CELEX: 62006TJ0187
Právna ochrana rastlinných odrôd v rámci Spoločenstva
Rastlinná odroda SUMCOL 01
Zamietnutie žiadosti o právnu ochranu v rámci Spoločenstva
Nedostatok odlišnosti kandidátskej odrody

Právny rámec
Podľa článku 6 nariadenia Rady (ES) č. 2100/94 z 27. júla 1994 o právach spoločenstva k odrodám rastlín (
Ú. v. ES L 227, s. 1
; Mim. vyd. 03/016, s. 390) sa právo k odrodám rastlín udeľuje pre odrody, ktoré sú odlišné, vyrovnané, stále a nové.
Podľa článku 7 nariadenia č. 2100/94:
„1.   Odroda sa považuje za odlišnú, ak sa zreteľne odlišuje prejavom znakov, vyplývajúcich z konkrétneho genotypu alebo kombinácie genotypov, od akejkoľvek inej odrody všeobecne známej ku dňu podania prihlášky podľa článku 51.
2.   Odroda sa považuje za všeobecne známu najmä vtedy, ak ku dňu podania prihlášky podľa článku 51:
a)
bola príslušná odroda predmetom práva k odrodám rastlín alebo bola zapísaná v úradnom registri odrôd rastlín, v spoločenstve alebo v akomkoľvek štáte alebo v akejkoľvek medzinárodnej organizácii so zodpovedajúcimi kompetenciami;
b)
bola pre túto inú odrodu podaná žiadosť o udelenie práva k odrodám rastlín alebo o jej zápis do takéhoto úradného registra za predpokladu, že výsledkom prihlášky bolo následné udelenie práva alebo vykonanie zápisu.
Vykonávacie predpisy podľa článku 114 môžu stanoviť ako príklady ďalšie prípady, keď sa odroda považuje za všeobecne známu.“
Podľa článku 55 ods. 1 zmeneného a doplneného nariadenia č. 2100/94, ak po prvom preskúmaní Úrad Spoločenstva pre odrody rastlín (CPVO) nezistil žiadne prekážky zabraňujúce udeleniu práva Spoločenstva k odrodám rastlín, zabezpečí aspoň v jednom z členských štátov vykonanie odborného preskúmania splnenia podmienok stanovených v článkoch 7, 8 a 9 príslušným úradom alebo úradmi (skúšobné úrady).
Podľa článku 56 ods. 1 nariadenia č. 2100/94, pokiaľ nebol dohodnutý iný spôsob odborného preskúmania splnenia podmienok ustanovených v článkoch 7, 8 a 9, skúšobné úrady s cieľom takéhoto preskúmania vypestujú príslušnú odrodu alebo vykonajú akékoľvek iné požadované skúmania.
Podľa článku 61 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 2100/94 CPVO zamietne žiadosť o udelenie práva Spoločenstva k odrodám rastlín, ak na základe správ o skúmaniach podľa článku 57 usúdi, že podmienky stanovené v článkoch 7, 8 a 9 neboli splnené.
Ak CPVO v zmysle článku 62 nariadenia č. 2100/94 zastáva názor, že zistenia vyplývajúce z preskúmania sú postačujúce na prijatie rozhodnutia o žiadosti a neexistujú žiadne prekážky podľa článkov 59 a 61, udelí právo Spoločenstva k odrodám rastlín.
Podľa článku 67 nariadenia č. 2100/94 je možné sa proti rozhodnutiam CPVO, ktoré boli prijaté najmä v zmysle článkov 61 a 62, odvolať.
Článok 70 nariadenia č. 2100/94 znie:
„1.   Ak orgán [CPVO], ktorý pripravil rozhodnutie, usúdi, že odvolanie je prípustné a náležite zdôvodnené, [CPVO] rozhodnutie opraví. To neplatí v prípade, ak odvolávajúcej strane odporuje v odvolacom konaní iná strana.
2.   Ak rozhodnutie nie je opravené do jedného mesiaca od prijatia vyhlásenia zdôvodňujúceho odvolanie [odôvodnenia odvolania —
neoficiálny preklad
], [CPVO] bezodkladne:
—
rozhodne, či bude konať podľa druhej vety článku 67 (2),
a
—
postúpi odvolanie odvolaciemu výboru.“
Podľa článku 76 nariadenia č. 2100/94:
„[CPVO] v rámci konania pred ním preskúma z vlastnej iniciatívy skutočnosti v rozsahu, v ktorom spadajú pod skúmania podľa článkov 54 a 55. Neberie pritom zreteľ na skutočnosti [ktoré neboli uvedené —
neoficiálny preklad
] alebo dôkazné predmety, ktoré neboli odovzdané v lehote stanovenej [CPVO].“
Okolnosti predchádzajúce sporu
Žalobca Ralf Schräder podal 7. júna 2001 na CPVO žiadosť o udelenie práva Spoločenstva k odrodám rastlín v zmysle nariadenia č. 2100/94. Táto žiadosť bola zapísaná pod číslom 2001/0905.
Odroda rastlín, v súvislosti s ktorou bola podaná žiadosť o udelenie práva Spoločenstva, je odroda SUMCOL 01 (ďalej len „odroda SUMCOL 01“ alebo „kandidátska odroda“), ktorá bola pôvodne prezentovaná ako odroda patriaca k druhu
Coleus canina, Katzenschreck
. Účastníci konania sa neskôr zhodli na tom, že táto odroda skôr patrí k druhu
Plectranthus ornatus
.
Vo svojej žiadosti žalobca uviedol, že kandidátska odroda už bola na území Európskej únie uvedená na trh, pôvodne v januári 2001 pod názvom „Verpiss dich“ („zmizni“), ale mimo tohto územia ešte na trh uvedená nebola. Pochádza zo skríženia rastliny druhu
Plectranthus ornatus
a rastliny druhu
Plectranthus ssp.
(teda rastliny z Južnej Ameriky, v nemčine nazývanej „Buntnessel“).
Dňa 1. júla 2001 CPVO poveril Bundessortenamt (Spolkový úrad pre odrody rastlín, Nemecko), aby pristúpil k vykonaniu odborného preskúmania v súlade s článkom 55 ods. 1 nariadenia č. 2100/94.
Zo spisu, ako aj z opisu skutkových okolností uvedenom v napadnutom rozhodnutí a tiež zo skutkových tvrdení uvedených v návrhu a nespochybnených zo strany CPVO vyplýva, že v priebehu prvého roka postupu preskúmania konkurenti žalobcu namietali proti udeleniu požadovaného práva. Títo konkurenti tvrdili, že kandidátska odroda nie je novou odrodou rastliny, ale voľne rastúcou odrodou, ktorá pochádza z Južnej Afriky a je tam, ako aj v Nemecku už roky uvádzaná na trh.
Kandidátska odroda bola najprv porovnaná s referenčnou odrodou predloženou spoločnosťou Unger, ktorá je konkurentkou žalobcu a ktorá ju klasifikovala ako patriacu k druhu
Plectranthus comosus
, „podobnému ako
ornatus
“. Vyšlo najavo, že tieto dve odrody sa výrazne neodlišujú. Unger však nepredložila žiaden dôkaz o tom, že referenčná odroda už bola známa. Vo svojej predbežnej správe z 28. novembra 2002, vypracovanej podľa noriem UPOV (Medzinárodná únia pre ochranu nových odrôd rastlín), Bundessortenamt uviedol:
„v tomto roku sa SUMCOL 01 nelíšil od rastlín s názvom
Plectranthus ornatus
pochádzajúcich od spoločnosti Unger. Pán Unger však nepredložil žiaden dôkaz o uvádzaní rastlín na trh od roku 1998. V roku 2003 bude potrebné pristúpiť k novému preskúmaniu.“
Dr. Menne, zastupujúci pani Heine, prieskumovú pracovníčku Bundessortenamtu poverenú odborným preskúmaním, oslovil 20. marca 2002 pána E. van Jaarsvelda, spolupracovníka botanickej záhrady v Kirstenboschi (Južná Afrika), a požiadal ho o poskytnutie odrezkov alebo semien druhu
Plectranthus comosus
alebo
Plectranthus ornatus
, ktoré mal v úmysle použiť ako referenčné odrody. Rovnako požiadal o informáciu, či odrody týchto druhov sú dostupné na trhu Južnej Afriky.
Pán van Jaarsveld vo svojej odpovedi z 25. marca 2002 uviedol:
„Druhy
Plectranthus comosus
a
P. ornatus
sa v našej krajine bežne pestujú. Prvý druh sa v súčasnosti považuje za voľne rastúcu invazívnu rastlinu a už sa nemôže predávať v škôlkach. Viacfarebné kultivary sú dostupné a často pestované a myslím si, že je stále legálne ich množiť. Druh
P. ornatus
záhradníci naďalej používajú a predávajú vo veľkej miere. Práve je tu jeseň a vyhľadám pre Vás semená týchto dvoch rastlín. Keďže nejde o druhy, ktoré sú typické pre náš región, tu v Kirstenboschi ich nepestujeme a budem musieť získať semená rastlín z konkrétnych záhrad.“
V liste z 15. mája 2002 adresovanom pani Heine pán Miller z Royal Horticultural Society Garden vo Wisley (Spojené kráľovstvo) uviedol:
„Obávam sa, že semená
Plectranthus
nemáme. Navrhujem, aby ste sa obrátili buď na Botanical Society of South Africa v Kirstenboschi…, alebo na Silverhill Seeds […], Kapské Mesto, Južná Afrika.
Pokiaľ ide o
C. canina
, je prakticky isté, že ide o druh
Plectrantus ornatus
, ktorý bol v minulosti nesprávne známy pod menom
P. comosus
. Priniesol som na zasadenie niekoľko rastlín ‚
C. canina
‘ a tie sú viac-menej rovnaké ako rastliny druhu
P. ornatus
, ktoré pestujem už roky, a ako rastlina, ktorú som na účely jej identifikácie dostal začiatkom minulého roka zo škôlky vo Veľkej Británii.“
V liste zo 16. októbra 2002 zaujal pán van Jaarsveld v súvislosti s fotografiou kandidátskej odrody, ktorú mu zaslala pani Heine, nasledujúce stanovisko:
„Rastlina, o ktorú sa zaujímate, je nepochybne
P. ornatus Codd
. Tento druh poznám veľmi dobre.
P. comosus
je veľký ker s výrazne odlišnými chlpatými listami.“
Do Bundessortenamtu boli 12. decembra 2002 doručené odrezky zaslané pánom van Jaarsveldom, ktorý uviedol, že boli získané z jeho súkromnej záhrady. Keďže niektoré z odrezkov prepravu neprežili, pravdepodobne pre chlad, Bundessortenamt živé rastliny namnožil, aby získal dodatočné odrezky. Takto získané rastliny boli pestované spoločne s rastlinami kandidátskej odrody SUMCOL 01 počas roka skúmania 2003. Na konci skúmania sa zistilo, že kandidátska odroda sa od rastlín získaných z odrezkov zaslaných pánom van Jaarsveldom odlišuje len minimálne. Podľa e-mailu od pani Heine z 19. augusta 2003 boli tieto rozdiely nepochybne „významné“, ale sotva viditeľné.
Listom zo 7. augusta 2003 CPVO informoval žalobcu, že podľa Bundessortenamtu „rastliny v porovnaní s rastlinami testovanými v botanickej záhrade v Kirstenboschi vykazovali nedostatky v odlišnosti“. Účastníci konania sa zhodujú na tom, že tieto rastliny pochádzajú zo súkromnej záhrady pána van Jaarsvelda. Uvedený list tiež poukazoval na to, že podľa pani Heine žalobca nebol schopný pri návšteve testovacieho priestoru Bundessortenamtu identifikovať svoju odrodu SUMCOL 01.
V septembri 2003 žalobca oznámil svoje pripomienky k odbornému preskúmaniu. Vychádzal jednak z výsledkov svojej poznávacej cesty do Južnej Afriky uskutočnenej v dňoch 29. augusta až 1. septembra 2003 a jednak z výsledkov svojej návštevy v botanickej záhrade v Meise (Belgicko) a vyhlásil, že je presvedčený o tom, že rastliny pochádzajúce zo záhrady pána van Jaarsvelda použité na účely porovnania nepatrili do referenčnej odrody, ale do samotnej odrody SUMCOL 01. Okrem toho vyjadril pochybnosti, pokiaľ ide o všeobecnú známosť referenčnej odrody.
Záverečná správa Bundessortenamtu z 9. decembra 2003, vyhotovená podľa noriem UPOV, bola žalobcovi zaslaná na pripomienkovanie 15. decembra 2003 spolu so sprievodným listom od CPVO. Táto správa dospela k záveru o neexistencii odlišnosti kandidátskej odrody SUMCOL 01 v porovnaní s referenčnou odrodou
Plectranthus ornatus
z Južnej Afriky (van Jaarsveld).
Žalobca predložil svoje posledné pripomienky k tejto správe 3. februára 2004.
Rozhodnutím R 446 z 19. apríla 2004 (ďalej len „rozhodnutie o zamietnutí“) CPVO zamietol žiadosť o udelenie práva Spoločenstva k odrodám rastlín z dôvodu nedostatku odlišnosti odrody SUMCOL 01 v zmysle článku 7 nariadenia č. 2100/94.
Pokiaľ ide konkrétne o podmienku všeobecnej známosti referenčnej odrody, CPVO sa v rozhodnutí o zamietnutí vyjadril takto:
„v priebehu odborného preskúmania sa odroda ‚Sumcol 01‘ pozorovanými vlastnosťami zreteľne nelíšila od referenčného materiálu
Plectranthus ornatus
z Južnej Afriky, ktorý bol v čase podania žiadosti (7. júna 2001) všeobecne známy.
…
Pán van Jaarsveld vyhlásil, že botanická záhrada v Kirstenboschi sa orientuje na typické druhy.
P. ornatus
nie je rastlina typická pre Južnú Afriku, čo vysvetľuje, prečo sa nepestuje v botanickej záhrade. [Referenčná] odroda však je na trhu prítomná a v záhradníctvach Južnej Afriky sa predáva, takže ju možno nájsť v súkromných záhradách, akou je záhrada pána van Jaarsvelda. Vzhľadom na to, že rastlina je prítomná na trhu a možno ju nájsť v súkromných záhradách, musí sa považovať za všeobecne známu.
CPVO nemá dôvod pochybovať o pôvode rastlinného materiálu, ako ho označil pán van Jaarsveld.“
Žalobca podal 11. júna 2004 odvolanie proti rozhodnutiu o zamietnutí na odvolací výbor CPVO. V odvolaní tiež požiadal o možnosť nazrieť do procesných aktov. Tejto žiadosti sa v plnom rozsahu vyhovelo 25. augusta 2004, teda päť dní pred uplynutím štvormesačnej lehoty na predloženie odôvodnenia odvolania stanovenej v článku 69 nariadenia č. 2100/94. Žalobca toto odôvodnenie predložil 30. augusta 2004.
Rozhodnutie o zamietnutí nebolo predmetom autoremedúry v zmysle článku 70 nariadenia č. 2100/94 v lehote jedného mesiaca po doručení odôvodnenia odvolania stanovenej v tomto ustanovení. Listom z 30. septembra 2004 však CPVO žalobcovi oznámil svoje rozhodnutie z rovnakého dňa o „odklade rozhodnutia“ v tejto súvislosti o dva týždne, keďže sa mu zdalo, že je vhodné uskutočniť nové skúmania.
Pán van Jaarsveld predložil CPVO 8. októbra 2004 nasledujúce upresnenia:
„
Plectranthus ornatus
opísal Dr. L. E. Codd v ‚Plectranthus and allied genera in southern Africa‘ [
Bothalia
11, 4, s. 393 — 394 (1975)]. Dr. Codd uvádza, že ‚rastie na skalách v polotieni vo výške medzi 1000 a 1500 metrov v Etiópii a Tanzánii. Pestuje sa a je polonaturalizovaný v Južnej Afrike‘. Môžem preto tvrdiť a zároveň súhlasiť s Dr. Coddom, že uvedená rastlina je na našom lokálnom záhradníckom trhu prítomná už viac ako 30 rokov. Už v roku 1975 bola v rozsiahlej miere používaná a uvádzaná na trh, ale pod menom
P. neochilus
. V súčasnosti možno
Plectranthus ornatus
nájsť v záhradách v celej Južnej Afrike a je tiež rozšírená v záhradníckom podnikaní.“
CPVO položil 13. októbra 2004 pánovi van Jaarsveldovi nové otázky týkajúce sa miesta a dátumu získania odrezkov, dôkazov o ich kúpe, alternatívnych zdrojov ich získania a možného pôvodu európskeho rastlinného materiálu, ako aj odkazu na dielo Dr. Codda.
Pán van Jaarsveld odpovedal 15. októbra 2004 takto:
„Dotknuté rastliny neboli kúpené, ide o bežný klon, ktorý si ľudia v celom Kapskom Meste a v Juhoafrickej republike (JAR) bežne vypestujú. Rastliny, ktoré som poslal, pochádzajú z mojej súkromnej záhrady (bývam a pracujem v botanickej záhrade v Kirstenboschi); pred niekoľkými rokmi som dostal odrezok zo záhrady môjho priateľa v Plumsteade, ktorý bol rozšírený v záhradníckom podnikaní. V našej botanickej záhrade sme túto rastlinu pestovali rovnakým spôsobom pod menom
P. neochilus
, avšak keď sme zistili, že ide o cudzí druh, z botanickej záhrady v Kirstenboschi sme ju odstránili, lebo pestujeme len rastliny JAR. Tento klon je dostupný v škôlkach v celej JAR a v našom záhradníckom podnikaní je prítomný od začiatku sedemdesiatych rokov.
Plectr.
sa zaoberám už roky a tento klon dobre poznám; nerastie zo semena, a preto má genetický pôvod a ide o jediný klon.
Pošlem Vám kópiu relevantných strán z diela Dr. Codda.“
CPVO tiež oslovil juhoafrické ministerstvo poľnohospodárstva, pričom poukázal na stanovisko pána van Jaarsvelda a požiadal o viac informácií týkajúcich sa dostupnosti druhu
Plectranthus ornatus
.
Pani J. Sadie, zástupkyňa uvedeného ministerstva, vo svojej odpovedi z 2. novembra 2004 uviedla:
„Bola som v kontakte s iným odborníkom na
Plectranthus
, Dr. Gertom Britsom, ktorý je tiež šľachtiteľom.
Po prvé
Plectranthus
je druhom patriacim už celé roky do pracovnej domény pána Ernsta van Jaarsvelda, ktorý je preto skutočným odborníkom, čo sa týka tohto druhu, a informáciám, ktoré predložil, môžete dôverovať.
Po druhé
Plectranthus ornatus
je druhom pochádzajúcim z tropickej Afriky (Tanzánia a Keňa). Je veľmi blízky juhoafrickému druhu
P. neochilus
, pričom rozdiely spočívajú v dlhšom okvetí
P. neochilus
a v zaokrúhlenom cípe listu
P. ornatus
. Zdá sa, že záhradníci si oba druhy vzájomne mýlia. Keďže väčšinou nie sú kvalifikovanými botanikmi, dôverujú v súvislosti s identifikáciou rastlín iným a len málo z nich pozná jemný rozdiel medzi druhmi, ako sú uvedené vyššie.
V Pretoria Herbarium sa nachádzajú vysušené exempláre
P. ornatus
získané zo záhrady v roku 1960. Vysušené exempláre získané spomedzi naturalizovaných rastlín a záhradných rastlín v Južnej Afrike sú potvrdené v nedávnej publikácii, ktorej autorom je Dr. H. F. Glen, ‚Cultivated Plants of southern Africa — names, common names, literature‘, 2002, s. 326.
Publikácia z roku 1975, ktorej autorom je L. E. Codd, ‚
Plectranthus
(Labiataea) and allied genera in southern Africa‘,
Bothalia
11, 4, s. 371 — 442, uvádza
P. ornatus
ako pestovanú a seminaturalizovanú rastlinu Južnej Afriky. Potvrdzuje to aj Andrew Hankey vo svojom článku uverejnenom v
Plantlife
, č. 21, september 1999, ‚The genus
Plectranthus
in South Africa: diagnostic characters and simple fields keys‘, s. 8—15.
Faktom je, že tento druh pochádza z Afriky, a že ak rastliny, aj v prípade, že pochádzajú zo súkromných záhrad, nemožno odlíšiť od odrody, v súvislosti s ktorou sa žiada o udelenie práva pre šľachtiteľa, znamená to, že odroda nie je jediná.
… Môžeme určiť zdroj produkcie
P. ornatus
, to si však bude vyžadovať čas. Môžem Vás však odkázať na záhradníkov v Rodene Wholesale Nursery v Port Elizabeth, ktorí sa sťažovali na zápis odrody
P. neochilus
v Spojených štátoch, pretože podľa obrázkov ich nedokážu odlíšiť od štandardného
P. neochilus
, ktorý pestujú už takmer 15 rokov.“
CPVO 10. novembra 2004 rozhodol, že rozhodnutie o zamietnutí neopraví na základe autoremedúry stanovenej v článku 70 nariadenia č. 2100/94, a odvolanie postúpil odvolaciemu výboru. Uviedol, že východiskovou otázkou je, či rastlinný materiál referenčnej odrody, ktorý pán van Jaarsveld zaslal Bundessortenamtu, bol v súlade s tvrdením žalobcu materiálom odrody SUMCOL 01 vyvezenej z Nemecka do Južnej Afriky. CPVO na túto otázku odpovedal záporne, pričom vychádzal z odborného preskúmania Bundessortenamtu, ktoré odhalilo existenciu rozdielov medzi kandidátskou odrodou a referenčnou odrodou, a to v súvislosti s výškou rastliny, veľkosťou jej listu a dĺžkou trubice koruny kvetu.
V písomnej odpovedi z 8. septembra 2005 na otázku odvolacieho výboru CPVO uznal, že zmena podnebia a miesta mohla u rastlín vyvolať reakciu a že nemôže byť úplne vylúčené, ako to vysvetlil Bundessortenamt, že odrody, medzi ktorými sú také malé rozdiely, ako je to v prípade kandidátskej odrody a referenčnej odrody, patria do rovnakej odrody.
Účastníci konania boli odvolacím výborom vypočutí na pojednávaní 30. septembra 2005. Zo zápisnice z uvedeného pojednávania vyplýva, že pani Heine na ňom zastupovala CPVO. Pani Heine najmä uviedla, že zo šiestich odrezkov zaslaných pánom van Jaarsveldom len štyri prežili prepravu. Ako referenčné odrody boli vytvorené a použité nové odrezky, aby sa vylúčila možnosť, že rozdiely medzi kandidátskou odrodou a referenčnou odrodou vyplývajú z faktorov súvisiacich s prostredím. Vzhľadom na to, že uvedené nové odrezky patrili do druhej generácie, rozdiely medzi nimi treba podľa pani Heine pripísať genotypickým faktorom.
Zo zápisnice z pojednávania tiež vyplýva, že odvolací výbor po ukončení pojednávania nebol bezvýhradne presvedčený o všeobecnej známosti referenčnej odrody. Bez toho, aby spochybňoval dôveryhodnosť a odbornosť pána van Jaarsvelda, odvolací výbor zastával názor, že niektoré tvrdenia pána van Jaarsvelda v tejto súvislosti neboli dostatočne podložené, a preto dospel k záveru, že je potrebné, aby jeden z jeho členov uskutočnil v Južnej Afrike ohliadku na základe rozhodnutia o dôkaznom prostriedku, ako to vyplýva z článku 78 nariadenia č. 2100/94.
V tejto súvislosti zo zápisnice vyplýva:
„Predseda ukončil ústnu časť konania.
Predseda oznámil po porade toto rozhodnutie:

…

Cieľom bolo zodpovedať otázku, či referenčná odroda je všeobecne známa, a to prostredníctvom ohliadky, ktorú uskutočnil C. J. Barendrecht, člen odvolacieho výboru, v Južnej Afrike a získania dostatočných informácií (článok 78 nariadenia Rady (ES) č. 2100/94).
Dôvody:

Aj keď sa výbor domnieva, že z e-mailov pána van Jaarsvelda nevyplýva žiadna pochybnosť, pokiaľ ide o jeho odbornosť a dôveryhodnosť, obsah jeho vyhlásení vyvoláva dojem, že pri odpovediach na jasné otázky položené Úradom nepreukázal dostatočne serióznu pozornosť, akú by od neho vyžadovali iné inštitúcie alebo súdy. Odvolací výbor nebol práve z tohto dôvodu plne presvedčený o tom, že rastliny pochádzajúce zo záhrady pána van Jaarsvelda boli skutočne druhom
ornatus,
ktorý niekedy rástol v botanickej záhrade. Takéto tvrdenie nebolo dostatočne vysvetlené. Nebolo nijak objasnené, akým spôsobom sa
ornatus
dostal z botanickej záhrady do záhrady priateľa, ani nebolo vysvetlené tvrdenie, podľa ktorého bol druh
ornatus
z botanickej záhrady rovnakou odrodou ako druh
ornatus
zo záhrady pána van Jaarsvelda.

