CELEX: 62007CJ0391
Asetus (EY) N:o 800/1999
Maataloustuotteiden vientituet
16 artikla
Eriytetty tuki
Todiste tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttämisestä
Kuljetusasiakirjan jäljennöksen tai valokopion esittäminen
Asetus (EY) N:o 1501/95
Vientitukien myöntäminen vilja-alalla
13 artikla
Poikkeaminen asetuksen N:o 800/1999 16 artiklan säännöksistä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 tietyistä yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä, vientitukien myöntämisestä ja häiriötilanteessa toteutettavista toimenpiteistä vilja-alalla 29.6.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1501/95 (
EYVL L 147, s. 7
), sellaisena kuin se on muutettuna 1.7.1997 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1259/97 (
EYVL L 174, s. 10
; jäljempänä asetus N:o 1501/95), 13 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Glencore Grain Rotterdam BV (jäljempänä Glencore) ja Hauptzollamt Hamburg-Jonas (jäljempänä Hauptzollamt) ja jossa on kyse oikeudesta vientitukeen Venäjälle viedyn 3041886 kg:n suuruisen ruiserän osalta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus (ETY) N:o 3665/87
Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27.11.1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 (
EYVL L 351, s. 1
) 3. ja 12. perustelukappaleessa todettiin seuraavaa:
”neuvoston antamissa yleisissä säännöissä säädetään, että tuki maksetaan esitettäessä todisteet tuotteiden viennistä yhteisön ulkopuolelle; yhteisön ulkopuolelle -käsitteen yhdenmukaisen tulkinnan kannalta tuotetta olisi pidettävä vietynä, kun se on viety yhteisön tullialueelta;
– –
olisi varmistettava, jos tuen määrä on eriytetty tuotteen määräpaikan mukaan, että tuote on tuotu sellaiseen kolmanteen maahan, jonka osalta on säädetty tuesta; – –”
Asetuksen N:o 3665/87 1 artiklan seitsemännessä luetelmakohdassa säädettiin, että ”rajoittamatta tiettyihin tuotteisiin liittyviä yhteisön säännöksissä annettuja poikkeussäännöksiä” tässä asetuksessa annettiin yhteiset yksityiskohtaiset säännöt vientitukia koskevan järjestelmän soveltamisesta viljoihin.
Vaihtelevaa vientitukea koskevat säännökset sisältyivät tämän asetuksen 16–21 artiklaan.
Asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se oli muutettuna 5.12.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2955/94 (
EYVL L 312, s. 5
; jäljempänä asetus N:o 3665/87) 18 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Kulutukseen saattamista koskevien tullimuodollisuuksien täyttyminen todistetaan esittämällä toinen seuraavista viejän valitsemista asiakirjoista:
a)
tulliasiakirja, sen jäljennös tai valojäljennös; kyseisen jäljennöksen tai valojäljennöksen on oltava alkuperäisen asiakirjan hyväksymismerkinnällä varustaneen toimielimen, kyseisen kolmannen maan viranomaisten, kyseisessä kolmannessa maassa olevan jonkin jäsenvaltion viranomaisten tai tuen maksamisesta vastaavan toimielimen oikeaksi todistama;
b)
purkamis- ja kulutukseensaattamistodistus, jonka antaa kansainvälinen tarkastukseen ja valvontaan erikoistunut laitos, joka on jonkin jäsenvaltion hyväksymä. Kyseisessä todistuksessa on annettava kulutukseen saattamista koskevan tulliasiakirjan päiväys ja numero.
2.   Jos viejä ei voi saada 1 kohdan a tai b alakohdan mukaisesti valittua asiakirjaa asianmukaiset toimet tehtyään tai jos toimitetun asiakirjan aitoutta epäillään, kulutukseen saattamista koskevien tullimuodollisuuksien täyttämisen todiste voidaan pitää esitettynä, kun esitetään vähintään yksi seuraavista asiakirjoista:
– –
3.   Lisäksi viejän on esitettävä kaikissa tapauksissa kuljetusasiakirjan jäljennös tai valojäljennös.
4.   Komissio voi [rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 22.9.1966 annetun neuvoston] asetuksen N:o 136/66/ETY (
EYVL 1966, 172, s. 3025
) 38 artiklassa ja yhteisestä markkinajärjestelystä annettujen muiden asetusten vastaavissa artikloissa säädettyä menettelyä noudattaen säätää tietyissä määritettävissä erityistapauksissa, että 1 ja 2 kohdassa tarkoitettua tuonnista annettavaa todistetta pidetään toimitettuna[, jos viejä esittää tietyn asiakirjan tai osoittaa tuonnin] muulla tavalla.”
