CELEX: 62009CJ0003
Sestā PVN direktīva
12. panta 3. punkta a) apakšpunkts
H pielikums
PVN samazinātā likme
Jēdziens "ieejas karte kinoteātrī"
Individuāla kabīne, kurā var skatīties filmas pēc pieprasījuma

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami
dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV
L 145, 1. lpp.), kas grozīta ar Padomes 2001. gada 19. janvāra Direktīvu 2001/4/EK (OV L 22, 17. lpp.; turpmāk tekstā – “Sestā
direktīva”), H pielikuma 7. kategorijā ietvertā jēdziena “kinoteātris” interpretāciju.
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp
Erotic Center BVBA
(turpmāk tekstā – “
E. Center
”) un Beļģijas valsti par pievienotās vērtības nodokļa (turpmāk tekstā – “PVN”) samazinātās likmes piemērošanu vai nepiemērošanu
attiecībā uz summām, ko
E. Center
ir saņēmis sakarā ar individuālo kabīņu, kurās var skatīties filmas un kuras atrodas sabiedrības telpās, izmantošanu.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesiskais regulējums
Sestās direktīvas 12. panta 3. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts:
“[PVN] pamatlikmi katra dalībvalsts nosaka kā procentuālo daļu no apliekamās summas, un tā ir vienāda gan precēm, gan pakalpojumiem
[gan preču piegādei, gan pakalpojumu sniegšanai]. [..]
[..]
Dalībvalstis var piemērot arī vienu vai divas samazinātas likmes. Šīs likmes nosaka kā procentuālo daļu no apliekamās summas,
tās nevar būt mazākas par 5 %, un tās piemēro tikai to kategoriju precēm un pakalpojumiem [preču piegādei un pakalpojumu sniegšanai],
kas norādīti H pielikumā.”
Sestās direktīvas H pielikumā ar virsrakstu “Piegādājamo preču un sniedzamo pakalpojumu saraksts, uz kuriem var attiecināt
pazeminātas PVN likmes” ir uzskaitītas dažādas kategorijas. Minētā pielikuma 7. kategorijas redakcija ir šāda:
“Ieejas kartes izrādēm, teātriem, cirkiem, gadatirgiem, izklaides parkiem, koncertiem, [muzejiem], zvērudārziem, kinoteātriem,
izstādēm un tamlīdzīgiem kultūras pasākumiem un iestādījumiem [iestādēm].
Apraides pakalpojumu uztveršana.”

Valsts tiesiskais regulējums
Karaļa 1970. gada 20. jūlija Dekrēta Nr. 20 par pievienotās vērtības nodokļa likmju noteikšanu un preču un pakalpojumu klasificēšanu
atbilstoši šīm likmēm (turpmāk tekstā – “Karaļa dekrēts Nr. 20”) 1. panta 1. punktā ir paredzēts, ka samazinātas likmes PVN
6 % apmērā tiek iekasēts par precēm un pakalpojumiem, kuri ir norādīti minētā dekrēta pielikuma A tabulā.
Minētās A tabulas XXVIII sadaļā ir minēti šādi pakalpojumi:
“Ieejas kartes kultūras, sporta vai izklaides iestādēs piešķiršana un tiesību šo iestāžu izmantošanai piešķiršana, izņemot:
a)      tiesību izklaides automātu izmantošanai piešķiršana;
b)      kustamu lietu nodošana.”

Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
2004. gada 15. septembrī nodokļu iestādes
E. Center
telpās veica pārbaudi saistībā ar tiesiskā regulējuma PVN jomā piemērošanu laikposmā no 2004. gada 1. janvāra līdz 30. jūnijam.
Pēc šīs pārbaudes minētās iestādes 2004. gada 9. novembrī sastādīja protokolu, veicot
E. Center
nelabvēlīgu nodokļu pārrēķinu, jo
E. Center
, tā vietā, lai piemērotu vispārējo likmi 21 % apmērā, ieņēmumiem, kas gūti sakarā ar videopārraižu kabīņu piedāvāšanu, kļūdaini
esot piemērojusi samazināto PVN likmi 6 % apmērā. Tādējādi
E. Center
tika noteikts pienākums samaksāt EUR 48 454,36 un EUR 4840, summas, kuras attiecīgi atbilst PVN summai, no kuras samaksas
tas, kā apgalvots, ir izvairījies, un naudas sodam.
