CELEX: 62002TJ0160
Yhteisön tavaramerkki
Mitättömyysmenettely
Asetuksen (EY) N:o 40/94 51 artiklan 1 kohdan a alakohta
Kuviomerkki, joka sisältää kuvan korttipelin miekasta
Kuviomerkki, joka sisältää kuvan ratsumiehestä, joka on korttipelin maata nuija
Kuviomerkki, joka sisältää kuvan kuninkaasta, joka on korttipelin maata miekka
Ehdottomat hylkäysperusteet
Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta

Asian tausta
1       Kantaja teki 1.4.1996 sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) kolme yhteisön tavaramerkkiä
koskevaa hakemusta yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994,
L 11, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna, perusteella.
2       Asiassa T‑160/02 tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on alla esitetty kuviomerkki, joka on hakemuksessa olevan kuvauksen
mukaan väriltään sininen, vaaleansininen, keltainen ja punainen ja joka esittää miekkaa.
3       Asiassa T‑161/02 tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on alla esitetty kuviomerkki, joka on hakemuksessa olevan kuvauksen
mukaan väriltään punainen, keltainen, vihreä, okra, ruskea, sininen ja vaaleansininen.
4       Asiassa T‑162/02 tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on alla esitetty kuviomerkki, joka on hakemuksessa olevan kuvauksen
mukaan väriltään keltainen, okra, valkoinen, punainen, sininen ja vihreä.
5       Tavarat, joita varten tavaramerkkien rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta
tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna
ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 16 ja vastaavat seuraavaa kuvausta: ”pelikortit”.
6       Haetut tavaramerkit rekisteröitiin 15.4.1998.
7       Esitetyistä asiakirjoista ilmenee, että kantaja sai vuonna 1998 rekisteröinnin yhteisön tavaramerkiksi 23:lle espanjalaisia
pelikortteja tai kyseisissä korteissa olevia symboleja esittävälle kuviomerkille, muun muassa edellä kuvatuille kolmelle tavaramerkille.
8       Esitetyistä asiakirjoista ilmenee myös, että kantaja oli 10.2.2000 saakka kaikkien niiden kuvien tekijänoikeuden haltija,
jotka ovat espanjalaisen korttipelin 48 kortissa.
9       Väliintulija vaati 7.4.1999 asetuksen N:o 40/94 51 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan nojalla, että kyseiset rekisteröinnit
julistetaan mitättömiksi yhtäältä sillä perusteella, että rekisteröinnit kuuluivat mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan
b, c ja d alakohdassa ja e alakohdan iii alakohdassa säädettyjen ehdottomien hylkäysperusteiden soveltamisalaan, ja toisaalta
sillä perusteella, että kantaja jätti tavaramerkkiä koskevat hakemukset vilpillisessä mielessä.
10     Mitättömyysosasto hylkäsi 15.6.2000 vaatimukset, jotka koskivat kyseessä olevien tavaramerkkien mitättömäksi julistamista,
sillä perusteella, että rekisteröinnit olivat perusteltuja, ja velvoitti väliintulijan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
11     Väliintulija teki 19.7.2000 asetuksen N:o 40/94 57–62 artiklan nojalla kolme valitusta SMHV:lle.
12     Toinen valituslautakunta hyväksyi väliintulijan valitukset ja kumosi mitättömyysosaston 15.6.2000 tekemät päätökset 28.2.2002
tekemillään päätöksillä (asiat R 771/2000‑2, R 770/2000‑2 ja R 766/2000‑2), jotka annettiin kantajalle tiedoksi 9.3.2002.
Valituslautakunta katsoi, että kyseessä olevilta merkeiltä puuttui asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla
tavalla erottamiskyky ja että ne olivat myös saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla kuvailevia
sikäli kuin pelikorttien keskivertokäyttäjä käsittää kyseiset merkit niin, että ne esittävät espanjalaisten pelikorttien ominaisuuksia.

