385, 25 punktą bei 2010 m. spalio 7 d. Sprendimo
Dos Santos Palhota ir kt.
, C‑515/08, Rink. p. I‑0000, 18 punktą).
Tačiau, atsižvelgdamas į tai, kad nacionaliniam teismui reikia pateikti naudingą atsakymą, kuris šiam leistų išspręsti jo
nagrinėjamą bylą, Teisingumo Teismas prireikus turi performuluoti jam pateiktus klausimus (2006 m. gegužės 4 d. Sprendimo
Haug
, C‑286/05, Rink. p. I‑4121, 17 punktas ir 2008 m. kovo 11 d. Sprendimo
Jager
, C‑420/06, Rink. p. I‑1315, 46 punktas).
Atsižvelgiant į šią teismo praktiką, užduotą klausimą reikia suprasti taip, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
teismas iš esmės klausia, ar EB 87 straipsnį reikia aiškinti kaip draudžiantį nacionalinės teisės aktus, kuriuose viešosios
valdžios institucijų pagal privatizacijos planą parduodamai žemės ūkio ir miško paskirties žemės vertei nustatyti numatyti
apskaičiavimo metodai, kaip antai įtvirtintieji
FlErwV
5 straipsnio 1 dalies antrame ir trečiame sakiniuose.
Be to, siekiant pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, reikia laikyti, kaip to prašo Vokietijos vyriausybė, kad
klausimas susijęs su visa minėto 5 straipsnio 1 dalimi, t. y. reikia atsižvelgti ir į šios dalies pirmą bei ketvirtą sakinius.
Tai patikslinus, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką pagalbos sąvoka gali apimti ne tik tokias
pozityvias išmokas, kaip subsidijos, paskolos arba įmonių kapitalo dalių įsigijimas, bet taip pat paramą, kuri, būdama įvairių
formų, sumažina paprastai įmonės biudžetui tenkančią naštą ir kuri, nebūdama subsidija siaurąja sąvokos prasme, yra tokio
paties pobūdžio ir turi tokį pat poveikį. (visų pirma žr. 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
, C‑156/98, Rink. p. I‑6857, 25 punktą; 2008 m. liepos 1 d. Sprendimo
Chronopost ir La Poste/UFEX ir kt.
, C‑341/06 P ir C‑342/06 P, Rink. p. I‑4777, 123 punktą ir 2009 m. lapkričio 17 d. Sprendimo
Presidente del Consiglio dei Ministri
, C‑169/08, Rink. p. I‑10821, 56 punktą).
Todėl iš esmės negali būti atmesta tikimybė, kad valstybinės žemės pardavimas žemesne nei rinkos kaina gali būti valstybės
pagalba.
Vis dėlto taip pat reikia pažymėti, kad bendrosios žemės ūkio politikos srityje nebūtinai bet koks valstybinės žemės pardavimas
žemesne nei rinkos kaina turi būti laikomas nesuderinamu su EB sutartimi. Sąjungos teisės aktų leidėjas, naudodamasis didele
diskrecija, kurią jis turi bendrosios žemės ūkio politikos srityje (1980 m. spalio 29 d. Sprendimo
Maizena prieš Tarybą
, 139/79, Rink. p. 3393, 23 punktas ir 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo
Agrana Zucker
, C‑365/08, Rink. p. I‑0000, 30 punktas), priėmė naujas specialiąsias taisykles dėl valstybės pagalbos suteikimo žemės ūkio
politikos srityje, įskaitant, be kita ko, paramą investicijoms į žemės ūkio valdas, iš pradžių įtvirtindamas jas Reglamente
Nr. 950/97, kuris taikomas
ratione temporis
pagrindinės bylos aplinkybėms ir kuris vėliau panaikintas Reglamentu Nr. 1257/99.
Taigi pagal Reglamento Nr. 950/97 7 straipsnio 2 dalies b punktą visa paramos vertė, išreikšta reikalavimus atitinkančių investicijų
apimties procentais, negalėjo viršyti 35 % investuojant į nekilnojamąjį turtą. Ši riba Reglamentu Nr. 1257/99 buvo padidinta
iki 40 %.
