CELEX: 62007TJ0460
Марка на Общността
Процедура по възражение
Заявка за словна марка на Общността "LIFE BLOG"
По-ранна национална словна марка "LIFE"
Относително основание за отказ
Вероятност от объркване
Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
Частичен отказ за регистрация

Обстоятелства, предхождащи спора
На 7 януари 2004 г. жалбоподателят Nokia Oyj подава заявка за марка на Общността в Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) съгласно Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от относно марката на Общността (
ОВ L 11, 1994 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), с измененията в него (заменен с Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от относно марката на Общността (
ОВ L 78, стр. 1
).
Марката, чиято регистрация се иска, е словният знак „LIFE BLOG“.
Стоките и услугите, за които се иска регистрацията на марката, спадат към класове 9, 38 и 41 по смисъла на Ницската спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г., ревизирана и изменена, и съответстват за всеки от тези класове на следното описание:
—
клас 9: „Научни, навигационни, геодезични, фотографски, кинематографски, оптически, теглилни, измервателни, сигнални, контролни (надзорни), за оказване на помощ (животоспасяващи) и учебни апарати и уреди; апарати и уреди за провеждане, комутиране, транспортиране, акумулиране, регулиране или управление на електричество; апарати за записване, предаване и възпроизвеждане на звук или образ; магнитни носители на данни, записващи дискове; автомати за продажба и механизми за монетни апарати; касови апарати, изчислителни машини, оборудване за обработка на информация и компютри; пожарогасители“,
—
клас 38: „Телекомуникации“,
—
клас 41: „Образование; провеждане на обучение; развлечение; организиране на спортни и културни прояви“.
Заявката е публикувана в Бюлетин за марките на Общността № 2/2005 от 10 януари 2005 г.
На 4 април 2005 г. встъпилата страна Medion AG подава възражение срещу заявената марка, като твърди, че съществува вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009).
Възражението се основава на всички стоки и услуги, които са обхванати по-конкретно от регистрация № 39849644 в Германия на словната марка „LIFE“, заявена на 29 август 1998 г. и регистрирана на за стоки и услуги от класове 1, 7—11, 16, 21, 28, 37, 38, 41 и 42.
Възражението е насочено срещу всички стоки и услуги, за които се отнася заявената марка, с изключение на „пожарогасителите“, спадащи към клас 9, и на „организирането на спортни и културни прояви“, спадащо към клас 41.
С решение от 27 ноември 2006 г. отделът по споровете уважава възражението с мотива, че на територията на Германия съществува вероятност от объркване по отношение на всички стоки и услуги, с изключение на спадащите към клас 9 „животоспасяващи апарати и уреди“ и „автомати за продажба и механизми за монетни апарати“, които са счетени за различни от стоките, за които се отнася по-ранната марка.
На 18 януари 2006 г. жалбоподателят подава жалба срещу решението на отдела по споровете.
С решение от 2 октомври 2007 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“) втори апелативен състав отхвърля жалбата. След като отбелязва, че жалбоподателят не е посочил никакъв довод, за да опровергае извода, че спадащите към класове 9, 38 и 41стоки и услуги, за които се отнася заявената марка, и тези, за които се отнася по-ранната марка, са идентични или сходни, апелативният състав потвърждава в това отношение решението на отдела по споровете. Подобно на отдела по споровете, апелативният състав сравнява заявената марка с една от по-ранните марки на встъпилата страна, която има най-широк обхват, и чието изобразяване е най-близко до тази на жалбоподателя.