Asianosaisten ja väliintulijan vaatimukset
13     Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa riidanalaiset päätökset
–       velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
14     SMHV vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       hylkää kanteet
–       velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
15     Väliintulija vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       vahvistaa riidanalaiset päätökset
–       julistaa kyseessä olevat yhteisön tavaramerkit mitättömiksi
–       velvoittaa kantajan korvaamaan väliintulijalle mitättömyysmenettelyssä ja muutoksenhaussa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Väliintulijan vaatimusten ja perusteiden tutkittavaksi ottaminen
16     Kantaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi ottaa huomioon väliintulijan vaatimuksia ja perusteita
siltä osin kuin ne eivät koske riidanalaisten päätösten kumoamista tai muuttamista. Kantajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin ei voi samalla kertaa vahvistaa riidanalaisia päätöksiä ja hyväksyä vaatimuksia, joilla pyritään siihen, että
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kyseessä olevat tavaramerkit ovat mitättömiä muiden kuin riidanalaisissa
päätöksissä huomioon otettujen rekisteröinnin esteiden vuoksi.
17     Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen
134 artiklan 2 kohdan nojalla väliintulijoilla on samat menettelylliset oikeudet kuin varsinaisilla asianosaisilla. Väliintulijat
voivat tukea varsinaisen asianosaisen vaatimuksia ja esittää varsinaisten asianosaisten vaatimuksiin ja perusteisiin nähden
itsenäisiä vaatimuksia ja perusteita. Saman artiklan 3 kohdan nojalla väliintulija voi jättämässään vastineessa esittää vaatimuksia
valituslautakunnan päätöksen mitättömäksi julistamiseksi tai muuttamiseksi sellaisen kohdan osalta, jota valituksessa ei ole
esitetty, sekä esittää perusteita, joita valituksessa ei ole esitetty.
18     Näin ollen väliintulijalla oli oikeus esittää varsinaisten asianosaisten esittämiin vaatimuksiin ja perusteisiin nähden erillisiä
vaatimuksia ja perusteita. Väliintulija on esittänyt vastineessaan lopuksi seuraavaa: ”Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta
vaaditaan siis vahvistamaan [riidanalaiset päätökset] siltä osin kuin [niissä] kumottiin ensimmäisen mitättömyysosaston päätökset;
julistamaan [kyseessä olevat] tavaramerkit mitättömiksi ja velvoittamaan [kantaja] vastaamaan [väliintulijalle] mitättömyysmenettelyssä
ja muutoksenhaussa aiheutuneista kustannuksista.” Kantajan mukaan väliintulijan vaatimuksista ei ilmene selvästi, että tämä
vaati, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muuttaa tai korjaa riidanalaisia päätöksiä asetuksen N:o 40/94 7 artiklan
1 kohdan a ja d alakohdan sekä e alakohdan iii alakohdan perusteella, ja toissijaisesti saman asetuksen 51 artiklan 1 kohdan
b alakohdan perusteella.
19     Väliintulijan vastineensa 62 kohdassa esittämiä vaatimuksia on luettava yhdessä 8 ja 9 kohdan kanssa. Mainitun 8 kohdan mukaan
”ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan vahvistamaan [riidanalaiset päätökset] siltä osin kuin [niissä] katsottiin,
että merkeiltä puuttui asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 2 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan perusteella erottamiskyky,
jonka perusteella se voisi toimia tunnusmerkkinä pelikorteille koko yhteisössä; ja toteamaan, että tavaramerkit [ovat] mitättömiä
[asetuksen N:o 40/94] 7 artiklan 1 kohdan a ja d alakohdan sekä e alakohdan iii alakohdan perusteella, ja toissijaisesti [asetuksen
N:o 40/94] 51 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella”. Mainitun 9 kohdan mukaan ”kuitenkin vaaditaan, että ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin muuttaa [riidanalaisia] päätöksiä siltä osin kuin [niissä] katsottiin, että merkit [olivat] erottamiskykyisiä
Espanjassa ja mahdollisesti Italiassa”.