Be to, kiek tai susiję su viešosios valdžios institucijų įmonei ar fiziniam asmeniui, užsiimančiam ūkine veikla, kaip antai
žemės ūkiu ar miškininkyste, parduodama žeme ar pastatais, reikia pažymėti, jog Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad toks
pardavimas gali turėti valstybės pagalbos požymių, ypač kai parduodama ne pagal rinkos vertę, t. y. ne už kainą, kurią privatus
investuotojas, veikiantis įprastomis konkurencijos sąlygomis, būtų galėjęs nustatyti (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 2 d.
Sprendimo
Komisija prieš Scott
, C‑290/07 P, Rink. p. I‑0000, 68 punktą).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad kai nacionalinėje teisėje įtvirtinamos viešosios valdžios institucijų parduodamos žemės
rinkos vertės apskaičiavimo taisyklės, tam, kad šios taisyklės atitiktų EB 87 straipsnį, jas taikant visais atvejais turi
būti gaunama kiek įmanoma rinkos vertę atitinkanti kaina. Kadangi ši vertė yra teorinė, išskyrus pardavimo geriausia kaina
atveju, kainos kitimo marža, gauta palyginus su teorine kaina, būtinai turi būti toleruojama, kaip tai teisingai nurodo Komisija
komunikato II antraštinės dalies 2 punkto b papunktyje.
Kalbant apie pagrindinėje byloje nagrinėjamą nuostatą, visų pirma reikia konstatuoti, jog, priešingai, nei teigia
Seydaland
ir Vokietijos valstybė, 1999 m. gruodžio 22 d. sprendimu minėta nuostata nebuvo pripažinta suderinama su EB 87 straipsniu.
Kaip pažymi
Seydaland
, iš šio sprendimo matyti, kad aptariama nuostata Komisija rėmėsi tik siekdama apibūdinti padarytus
FlErwV
pakeitimus, palyginti su ta pačia pagalbos schema, kurią ji nagrinėjo 1999 m. sausio 20 d. sprendime.
Be to, 1999 m. gruodžio 22 d. sprendime
FlErwV
5 straipsnio 1 dalis nenagrinėta iš esmės, Komisija tik analizavo Vokietijos privatizacijos planu suteiktos pagalbos intensyvumą
ir aspektus, kuriuos 1999 m. sausio 20 d. sprendime ji pripažino esančius diskriminacinio pobūdžio.
Toliau reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog tik pardavimas geriausia kaina
ir eksperto nustatoma kaina yra tinkami žemės rinkos vertei nustatyti. Todėl jis mano, jog
FlErwV
5 straipsnio 1 dalies antrame ir ketvirtame sakiniuose numatyti metodai neleidžia teisingai nustatyti minėtos vertės.
Šiuo klausimu reikia patikslinti: nors taikant geriausios kainos ir ekspertizės metodus gali būti gaunamos kainos, atitinkančios
realias rinkos vertes, kaip tai pažymi Komisija komunikato II antraštinės dalies 1 punkte ir 2 punkto a papunktyje, neatmetama
tikimybė, kad toks pats rezultatas gali būti pasiektas taikant ir kitus metodus.
Būtent
FlErwV
5 straipsnio 1 dalyje ir numatyti tam tikri šie metodai.
Pirma, joje numatytas apskaičiavimo metodas, pagal kurį žemės ūkio paskirties žemės vertė nustatoma palyginus su regioninėmis
referencinėmis vertėmis. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šis metodas tik neteisingai leidžia
nustatyti parduodamos žemės rinkos vertę, ypač dėl to, kad jis neatspindi didelio Rytų Vokietijoje esančios žemės ūkio pasirties
žemės kainų pakilimo nuo 2007 metų.