Účastníci konania boli (
sic
) včas informovaní o termíne cesty, aby mali čas sa na nej zúčastniť. Dôkazný prostriedok mal byť podmienený tým, že žalobca zloží záruku (článok 62 nariadenia Komisie (ES) č. 1239/95). Náklady mal napokon znášať účastník konania, ktorý vo veci nebude mať úspech.“
Odvolací výbor rozhodol o dotknutom dôkaznom prostriedku uznesením. Výkon tohto dôkazného prostriedku podmienil tým, že žalobca zloží záruku vo výške 6000 eur v zmysle článku 62 nariadenia Komisie (ES) č. 1239/95 z 31. mája 1995, ktoré stanovuje vykonávacie pravidlá na uplatňovanie nariadenia Rady (ES) č. 2100/94, čo sa týka konania pred Úradom Spoločenstva pre odrody rastlín (
Ú. v. ES L 121, s. 37
; Mim. vyd. 03/017, s. 327).
Vo vyjadrení zo 6. januára 2006 žalobca tvrdil, že nie je povinný predložiť dôkazy a že nenavrhol nariadený dôkazný prostriedok. Zdôraznil, že povinnosť určiť odlišnosť v zmysle článku 7 nariadenia č. 2100/94 prináleží CPVO. Podľa neho je preto „poznávacia cesta“ do Južnej Afriky možná len na základe článku 76 nariadenia č. 2100/94. Z toho dôvodu nie je povinný zložiť záruku.
Rozhodnutím z 2.mája 2006 (vec A 003/2004, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) odvolací výbor zamietol odvolanie podané proti rozhodnutiu o zamietnutí. V podstate usúdil, že odroda SUMCOL 01 nemohla byť jasne odlíšená od referenčnej odrody, ktorá bola v čase podania žiadosti všeobecne známa.
Pokiaľ ide o nevykonanie dôkazného prostriedku nariadeného uznesením, odvolací výbor na strane 20 uvedeného rozhodnutia konštatoval:
„Výbor uznesenie o dôkaznom prostriedku týkajúcom sa identity a všeobecnej známosti referenčnej odrody pochádzajúcej zo záhrady pána van Jaarsvelda nevykonal, pretože po počiatočných pochybnostiach v súvislosti s vyššie uvedenými okolnosťami napokon dospel k presvedčeniu, že odroda použitá na porovnanie je referenčnou odrodou, a nie odrodou SUMCOL 01 a že referenčná odroda bola v čase podania žiadosti všeobecne známa.
Z toho dôvodu nie je skutočnosť, že odvolateľ nezaplatil záruku týkajúcu sa dôkazného prostriedku, príčinným faktorom v rozhodnutí tento dôkazný prostriedok nevykonať.“
Konanie a návrhy účastníkov konania
Žalobca návrhom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 18. júla 2006 podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
Žalobca predložil 6. júla 2007 na podporu svojej argumentácie nový dokument týkajúci sa dôkazného bremena. Týmto dokumentom je list z 3. júla 2007 adresovaný jeho advokátovi, ako aj predsedovi CPVO zo strany Medzinárodného spoločenstva šľachtiteľov nepohlavne sa rozmnožujúcich ornamentálnych a ovocných rastlín (Ciopora), ktoré v ňom uvádza svoje stanovisko k predmetnej otázke. Tento dokument bol predbežne zaradený do spisu, pričom o jeho prípustnosti sa malo rozhodnúť v neskoršom štádiu konania. Dokument bol tiež doručený CPVO, ktorý bol vyzvaný na predloženie svojich pripomienok na pojednávaní.
Vzhľadom na to, že zloženie komôr Súdu prvého stupňa bolo od nového súdneho roka zmenené, sudca spravodajca bol pridelený k siedmej komore, ktorej bola z tohto dôvodu táto vec pridelená.
Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (siedma komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 14. mája 2008. Na základe spoločnej žiadosti účastníkov konania odôvodnenej neprítomnosťou pani Schohe pre chorobu bolo CPVO povolené použiť ako jazyk konania angličtinu v súlade s článkom 35 ods. 2 písm. b) Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa. Žalobca vzal späť prvé dva návrhy uvedené v jeho žalobe, čo bolo zaznamenané v zápisnici z pojednávania. CPVO uviedol, že nemá námietky proti tomu, aby stanovisko Ciopora uvedené v bode 44 vyššie bolo zohľadnené, čo bolo tiež zaznamenané v zápisnici z pojednávania. Súd prvého stupňa rozhodol, že tento dokument ponechá v spise.
Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
—
zrušil napadnuté rozhodnutie,
—
zaviazal CPVO na náhradu trov konania.
CPVO navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
—
zamietol žalobu,
—
zaviazal žalobcu na náhradu trov konania,
—
subsidiárne, v prípade, že CPVO nebude mať vo veci úspech, nariadil, aby znášal len svoje vlastné trovy konania podľa článku 136 ods. 1 rokovacieho poriadku.
Právny stav
Na podporu svojej žaloby žalobca v podstate uvádza osem žalobných dôvodov. Prvý žalobný dôvod, ktorý sa skladá z troch častí, je založený na porušení spojených ustanovení článku 62 a článku 7 ods. 1 a 2 nariadenia č. 2100/94. Druhý žalobný dôvod je založený na porušení článku 76 nariadenia č. 2100/94. Tretí žalobný dôvod je založený na porušení článku 75 nariadenia č. 2100/94 a „všeobecného zákazu prijímať v právnom štáte rozhodnutia nečakaným spôsobom“. Štvrtý žalobný dôvod je založený na porušení článku 60 ods. 1 nariadenia č. 1239/95. Piaty žalobný dôvod je založený na porušení článku 62 ods. 1 nariadenia č. 1239/95. Šiesty žalobný dôvod je založený na porušení článku 88 nariadenia č. 2100/94. Siedmy žalobný dôvod je založený na porušení článku 70 ods. 2 nariadenia č. 2100/94. Napokon ôsmy žalobný dôvod je založený na porušení článku 67 ods. 2 prvej vety nariadenia č. 2100/94.
Súd prvého stupňa najprv preskúma prvý žalobný dôvod, potom preskúma spoločne tretí a piaty žalobný dôvod a následne sa bude zaoberať druhým, štvrtým, šiestym, siedmym a ôsmym žalobným dôvodom.
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení spojených ustanovení článku 62 a článku 7 ods. 1 a 2 nariadenia č. 2100/94
Tvrdenia účastníkov konania
Žalobca tvrdí, že podľa článku 62 nariadenia č. 2100/94 sa právo Spoločenstva k odrodám rastlín udelí, ak sú zistenia vyplývajúce z preskúmania na tento účel dostačujúce a neexistujú žiadne prekážky podľa článkov 59 a 61 tohto nariadenia. CPVO v tejto súvislosti nemá k dispozícii nijakú mieru voľnej úvahy, keďže právo musí byť udelené, keď sú splnené vecné a formálne podmienky.
V prejednávanej veci sa CPVO dopustil nesprávneho uplatnenia tohto ustanovenia, keď chybne usúdil, že podmienky udelenia práva Spoločenstva k odrodám rastlín neboli splnené. Žalobca v podstate odvolaciemu výboru vytýka, že vychádzal jednak výlučne z informácií od pána van Jaarsvelda, ktoré pokladá sčasti za zjavne nepravdivé a vo všeobecnosti za vzájomne si odporujúce, pokiaľ ide o pôvod a všeobecnú známosť odrezkov, ktoré zaslal, a jednak z odborných vedomostí pána van Jaarsvelda týkajúcich sa druhu
Plectranthus
.
V rámci prvej časti tohto žalobného dôvodu žalobca konkrétne tvrdí, že CPVO porušil článok 7 ods. 1 nariadenia č. 2100/94 tým, že nesprávne usúdil, že odroda SUMCOL 01 nebola v zmysle tohto ustanovenia odlišná. V tomto kontexte žalobca opakuje svoju tézu, ktorú už uviedol pred CPVO a jeho odvolacím výborom, podľa ktorej je referenčná odroda vzhľadom na nepatrnosť rozdielností konštatovaných medzi ňou a kandidátskou odrodou vlastne samotnou kandidátskou odrodou. Podľa žalobcu totiž pán van Jaarsveld nezaslal Bundessortenamtu rastlinný materiál z referenčnej odrody, ale samotnú odrodu SUMCOL 01. Z toho vyplýva, že kandidátska odroda nebola porovnaná s referenčnou odrodou v zmysle článku 7 ods. 1 nariadenia č. 2100/94. Bundessortenamt minimálne nemohol takúto možnosť vylúčiť, čo postačuje na porušenie uvedeného článku.
V rámci druhej časti tohto žalobného dôvodu, formulovaného subsidiárne, v prípade, že sa pripustí, že rastliny zaslané pánom van Jaarsveldom skutočne pochádzajú z referenčnej odrody, žalobca konkrétne tvrdí, že CPVO porušil článok 7 ods. 2 nariadenia č. 2100/94 tým, že nesprávne usúdil, že údajná referenčná odroda bola v čase podania žiadosti všeobecne známa. Žalobca najmä uvádza, že pán van Jaarsveld sa mýli, keď tvrdí, že dotknuté rastliny sú súčasťou odrody, ktorú možno získať „už roky v záhradníctvach Južnej Afriky“. Jedinou okolnosťou, ktorá bola až doteraz preukázaná, je existencia jednej konkrétnej rastliny rastúcej v súkromnej záhrade pána van Jaarsvelda.
V rámci tretej časti žalobného dôvodu žalobca konkrétne tvrdí, že chyby, ktorými je poznačené vecné posúdenie odvolacieho výboru, tiež viedli k porušeniu článku 62 nariadenia č. 2100/94. Podľa neho konštatovania CPVO neodôvodňujú predpoklad, že rastliny patriace do odrody SUMCOL 01 sa jasne neodlišujú od odrody, ktorej existencia bola v čase podania žiadosti všeobecne známa.
V tejto súvislosti žalobca dodáva, že mu neprináleží dokazovať neexistenciu všeobecne známej referenčnej odrody a že v prípade pochybností v tejto súvislosti musí byť právo Spoločenstva k odrodám rastlín udelené. Preto ani v prípade, že by nebolo možné definitívnym spôsobom objasniť pôvod a identitu rastlín, ktoré zaslal pán van Jaarsveld, nebol by to podľa neho dôvod na zamietnutie žiadosti. Prístup CPVO, podľa ktorého sa právo k odrodám rastlín musí v súvislosti s kandidátskou odrodou zamietnuť, ak nie je možné bez najmenšej pochybnosti preukázať, že sa v čase podania žiadosti zreteľne odlišuje od akejkoľvek inej všeobecne známej odrody, je zásadne nesprávny.
CPVO tvrdí, že žalobný dôvod nie je v žiadnej zo svojich troch častí dôvodný.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
— Úvodné poznámky k rozsahu preskúmania Súdom prvého stupňa