20     Edellä 19 kohdassa esitetyistä väliintulijan lausumista ilmenee selvästi, että väliintulija rajoittuu riitauttamaan tietyt
valituslautakunnan perustelut ja vaatimaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyy lisäperustelut, jotka ovat
väliintulijan mukaan perusteena sille, että kyseessä olevat tavaramerkit julistettiin mitättömiksi. Väliintulija ei kuitenkaan
riitauta riidanalaisten päätösten, joissa todettiin, että kyseiset tavaramerkit ovat mitättömiä, ulottuvuutta. Näin ollen
ei voida katsoa, että väliintulija vaatii riidanalaisten päätösten muuttamista asetuksen N:o 40/94 63 artiklassa tarkoitetulla
tavalla.
21     Lisäksi väliintulija vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin velvoittaa SMHV:n julistamaan kyseessä olevat tavaramerkit
mitättömiksi.
22     Tältä osin on muistutettava, että asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 6 kohdan mukaan SMHV:n on toteutettava yhteisöjen tuomioistuimen
tuomion täytäntöönpanosta johtuvat toimenpiteet. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei siis ole antaa tältä
osin SMHV:lle määräystä. Viraston on itse tehtävä päätelmät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioiden tuomiolauselman
ja perustelujen perusteella (asia T‑331/99, Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld v. SMHV (Giroform), tuomio 31.1.2001, Kok. 2001,
s. II‑433, 33 kohta; asia T‑34/00, Eurocool Logistik v. SMHV (EUROCOOL), tuomio 27.2.2002, Kok. 2002, s. II‑683, 12 kohta
ja asia T‑129/01, Alejandro v. SMHV – Anheuser‑Busch (BUDMEN), tuomio 3.7.2003, Kok. 2003, s. II‑2251, 22 kohta). Väliintulijan
vaatimuksia siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin velvoittaa SMHV:n julistamaan kyseessä olevat tavaramerkit mitättömiksi,
ei näin ollen voida ottaa tutkittaviksi.
23     Väliintulija vaatii, että kantaja velvoitetaan korvaamaan mitättömyysmenettelystä ja muutoksenhausta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
24     On muistutettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 136 artiklan 2 kohdassa määrätään, että ”asianosaisille
valituslautakuntakäsittelystä aiheutuneet välttämättömät kustannukset sekä 131 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa määrätystä
kirjelmien ja asiakirjojen kääntämisestä aiheutuneet kustannukset katsotaan korvattaviksi oikeudenkäyntikuluiksi”. Tästä seuraa,
että mitättömyysmenettelystä aiheutuneita kustannuksia ei voida katsoa korvattaviksi oikeudenkäyntikuluiksi. Väliintulijan
vaatimukset siitä, että kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, on siis jätettävä tutkimatta siltä osin kuin
kyseiset vaatimukset koskevat mitättömyysmenettelystä aiheutuneita kustannuksia.

Pääasia
25     Kantaja esittää kumoamiskanteidensa tueksi kaksi kanneperustetta, joista ensimmäinen koskee asetuksen N:o 40/94 7 artiklan
1 kohdan b alakohdan rikkomista ja toinen saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkomista.
26     Ensin on tutkittava toinen kanneperuste.

Toinen kanneperuste, joka koskee asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkomista
Asianosaisten ja väliintulijan lausumat
27     Kantaja väittää, että asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetty kielto koskee merkintöjä, joita käytetään
tavallisesti kuvaamaan tavaran tai palvelun tärkeimpiä ominaisuuksia, sekä merkintöjä, joiden voidaan kohtuudella odottaa
täyttävän tämän informatiivisen tehtävän. Kyseisellä kiellolla ei siis ole kantajan mukaan muuta tarkoitusta kuin se, että
tavaramerkeiksi ei rekisteröidä merkkejä tai merkintöjä, jotka eivät täytä tavaroita tai palveluja markkinoivien yritysten
yksilöimistehtävää sen vuoksi, että kyseiset merkit tai merkinnät ovat samankaltaisia kuin keinot, joita tavallisesti käytetään
osoittamaan tavaroita, palveluja tai niiden ominaisuuksia.
28     Tässä tapauksessa valituslautakunta oli kantajan mukaan väärässä, kun se katsoi, että kyseessä olevat tavaramerkit muodostuvat
yksinomaan merkeistä, jotka kuvaavat kyseisten tavaramerkkien kattamien tavaroiden ominaisuuksia. Kantaja katsoo, että valituslautakunta
rajoittui tarkastelemaan korttipelin maita miekka ja nuija asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan säännösten
kannalta.