Asetus N:o 3665/87 kumottiin ja korvattiin 1.7.1999 lukien maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 15.4.1999 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 800/1999 (
EYVL L 102, s. 11
, ja oikaisu
EYVL L 180, s. 53
).
Asetus N:o 800/1999
Asetuksen N:o 800/1999 1, 2 ja 17 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
– – asetukseen (ETY) N:o 3665/87 – – on tehty useita olennaisia muutoksia; uusien muutosten yhteydessä olisi selkeyden ja käytännöllisyyden vuoksi laadittava uudelleen mainittu asetus,
(2)
neuvoston antamissa yleisissä säännöissä säädetään, että tuki maksetaan esitettäessä todisteet tuotteiden viennistä yhteisön ulkopuolelle; oikeus tukeen syntyy periaatteessa välittömästi, kun tuotteet ovat poistuneet yhteisön markkinoilta, jos kaikkiin kolmansiin maihin sovelletaan yhtenäistä tuen määrää; tapauksessa jossa tuen määrä on eriytetty tuotteiden määräpaikan mukaan, oikeus tukeen on sidoksissa tuontiin kolmanteen maahan,
– –
(17)
tuen vaihdellessa vietävien tuotteiden määräpaikan mukaan on esitettävä todiste siitä, että kyseinen tuote on tuotu kolmanteen maahan; tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttämiseen kuuluu erityisesti niiden tuontitullien maksaminen, joiden ansiosta tuotetta voidaan pitää kaupan kyseisen kolmannen maan markkinoilla; tuojina olevissa kolmansissa maissa vallitsevat erilaiset olosuhteet huomioon ottaen olisi hyväksyttävä sellaisten tuontiin liittyvien tulliasiakirjojen [esittäminen], jotka takaavat vietyjen tuotteiden saapuneen määräpaikkaan ja jotka kuitenkin estävät kauppaa mahdollisimman vähän.”
Asetuksen N:o 800/1999 1 artiklan yhdeksännessä luetelmakohdassa todetaan, että ”rajoittamatta yhteisön erityissääntelyssä tietyille tuotteille annettujen poikkeussäännösten soveltamista” tässä asetuksessa vahvistetaan soveltamista koskevat yhteiset yksityiskohtaiset säännöt vientitukea koskevalle järjestelmälle viljojen osalta.
Oikeutta vientitukeen koskevat yleiset säännökset sisältyvät saman asetuksen 3–13 artiklaan, kun taas eriytettyä vientitukea koskevista säännöksistä säädetään tämän asetuksen 14–19 artiklassa.
Asetuksen N:o 800/1999 14 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”tuen vaihdellessa määräpaikan mukaan tuen maksamisen edellytyksenä ovat 15 ja 16 artiklassa määritellyt lisäedellytykset”.
Tämän asetuksen 15 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tuotteen on oltava tuotu sellaisenaan kolmanteen maahan tai johonkin kolmanteen maahan, jolle tuki on säädetty, 12 kuukauden kuluessa vienti-ilmoituksen vastaanottamispäivästä; – –
– –
3.   Tuotetta pidetään tuotuna, kun tuontia koskevat ja erityisesti tuontitullien kantamista koskevat tullimuodollisuudet kolmannessa maassa on täytetty.”