Šiuo klausimu savo rašytinėse pastabose Vokietijos vyriausybė pripažįsta, kad į šį rinkos kainų pokytį šiek tiek pavėluotai
atsižvelgta nustatant nekilnojamojo turto vertes, taikytas per šią vertinimo procedūrą. Be to, kaip nurodo BVVG ir ši vyriausybė,
reikia atsižvelgti į tai, kad paprastai minėtos vertės atnaujinamos tik kas dveji metai.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti: kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 47 punkte, tais atvejais, kai regioninėmis
referencinėmis vertėmis pagrįstas metodas neapima atnaujinimo mechanizmo, leidžiančio kuo tiksliau žemės pardavimo kainą priderinti
prie rinkos vertės ypač didelio kainų kilimo laikotarpiu, jis negali tinkamai atspindėti aptariamos rinkos kainų realumo.
Kadangi, norint atlikti tokį vertinimą, reikia išaiškinti nacionalinę teisę, tai turi padaryti prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas.
Be to, nesvarbus
Seydaland
teiginys, kad, taikant pagrindinėje byloje numatytą regioninėmis referencinėmis vertėmis grindžiamą metodą, gaunama kaina,
patenkanti tarp rinkos kainos ir kainos, gautos pritaikius 35 % sumažinimą, atitinkantį pagal Reglamentą Nr. 950/97 nacionalinės
teisės aktais įtvirtintos paramos intensyvumą.
Tokiu teiginiu neatsižvelgiama į tai, kad žemės ar pastato rinkos vertės nustatymas yra išankstinė sąlyga, kurią būtina įvykdyti
prieš šiai vertei taikant pagalbos intensyvumo rodiklį pagal specialias Sąjungos taisykles, apie kurias priminta šio sprendimo
32 ir 33 punktuose.
Antra,
FlErwV
5 straipsnio 1 dalyje numatytas kitas metodas – esant realių įrodymų, rodančių, jog regioninės referencinės vertės yra netinkamas
pagrindas konkretaus nekilnojamojo turto vertei nustatyti, pirkėjas arba privatizavimo agentūra gali reikalauti, jog nekilnojamojo
turto ekspertų komisija atliktų ekspertizę, kad nustatytų minėtą vertę pagal Statybos kodekso 192 straipsnį.
Dėl pastarosios nuostatos, atsakydama į Teisingumo Teismo raštu užduotą klausimą, Vokietijos vyriausybė nurodė, kad minėtos
komisijos ekspertai kreipiasi į biurą, kuris parengia ekspertizę atsižvelgdamas į daugelį žemei įvertinti svarbių kriterijų,
kaip antai: referencinės nekilnojamojo turto vertės, visų kainų referencinės vertės, nuomos kainos, palūkanų normos, įprastos
statybos sąnaudos ir prisitaikymo prie rinkos veiksniai.
Šiuo klausimu dėl šio sprendimo 43 punkte išdėstytų priežasčių reikia pripažinti, jog vien tai, kad minėtai nekilnojamojo
turto ekspertų komisijai veikiant nustatoma kaina, lygiavertė rinkos kainai, gali tenkinti atitikties Sutarties nuostatoms
valstybės pagalbos srityje kriterijus.
Trečia, dėl galimybės tvirtinti, kaip tai daro Vokietijos vyriausybė, kad
FlErwV
5 straipsnio 1 dalyje numatytas trečias apskaičiavimo metodas, nes joje daroma nuoroda į 1988 m. gruodžio 6 d. Įkainojimo
reglamentą, reikia visų pirma priminti, kad savo nagrinėjamose bylose prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
turi nustatyti, koks nacionalinės teisės aiškinimas yra teisingas (2010 m. birželio 22 d. Sprendimo
Melki ir Abdeli
, C‑188/10 ir C‑189/10, Rink. p. I‑0000, 49 punktas).