29     Täten valituslautakunta ei kantajan mukaan esittänyt itsenäistä ja riippumatonta päätelmää, joka koskee väitettä siitä, että
kyseessä olevilla tavaramerkeillä rikotaan asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa.
30     Lisäksi valituslautakunta laajensi kantajan mukaan liiallisesti kyseisessä säännöksessä säädetyn kiellon soveltamisalaa. Merkit,
jotka esittävät ratsumiestä, joka on korttipelin maata nuija (jäljempänä nuijaratsumies), ja kuningasta, joka on maata miekka
(jäljempänä miekkakuningas), eivät kantajan mukaan muodostu yksinomaan kuvailevista osista.
31     Nuijaratsumiehen osalta tavaramerkki sisältää nimittäin ensinnäkin kuvailevaksi väitetyn osan eli tässä tapauksessa nuijan,
jota ratsumies kantaa, ja toiseksi osan, joka ei vastaa millään tavalla kyseistä määritelmää, eli tässä tapauksessa ratsumiestä
esittävän piirroksen, joka kiinnittää enemmän huomiota ja jonka johdosta tavaramerkki on ominaisuuksiltaan omaperäinen ja
erottamiskykyinen siten, että nämä ominaisuudet nousevat esiin enemmän kuin kummankin erikseen tarkastellun osan väitetty
kuvailevuus. Tämä pätee kantajan mukaan myös piirrokseen miekkakuninkaasta, jossa kuvailevaksi väitetty osa on miekka, jota
kuningas kantaa.
32     Valituslautakunta ei ottanut huomioon sitä, että kuva-aiheet, jotka muodostavat kyseessä olevat tavaramerkit, eivät ole merkkejä,
joita käytetään tietyn tavaratyypin, kuten maata miekka tai nuija olevat espanjalaiset pelikortit, yksilöimiseen, vaan että
kyse on omaperäisistä ja erityisistä kuva-aiheista, joita käytetään lukuisten muiden kuva-aiheiden ohella osoittamaan kyseisen
pelin maata miekka tai kyseisen pelin korttia. Kantaja korostaa, että maata miekka tai nuija olevien 10 tai 12 kortin, jotka
ovat osa 40 tai 48 kortilla pelattavaa espanjalaista korttipeliä, tunnistamiseksi on olemassa satoja erilaisia kuvia. Miekan
osalta piirros, joka muodostaa kyseessä olevan tavaramerkin, ei vastaa ainuttakaan espanjalaisen pelin korteista, sillä kyse
on kuvitteellisesta kuva-aiheesta. SMHV:ssä käydyssä menettelyssä esitetyt asiakirjat osoittavat kantajan mukaan, että ei
ole olemassa mitään sääntöä tai rajoitusta, joka koskee espanjalaisen korttipelin kuvien muotoa, väriä tai yksityiskohtia.
33     Kantaja riitauttaa valituslautakunnan väitteen, jonka mukaan kohdeyleisö, joka ei asu Espanjassa tai Italiassa, ymmärtää,
että tavaramerkit ovat yksi espanjalaisen korttipelin maista. On nimittäin epätodennäköistä, että yleisö, joka ei asu edellä
mainituilla alueilla, tietää, että espanjalaisessa korttipelissä on neljä maata, muun muassa miekka ja nuija, ja tuntee eri
kortit, joista peli muodostuu. On joka tapauksessa epätodennäköistä, että kuluttaja tunnistaa nuijan merkitystä nuijaratsumiehellä,
tai miekan merkitystä miekkakuninkaalla, ja muodostaa välittömästi suoran yhteyden kyseessä olevan merkin ja espanjalaisen
korttipelin eri maiden välille.
34     Kun pelikorttien potentiaalinen käyttäjä näkee kyseessä olevat graafiset esitykset, hän ei kantajan mukaan ymmärrä kyseisiä
merkkejä niin, että niillä viitataan yhteen espanjalaisen korttipelin maista (kun on kyse pientä miekkaa esittävästä kuva-aiheesta)
tai yhteen espanjalaisen pelin korteista (niiden symbolien osalta, jotka esittävät nuijaratsumiestä ja miekkakuningasta),
vaan hän ymmärtää, että ne ovat tiettyyn pelikorttien valmistajaan liitettäviä merkkejä.