Kyseisen asetuksen 16 artiklan 1–4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttyminen todistetaan esittämällä toinen seuraavista viejän valitsemista asiakirjoista:
a)
tulliasiakirja, sen jäljennös tai valokopio; kyseisen jäljennöksen tai valokopion on oltava alkuperäisen asiakirjan hyväksymismerkinnällä varustaneen viraston, kyseisen kolmannen maan viranomaisten, kyseisessä kolmannessa maassa olevan jonkin jäsenvaltion viranomaisen tai tuen maksamisesta vastaavan elimen oikeaksi todistama;
b)
jäsenvaltion 5 kohdassa säädettyjen vähimmäisedellytysten mukaisesti hyväksymän kansainvälisellä tasolla tarkastukseen ja valvontaan erikoistuneen laitoksen laatima todistus tavaroiden purkamisesta ja tuonnista. Todistuksessa on oltava tuontia koskevan tulliasiakirjan päivämäärä ja numero.
2.   Jos viejä asianmukaiset toimet tehtyään ei voi saada 1 kohdan a tai b alakohdan mukaisesti valittua asiakirjaa tai jos toimitetun asiakirjan aitoutta epäillään, todiste tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttämisestä voidaan esittää yhdellä tai useammalla seuraavista asiakirjoista:
– –
3.   Viejän on esitettävä kaikissa tapauksissa kuljetusasiakirjan jäljennös tai valokopio.
4.   Komissio voi asetuksen N:o 136/66/ETY 38 artiklassa ja yhteisestä markkinajärjestelystä annettujen muiden asetusten vastaavissa artikloissa säädettyä menettelyä noudattaen säätää tietyissä määritettävissä erityistapauksissa, että 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu todiste tuonnista katsotaan esitetyksi tietyllä asiakirjalla tai muulla tavalla.”
Kuten tämän tuomion 7 kohdassa on todettu, asetus N:o 3665/87 kumottiin ja korvattiin asetuksella N:o 800/1999. Asetuksen N:o 800/1999 54 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että kaikissa yhteisön säädöksissä, joissa viitataan asetukseen N:o 3665/87 tai tiettyihin tämän asetuksen artikloihin, kyseisiä viittauksia pidetään viittauksina asetukseen N:o 800/1999 tai tämän asetuksen vastaaviin artikloihin. Asetuksen N:o 800/1999 liitteestä I seuraa, että asetuksen N:o 3665/87 18 artikla vastaa asetuksen N:o 800/1999 16 artiklaa.
Asetuksen N:o 800/1999 55 artiklan toisen kohdan mukaan tätä asetusta sovelletaan 1.7.1999 lukien.
Asetus N:o 1501/95
Asetuksen N:o 1501/95 14. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”– – asetuksessa – – N:o 3665/87 – – vaaditaan, että kun tuen suuruus eritellään määräpaikan mukaan, tuen maksaminen edellyttää selvitystä siitä, että tuote on saapunut alkuperäisessä tilassaan kolmanteen maahan tai yhteen niistä kolmansista maista, joita säädetty korvaus koskee; vilja-alalla ainoastaan Sveitsiin ja Liechtensteiniin suuntautuvaa vientiä koskevan korvauksen suuruus on pienempi kuin kaikkia kolmansia maita koskeva korvaus; jotta vältyttäisiin rasittamasta kaikkea yhteisön vientiä vaatimuksella selvityksestä, joka osoittaa saapumisen määräpaikkaan, olisi varmistettava muilla keinoin se, että tuotteita, joille on maksettu kaikkia kolmansia maita koskeva korvaus, ei ole viety edellä mainittuihin maihin; tässä tarkoituksessa olisi luovuttava saapumistodistuksen vaatimisesta kaikissa tapauksissa, joissa vienti on tapahtunut meriteitse; tämän takaamiseksi voidaan katsoa riittävän jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten myöntämä todistus siitä, että tuotteet ovat lähteneet yhteisön tullialueelta sen jälkeen kun ne on lastattu meriliikenteeseen soveltuvaan laivaan.”
Asetuksen N:o 1501/95 13 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Poiketen siitä, mitä asetuksen (ETY) N:o 3665/87 18 artiklassa säädetään, todistetta kulutukseen saattamista koskevien tullimuodollisuuksien täyttämisestä ei vaadita tuen maksamiseksi vientitukea koskevassa tarjouskilpailussa sillä edellytyksellä, että viejä toimittaa todisteen siitä, että vähintään 1500 tonnin suuruinen määrä viljatuotteita on lähtenyt yhteisön tullialueelta meriliikenteeseen soveltuvalla laivalla.