Относно сравняването на разглежданите знаци апелативният състав приема по същество в точка 24 от обжалваното решение, че думата „life“ или съответствието ѝ на немски език „Leben“ не могат да се считат за описателни по отношение на разглежданите стоки и услуги. Апелативният състав добавя в точка 25 от посоченото решение, че е малко вероятно съответните потребители в Германия да свържат английската дума „life“ с представата за дълголетие. Що се отнася до отслабването на по-ранната марка поради твърдяното едновременно съществуване на голям брой сходни марки, апелативният състав приема в точки 26 и 27 от обжалваното решение (точки 27 и 28 от английския текст на посоченото решение), че този довод не се подкрепя от извлеченията от регистъра на СХВП на марките на Общността, тъй като някои от тези марки все още не са регистрирани, а други са оттеглени. Освен това апелативният състав посочва в точка 28 от обжалваното решение (точка 29 от английския текст на посоченото решение), че в Решение от 6 октомври 2005 г. по дело Medion (
C-120/04, Recueil, стр. I-8551
) Съдът е признал нормалния отличителен характер на думата „life“.
Що се отнася до думата „blog“, апелативният състав отбелязва в точки 30 и 32 от обжалваното решение (точки 31 и 33 от английския текст на посоченото решение) общоприетото разбиране, че тази дума е съкращение на думата „weblog“, обозначаваща личен дневник, който периодично се актуализира в Интернет, и потвърждава изводите на отдела по споровете, че за част от разглежданите стоки и услуги, сред които могат да се включат свързаните с Интернет, думата „blog“ е „доста слаба“, тъй като средният потребител на свързани с информационните технологии стоки и услуги би я свързал с характеристиките на посочените стоки и услуги.
По отношение на другите стоки и услуги апелативният състав е приел в точка 32 от обжалваното решение (точка 33 от английския текст на посоченото решение), че Съдът е установил наличието на вероятност от объркване, като се е произнесъл по възражението относно същия знак „LIFE“ и знака „THOMSON LIFE“. Тъй като Съдът е достигнал до този извод при обстоятелства, при които елементът „life“ се намира на второ място и стоките също са електрически уреди, относителната „сила“ или „слабост“ на думата „blog“ не би трябвало да повлияе прекомерно на крайния извод.
Накрая, що се отнася до преценката на марките в тяхната цялост, апелативният състав посочва в точки 33 и 34 от обжалваното решение (точки 34 и 35 от английския текст на решението), че съгласно Решение по дело Medion, точка 11 по-горе, съществува вероятност от объркване поради това, че думата „life“ изпълнява самостоятелна отличителна роля в заявения знак, без обаче да представлява неговия доминиращ елемент, и отбелязва, че съответните потребители в Германия биха възприели заявената марка като икономически свързан с по-ранната марка знак. Според апелативния състав този извод преди всичко се основава, на първо място, на обстоятелството, че сходството или идентичността на разглежданите стоки и услуги компенсира очевидната фонетична и визуална разлика между марките, на второ място, на обстоятелството, че вниманието на потребителя се насочва повече към началото на знака, което при това положение се запомня по-лесно, и на трето място, на обстоятелството, че създаваните от разглежданите знаци представи частично съвпадат.
Искания на страните
Жалбоподателят моли Общия съд:
—
да отмени обжалваното решение,
—
да отхвърли възражението,
—
да върне преписката на СХВП с оглед на регистрирането на заявената марка,
—
да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
СХВП и встъпилата страна молят Общия съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
По допустимостта на второто и третото искане
Доводи на страните
СХВП изтъква недопустимостта на второто и третото искане на жалбоподателя, а именно за отхвърляне на възражението и за регистриране на заявената марка, по съображение, че става въпрос за даване на задължителни указания.
Съображения на Общия съд
Следва да се напомни, че съгласно постоянната съдебна практика в рамките на жалба, подадена пред общностния съд срещу решение на апелативен състав на СХВП, последната е длъжна съгласно член 63, параграф 6 от Регламент № 40/94 (понастоящем член 65, параграф 6 от Регламент № 207/2009) да вземе мерките, които са необходими за изпълнение на решението на посочения съд. При това положение Общият съд не може да дава задължителни указания на СХВП (Решение на Общия съд от 31 януари 2001 г. по дело Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld/СХВП (Giroform),
T-331/99, Recueil, стр. II-433
, точка 33 и Решение на Общия съд от по дело Orsay/СХВП – Jiménez Arellano (O orsay), T-39/04, непубликувано в Сборника, точка 15).