35     SMHV väittää, että valituslautakunta sovelsi asetusta N:o 40/94 asianmukaisesti, sillä se ei suinkaan arvioinut, että ne kaksi
ehdotonta hylkäysperustetta, joista säädetään mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa, olivat toisistaan
riippuvaisia, ja se ei kieltänyt sitä, että molemmilla kyseisistä perusteista oli oma soveltamisalansa. Tämä ei ole esteenä
sille, että valituslautakunta teki yksin perusteluin päätelmän, jonka mukaan kyseessä olevat merkit kuuluvat näiden molempien
ehdottomien hylkäysperusteiden soveltamisalaan.
36     SMHV:n mukaan valituslautakunta arvioi näin ollen asianmukaisesti, että yksinkertaisella ja tavallisella miekalla ja yksinkertaisilla
ja tavallisilla korteilla, jotka sisältävät kuvan nuijaratsumiehestä ja miekkakuninkaasta, viitattiin välittömästi ja suoraan
tavaroihin, joita kyseisillä merkeillä oli tarkoitus yksilöidä, ja se katsoi asianmukaisesti, että merkit olivat kuvailevia,
sillä keskivertokuluttaja ymmärtää niiden kuvaavan espanjalaisten pelikorttien ominaisuuksia.
37     Väliintulija väittää, että kyseessä olevat tavaramerkit muodostuvat yksinomaan seuraavista kyseessä olevien tavaroiden ominaisuuksia
kuvailevista merkeistä: espanjalaistyyppinen pelikortti maata miekka ja arvoltaan yksi; espanjalaistyyppinen pelikortti maata
nuija, kuvakortti ratsumies; espanjalaistyyppinen pelikortti maata miekka, kuvakortti kuningas. Kyseisillä merkeillä ei voida
missään tapauksessa ymmärtää osoitettavan jotain muuta pelikorttia. Näin ollen kohdeyleisö saa välittömästi tietää, minkä
lajisesta tavarasta on kyse (pelikortti), mikä on kyseisen tavaran käyttötarkoitus (osa kortteja, joilla pelataan) ja mikä
on kyseisen tavaran laatu, määrä sekä arvo.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
38     On muistutettava, että asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan tavaramerkkejä, ”jotka muodostuvat yksinomaan
sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden tai palvelujen lajia,
laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa
taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia”, ei rekisteröidä. Saman asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetään lisäksi,
että ”1 kohtaa sovelletaan, vaikka rekisteröinnin esteet olisivat olemassa ainoastaan osassa yhteisöä”.
39     Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdalla estetään se, että ainoastaan yksi yritys saisi käyttää tässä säännöksessä
tarkoitettuja merkkejä tai merkintöjä sen vuoksi, että ne on rekisteröity tavaramerkiksi. Tällä säännöksellä pyritään siten
siihen yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen, että jokaisen on saatava käyttää vapaasti tällaisia merkkejä tai merkintöjä (ks.
vastaavasti yhdistetyt asiat C‑108/97 ja C‑109/97, Windsurfing Chiemsee, tuomio 4.5.1999, Kok. 1999, s. I‑2779, 25 kohta;
yhdistetyt asiat C‑53/01–C‑55/01, Linde ym., tuomio 8.4.2003, Kok. 2003, s. I‑3161, 73 kohta; asia C‑104/01, Libertel, tuomio
6.5.2003, Kok. 2003, s. I‑3793, 52 kohta; asia C‑265/00, Campina Melkunie, tuomio 12.2.2004, 35 kohta, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa ja asia C‑363/99, Koninklijke KPN Nederland, tuomio 12.2.2004, 95 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
40     Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetaan siis sellaisia merkkejä ja merkintöjä, joita voidaan kuluttajan
näkökulmasta katsottuna normaalisti käyttää joko suoraan tai mainitsemalla tavaran tai palvelun oleellinen ominaisuus kuvailtaessa
rekisteröintihakemuksen kohteena olevan kaltaista tavaraa tai palvelua (asia C‑383/99 P, Procter & Gamble v. SMHV, tuomio
20.9.2001, Kok. 2001, s. I‑6251, 39 kohta).