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že ak orgány Spoločenstva v rámci svojich úloh vykonávajú komplexné skúmania, najmä ekonomickej povahy, disponujú pritom širokým priestorom na voľnú úvahu, ktorej uplatňovanie podlieha obmedzenému súdnemu preskúmaniu, čo neznamená, že súd Spoločenstva posudzuje skutkový stav namiesto tohto orgánu. V takom prípade sa súd Spoločenstva obmedzuje na preskúmanie skutkového stavu a jeho právneho posúdenia týmto orgánom a predovšetkým na otázku, či jeho konanie nevykazuje zjavne nesprávne posúdenie alebo zneužitie právomoci alebo či uvedený orgán zjavne neprekročil obmedzenia právomoci voľnej úvahy (rozsudky Súdneho dvora z 13. júla 1966, Consten a Grundig/Komisia,
56/64 a 58/64, Zb. s. 429
; z 22. januára 1976, Balkan-Import-Export,
55/75, Zb. s. 19
, bod 8; zo 14. júla 1983, Øhrgaard a Delvaux/Komisia,
9/82, Zb. s. 2379
, bod 14; z 15. júna 1993, Matra/Komisia,
C-225/91, Zb. s. I-3203
, body 24 a 25, a z 5. mája 1998, National Farmers’ Union a i.,
C-157/96, Zb. s. I-2211
, bod 39).
Rovnako v prípade, že rozhodnutie správneho orgánu je výsledkom komplexných odborných posúdení, ako napríklad v medicínsko-farmakologickej oblasti, tieto posúdenia podliehajú obmedzenému súdnemu preskúmaniu, čo znamená, že súd Spoločenstva neposudzuje skutkový stav namiesto tohto orgánu (uznesenie predsedu Súdneho dvora z 11. apríla 2001, Komisia/Bruno Farmaceutici a i.,
C-474/00 P(R), Zb. s. I-2909
, bod 90; pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. septembra 2007, Microsoft/Komisia,
T-201/04, Zb. s. II-2977
, bod 88 a tam citovanú judikatúru).
Aj keď však súd Spoločenstva uzná správnemu orgánu mieru voľnej úvahy v ekonomickej alebo odbornej oblasti, neznamená to, že sa má vzdať preskúmania spôsobu, akým tento orgán vykladal informácie takejto povahy. Súd Spoločenstva musí totiž nielen preveriť vecnú presnosť predložených dôkazov, ich spoľahlivosť a koherentnosť, ale aj preskúmať, či tieto dôkazy predstavujú súhrn relevantných údajov, ktoré musia byť zohľadnené pri posúdení komplexnej situácie, a či sú spôsobilé odôvodniť závery, ktoré sa z nich vyvodili. V rámci tohto preskúmania mu však neprináleží nahradiť ekonomické alebo odborné posúdenie správneho orgánu svojím vlastným (pozri rozsudok Súdneho dvora z 22. novembra 2007, Španielsko/Lenzing,
C-525/04 P, Zb. s. I-9947
, bod 57, a rozsudok Microsoft/Komisia, už citovaný v bode 60 vyššie, bod 89 a tam citovanú judikatúru).
Túto judikatúru je možné uplatniť aj na veci, v ktorých správne rozhodnutie vyplýva z komplexných posúdení patriacich do iných vedeckých oblastí, ako je botanika alebo genetika.
V prejednávanej veci má posúdenie odlišnosti rastlinnej odrody s ohľadom na kritériá uvedené v článku 7 ods. 1 nariadenia č. 2100/94 komplexný vedecký a odborný charakter, ktorý môže odôvodniť obmedzenie rozsahu súdneho preskúmania.
Tieto kritériá totiž vyžadujú, aby bolo overené, či sa kandidátska odroda „zreteľne odlišuje prejavom znakov, vyplývajúcich z konkrétneho genotypu alebo kombinácie genotypov, od akejkoľvek inej odrody“. Ako vyplýva najmä z dokumentu UPOV TG/1/3 z 19. apríla 2002 s názvom „Všeobecný úvod do problematiky preskúmania odlišnosti, homogenity a stability a problematiky harmonizácie opisov rastlinných odrôd“, takéto posúdenie si vyžaduje expertízu a osobitné odborné vedomosti, a to najmä v oblasti botaniky a genetiky (pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa z 3. júla 2002, A. Menarini/Komisia,
T-179/00, Zb. s. II-2879
, body 44 a 45).
Naopak posúdenie existencie inej všeobecne známej odrody z pohľadu kritérií uvedených v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 2100/94 nevyžaduje expertízu ani osobitné odborné vedomosti a nemá komplexný charakter, ktorý by mohol odôvodniť obmedzenie rozsahu súdneho preskúmania.
Uvedené kritériá totiž len vyžadujú, aby bolo overené napríklad to, či v čase podania žiadosti o udelenie práva ku kandidátskej odrode bola iná odroda „predmetom práva k rastlinným odrodám alebo bola zapísaná v úradnom registri odrôd rastlín, v spoločenstve alebo v akomkoľvek štáte alebo v akejkoľvek medzinárodnej organizácii so zodpovedajúcimi kompetenciami“ alebo či v tom istom čase „bola pre túto inú odrodu podaná žiadosť o udelenie práva k odrodám rastlín alebo o jej zápis do takéhoto úradného registra za predpokladu, že výsledkom prihlášky bolo následné udelenie práva alebo vykonanie zápisu“.
Práve s ohľadom na tieto úvodné poznámky Súd prvého stupňa preskúma zákonnosť vecných posúdení, ku ktorým v napadnutom rozhodnutí dospel odvolací výbor na základe článku 7 ods. 1 a 2 a článku 62 nariadenia č. 2100/94.
— Posúdenie na základe článku 7 ods. 1 nariadenia č. 2100/94
Na úvod je potrebné uviesť, že rovnako ako Bundessortenamt, aj odvolací výbor rozhodol výlučne s odkazom na odrodu van Jaarsveld. Za týchto okolností a v súlade so správnym tvrdením žalobcu nie je vhodné zohľadňovať okolnosti, ktoré vo svojom vyjadrení k žalobe uvádza CPVO a ktoré sa týkajú údajnej existencie dvoch ďalších všeobecne známych odrôd, ktoré sa od kandidátskej odrody tiež zreteľne neodlišujú. Konkrétne, vzhľadom na to, že list Royal Horticultural Society Garden vo Wisley nebol odvolacím výborom zohľadnený, nemôže sa naň CPVO v rámci tohto konania odvolávať s cieľom odôvodniť zákonnosť napadnutého rozhodnutia.
Podľa napadnutého rozhodnutia kandidátska odroda SUMCOL 01 a referenčná odroda van Jaarsveld nie sú rovnaké, a preto v rozpore s tvrdením žalobcu predstavujú odlišné odrody, ktoré sa však v zmysle článku 7 ods. 1 nariadenia č. 2100/94 od seba zreteľne neodlišujú.
Toto posúdenie vychádza zo záverov odborného preskúmania uvedených v záverečnej správe Bundessortenamtu z 9. decembra 2003 (pozri bod 23 vyššie), ako aj z upresnení, ktoré na pojednávaní pred odvolacím výborom uviedla pani Heine, prieskumová pracovníčka Bundessortenamtu poverená odborným preskúmaním (pozri bod 36 vyššie).
Pokiaľ ide o otázku, či sa referenčná odroda van Jaarsveld skutočne odlišuje od kandidátskej odrody SUMCOL 01, zo záverečnej správy Bundessortenamtu vyplýva, že medzi oboma odrodami boli konštatované rozdiely v 3 z 26 porovnávacích kritérií použitých na účely odborného preskúmania v súlade s normami UPOV: ide o výšku rastlín, veľkosť listov a dĺžku trubice koruny kvetu. Okrem toho pani Heine na pojednávaní vylúčila, že uvedené rozdiely môžu byť spôsobené faktormi súvisiacimi s prostredím. Domnieva sa, že tieto rozdiely spočívajú skôr v genotypických faktoroch. Z toho nevyhnutne vyplýva, že podľa tohto posúdenia kandidátska odroda a referenčná odroda nie sú rovnaké.
Aj samotný žalobca uznáva existenciu rozdielov, ale trvá na tom, že sú spôsobené faktormi súvisiacimi s prostredím.
Vzhľadom na rozsiahlu mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje CPVO v súvislosti s komplexnými posúdeniami v oblasti botaniky, však dôkazy, ktoré žalobca uviedol na podporu svojej argumentácie, nepostačujú na dokázanie skutočnosti, že Bundessortenamt a následne CPVO a jeho odvolací výbor sa dopustili zjavne nesprávneho posúdenia, z ktorého by mohlo vyplývať zrušenie napadnutého rozhodnutia.
Po prvé vysvetlenia, svedectvá a znalecké posudky, ktoré predložil žalobca, všeobecným spôsobom vysvetľujú dosah, ktorý môžu mať faktory súvisiace s prostredím na vlastnosti, ako sú tie, ktoré Bundessortenamt označil za odlišné. Tento vplyv však CPVO nespochybňuje. Naopak, Bundessortenamt dospel k záveru, že za konkrétnych okolností prejednávanej veci nemajú byť konštatované odlišnosti pripísané faktorom súvisiacim s prostredím, ale genotypickým faktorom. Dôkazy všeobecného charakteru, ktoré uviedol žalobca, nepostačujú na to, aby tento konkrétny záver vyvrátili.
Po druhé tvrdenie žalobcu, podľa ktorého nebola dostatočne zohľadnená skutočnosť, že jeho rastliny a rastliny zaslané pánom van Jaarsveldom boli roky vystavené iným klimatickým podmienkam, sa zdá byť len malou odchýlkou v posúdení v porovnaní s posúdením CPVO. Nedokazuje, že posúdenie CPVO je zjavne nesprávne.
Po tretie tvrdenie žalobcu, podľa ktorého ani samotný Bundessortenamt nemohol vylúčiť, že všetky rastliny pestované v roku 2003 patrili k odrode SUMCOL 01, sa zdá byť nesprávne.
Je pravda, že v e-maile z 20. júna 2005 pani Heine uviedla:
„Nemohli sme nájsť odlišnosti medzi rastlinami, ktoré sú predmetom žiadosti, a rastlinami z Južnej Afriky a z toho dôvodu možno samozrejme tvrdiť, že všetky rastliny majú svoj pôvod v rastlinách, ktoré sú predmetom žiadosti.“
Na základe tejto odpovede CPVO 8. septembra 2005 vo svojej písomnej odpovedi na otázku položenú odvolacím výborom uznal, že zmena podnebia a miesta mohla vyvolať reakciu rastlín a že — ako to vysvetlil Bundessortenamt — nemožno úplne vylúčiť, že odrody, medzi ktorými sú také minimálne odlišnosti ako medzi kandidátskou a referenčnou odrodou, pochádzajú z rovnakej odrody (pozri bod 35 vyššie).
Pri všeobecnom posúdení dôkazov však nie je potrebné, aby sa dotknutým vyhláseniam pani Heine, a teda aj písomnej odpovedi CPVO adresovanej odvolaciemu výboru, ktorá po tomto vyhlásení nasledovala, pripisoval osobitný význam. V prvom rade je totiž toto vyhlásenie, uvedené v e-maile narýchlo napísanom takmer dva roky po odbornom preskúmaní a v čase, keď si dotknutá osoba pravdepodobne všetky spisové dokumenty nepamätala, spochybnené záverečnou správou z 12. decembra 2003, ktorá dospela k záveru o existencii prvkov odlišujúcich obe odrody. V druhom rade a v rozpore s tvrdením žalobcu zo zápisnice z pojednávania pred odvolacím výborom nijako nevyplýva, že pani Heine na pojednávaní na tomto vyhlásení trvala. Naopak, z podrobnejších vysvetlení, ktoré pani Heine na pojednávaní poskytla, vyplýva, že podľa nej boli dotknuté odrody geneticky odlišné.