Pēc tam, kad 2004. gada 24. decembrī
E. Center
tika piegādāta brīdinājuma vēstule par minēto summu samaksu, tas 2005. gada 22. martā
rechtbank van eerste aanleg te Brugge
[Briges pirmās instances tiesā] cēla prasību ar mērķi panākt, lai minētā brīdinājuma vēstule tiktu atcelta. Tā kā ar 2007. gada
10. septembra spriedumu šī prasība tika noraidīta,
E. Center
par šo nolēmumu iesniedza apelācijas sūdzību
hof van beroep te Gent
[Ģentes apelācijas tiesā].
Minētajā tiesā
E. Center
apgalvoja, ka attiecīgās videopārraižu kabīnes Karaļa dekrēta Nr. 20 pielikuma A tabulas XXVIII sadaļas izpratnē ietilpst
kategorijā “kultūras, sporta vai izklaides iestādes”, jo šādas kabīnes Sestās direktīvas H pielikuma 7. kategorijas izpratnē,
kā par to jau ir lēmušas Nīderlandes tiesas, tostarp ir kvalificējamas kā “kinoteātri”. Pēc
E. Center
domām, sēdvietu skaits, demonstrēto filmu vai filmas demonstrēšanas tehnikas veids esot īpaši nenozīmīgi, lai veiktu šādu
kvalificēšanu.
Savukārt Beļģijas valdība uzskata, ka minētajās kabīnēs sniegtie pakalpojumi norādītās XXVIII sadaļas izpratnē atbilst jēdzienam
“izklaides automāts”, jo filmas demonstrēšana tajā tiek uzsākta, ievietojot aparātā monētu, turklāt pastāv iespēja to pārslēgt
no vienas filmas uz citu. Pēc Beļģijas valdības domām, šādas kabīnes līdz ar to nevarot kvalificēt kā “kinoteātrus”, jo tās
nav telpas, kurās personu grupa var kopīgi skatīties vienu un to pašu filmu, kuras demonstrēšana tiek uzsākta bez skatītāju
iejaukšanās, kuri turklāt iepriekš ir iegādājušies ieejas kartes kinoteātrī.
Iesniedzējtiesa izklāsta, ka, pieņemot Karaļa dekrēta Nr. 20 pielikuma A tabulas XXVIII sadaļu, Beļģijas likumdevējs ir izmantojis
Sestās direktīvas 12. panta 3. punkta a) apakšpunktā kopsakarā ar tās H pielikuma 7. kategoriju doto iespēju, līdz ar to šī
XXVIII sadaļa ir jāinterpretē kā tāda, ar kuru tostarp tiek aptverti kinoteātri šīs 7. kategorijas izpratnē. Minētā tiesa
uzskata, ka vajadzība valsts tiesību normu interpretēt tādā veidā, kurš būtu saderīgs ar Sesto direktīvu un tās vienveidīgajiem
jēdzieniem, nozīmē, ka, ja attiecīgās kabīnes minētās direktīvas izpratnē būtu uzskatāmas par kinoteātriem, tās minētās XXVIII sadaļas
izpratnē nevarētu kvalificēt kā izklaides automātus un tām būtu piemērojama samazinātā procentu likme 6 % apmērā.
Šādos apstākļos
hof van beroep te Gent
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai kabīne, kas ir aizslēdzama telpa, kurā vieta ir tikai vienai personai un kurā šī persona uz televizora ekrāna par maksu
var skatīties filmas, turklāt filmu demonstrēšanu uzsāk pati, iemetot monētu, var izvēlēties filmas no piedāvājuma un laikā,
par kuru ir samaksājusi, demonstrējamās filmas izvēli var nepārtraukti mainīt, ir uzskatāma par “kinoteātri” [Sestās direktīvas]
H pielikuma [7. kategorijas] izpratnē”?