41     Tavaramerkin kuvailevuutta arvioitaessa on yhtäältä otettava huomioon ne tavarat ja palvelut, joita varten merkki halutaan
rekisteröidä, ja toisaalta kohdeyleisön eli näiden tavaroiden ja palveluiden kuluttajien käsitys asiasta (asia T‑356/00, DaimlerChrysler
v. SMHV (CARCARD), tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II‑1963, 25 kohta).
42     Tässä tapauksessa on ensinnäkin todettava, että kyseessä olevien tavaramerkkien kattamat tavarat ovat pelikortteja. On selvää,
että kyse on nimenomaan niin sanotuista espanjalaisista pelikorteista, joita käytetään yleisesti Espanjassa, vaikka kantaja
väittää käyttävänsä kyseessä olevia tavaramerkkejä myös muunlaisia pelikortteja varten.
43     Esitetyistä asiakirjoista ilmenee, että espanjalainen korttipeli (baraja española) muodostuu 40 tai 48 kortista, joita ovat
kortit ässästä seitsemään tai yhdeksään sekä kortit sotilas (sota), ratsumies (caballo) ja kuningas (rey). Korttipelin neljä
maata ovat kultaraha (oros), malja (copas), nuija (bastos) ja miekka (espadas).
44     On siis selvää, että kyseessä olevista kolmesta tavaramerkistä kaksi esittää kahta espanjalaista korttia: nuijaratsumiestä
(asia T‑161/02) ja miekkakuningasta (asia T‑162/02). Kuva miekasta (asia T‑160/02) ei sellaisenaan vastaa yhtäkään korttia,
vaan se muodostuu osasta, symbolista, jota käytetään esittämään maata miekka olevien korttien maata. Se ei esitä maan miekka
korttia arvolta yksi tai ässä, toisin kuin väliintulija väittää. Asiakirja-aineistosta käy nimittäin ilmi, että ässää maata
miekka esittävä kortti on erilainen kuin edellä 2 kohdassa esitetty symboli.
45     Kohdeyleisön osalta on todettava, että kyse on kaikista potentiaalisista pelikorttien kuluttajista, erityisesti espanjalaisista.
Kyseessä olevat tavarat on tarkoitettu yleiseen kulutukseen, eikä ainoastaan korttipeliammattilaisille tai korttipelien harrastajille,
koska kuka tahansa saattaa jossakin vaiheessa hankkia tällaisia tavaroita joko säännöllisesti tai satunnaisesti. Näin ollen
kohdeyleisönä on tavanomaisesti valistunut ja huolellinen keskivertokuluttaja erityisesti Espanjassa.
46     Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamiseksi on siten ensiksi tutkittava, onko kohdeyleisön näkökulmasta
katsottaessa kuviomerkkien, jotka esittävät nuijaratsumiestä ja miekkakuningasta, ja rekisteröityjen tavaralajien välillä
riittävän suora ja konkreettinen suhde (ks. vastaavasti asia T‑355/00, DaimlerChrysler v. SMHV (TELE AID), tuomio 20.3.2002,
Kok. 2002, s. II‑1939, 28 kohta).
47     Tältä osin on todettava, että piirrokset nuijaratsumiehestä ja miekkakuninkaasta tuovat kohdeyleisölle suoraan mieleen pelikortit,
vaikka osa tästä yleisöstä ei välttämättä tunne espanjalaisia pelikortteja. Kaikki, jotka ovat pelanneet millä tahansa korteilla,
tunnistavat nimittäin kyseisissä piirroksissa kuvan pelikortista, koska kuningas ja ratsumies ovat pelikorteissa yleisesti
käytettyjä symboleja. Tätä toteamusta ei horjuta se seikka, että se osa yleisöstä, joka ei tunne espanjalaisia pelikortteja,
ei välttämättä pysty muodostamaan suoraa yhteyttä kyseisten piirrosten ja näiden molempien korttien tietyn maan ja tietyn
arvon välille.