Поради това следва да се отхвърли като недопустимо третото искане Общият съд да даде задължителни указания на СХВП да регистрира заявената марка.
Относно второто искане е достатъчно да се отбележи, че то следва да се разгледа само ако бъде уважено искането за отмяна на обжалваното решение.
По допустимостта на документите, представени за първи път пред Общия съд
Доводи на страните
СХВП и встъпилата страна твърдят, че приложения A 1—A 4 към жалбата, с които се цели да се докаже, че на пазара съществуват едновременно марки, съдържащи думата „life“, изобщо не са били представени в хода на административното производство пред СХВП, така че те трябва да бъдат обявени за недопустими.
Съображения на Общия съд
Следва да се напомни, че целта на жалбата до Общия съд е да се осъществи контрол за законосъобразност върху решенията на апелативните състави на СХВП по смисъла на член 63 от Регламент № 40/94. При това положение задачата на Общия съд не е да преразгледа фактическите обстоятелства от гледна точка на доказателствата, представени за първи път пред него (Решение на Първоинстанционния съд от 18 февруари 2004 г. по дело Koubi/СХВП – Flabesa (CONFORFLEX),
T-10/03, Recueil, стр. II-719
, точка 52 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело Éditions Albert René/СХВП – Orange (MOBILIX),
T-336/03, Recueil, стр. II-4667
, точки 15 и 16).
В това отношение следва да се отбележи, че в рамките на производство пред СХВП жалбоподателят е изтъкнал довода, че едновременното съществуване на по-ранни марки може да покаже „степента на размиване“ на думата „life“ (вж. точки 11, 23 и 27 от обжалваното решение (точки 11, 23 и 28 от английския текст на посоченото решение), така че той е трябвало да представи документи в подкрепа на този довод пред СХВП.
Следователно приложения A 1—A 4 към жалбата, с които се цели да се докаже едновременното съществуване на пазара на марки, съдържащи думата „life“, и които изобщо не са били представени в хода на производството пред СХВП, трябва да бъдат обявени за недопустими.
По допустимостта на по-рано представените пред СХВП доводи и доказателства
Доводи на страните
СХВП установява, че направеното в жалбата общо позоваване от жалбоподателя на документите, представени в хода на производството пред СХВП, не отговаря на изискванията, произтичащи от член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Общия съд. При това положение били недопустими доводите на жалбоподателя относно степента на отличителен характер, присъщ на по-ранната марка, и разликите между разглежданите марки.
Съображения на Общия съд
Следва да се напомни, че на основание член 44, параграф 1 от Процедурния правилник жалбата трябва да съдържа кратко изложение на изложените правни основания. Според съдебната практика посочването им трябва да е достатъчно ясно и точно, за да позволи на ответника да подготви защитата си, а на Общия съд — да се произнесе по жалбата, ако е необходимо, без да разполага с други данни (вж. Решение на Общия съд от 21 април 2004 г. по дело Concept/СХВП (ECA),
T-127/02, Recueil, стр. II-1113
, точка 17 и цитираната съдебна практика).
Освен това, въпреки че съдържанието на жалбата може да бъде обосновано и допълнено по конкретни въпроси чрез препращане към извлечения от приложени към нея доказателства, общото препращане към други документи, дори когато са приложени към жалбата, не заличава липсата на съществените елементи на правните доводи, които следва да бъдат посочени в нея съгласно упоменатите по-горе разпоредби (вж. Решение по дело ECA, точка 26 по-горе, точка 18 и цитираната съдебна практика).
В конкретния случай, що се отнася, на първо място, до сходствата и разликите между разглежданите знаци, жалбоподателят само посочва в жалбата (точка 29):
„Жалбоподателят няма да се разпростира по въпроса за разликите и сходствата между настоящите марки, тъй като те са очевидни и се разглеждат подробно на една предходна фаза на производството. Като се придържа към изискуемия максимален брой страници, жалбоподателят препраща също така към доводите и доказателствата, представени пред СХВП и апелативния състав.“
Така жалбоподателят не посочва нито специфичните въпроси по жалбата, които желае да допълни чрез това препращане, нито документите, в които е изложил евентуалните си доводи.