Par prejudiciālo jautājumu
Kā izriet no Sestās direktīvas H pielikuma 7. kategorijas pirmās daļas redakcijas, tā attiecas uz “ieejas kartēm” tajā uzskaitītajos
dažādos kultūras un izklaides pasākumos un iestādēs (skat. 2003. gada 23. oktobra spriedumu lietā C‑109/02 Komisija/Vācija,
Recueil
, I‑12691. lpp., 25. punkts), kuros tostarp ir ietverti “kinoteātri”.
Ja Sestajā direktīvā nav jēdziena “ieejas kartes kinoteātrī”, kas minēts H pielikuma 7. kategorijā, definīcijas, šis jēdziens
ir interpretējams, ievērojot kontekstu, kurā tas ietverts Sestajā direktīvā (šajā ziņā skat. 2001. gada 18. janvāra spriedumu
lietā C‑83/99 Komisija/Spānija,
Recueil
, I‑445. lpp., 17. punkts).
Šajā ziņā, kā to iepriekš norādījusi Tiesa, no Sestās direktīvas 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta izriet, ka vienas vai
divu samazināto likmju piemērošana ir iespēja, ko dalībvalstis var izmantot, atkāpjoties no principa, saskaņā ar kuru ir piemērojama
standartlikme. Turklāt saskaņā ar šo normu samazinātas PVN likmes var tikt piemērotas tikai šīs direktīvas H pielikumā norādītajām
preču piegādēm un pakalpojumu sniegšanai. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka normas, kurām ir atkāpes no kāda principa raksturs,
ir interpretējamas šauri (skat. tostarp iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Spānija, 18. un 19. punkts, kā arī tajos
minētā judikatūra).
No tā izriet tostarp, ka jēdziens “ieejas kartes kinoteātrī” ir interpretējams atbilstoši šo vārdu ierastajai nozīmei (šajā
ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Spānija, 20. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Vācija,
23. punkts).
Turklāt, kā to ir uzsvērušas arī Beļģijas valdība un Eiropas Komisija, jānorāda, ka dažādiem pasākumiem un iestādēm, kuri
ir uzskaitīti Sestās direktīvas H pielikuma 7. kategorijas pirmajā daļā, cita starpā kopējs ir tas, ka tie ir sabiedrībai
pieejami, iepriekš iegādājoties ieejas kartes, kuras visām personām, kuras šīs ieejas kartes ir iegādājušās, dod tiesības
kopīgi saņemt kultūras un izklaides rakstura pakalpojumus, kuri šiem pasākumiem vai iestādēm ir raksturīgi.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka jēdziens “ieejas kartes kinoteātrī” Sestās direktīvas H pielikuma 7. kategorijas pirmās
daļas izpratnē, ņemot vērā ierasto šo vārdu nozīmi, un pašas normas, kurā tie ietilpst, kontekstā ir interpretējams tādējādi,
ka tas aptver maksājumu, ko patērētājs ir veicis, lai varētu saņemt individuālu vienas vai vairāku filmu vai arī filmu fragmentu
videopārraides [pakalpojumu] privātās telpās, piemēram, pamata prāvā aplūkotajās kabīnēs.
Tādējādi uz prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka Sestās direktīvas H pielikuma 7. kategorijas pirmajā daļā ietvertais jēdziens
“ieejas kartes kinoteātrī” ir interpretējams tādējādi, ka tas neattiecas uz maksājumu, kuru patērētājs veicis, lai varētu
saņemt individuālu vienas vai vairāku filmu vai arī filmu fragmentu videopārraides [pakalpojumu] privātās telpās, piemēram,
pamata prāvā aplūkotajās kabīnēs.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma
nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 2001. gada 19. janvāra
Direktīvu 2001/4/EK, H pielikuma 7. kategorijas pirmajā daļā ietvertais jēdziens “ieejas kartes kinoteātrī” ir interpretējams
tādējādi, ka tas neattiecas uz maksājumu, kuru patērētājs veicis, lai varētu saņemt individuālu vienas vai vairāku filmu vai
arī filmu fragmentu videopārraides [pakalpojumu] privātās telpās, piemēram, pamata prāvā aplūkotajās kabīnēs.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.