Tämä selvitys toimitetaan lisäämällä seuraava maininta, toimivaltaisen viranomaisen varmentamana, asetuksen (ETY) N:o 3665/87 6 artiklassa tarkoitettuun tarkastuskappaleeseen, hallinnolliseen yhtenäisasiakirjaan tai kansalliseen asiakirjaan, jolla todistetaan tavaran lähteminen yhteisön tullialueelta:
– –
Viljan vienti meriteitse – Asetus (EY) N:o 1501/95 13 artikla
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Glencore vaati 30.12.1999 yhteensä 6725000 kg:n suuruisen ruiserän Puolaan toteutettavan viennin asettamista tullivalvontaan. Toimivaltainen tullitoimipaikka hyväksyi vaatimuksen ja antoi Glencorelle vienti-ilmoituksen sekä hyväksyi hakemuksen tavaroiden välivarastoinnista ennen vientiä.
Glencore vaati helmikuussa 2000 kyseisten tavaroiden viennin lopullista asettamista tullivalvontaan kolmena osatoimituksena, jotka olivat suuruudeltaan 3041886 kg, 3002975 kg ja 668709 kg ja jotka oli tarkoitus toimittaa Liettuan Klaipedan sataman kautta Venäjälle. Tullitoimisto antoi tästä vienti-ilmoitukset, joissa oli asetuksen N:o 1501/95 13 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu maininta.
Asiassa on kiistatonta, että 3041886 kg:n suuruinen osatoimitus, joka yksin on pääasian kohteena, on kuljetettu Lyypekistä Saksasta Klaipedaan meriliikenteeseen soveltuvalla laivalla.
Glencoren pyynnöstä Hauptzollamt suoritti vientituen ennakkomaksun tämän osatoimituksen osalta asetuksen N:o 800/1999 24 artiklan nojalla sillä varauksella, että oikeus vahvistettuun vientitukeen on olemassa ja että se osoitetaan muotovaatimusten ja määräaikaa koskevien edellytysten mukaisesti.
Hauptzollamt katsoi, että asetuksen N:o 800/1999 16 artiklan 3 kohdan mukaan Glencoren oli esitettävä kuljetusasiakirja Lyypekistä määräpaikkaan Nazraniin Venäjällä, ja todettuaan, ettei Glencore ollut esittänyt kuin konossementin merikuljetuksesta Lyypekistä Klaipedaan, Hauptzollamt vaati 2.8.2000 päivätyllä kirjeellä Klaipedasta Nazraniin toteutettua kuljetusta koskevan jatkokuljetusasiakirjan jäljennöstä.
Koska Glencore ei esittänyt tätä jäljennöstä asetetussa määräajassa, Hauptzollamt vaati 12.12.2001 tekemillään päätöksillä, joita muutettiin 1.3.2004 tehdyllä päätöksellä, ennakkomaksuna suoritetun vientituen palauttamista 10 prosentin korkoineen asetuksen N:o 800/1999 52 artiklan 1 kohdan nojalla, luettuna yhdessä saman asetuksen 25 artiklan 1 kohdan kanssa.
Glencore haki näihin päätöksiin muutosta Finanzgericht Hamburgissa.
Se väittää pääasiallisesti, että asetuksen N:o 800/1999 16 artiklaa, mukaan luettuna sen 3 kohta, ei voida soveltaa asetuksen N:o 1501/95 säännösten vuoksi, mikä käy sen mukaan ilmi erityisesti viimeksi mainitun asetuksen 14. perustelukappaleesta. Se katsoo täyttävänsä tuen myöntämisedellytykset toimitettuaan asetuksen N:o 1501/95 13 artiklassa vaaditun selvityksen.