При тези обстоятелства Общият съд не следва да издирва в посочените документи и приложения доводите, на които жалбоподателят би могъл да се позовава, нито да ги разглежда, тъй като тези доводи са недопустими.
На второ място, що се отнася до доводите за отличителния характер на по-ранната марка, се налага изводът, че макар в точка 28 от жалбата жалбоподателят да е направил препращане към представените пред СХВП доводи и доказателства, в частност в точки 22—27 той е развил доводи в подкрепа на това, че посочената марка е със слаб отличителен характер. Следователно въз основа на тези доводи Общият съд ще разгледа отправената срещу обжалваното решение критика.
По същите причини като посочените в точки 26—30 по-горе обаче Общият съд не може да бъде задължен да разгледа „доводите и доказателствата, представени пред СХВП и апелативния състав“ (точка 28 от жалбата), които нито са установени, нито са уточнени в жалбата.
По искането за отмяна на обжалваното решение
Доводи на страните
Жалбоподателят посочва едно-единствено правно основание, изведено от нарушението на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94.
Жалбоподателят твърди, че апелативният състав е допуснал грешка, като се е основал на Решение по дело Medion, точка 11 по-горе, тъй като според него в конкретния случай не са налице посочените от Съда кумулативни условия: настоящото дело не се отнася до марка, съчетаваща по-ранна марка с наименованието на предприятие, по-ранната марка няма нормален отличителен характер и по-ранната марка не изпълнява „самостоятелна роля“ в по-късната марка. Жалбоподателят уточнява, че думата „blog“ в заявената марка не е наименование на дружеството жалбоподател.
Понятието „самостоятелна роля“ на марка означавало също така, че елементът, който не представлява общата част на разглежданите марки, трябвало да може да посочи и произхода на стоките и услугите, независимо от съставената марка. При съчетаването на нова марка с името на дружеството комбинираният знак оставял впечатлението, че се отнася до определена линия стоки сред стоките и услугите на дружеството. Според жалбоподателя правилният анализ съгласно практиката на Общия съд се изразявал в това да се установи с оглед наличието на вероятност от объркване, че съставляващият по-ранната марка елемент е доминиращият елемент на заявената марка, какъвто не бил случаят с думата „life“, що се отнася до заявената марка, тъй като тази дума според твърдението на жалбоподателя била по-малко отличителна от „blog“.
Освен това жалбоподателят уточнява, че от една страна, противно на апелативния състав, който е приел, че по-ранната марка има нормален отличителен характер, посочената марка е „слаба“, и от друга страна, че в Решение по дело Medion, точка 11 по-горе, Съдът не е могъл да даде такава квалификация, тъй като е ставало въпрос за преюдициално запитване. При това жалбоподателят посочва, че апелативният състав следвало да прецени отличителния характер на по-ранната марка.
Накрая, жалбоподателят твърди, че съставляващият по-ранната марка елемент е широко използвана в разглеждания сектор дума и че тази марка съществува едновременно на различните пазари, що се отнася до стоките и услугите, както и до съответните потребители.
СХВП и встъпилата страна искат посоченото правно основание да бъде отхвърлено.
Съображения на Общия съд
Съгласно член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 при възражение на притежателя на по-ранна марка се отказва регистрацията на заявената марка, когато „поради своята идентичност или [сходство] с по-ранната марка и поради идентичността или [сходството] на стоките или услугите, които двете марки обозначават, съществува вероятност от объркване в съзнанието на хората на територията, [на] която е защитена по-ранната марка; вероятността от объркване включва възможност за свързване с по-ранната марка“.