48     Joka tapauksessa espanjalaisen yleisön keskuudessa kyseessä olevat piirrokset osoittavat suoraan molempien espanjalaisten
pelikorttien täsmällisen maan ja arvon. Pelikorttien potentiaalinen espanjalainen kuluttaja nimittäin ymmärtää molemmat kyseessä
olevat merkit siten, että niillä viitataan tiettyyn korttiin.
49     Tältä osin on todettava, että vaikka on olemassa, kuten kantaja väittää, lukuisia erilaisia kuvia, joilla tiettyä maata olevat
kortit voidaan yksilöidä, kaikki espanjalaisia pelikortteja valmistavat ja myyvät yritykset käyttävät välttämättä symboleja
ratsumies ja nuija yksilöimään kortin, joka on maata nuija oleva kortti arvoltaan yksitoista, tai symboleja kuningas ja miekka
yksilöimään kortin, joka on maata miekka oleva kortti arvoltaan kaksitoista. Näin ollen kantajan argumenttia, jonka mukaan
ei ole olemassa mitään sääntöä tai rajoitusta, joka koskee espanjalaisen korttipelin kuvien muotoa, väriä tai yksityiskohtia,
ei voida hyväksyä.
50     Lisäksi on muistutettava, että vaikka asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään, että kuuluakseen kyseisessä
säännöksessä säädetyn rekisteröinnin hylkäysperusteen soveltamisalaan tavaramerkin on muodostuttava ”yksinomaan” sellaisista
merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan asianomaisten tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia, siinä
ei sitä vastoin edellytetä, että nämä merkit tai merkinnät ovat ainoa tapa kuvailla mainittuja ominaisuuksia (ks. vastaavasti
em. asia Campina Melkunie, tuomion 42 kohta ja em. asia Koninklijke KPN Nederland, tuomion 57 kohta). Näin ollen se, että
ratsumies, kuningas, miekka ja nuija on mahdollista piirtää hieman eri tavalla, ei muuta sitä tosiasiaa, että kyseessä olevat
tavaramerkit kuvailevat pelikorttien ominaisuuksia.
51     Näin ollen etenkin espanjalaiselle yleisölle kyseessä olevien tavaramerkkien ja pelikorttien välillä on suora ja konkreettinen
suhde.
52     Toiseksi on tutkittava, onko kohdeyleisön näkökulmasta katsottaessa kuviomerkin ja rekisteröinnin kattamien tavaralajien välillä
riittävän suora ja konkreettinen suhde miekkaa esittävän kuvan osalta.
53     On todettava, että potentiaalinen kuluttaja eli pelikorttien käyttäjä ainakin Espanjassa ymmärtää kyseessä olevalla merkillä
viitattavan yhteen espanjalaisen korttipelin maista. Näin ollen ainakin espanjalaiselle yleisölle kyseessä olevan tavaramerkin
ja kyseessä olevien tavaroiden eli pelikorttien välillä on suora ja konkreettinen suhde.
54     Lisäksi kaikki espanjalaisia pelikortteja valmistavat ja niitä myyvät yritykset käyttävät välttämättä miekan symbolia yksilöidäkseen
maata miekka olevat kortit.
55     Koska tavaramerkin rekisteröintihakemuksen hylkäämiseen riittää, että on olemassa yksi ehdoton hylkäysperuste osassa yhteisöä,
riittää, että miekan kuvasta muodostuva kuviomerkki on kuvaileva Espanjassa.
56     Kolmanneksi kyseessä olevien merkkien rekisteröinnistä voi, toisin kuin kantaja väittää, olla seurauksena, että muiden maata
miekka esittävien piirrosten tai pelikorttien, jotka vastaavat espanjalaisten pelikorttien nuijaratsumiestä ja miekkakuningasta,
rekisteröinti tai käyttö estetään.