Kita vertus, Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas, būdingas Sutarties sistemai ta prasme, kad
leidžia bylą nagrinėjančiam nacionaliniam teismui pagal savo kompetenciją užtikrinti visišką Sąjungos teisės veiksmingumą
(šiuo klausimu žr. 2003 m. gegužės 15 d. Sprendimo
Mau
, C‑160/01, Rink. p. I‑4791, 34 punktą), įpareigoja nacionalinį teismą atsižvelgti į visą nacionalinę teisę tam, kad būtų
įvertinta, kokiu mastu ji turi būti taikoma, siekiant išvengti priešingo Sąjungos teisei rezultato (šiuo klausimu žr. 1999 m.
vasario 25 d. Sprendimo
Carbonari ir kt.
, C‑131/97, Rink. p. I‑1103, 49 ir 50 punktus ir 2004 m. spalio 5 d. Sprendimo
Pfeiffer ir kt.
, C-397/01–C‑403/01, Rink. p. I‑8835, 115 punktą).
Vadinasi, nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išnagrinėti, ar
FlErwV
5 straipsnio 1 dalis gali būti aiškinama atitinkančia EB 87 straipsnį prasme, ypač atsižvelgdamas į kitas galimas taikyti
nacionalines nuostatas, kaip antai 1988 m. gruodžio 6 d. Įkainojimo reglamentas ir, kaip pažymi BVVG, prireikus Vokietijos
civilinio kodekso 104 straipsnio 2 dalis.
Be to, reikia pažymėti dar ir tai, kad net jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pripažins, jog
FlErwV
5 straipsnio 1 dalis atitinka EB 87 straipsnį, negali būti atmesta tikimybė, kad tam tikrais atvejais, taikant šioje nacionalinės
teisės nuostatoje numatytą metodą, bus gaunamas rinkos vertės neatitinkantis rezultatas. Tokiomis aplinkybėmis pagal visoms
valstybinėms institucijoms, įskaitant nacionalinius teismus ir administracines institucijas, tenkančią pareigą netaikyti Sąjungos
teisei prieštaraujančios nacionalinės teisės nuostatos minėtas teismas ir administracinės institucijos, kuriems pavesta jas
taikyti, privalo netaikyti minėtos nacionalinės nuostatos (šiuo klausimu žr. 1989 m. birželio 22 d. Sprendimo
Fratelli Costanzo
, 103/88, Rink. p. 1839, 31 punktą ir 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
CIF
, C‑198/01, Rink. p. I‑8055, 48 ir 49 punktus).
Šiuo atžvilgiu nacionalinis teismas privalo atsižvelgti į tai, kad tai reiškia pareigą prireikus imtis visų priemonių palengvinti
visišką Sąjungos teisės įgyvendinimą (šiuo klausimu žr. 1972 m. liepos 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, 48/71, Rink. p. 529, 7 punktą ir minėto Sprendimo
CIF
49 punktą).
Tokiomis aplinkybėmis atsakymas į užduotą klausimą yra toks: EB 87 straipsnį reikia aiškinti kaip nedraudžiantį nacionalinės
teisės aktų, kuriuose viešosios valdžios institucijų pagal privatizacijos planą parduodamos žemės ūkio ir miško paskirties
žemės vertei nustatyti numatyti apskaičiavimo metodai, kaip antai įtvirtintieji
FlErwV
5 straipsnio 1 dalyje, jeigu šiuose metoduose numatyta, jog, stipriai pakilus kainoms, jos atnaujinamos taip, kad pirkėjo
iš tikrųjų mokama kaina kiek įmanoma atitiktų šios žemės rinkos vertę.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
EB 87 straipsnį reikia aiškinti kaip nedraudžiantį nacionalinės teisės aktų, kuriuose viešosios valdžios institucijų pagal
privatizacijos planą parduodamos žemės ūkio ir miško paskirties žemės vertei nustatyti numatyti apskaičiavimo metodai, kaip
antai įtvirtintieji 1995

m. gruodžio 20

d. Žemės įsigijimo reglamento (
Flächenerwerbsverordnung
) 5 straipsnio 1 dalyje, jeigu šiuose metoduose numatyta, jog, stipriai pakilus kainoms, jos atnaujinamos taip, kad pirkėjo
iš tikrųjų mokama kaina kiek įmanoma atitiktų šios žemės rinkos vertę.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.