Освен това по силата на член 8, параграф 2, буква а), подточка ii) от Регламент № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 2, буква а), подточка ii) от Регламент № 207/2009) изразът „по-ранни марки“ означава марките, регистрирани в една държава членка, чиято дата на подаване на заявката е по-ранна от тази на подаване на заявката за регистрация на марка на Общността.
Съгласно постоянната съдебна практика вероятността потребителите да приемат, че въпросните стоки или услуги произхождат от едно и също предприятие или евентуално от икономически свързани предприятия, представлява вероятност от объркване (вж. Решение на Общия съд от 10 септември 2008 г. по дело Boston Scientific/СХВП – Terumo (CAPIO), T-325/06, непубликувано в Сборника, точка 70 и цитираната съдебна практика, вж. също по аналогия Решение на Съда от по дело Canon,
C-39/97, Recueil, стр. I-5507
, точка 29 и Решение на Съда от по дело Lloyd Schuhfabrik Meyer,
C-342/97, Recueil, стр. I-3819
, точка 17).
Освен това е безспорно, че вероятността от объркване в съзнанието на хората следва да се преценява общо, като се вземат предвид всички фактори, които характеризират конкретния случай (вж. Решение по дело CAPIO, точка 41 по-горе, точка 71 и цитираната съдебна практика, вж. също по аналогия Решение на Съда от 11 ноември 1997 г. по дело SABEL,
C-251/95, Recueil, стр. I-6191
, точка 22, Решение по дело Canon, точка 41 по-горе, точка 16 и Решение по дело Lloyd Schuhfabrik Meyer, точка 41 по-горе, точка 18).
Тази обща преценка предполага известна взаимозависимост между взетите предвид фактори, и по-специално между сходството на марките и сходството на обозначените стоки или услуги. Поради това ниска степен на сходство между обозначените стоки или услуги може да се компенсира с висока степен на сходство между марките и обратно. (Решение на Съда от 13 септември 2007 г. по дело Il Ponte Finanziaria/СХВП, C-234/06 P, Сборник, стр. I-7333, точка 48, Решение на Общия съд от по дело Matratzen Concord/СХВП – Hukla Germany (MATRATZEN),
T-6/01, Recueil, стр. II-4335
, точка 25, вж. също по аналогия Решение по дело Canon, точка 41 по-горе, точка 17). Взаимозависимостта между тези фактори намира израз в седмо съображение от Регламент № 40/94 (понастоящем съображение 8 от Регламент № 207/2009), според което следва да се даде тълкуване на понятието за сходство във връзка с вероятността от объркване, чиято оценка зависи от многобройни фактори, по-специално от познаването на марката на пазара, от асоциацията, която може да бъде направена с използвания или регистриран знак, от степента на сходство между марката и знака и между обозначените стоки или услуги (вж. Решение по дело CAPIO, точка 41 по-горе, точка 72 и цитираната съдебна практика).
Освен това общата преценка по отношение на визуалното, фонетичното или концептуалното сходство между конфликтните знаци трябва да се основава на създаденото от тях цялостно впечатление, като се имат предвид по-конкретно техните отличителни и доминиращи елементи. Всъщност от текста на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, съгласно който „съществува вероятност от объркване в съзнанието на хората“, следва, че възприемането на марките от средния потребител на разглеждания вид стока или услуга играе решаваща роля за общата преценка на вероятността от объркване. Средният потребител обаче обикновено възприема дадена марка като едно цяло и не се впуска в изследване на различните ѝ детайли (вж. Решение по дело CAPIO, точка 41 по-горе, точка 73 и цитираната съдебна практика, вж. също по аналогия Решение по дело SABEL, точка 42 по-горе, точка 23).