Hauptzollamt toteaa, että asetuksen N:o 1501/95 13 artiklan mukaan selvityksellä siitä, että vähintään 1500 tonnin suuruinen määrä viljatuotteita on lähtenyt yhteisön tullialueelta meriliikenteeseen soveltuvalla laivalla, voidaan korvata ainoastaan selvitys tullimuodollisuuksien täyttämisestä. Sitä vastoin viejää ei ole vapautettu esittämästä kuljetusasiakirjan jäljennöstä, joka on asetuksen N:o 800/1999 16 artiklan 3 kohdan säännöksen mukaan kaikissa tapauksissa esitettävä.
Kansallinen tuomioistuin pohtii, onko asetuksen N:o 1501/95 13 artiklaa, jossa vapautetaan viejä siinä mainituin edellytyksin velvollisuudesta osoittaa tullimuodollisuuksien täyttyminen, tulkittava siten, että siinä vapautetaan viejä myös asetuksen N:o 800/1999 16 artiklan 3 kohdassa säädetystä velvollisuudesta esittää kuljetusasiakirjan jäljennös.
Finanzgericht Hamburg on katsonut, että asetuksen N:o 1501/95 13 artiklan tulkinta oli tarpeen sen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisemiseksi, ja se on päättänyt lykätä asian ratkaisemista ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen (EY) N:o 1501/95 13 artiklaa tulkittava siten, että jos toimitetaan tämän artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu selvitys, ei vapauduta ainoastaan kulutukseen saattamista koskevien tullimuodollisuuksien täyttämistä koskevan selvityksen vaan myös kuljetusasiakirjojen esittämisestä (asetuksen (ETY) N:o 3665/87 18 artiklan 3 kohta, josta on tullut asetuksen (EY) N:o 800/1999 16 artiklan 3 kohta)?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään, onko asetuksen N:o 1501/95 13 artiklaa tulkittava siten, että se, että viejä toimittaa todisteen siitä, että vähintään 1500 tonnin suuruinen määrä viljatuotteita on lähtenyt yhteisön tullialueelta meriliikenteeseen soveltuvalla laivalla, vapauttaa tämän asetuksen N:o 800/1999 16 artiklan 3 kohdassa säädetystä velvollisuudesta esittää kuljetusasiakirjan jäljennös tai valokopio.
Sekä ajankohtana, jolloin alkuperäinen asetus N:o 1501/95 annettiin, että ajankohtana, jona sen 13 artiklaa muutettiin asetuksella N:o 1259/97, kyseisen artiklan tarkoituksena oli poiketa asetuksen N:o 3665/87 18 artiklasta.
Näissä olosuhteissa sen selvittämiseksi, oliko yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena sen antaessa alkuperäisen asetuksen N:o 1501/95 ja muuttaessa tämän jälkeen sen 13 artiklaa vapauttaa viejä velvollisuudesta esittää kuljetusasiakirjan jäljennös tai valokopio, on ensiksi tulkittava tätä artiklaa asetuksen N:o 3665/87 18 artiklan säännösten valossa.
Ensinnäkin on todettava, että asetuksen N:o 3665/87 18 artiklassa erotetaan selvästi toisistaan yhtäältä sen 1 ja 2 kohdassa säädetty velvollisuus esittää todiste kulutukseen saattamista koskevien tullimuodollisuuksien täyttämisestä ja toisaalta sen 3 kohdassa säädetty velvollisuus esittää kuljetusasiakirjan jäljennös tai valokopio.
Tämän osalta on korostettava, että kuljetusasiakirja ei ole tulliasiakirja eikä sen näin ollen voida katsoa olevan todiste kulutukseen saattamista koskevien tullimuodollisuuksien täyttämisestä määränpäänä olevassa kolmannessa maassa.
On kuitenkin todettava, että asetuksen N:o 1501/95 13 artiklassa ainoastaan vapautetaan viejä velvollisuudesta esittää todiste kulutukseen saattamista koskevien tullimuodollisuuksien täyttämisestä.
Näin ollen siitä huolimatta, että asetuksen N:o 1501/95 13 artikla alkaa sanoilla ”poiketen siitä, mitä säädetään asetuksen (ETY) N:o 3665/87 18 artiklassa”, sitä on tulkittava siten, että siinä poiketaan ainoastaan asetuksen N:o 3665/87 18 artiklan 1 ja 2 kohdasta.