Po štvrté tvrdenie žalobcu založené na tom, že mohol jasne odlíšiť odrodu SUMCOL 01 a odrodu van Jaarsveld od exemplára druhu
Plectranthus ornatus
pestovaného v botanickej záhrade v Meise, nie je relevantné, lebo, ako uviedol odvolací výbor bez toho, aby mu žalobca protirečil,
Plectranthus ornatus
je druhom, ku ktorému patrí mnoho odrôd, a tak je možné, že niektoré z nich sa od odrody SUMCOL 01 zreteľne odlišujú a iné nie.
Po piate dôkazy, ktoré predložil žalobca s cieľom vyvrátiť tézu odvolacieho výboru, podľa ktorej skúsenosť „zrejme vylučuje“, aby rastliny odrody SUMCOL 01 mohli skončiť v súkromnej záhrade pána van Jaarsvelda, nie sú presvedčivé.
Podľa vyhlásenia samotného žalobcu v žiadosti o udelenie práva Spoločenstva k odrodám rastlín uvádzanie odrody SUMCOL 01 na trh sa začalo v januári 2001, a to na území Európskej únie, ale nie mimo neho (pozri bod 12 vyššie). Okrem toho neexistuje žiaden dôkaz o uvádzaní odrody SUMCOL 01 na trh v Južnej Afrike v čase okolností veci samej. Navyše žalobca dokázal, že kenská spoločnosť Florensis mala na konci roka 2001 obmedzené množstvo exemplárov tejto odrody na účely testov výnosnosti a že juhoafrická spoločnosť Alba-Atkantis prejavila začiatkom roka 2002 letmý záujem o získanie výlučnej distribučnej licencie na túto odrodu v Južnej Afrike.
Okrem toho pán van Jaarsveld, s ktorým sa CPVO prvýkrát kontaktoval 20. marca 2002 a ktorý od 25. marca 2002 uvádzal, že
Plectranthus ornatus
bol bežne používaný a uvádzaný na trh záhradníctvami Južnej Afriky (pozri bod 17 vyššie). Dňa 16. októbra 2002 na fotografii identifikoval odrodu SUMCOL 01 ako odrodu
Plectranthus ornatus Codd
(pozri bod 19 vyššie). Odrezky odrody van Jaarsveld zaslal pán van Jaarsveld do Bundessortenamtu na začiatku decembra 2002 (pozri bod 20 vyššie). V októbri 2004 pán van Jaarsveld CPVO vysvetlil, že ide o odrezky, ktoré pochádzajú z odrezkov získaných „pred niekoľkými rokmi v záhrade priateľa“ a že boli predmetom záhradníckeho podnikania (pozri bod 31 vyššie).
Téza žalobcu predpokladá nielen to, že pánovi van Jaarsveldovi sa podarilo získať semená alebo odrezky odrody SUMCOL 01 v čase, keď táto odroda nebola v Južnej Afrike uvádzaná na trh a že ich začal ihneď potom pestovať vo svojej súkromnej záhrade, ale aj to, že pred CPVO uviedol nepravdivé vyhlásenia o pôvode odrezkov, ktoré zaslal v decembri 2002, a to s jediným zámerom, ktorým bolo zabrániť udeleniu práva Spoločenstva k odrodám rastlín požadovaného žalobcom. Aj keď takýto scenár nemožno kategoricky odmietnuť, zdá sa byť do takej miery nepravdepodobný, že vzhľadom na neexistenciu dôkazov, o ktoré by ho bolo možné oprieť, je nevyhnutné ho zamietnuť.
V tejto súvislosti je potrebné doplniť, že žalobca nepredniesol žiaden dôkaz, ktorý by umožnil vážne spochybniť dôveryhodnosť tvrdení pána van Jaarsvelda potvrdenú juhoafrickým ministerstvom poľnohospodárstva (pozri bod 33 vyššie). Žalobca sa obmedzil na poukázanie na kontakty medzi pánom van Jaarsveldom a „viacerými“ konkurentmi, avšak nikdy nezašiel tak ďaleko, aby „chcel [pána van Jaarsvelda] obviniť“. Takéto náznaky však nepostačujú na to, aby bola spochybnená dôveryhodnosť svedka, ktorého odbornosť je uznávaná príslušnými juhoafrickými orgánmi a v súvislosti s ktorým nijaký spisový dokument nenaznačuje, že má na výsledku sporu akýkoľvek záujem.
Napokon po šieste argumentácia žalobcu, ktorá smeruje k vyvráteniu tézy odvolacieho výboru, podľa ktorej skúsenosť „zrejme vylučuje“, aby rastliny odrody SUMCOL 01 mohli skončiť v súkromnej záhrade pána van Jaarsvelda, je v každom prípade neúčinná.
Aj za predpokladu, že by takáto možnosť nemohla byť kategoricky vylúčená, nestačila by na spochybnenie posúdenia CPVO založeného na výsledkoch odborného preskúmania, teda posúdenia, podľa ktorého odroda SUMCOL 01 a odroda van Jaarsveld sú dve odlišné odrody. Keďže toto posúdenie samo osebe postačuje na odôvodnenie napadnutého rozhodnutia, prípadná chyba spôsobená odvolacím výborom vylúčením uvedenej možnosti by na zákonnosť tohto rozhodnutia nemala vplyv.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že prvá časť prvého žalobného dôvodu sa musí zamietnuť ako nedôvodná.
— Posúdenie na základe článku 7 ods. 2 nariadenia č. 2100/94
Odvolací výbor považuje za rozhodujúcu otázku, či odroda van Jaarsveld môže byť na základe spisových dokumentov považovaná za všeobecne známu v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 2100/94.
Podľa napadnutého rozhodnutia:
„Niet pochybností o tom, že
P. ornatus
je rastlinou, ktorá nie je typická pre Južnú Afriku (‚exotická rastlina‘). Odrody tejto rastliny práve preto nie sú vystavené v botanických záhradách. Z toho však nevyplýva, že odrody tohto druhu nie sú v Južnej Afrike dostupné. ‚Exotické‘ rastliny, teda rastliny, ktoré nie sú typické, možno ich ľahko rozmnožovať a vedia sa prispôsobiť cudziemu podnebiu, sú pre svoju exotickú povahu aj veľmi populárne. Odvolateľ sa s
P. neochilus
, čiže s druhom, ktorý podľa svedectiev ‚veľmi pripomína‘ SUMCOL 01, stretol v celej Južnej Afrike. Ako zdôraznila najmä pani Sadie z juhoafrického ministerstva poľnohospodárstva a tiež pán van Jaarsveld vo svojom oznámení z 8. októbra 2004, druhy
P. ornatus
a
P. neochilus
sú často z dôvodu ich výraznej podobnosti navzájom zamieňané, z čoho vyplýva, že
P. ornatus
ponúkajú nezaučení zamestnanci záhradníctiev pod označením
P. neochilus
. Práve preto nemožno vylúčiť, že odvolateľ sa stretol s
P. ornatus
, ale pod označením
P. neochilus.
To podporujú aj svedectvá pána van Jaarsvelda a pani Sadie, ako aj ich pramene (okrem iných Codd, Brits, Glen), podľa ktorých
P. ornatus
v Južnej Afrike existuje už dlho.
Pani Sadie okrem iného poukazuje na Pretoria Herbarium, ktoré obsahuje
P. ornatus
a ktoré tieto rastliny získalo v záhrade v roku 1960. Okrem toho odkazuje na odborných znalcov, ako sú Dr. L. E. Codd a Andrew Hankey, ktorí v publikáciách z roku 1975, resp. 1999 uviedli, že
P. ornatus
, pôvodne pochádzajúci z Etiópie a Tanzánie, sa pestuje a je polonaturalizovaný v Južnej Afrike.
Pán van Jaarsveld poukazuje na mnohé roky výskumu, ktoré má za sebou, a na opis Dr. L. E. Codda, podľa ktorého je
P. ornatus
dostupný verejnosti v Južnej Afrike už desiatky rokov. Vyhlásenia pána van Jaarsvelda v e-maile z 15.októbra 2004 v tom zmysle, že odrezky z jeho záhrady, ktoré zaslal, pochádzajú zo záhrady priateľa v Plumsteade a že takéto rastliny boli niekedy pestované pod názvom
P. neochilus
v botanických záhradách, poukazujú na to, že zaslané odrezky patrili k druhu
P. ornatus
, pestovanému v Južnej Afrike.“
Na úvod treba povedať, že žalobca neuviedol na podporu druhej časti žalobného dôvodu konkrétnu argumentáciu ani špecifické dôkazy s cieľom spochybniť asimiláciu — ku ktorej dospel odvolací výbor — medzi referenčnou odrodou pochádzajúcou zo záhrady pána van Jaarsvelda a juhoafrickou odrodou druhu
Plectranthus ornatus
opísaného v dotknutých vedeckých publikáciách a uvedeného vo vyhláseniach pána van Jaarsvelda a pani Sadie. Vzhľadom na neexistenciu akéhokoľvek protichodného dôkazu bolo dôvodné, aby odvolací výbor dospel na strane 19 napadnutého rozhodnutia k takejto asimilácii na základe rôznych vyhlásení pána van Jaarsvelda. Okrem toho uvedená asimilácia vyplýva už zo záverečnej správy Bundessortenamtu z 9. decembra 2003, ktorá odrodu van Jaarsveld opisuje ako „referenčnú odrodu
Plectranthus ornatus
z Južnej Afriky (van Jaarsveld)“.
Za týchto okolností mohol odvolací výbor oprávnene vychádzať zo skutočností uvedených v bode 90 vyššie, aby dospel k záveru, že referenčná odroda je všeobecne známa.
Pokiaľ ide o vyhlásenia pána van Jaarsvelda, je potrebné uviesť, že v e-maile z 25. marca 2002, teda v čase, na ktorý sa a
priori
nevzťahujú pochybnosti, keďže pán van Jaarsveld ešte nebol so žalobcom v žiadnom kontakte, uviedol pre Bundessortenamt, že
Plectranthus ornatus
„záhradníci naďalej používajú a predávajú vo veľkej miere“ (pozri bod 17 vyššie). Toto tvrdenie bolo následne niekoľkokrát potvrdené a vysvetlené (pozri body 19, 29 a 31 vyššie).
Okrem toho v rozpore s tvrdením žalobcu odvolací výbor nevychádza len z tvrdení pána van Jaarsvelda. Vychádza tiež z informácií predložených juhoafrickým ministerstvom poľnohospodárstva, ako aj z vedeckej literatúry, ktorá tvrdenia pána van Jaarsvelda potvrdzuje (pozri bod 33 vyššie).
To, že pán van Jaarsveld je skutočne odborník, pokiaľ ide o
Plectranthus ornatus
, a informácie, ktoré predloží, môžu byť považované za dôveryhodné, osobitne potvrdila pani Sadie, úradníčka na juhoafrickom ministerstve poľnohospodárstva. Z jej listu tiež vyplýva, že záhradníci uvádzajú na trh tak
Plectranthus ornatus
(odroda z Tanzánie a z Kene), ako aj
Plectranthus neochilus
(odroda z Južnej Afriky), hoci si ich často vzájomne mýlia z dôvodu ich podobnosti. Pani Sadie navyše uviedla, že Pretoria Herbarium malo v zbierke exempláre
Plectranthus ornatus
„získané zo záhrady v roku 1960“.