За целите на общата преценка на вероятността от объркване средният потребител на съответните стоки се счита за относително осведомен и в разумни граници наблюдателен и съобразителен. Освен това следва да се отчита фактът, че на средния потребител рядко се удава възможността да пристъпи към пряко сравнение на различните марки, а трябва да се довери на несъвършения образ, който е запомнил. Следва да се вземе предвид и фактът, че степента на внимание на средния потребител може да варира в зависимост от категорията разглеждани стоки или услуги (Решение на Общия съд от 23 октомври 2002 г. по дело Oberhauser/СХВП – Petit Liberto (Fifties),
T-104/01, Recueil, стр. II-4359
, точка 28 и Решение на Общия съд от по дело BMI Bertollo/СХВП – Diesel (DIESELIT),
T-186/02, Recueil, стр. II-1887
, точка 38, вж. също по аналогия Решение по дело Lloyd Schuhfabrik Meyer, точка 41 по-горе, точка 26).
В случая по-ранната марка е регистрирана в Германия национална марка, с оглед на която е прието обжалваното решение. При това положение, както е установил апелативният състав в точка 21 от обжалваното решение, разглеждането трябва да се ограничи в рамките на територията на Германия.
Безспорно е и че съответните потребители, както правилно е отбелязал апелативният състав в точка 21 от обжалваното решение, съответстват на средния потребител в Германия, който се счита за относително осведомен и в разумни граници наблюдателен и съобразителен. Тъй като обаче някои от тези стоки и услуги могат да бъдат скъпоструващи, вниманието на потребителите ще бъде по необходимост повишено. Тези констатации, които не са оспорени от страните, трябва да бъдат потвърдени.
Преценката на апелативния състав на вероятността от объркване между конфликтните знаци следва да се разгледа с оглед на изложените по-горе съображения.
По сходството между стоките и услугите
В това отношение е достатъчно да се установи, че становището, което е изразено от апелативния състав в точка 18 от обжалваното решение и което препраща към направения от отдела по споровете анализ, трябва да бъде потвърдено, като се има предвид, че жалбоподателят не е повдигнал каквото и да било оплакване срещу обжалваното решение по отношение на идентичността или сходството между разглежданите стоки и услуги.
По сходството между знаците
Както вече бе посочено в точка 44 по-горе, общата преценка на вероятността от объркване по отношение на визуалното, фонетичното или концептуалното сходство между съответните марки, трябва да се основава на създаденото от тях цялостно впечатление, като се имат предвид по-конкретно техните отличителни и доминиращи елементи (вж. Решение на Общия съд от 14 октомври 2003 г. по дело Phillips-Van Heusen/СХВП – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS),
T-292/01, Recueil, стр. II-4335
, точка 47 и Решение по дело CAPIO, точка 41 по-горе, точка 88 и цитираната съдебна практика, вж. по аналогия Решение по дело SABEL, точка 42 по-горе, точка 23).
Също според съдебната практика две марки са сходни, когато от гледна точка на съответните потребители са поне отчасти еднакви в един или няколко релевантни аспекта (Решение по дело MATRATZEN, точка 43 по-горе, точка 30 и Решение по дело CAPIO, точка 41 по-горе, точка 89, вж. също по аналогия Решение по дело SABEL, точка 42 по-горе, точка 23).
В точка 35 от обжалваното решение (точка 36 от английския текст на посоченото решение) апелативният състав заключава въз основа на обща преценка, че разглежданите марки са сходни. Тази преценка трябва да бъде потвърдена.
В това отношение следва да се напомни, че знаците, които трябва да се сравнят, са, от една страна „LIFE“, и от друга страна, „LIFE BLOG“.
На първо място, по отношение на визуалното сравнение следва да се установи, че заявената марка е съставена от две думи, изписани с главни букви, общо осем на брой. По-ранната марка е съставена от една-единствена дума, също изписана с главни букви, общо четири на брой. Тези разлики обаче се компенсират от обстоятелството, че думата „life“ е обща за двата знака и възпроизвежда точно по-ранната марка.