Toiseksi asetuksen N:o 3665/87 18 artiklan 4 kohdasta käy ilmi, että komissio voi asetuksen N:o 136/66 38 artiklassa ja yhteisestä markkinajärjestelystä annettujen muiden asetusten vastaavissa artikloissa säädettyä menettelyä noudattaen säätää tietyissä määritettävissä erityistapauksissa, että 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu todiste tuonnista katsotaan esitetyksi tietyllä asiakirjalla tai muulla tavalla.
Sitä vastoin yhteisön lainsäätäjä ei ole säätänyt mitään mahdollisuudesta poiketa asetuksen N:o 3665/87 18 artiklan 3 kohdassa säädetystä erillisestä velvollisuudesta esittää kuljetusasiakirjan jäljennös tai valokopio.
Alkuperäistä asetusta N:o 1501/95 ja asetusta N:o 1259/97 annettaessa asetuksen N:o 136/66 38 artiklaa vastaava merkityksellinen säännös oli vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 30.6.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 (
EYVL L 181, s. 21
) 23 artikla. Tuossa artiklassa perustettiin menettely, johon sisältyi viljan hallintokomitean osallistuminen.
Sekä alkuperäinen asetus N:o 1501/95 että asetus N:o 1259/97 annettiin tuossa artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti, kuten käy ilmi niiden viimeisistä perustelukappaleista, joissa todetaan, että näissä asetuksissa säädetyt toimenpiteet ovat viljan hallintokomitean lausunnon mukaiset. Näin ollen on ilmeistä, että nämä asetukset annettiin asetuksen N:o 3665/87 18 artiklan 4 kohdan nojalla.
Näin ollen on asetuksen N:o 3665/87 18 artiklan 4 kohdan säännösten kanssa yhteensopivaa tulkita asetuksen N:o 1501/95 13 artiklaa siten, että siinä poiketaan ainoastaan kyseisen 18 artiklan 1 ja 2 kohdasta.
Kolmanneksi on todettava, että edellä selostettu tulkinta on yhteensopiva asetuksen N:o 1501/95 13 artiklan tavoitteen kanssa.
Kuten tämän asetuksen 14. perustelukappaleesta näet käy ilmi, kyseisen artiklan tavoitteena on välttyä rasittamasta suurinta osaa yhteisön viennistä vaatimalla, että viejän on esitettävä selvitys, joka osoittaa, että tuotteet on tuotu muuhun kolmanteen maahan kuin Sveitsiin tai Liechtensteiniin, ja tässä tarkoituksessa voidaan tietyin edellytyksin katsoa riittävän todistus siitä, että tuotteita ei ole viety Sveitsiin tai Liechtensteiniin.
Näin ollen asetuksen N:o 3665/87 18 artiklan 1 ja 2 kohdassa vaadittujen tulliasiakirjojen ja saman artiklan 3 kohdassa vaaditun kuljetusasiakirjan välillä on ero, joka perustuu siihen, että viejillä voi olla vaikeuksia saada tulliasiakirjoja sen kolmannen maan, johon tavarat on tuotu, viranomaisilta, joita viejät eivät voi mitenkään painostaa, mutta vastaavia vaikeuksia ei ole kuljetusasiakirjojen osalta: jos on kyse cif-sopimuksesta, viejä järjestää kuljetuksen ja saa näin ollen jäljennöksen kuljetusasiakirjoista, ja jos taas on kyse fob-sopimuksesta, hän voi helposti vaatia ostajan kanssa olevan sopimussuhteensa perusteella ostajaa toimittamaan hänelle oikeaksi todistetun jäljennöksen (ks. vastaavasti asia
C-155/89, Philipp Brothers, tuomio 12.7.1990, Kok. 1990, s. I-3265
, 27 kohta).
Näin ollen on yhteensopivaa asetuksen N:o 1501/95 13 artiklan tavoitteen kanssa vapauttaa viejät velvollisuudesta esittää todiste kulutukseen saattamista koskevien tullimuodollisuuksien täyttämisestä määränpäänä olevassa kolmannessa maassa, kun otetaan huomioon esteet, joita ne saattavat kohdata tämän todisteen toimittamisessa, mutta soveltaa yhä vaatimusta, jonka mukaan niiden on esitettävä kuljetusasiakirjan jäljennös tai valokopio, mihin ei liity samoja vaikeuksia.