Tvrdenia pána van Jaarsvelda sú navyše potvrdené vedeckou literatúrou. V prejednávanej veci zo spisu vyplýva, a žalobca to nepopiera, že
Plectranthus ornatus
bol predmetom podrobných opisov v dielach, ktorých autormi sú L. E. Codd (1975), A. Hankey (1999) a H. F. Glen (2002) (pozri bod 33 vyššie). Títo autori uvedený druh opísali ako druh, ktorý sa „pestuje a je polonaturalizovaný v Južnej Afrike“.
V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že podľa znenia smerníc UPOV a v rozpore s tvrdením žalobcu je uvedenie podobného opisu rastlinnej odrody v publikácii jedným z dôkazov, ktoré možno brať do úvahy pri preukazovaní jej všeobecnej známosti.
Podľa bodu 5.2.2.1 s názvom „Všeobecná známosť“ uvedenom v dokumente UPOV TG/1/3 z 19. apríla 2002, už citovanom v bode 64 vyššie, sa totiž uverejnenie podrobného opisu nachádza najmä medzi dôkazmi, ktoré majú byť zohľadnené pri preukazovaní všeobecnej známosti.
Takýto dôkaz sa tiež môže vziať do úvahy podľa článku 7 ods. 2 nariadenia č. 2100/94. Toto ustanovenie totiž po prvé neobsahuje taxatívny zoznam dôkazov, ktoré môžu preukázať všeobecnú známosť referenčnej odrody, čo potvrdzuje aj použitie príslovky „najmä“. Po druhé podľa predposledného odôvodnenia nariadenia č. 2100/94 toto nariadenie prihliada najmä na dohovor UPOV.
V prejednávanej veci preto odvolací výbor pri preukazovaní všeobecnej známosti referenčnej odrody oprávnene zohľadnil podrobné opisy uvedené v dielach, ktorých autormi sú Codd, Hankey a Glen.
Vzhľadom na dôkazy, ktoré sú vo vzájomnom súlade, sa význam istých približných odhadov alebo odporujúcich si skutočností, ktoré žalobca odhalil v po sebe nasledujúcich vyhláseniach pána van Jaarsvelda, najmä v súvislosti s presným pôvodom odrezkov, ktoré zaslal Bundessortenamtu, zdá byť mizivý. Tieto odporujúce si skutočnosti nepochybne do určitej miery oslabujú svedectvo pána van Jaarsvelda a je pochopiteľné, že odvolací výbor sa pôvodne rozhodol vykonať dôkazný prostriedok s cieľom rozptýliť svoje pochybnosti v tejto súvislosti. Pravdou však zostáva, že tvrdenia pána van Jaarsvelda týkajúce sa rozhodujúcej otázky všeobecnej známosti referenčnej odrody podporujú juhoafrické orgány a viaceré vedecké publikácie.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že druhá časť prvého žalobného dôvodu sa musí zamietnuť ako nedôvodná.
— Posúdenia týkajúce sa článku 62 nariadenia č. 2100/94
Tretia časť prvého žalobného dôvodu založená na porušení článku 62 nariadenia č. 2100/94 spočíva na predpoklade, že odvolací výbor nemohol dospieť na základe dôkazov, ktoré mal k dispozícii, k záveru o existencii všeobecne známej referenčnej odrody, od ktorej sa kandidátska odroda zreteľne neodlišuje. Žalobca sa naopak domnieva, že ak by CPVO správne posúdil skutkový stav a najmä odporujúce si vyjadrenia pána van Jaarsvelda uvedené v rámci dvoch prvých častí žalobného dôvodu, musel by konštatovať, že odroda SUMCOL 01 je zreteľne odlišná.
Súd prvého stupňa predovšetkým poukazuje na to, že takto formulovaná téza žalobcu, podľa ktorej odroda SUMCOL 01 mala byť uznaná za zreteľne odlišnú, je v zjavnom rozpore s tézou, ktorú žalobca formuloval v rámci prvej časti žalobného dôvodu a podľa ktorej je kandidátska odroda SUMCOL 01 a referenčná odroda van Jaarsveld jednou a tou istou odrodou.
Z preskúmania prvých dvoch častí žalobného dôvodu v každom prípade vyplýva, že predpoklad, na ktorom sa zakladá argumentácia žalobcu, je nesprávny.
Za týchto okolností sú všeobecné úvahy žalobcu v súvislosti s dôkazným bremenom a s povinnosťou CPVO preskúmať z vlastnej iniciatívy skutkové okolnosti neúčinné a irelevantné.
To isté platí o okolnostiach, ktoré uviedlo spoločenstvo Ciopora vo svojej správe o odbornom posúdení z 3. júla 2007, uvedenej v bode 44 vyššie.
Z toho vyplýva, že tretia časť prvého žalobného dôvodu nie je dôvodná a musí byť zamietnutá rovnako ako prvý žalobný dôvod v celom rozsahu.
O treťom a piatom žalobnom dôvode založených na porušení článku 75 nariadenia č. 2100/94 a „všeobecného zákazu prijímať v právnom štáte rozhodnutia nečakaným spôsobom“, resp. na porušení článku 62 ods. 1 nariadenia č. 1239/95
Tvrdenia účastníkov konania
V rámci tretieho žalobného dôvodu založeného na porušení článku 75 nariadenia č. 2100/94 a „všeobecného zákazu prijímať v právnom štáte rozhodnutia nečakaným spôsobom“ žalobca tvrdí, že napadnuté rozhodnutie bolo prijaté nečakaným spôsobom a že je založené na skutočnostiach, o ktorých predtým nepočul. Žalobca totiž po prvé tvrdí, že vzhľadom na priebeh pojednávania pred odvolacím výborom 30. septembra 2005 a na doručenie uznesenia o dôkaznom prostriedku z 27. decembra 2005 nič nenasvedčovalo tomu, že by mal očakávať takéto rozhodnutie. Po druhé tvrdí, že nemal príležitosť zaujať stanovisko k úvahám vyjadreným v tomto rozhodnutí, ktoré podľa neho odôvodňujú úplne nové posúdenie skutkového stavu.
Žalobca vo svojej replike upresňuje, že odvolací výbor nemohol po prijatí uznesenia o dôkaznom prostriedku zmeniť svoje „predbežné stanovisko“ v rámci svojho rozhodovania ani prijať napadnuté rozhodnutie bez toho, aby žalobcu v tejto súvislosti najprv nevypočul. V tom čase sa totiž zdalo, že odvolací výbor súhlasí so žalobcom v tom, že dovtedy predložené dôkazy nepostačujú na dokázanie všeobecnej známosti referenčnej odrody. Odvolací výbor mal preto žalobcovi podľa neho vysvetliť, aké okolnosti ho viedli k zmene názoru, a dať mu príležitosť predložiť pripomienky.
V rámci piateho žalobného dôvodu žalobca tvrdí, že odvolací výbor v rozpore s článkom 62 ods. 1 nariadenia č. 1239/95 podmienil vykonanie dôkazného prostriedku, o ktorom rozhodol, zložením záruky zo strany žalobcu, hoci ten nenavrhol konkrétny dôkaz ani oň správny orgán nepožiadal.
CPVO tvrdí, že odvolací výbor neporušil žiadne ustanovenie uvádzané žalobcom.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
— O piatom žalobnom dôvode
Podľa článku 62 ods. 1 nariadenia č. 1239/95 s názvom „Náklady na dokazovanie“:
„Dokazovanie môže byť podmienené zložením záruky účastníkom konania, ktorý požiadal, aby bol takýto dôkaz získaný, na [CPVO], vypočítanej [CPVO] na základe odhadu nákladov.“
V prejednávanej veci o dôkazný prostriedok nepožiadal žalobca, ale ho z vlastnej iniciatívy nariadil odvolací výbor.
Odvolací výbor preto nemohol pri podmienení výkonu tohto dôkazného prostriedku zložením záruky žalobcom vychádzať z článku 62 nariadenia č. 1239/95.
Piaty žalobný dôvod sa preto zdá byť dôvodný v rozsahu, v akom smeruje ku konštatovaniu nezákonnosti, ktorou je poznačené uznesenie o dôkaznom prostriedku z 27. decembra 2005.
Tento žalobný dôvod však musí byť v rámci návrhu na zrušenie napadnutého rozhodnutia zamietnutý ako neúčinný, keďže uvedené rozhodnutie bolo prijaté bez toho, aby bol dotknutý dôkazný prostriedok vykonaný, a bez toho, aby z toho odvolací výbor vyvodil akýkoľvek právny dôsledok, ktorý by bol pre žalobcu nepriaznivý.
— O treťom žalobnom dôvode
Podľa článku 75 nariadenia č. 2100/94:
„Súčasťou rozhodnutí [CPVO] sú odôvodnenia týchto rozhodnutí. Rozhodnutia môžu byť odôvodnené výhradne dôvodmi alebo dôkazmi, ku ktorým bola účastníkom konania poskytnutá príležitosť vzniesť písomné alebo ústne pripomienky.“
Na rozdiel od tvrdenia žalobcu je napadnuté rozhodnutie založené na takýchto dôvodoch a dôkazoch, teda najmä na písomných vyhláseniach pána van Jaarsvelda a pani Sadie a na výňatkoch z diel, ktorých autormi sú Codd, Hankey a Glen, čiže na dôkazoch uvedených v spise správneho konania, ku ktorému mal žalobca prístup a ku ktorým sa mohol písomne i ústne vyjadriť.
Pokiaľ ide o okolnosť, že odvolací výbor zmenil názor v súvislosti s potrebou výkonu dôkazného prostriedku, o ktorom bolo rozhodnuté 27. decembra 2005, žalobca netvrdí, že odvolací výbor nemal právo upustiť od tohto dôkazného prostriedku, ak v priebehu rozhodovania dospel k záveru, že na vyriešenie sporu už nie je potrebný. Podľa žalobcovej tézy, ako ju vysvetlil vo svojej replike, odvolací výbor nemohol v tejto súvislosti zmeniť svoj úsudok, pokiaľ mu nevysvetlil okolnosti, ktoré ho k tejto zmene názoru priviedli, a pokiaľ mu nedal možnosť predniesť pripomienky.
Túto argumentáciu nemožno prijať. Keďže vo všeobecnosti o dôkaznom prostriedku možno rozhodnúť z vlastnej iniciatívy bez toho, aby bol odvolací výbor povinný vopred diskutovať o jeho vhodnosti alebo potrebe s účastníkmi konania, takéto opatrenie môže byť z vlastnej iniciatívy aj odložené, a to za rovnakých podmienok, ak odvolací výbor dospeje v priebehu rozhodovania k inému úsudku. V takomto prípade nejde o rozhodnutia prijaté nečakaným spôsobom v rozpore s údajnou všeobecnou zásadou práva Spoločenstva, ale o výkon diskrečnej právomoci, ktorá odvolaciemu výboru patrí podľa článku 76 nariadenia č. 2100/94 z vlastnej iniciatívy preskúmať skutkový stav najmä prostredníctvom dôkazných prostriedkov vymenovaných v článku 78 tohto nariadenia.
V prejednávanej veci odvolací výbor poukázal v napadnutom rozhodnutí na to, že sa mu podarilo prekonať počiatočné pochybnosti a nadobudnúť presvedčenie o všeobecnej známosti referenčnej odrody bez toho, aby bolo potrebné vykonať dôkazný prostriedok, ktorý bol pôvodne plánovaný a nariadený. Okrem toho v tomto rozhodnutí uviedol dôvody a dôkazy, ktoré toto presvedčenie opodstatňovali.