57     Näin ollen on todettava, että kyseessä olevat tavaramerkit kuvailevat niiden kattamien tavaroiden ominaisuuksia.
58     Kantajan sen argumentin osalta, jonka mukaan valituslautakunta ei esittänyt mitään itsenäistä ja riippumatonta päätelmää,
joka koskee väitettyä asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkomista, on todettava, että kukin asetuksen N:o
40/94 7 artiklan 1 kohdassa lueteltu rekisteröinnin hylkäysperuste on muista hylkäysperusteista riippumaton ja edellyttää
erillistä tarkastelua. Kyseisiä hylkäysperusteita on lisäksi tulkittava niiden jokaisen taustalla oleva yleinen etu huomioon
ottaen. Yleinen etu, joka otetaan huomioon kutakin hylkäysperustetta tarkasteltaessa, voi kuvastaa tai sen jopa on kuvastettava
erilaisia huomioon otettavia seikkoja kulloinkin kyseessä olevan hylkäysperusteen mukaan (yhdistetyt asiat C‑456/01 P ja C‑457/01
P, Henkel v. SMHV, tuomio 29.4.2004, 45 ja 46 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia C‑329/02 P, SAT.1
v. SMHV, tuomio 16.9.2004, 25 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
59     Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b–d alakohdassa säädettyjen esteiden soveltamisalat ovat kuitenkin selvästi osittain
päällekkäisiä. Erityisesti on todettava, että tavaramerkiltä, joka mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla
tavalla kuvailee tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia, puuttuu tämän takia väistämättä kyseisen säännöksen b alakohdassa
tarkoitettu erottamiskyky näiden samojen tavaroiden tai palvelujen osalta. Tavaramerkiltä voi kuitenkin puuttua erottamiskyky
tavaroiden tai palvelujen osalta muidenkin syiden kuin tavaramerkin mahdollisen kuvailevuuden takia (ks. vastaavasti em. asia
Campina Melkunie, tuomion 18 ja 19 kohta ja em. asia Koninklijke KPN Nederland, tuomion 85 ja 86 kohta).
60     Tässä tapauksessa se seikka, että valituslautakunta katsoi, että kyseessä olevilta merkeiltä puuttui asetuksen N:o 40/94 7
artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla erottamiskyky ja että ne olivat myös saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan
c alakohdassa tarkoitetulla tavalla kuvailevia sikäli kuin kyseisten pelikorttien keskivertokäyttäjä ymmärtää niiden kuvaavan
espanjalaisten pelikorttien ominaisuuksia, ei merkitse asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan rikkomista. Toisin kuin kantaja
väitti istunnossa, päättely, johon riidanalaiset päätökset perustuvat, ei ole ristiriidassa edellä mainitussa asiassa SAT.1
v. SMHV vahvistettujen periaatteiden kanssa, koska asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamisedellytys
täyttyy.
61     Näin ollen kantajan toinen kanneperuste on hylättävä.
62     Tässä tilanteessa, ja koska merkin yhteisön tavaramerkiksi rekisteröinnin hylkäämiseen riittää, että yksikin mainituista ehdottomista
hylkäysperusteista on sovellettavissa (asia C‑104/00 P, DKV v. SMHV, tuomio 19.9.2002, Kok. 2002, s. I‑7561, 29 kohta; em.
asia Giroform, tuomion 30 kohta ja asia T‑348/02, Quick v. SMHV (Quick), tuomio 27.11.2003, 37 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa),
kantajan ensimmäistä kanneperustetta ei ole tarpeen tutkia.
63     Näin ollen kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kanne on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
64     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on SMHV:n ja väliintulijan
vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvaamaan näiden oikeudenkäyntikulut väliintulijan mitättömyysosastokäsittelystä aiheutuneita
kustannuksia lukuun ottamatta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asiat seuraavasti:
1)
Kanteet hylätään.
2)
Väliintulijan vaatimukset siitä, että kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jätetään tutkimatta mitättömyysosastokäsittelystä
aiheutuneita kustannuksia koskevilta osin.
3)
Kantaja velvoitetaan korvaamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) oikeudenkäyntikulut ja väliintulijan
oikeudenkäyntikulut muilta osin.
4)
Väliintulijan vaatimukset jätetään muilta osin tutkimatta.
Jaeger
Tiili
Czúcz
Julistettiin Luxemburgissa 11 päivänä toukokuuta 2005.
H. Jung

M. Jaeger
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: espanja.