Lisäksi on todettava, että kun otetaan huomioon yhtäältä se, että se, että viejä esittää viemiensä tavaroiden kuljetusasiakirjan, on aina hyödyllistä petosten vaaran rajoittamiseksi, ja toisaalta se, ettei viejällä ole erityisiä vaikeuksia saada tätä asiakirjaa, velvollisuus esittää kyseisen asiakirjan jäljennös tai valokopio eriytetyn vientituen saamiseksi ei ole, toisin kuin Glencore väittää, suhteellisuusperiaatteen vastaista, vaikka kyse olisi sellaisista tosiseikkoja koskevista olosuhteista, joissa asetuksen N:o 1501/95 13 artiklaa on tarkoitus soveltaa.
Toiseksi asetuksen N:o 1501/95 13 artiklan edellä selostettu tulkinta on pätevä myös sen jälkeen, kun tuossa artiklassa tehty viittaus asetuksen N:o 3665/87 18 artiklaan vaihdettiin asetuksen N:o 800/1999 16 artiklaa koskevaan viittaukseen.
Asetuksen N:o 800/1999 16 artiklassa näet toistetaan pääasiallisesti asetuksen N:o 3665/87 18 artiklan sisältö.
Kolmanneksi asetuksen N:o 1501/95 13 artiklan edellä selostettu tulkinta vahvistetaan muissa asetuksen N:o 3665/87 18 artiklan 4 kohdan nojalla annetuissa asetuksissa – kuten oliiviöljyn toimittamista veloituksetta Puolalle koskevan tarjouskilpailun avaamisesta 1.9.1989 annettu komission asetus (ETY) N:o 2669/89 (
EYVL L 257, s. 20
) – tai asetuksen N:o 800/1999 16 artiklan 4 kohdan nojalla annetuissa asetuksissa – kuten sokerin tuontia kolmanteen maahan koskevien tullimuodollisuuksien täyttymisen todistamisesta asetuksen (EY) N:o 800/1999 16 artiklan mukaisesti 9.1.2004 annettu komission asetus (EY) N:o 40/2004 (
EUVL L 6, s. 17
) ja sen jälkeen annetut asetukset tai maidon ja maitotuotteiden tuontia kolmanteen maahan koskevien tullimuodollisuuksien täyttymisen todistamisesta asetuksen (EY) N:o 800/1999 16 artiklan mukaisesti 18.3.2005 annettu komission asetus (EY) N:o 450/2005 (
EUVL L 74, s. 30
).
Tekstien laatimiseen liittyvistä eroista huolimatta on todettava, että missään näistä asetuksista ei vapauteta viejää velvollisuudesta esittää kuljetusasiakirjan jäljennös tai valokopio.
Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1501/95 13 artiklaa on tulkittava siten, että se, että viejä toimittaa todisteen siitä, että vähintään 1500 tonnin suuruinen määrä viljatuotteita on lähtenyt yhteisön tullialueelta meriliikenteeseen soveltuvalla laivalla, ei vapauta tätä asetuksen N:o 800/1999 16 artiklan 3 kohdassa säädetystä velvollisuudesta esittää kuljetusasiakirjan jäljennös tai valokopio.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 tietyistä yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä, vientitukien myöntämisestä ja häiriötilanteessa toteutettavista toimenpiteistä vilja-alalla 29.6.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1501/95, sellaisena kuin se on muutettuna 1.7.1997 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1259/97, 13 artiklaa on tulkittava siten, että se, että viejä toimittaa todisteen siitä, että vähintään 1500 tonnin suuruinen määrä viljatuotteita on lähtenyt yhteisön tullialueelta meriliikenteeseen soveltuvalla laivalla, ei vapauta tätä maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 15.4.1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 800/1999 16 artiklan 3 kohdassa säädetystä velvollisuudesta esittää kuljetusasiakirjan jäljennös tai valokopio.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.