Jedinou otázkou, ktorá je v konečnom dôsledku dôležitá na účel súdneho preskúmania v rámci tohto žalobného dôvodu, je otázka, či účastníci konania mohli k týmto dôvodom a dôkazom zaujať stanovisko.
Vzhľadom na to, že to tak bolo, ako bolo uvedené v bode 119 vyššie, tretí žalobný dôvod musí byť zamietnutý ako nedôvodný.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 76 nariadenia č. 2100/94
Žalobca tvrdí, že za predpokladu, že v prejednávanej veci existovala potreba dodatočného objasnenia s cieľom rozptýliť pochybnosti vyplývajúce zo vzájomne si odporujúcich informácií vo vyhláseniach pána van Jaarsvelda, CPVO mal podľa článku 76 nariadenia č. 2100/94 z vlastnej iniciatívy nariadiť nové odborné preskúmanie v zmysle článku 55 tohto nariadenia.
CPVO v podstate odpovedá, že postoj, na ktorom sa druhý žalobný dôvod zakladá, je nesprávny.
V tejto súvislosti, ako vyplýva z preskúmania prvého odvolacieho dôvodu, odvolací výbor mohol z dôkazov, ktoré mal dispozícii, oprávnene vyvodiť, že odrodu SUMCOL 01 nebolo možné v čase podania žiadosti jasne odlíšiť od všeobecne známej referenčnej odrody. Preto nebol v nijakom prípade povinný pristúpiť k novému odbornému preskúmaniu.
Druhý žalobný dôvod je preto nevyhnutné zamietnuť.
O štvrtom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 60 ods. 1 nariadenia č. 1239/95
Žalobca tvrdí, že pani Heine, prieskumová pracovníčka Bundessortenamtu, sa v rozpore s článkom 60 ods.1 nariadenia č. 1239/95 zúčastnila na ústnej časti pojednávania po boku CPVO, a to bez toho, aby bola na pojednávanie predvolaná, a bez toho, aby bolo prijaté rozhodnutie o nariadení dôkazného prostriedku. Jej vyhlásenia boli zaradené do napadnutého rozhodnutia, rovnako ako vyhlásenia svedka a odborného znalca, a navyše neúplným spôsobom.
V tejto súvislosti CPVO oprávnene tvrdí, že predvolanie pani Heine na pojednávanie si nevyžadovalo prijatie rozhodnutia o dôkaznom prostriedku v zmysle článku 60 ods. 1 nariadenia č. 1239/95. Zo zápisnice z pojednávania totiž vyplýva, že pani Heine bola predvolaná ako zástupkyňa CPVO, a nie ako svedkyňa alebo ako odborná znalkyňa (pozri bod 36 vyššie). Jej vyhlásenia boli v zápisnici zachytené ako vyhlásenia CPVO, a nie ako výpoveď svedkyne alebo odbornej znalkyne. V tomto kontexte CPVO rovnako oprávnene tvrdí, že v zmysle článku 15 ods. 2 nariadenia č. 1239/95 úkony uskutočnené pani Heine podľa podmienok dohody medzi CPVO a Bundessortenamtom v súvislosti s odborným preskúmaním sú voči tretím osobám úkonmi CPVO.
Žalobca navyše nepredložil žiaden dôkaz na podporu svojho tvrdenia, podľa ktorého boli tvrdenia pani Heine citované v napadnutom rozhodnutí neúplne.
Z toho vyplýva, že štvrtý žalobný dôvod sa musí zamietnuť ako nedôvodný.
O šiestom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 88 nariadenia č. 2100/94
Žalobca tvrdí, že CPVO mu počas neprijateľne dlhého obdobia bránil nahliadnuť do procesných aktov, čím mu výrazne sťažil výkon práva na obranu.
V tejto súvislosti zo spisu správneho konania predloženého CPVO kancelárii Súdu prvého stupňa vyplýva, že žalobcovi bol sprístupnený celý spis a mal možnosť účinne prejaviť svoje stanovisko.
Konkrétne:
—
vo svojom odvolaní z 11. júna 2004 žalobca predniesol návrh v zmysle článku 88 ods. 2 nariadenia č. 2100/94 a článku 84 ods. 3 nariadenia č. 1239/95, ktorým žiada o kópiu dokumentov týkajúcich sa žiadosti o udelenie práva Spoločenstva k odrodám rastlín pre odrodu SUMCOL 01,
—
táto žiadosť bola zopakovaná listom z 30. júla 2004,
—
listom z 10. augusta 2004 zaslal CPVO žalobcovi všetky dokumenty, ktoré mal k dispozícii,
—
faxom zo 17. augusta 2004 žalobca požiadal o predloženie dodatočných dokumentov týkajúcich sa korešpondencie medzi Bundessortenamtom a pánom van Jaarsveldom,
—
CPVO požiadal 17. augusta 2004 Bundessortenamt, aby mu dodal dotknuté dokumenty, čo Bundessortenamt urobil 18. augusta 2004,
—
CPVO zaslal tieto dokumenty žalobcovi e-mailom z 18. augusta 2004,
—
žalobca požiadal faxom z 18. augusta 2004 o predĺženie lehoty na predloženie odôvodnenia odvolania o jeden mesiac; rovnako požiadal o to, aby mu bola zaslaná kópia celého spisu Bundessortenamtu,
—
faxom z 19. augusta 2004 oznámil sekretár odvolacieho výboru žalobcovi, že koniec lehoty na podanie odôvodnenia odvolania sa odkladá na 6. septembra 2004,
—
expresnou zásielkou z 24. augusta 2004, doručenou 25. augusta 2004, CPVO odovzdal žalobcovi kópiu celého spisu Bundessortenamtu a pripomenul mu, že lehota uplynie 6. septembra 2004,
—
žalobca preložil svoje odôvodnenie odvolania 30. augusta 2004.
Ako správne uvádza CPVO, vzhľadom na to, že žalobca nevyužil dodatočnú lehotu, ktorá mu bol priznaná na predloženie jeho odôvodnenia odvolania, nepreukázal, že oneskorené odovzdanie spisu poškodilo v tomto štádiu výkon jeho práva na obranu.
Okrem toho žalobca mohol svoje stanovisko predniesť tak na pojednávaní 30. septembra 2005 pred odvolacím výborom, ako aj vo svojom vyjadrení 14. októbra 2005.
Za týchto okolností sa musí šiesty žalobný dôvod zamietnuť ako nedôvodný.
O siedmom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 70 ods. 2 nariadenia č. 2100/94
Žalobca tvrdí, že v rozpore s článkom 70 ods. 2 nariadenia č. 2100/94 ubehli dva mesiace, kým CPVO dospel k rozhodnutiu neopraviť rozhodnutie o zamietnutí. Vo svojej replike žalobca dodáva, že toto porušenie vážne narušilo jeho práva. Aj v prípade, že sa uplatní ochrana prednosti kandidátskej odrody v zmysle článku 95 nariadenia č. 2100/94, ide o oveľa užšiu ochranu. Osoba, ktorá požiadala o udelenie práva k odrodám rastlín, totiž takto nebude disponovať právom zákazu, ktoré by bolo porovnateľné s právom podľa článku 94 nariadenia č. 2100/94. Žalobca by teda nemohol namietať proti rozmnožovaniu odrody tretími osobami.
V tejto súvislosti je pravda, že podľa článku 70 nariadenia č. 2100/94 s názvom „Autoremedúra“ má v prípade odvolania orgán CPVO, ktorý rozhodnutie pripravil, k dispozícii lehotu jedného mesiaca po doručení odôvodnenia odvolania na opravu tohto rozhodnutia, ak sa domnieva, že odvolanie je prípustné a náležite zdôvodnené. Odsek 2 tohto článku uvádza, že ak rozhodnutie nie je v tejto lehote opravené, CPVO „postúpi odvolanie odvolaciemu výboru“.
V prejednávanej veci bolo odôvodnenie odvolania doručené CPVO 30. augusta 2004 (pozri bod 27 vyššie). Orgán CPVO, ktorý rozhodnutie pripravil, zasadal 24. a 29. septembra 2004 s cieľom prípadnej opravy uvedeného rozhodnutia podľa článku 70 nariadenia č. 2100/94. Tento orgán oznámil 30. septembra 2004 odvolaciemu výboru, ako aj žalobcovi, že svoje rozhodnutie odkladá o dva týždne, aby mohol vykonať dodatočné skúmania (pozri bod 28 vyššie). V rámci týchto dodatočných skúmaní uvedený orgán jednak požiadal pána van Jaarsvelda o upresnenia, ktoré pán van Jaarsveld dodal v e-mailoch z 8. a 15. októbra 2004, a jednak položil otázky juhoafrickému ministerstvu poľnohospodárstva, ktoré odpovedalo listom z 2. novembra 2004 (pozri body 29 až 33 vyššie). Orgán CPVO opäť zasadal 10. novembra 2004 a na základe dodatočných skúmaní rozhodol o neopravení rozhodnutia o zamietnutí a o okamžitom postúpení odvolania odvolaciemu výboru (pozri bod 34 vyššie).
Hoci lehota stanovená v článku 70 nariadenia č. 2100/94 bola prekročená o mesiac a desať dní, Súd prvého stupňa sa domnieva, že toto oneskorenie je s ohľadom na osobitné okolnosti prejednávanej veci odôvodnené najmä potrebou vypočutia osôb nachádzajúcich sa vo vzdialených krajinách.
Prekročenie tejto lehoty v každom prípade nemôže odôvodniť zrušenie napadnutého rozhodnutia, nanajvýš z neho môže vyplývať priznanie náhrady škody, ak by sa ukázalo, že žalobca týmto prekročením utrpel škodu.
V tejto súvislosti žalobca vo svojej replike trvá na odlišnosti medzi ochranou vyplývajúcou pre majiteľa z článku 95 nariadenia č. 2100/94 v súvislosti s činnosťami vykonanými pred udelením práva Spoločenstva k odrodám rastlín a ochranou, ktorá tomuto majiteľovi vyplýva z článku 94 uvedeného nariadenia v súvislosti s porušovaním práv k chránenej odrode.
Tieto skutočnosti sú však v prejednávanej veci irelevantné, pretože právo Spoločenstva k odrodám rastlín nebolo kandidátskej odrode v konečnom dôsledku priznané.
Za týchto okolností sa musí siedmy žalobný dôvod zamietnuť ako nedôvodný.
O ôsmom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 67 ods. 2 prvej vety nariadenia č. 2100/94
Žalobca tvrdí, že jeho žiadosť bola v rozpore s článkom 67 ods. 2 prvou vetou nariadenia č. 2100/94 vymazaná z registra CPVO, a to hneď po prijatí rozhodnutia o zamietnutí. Dôsledkom toho bolo výrazné oslabenie jeho právneho postavenia, tak ako vyplývalo z článku 95 nariadenia č. 2100/94.
V tejto súvislosti a aj za predpokladu, že žiadosť o udelenie práva bola z registra CPVO vymazaná ihneď po prijatí rozhodnutia o zamietnutí v rozpore s článkom 67 ods. 2 prvou vetou nariadenia č. 2100/94, podľa ktorého má podanie odvolania proti takémuto rozhodnutiu odkladný účinok, takýto nezákonný postup by sa netýkal samotného rozhodnutia o zamietnutí, a teda by nemohol ovplyvniť platnosť tohto rozhodnutia a v dôsledku toho ani platnosť napadnutého rozhodnutia.
Z toho vyplýva, že ôsmy žalobný dôvod sa musí zamietnuť ako neúčinný.
Z predchádzajúcich úvah preto vyplýva, že žaloba musí byť ako celok zamietnutá ako nedôvodná.
O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania v súlade s návrhom CPVO.

Z týchto dôvodov
SÚD PRVÉHO STUPŇA (siedma komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Pán Ralf Schräder je povinný nahradiť trovy konania.

Forwood
Moavero Milanesi
Truchot
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 19. novembra 2008.
Podpisy
Obsah

Právny rámec

Okolnosti predchádzajúce sporu

Konanie a návrhy účastníkov konania

Právny stav

O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení spojených ustanovení článku 62 a článku 7 ods. 1 a 2 nariadenia č. 2100/94

Tvrdenia účastníkov konania

Posúdenie Súdom prvého stupňa

— Úvodné poznámky k rozsahu preskúmania Súdom prvého stupňa

— Posúdenie na základe článku 7 ods. 1 nariadenia č. 2100/94

— Posúdenie na základe článku 7 ods. 2 nariadenia č. 2100/94

— Posúdenia týkajúce sa článku 62 nariadenia č. 2100/94

O treťom a piatom žalobnom dôvode založených na porušení článku 75 nariadenia č. 2100/94 a „všeobecného zákazu prijímať v právnom štáte rozhodnutia nečakaným spôsobom“, resp. na porušení článku 62 ods. 1 nariadenia č. 1239/95

Tvrdenia účastníkov konania

Posúdenie Súdom prvého stupňa

— O piatom žalobnom dôvode

— O treťom žalobnom dôvode

O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 76 nariadenia č. 2100/94

O štvrtom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 60 ods. 1 nariadenia č. 1239/95

O šiestom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 88 nariadenia č. 2100/94

O siedmom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 70 ods. 2 nariadenia č. 2100/94

O ôsmom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 67 ods. 2 prvej vety nariadenia č. 2100/94

O trovách
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.