Така конфликтните знаци разкриват известно сходство във визуално отношение, тъй като съставляващият по-ранната марка елемент е първият компонент на заявената марка. Освен това, като се има предвид, че става въпрос за две словни марки, двете марки са изписани, без да са стилизирани за целите на преценката на визуалното им сходство. Така средният потребител, който обикновено трябва да се довери на несъвършения образ, който е запомнил, би могъл визуално да обърка съответните марки (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 4 май 2005 г. по дело Reemark/СХВП – Bluenet (Westlife),
T-22/04, Recueil, стр. II-1559
, точка 34).
Що се отнася, на второ място, до фонетичното сравнение, следва да се отбележи, че заявената марка съдържа две думи, а по-ранната марка — само една. Следователно двата знака се произнасят различно. Поради идентичността обаче на първата дума в заявената марка и на единствената дума в по-ранната марка, които се произнасят еднакво, съществува известно фонетично сходство между двата знака, взети в тяхната цялост (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 27 септември 2007 г. по дело La Mer Technology/СХВП – Laboratoires Goëmar (LA MER), T-418/03, непубликувано в Сборника, точка 123).
На трето място, относно концептуалното сравнение се налага изводът, че що се отнася до думата „life“, тя е широко използвана английска дума, която лесно може да бъде разбрана от средния потребител в Германия. Свързването на думата „life“ с всички разглеждани стоки и услуги създава представа по-скоро за понятието „живот“, отколкото за специфично „дълголетие“ на посочените стоки и услуги. Същото концептуално съдържание се открива в заявената марка, която създава представата, поне за тези, които разбират смисъла на думата „blog“, за личен онлайн дневник.
Следва да се установи, както отбелязва СХВП, че прибавеното към заявената марка допълнително понятие „blog“ не променя създадената представа за понятието „живот“ („life“), което е общо за двата знака и не може да се счита за маловажно, или дори незначително, така че съществува известно концептуално сходство между разглежданите знаци.
По вероятността от объркване
Следва да се напомни, че съществува вероятност от объркване, когато кумулативно степента на сходство между разглежданите марки и степента на сходство между обозначените от тези марки стоки или услуги са достатъчно високи (Решение по дело MATRATZEN, точка 43 по-горе, точка 45).
В това отношение, макар да е вярно, че потребителят обикновено отдава по-голямо значение на първата част от думите, тъй като тя е по-отчетлива (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 27 февруари 2008 г. по дело Citigroup/СХВП – Link Interchange Network (WORLDLINK), T-325/04, непубликувано в Сборника, точка 82), налага се изводът, че никой от елементите „life“ и „blog“ не се проявява ясно като доминиращ елемент на заявената в случая марка. В този смисъл би било изкуствено да се счита, че думата „life“ е доминираща, по съображение, че представлява първия елемент на заявената марка, но същевременно няма каквото и да било основание да се счита за доминиращ и елементът „blog“ (вж. в този смисъл Решение по дело Westlife, точка 55 по-горе, точка 36).
Освен това следва да се добави, от една страна, че не може основателно да се поддържа, че по какъвто и да било начин думата „life“ е описателна по отношение на посочените стоки и услуги.
От друга страна, що се отнася до думата „blog“, следва да се направи разграничение между разглежданите стоки и услуги. Всъщност, приложена към стоките или услугите в областта на информатиката или телекомуникациите, думата „blog“ трябва да се счита за дума с ограничен отличителен характер, като се има предвид, че във връзка с дадената област тази дума се разбира общо, дори от средния потребител на посочените стоки или услуги в Германия, като създаваща представата за онлайн дневник (weblog). Следователно в рамките на тази категория думата „life“ би имала повишен отличителен характер в сравнение с думата „blog“.
За разлика от това, що се отнася до всички други стоки или услуги, които не включват елемент, свързан с информатиката или телекомуникациите, и по отношение на които думата „blog“ не би имала значение, налага се изводът, че нито един от двата елемента „life“ и „blog “ не се проявява ясно като елемент с повишен отличителен характер. Както правилно отбелязва СХВП обаче, дори да се приеме за установена, степента на повишен отличителен характер, присъщ на думата „blog“, би била донякъде компенсирана от обстоятелството, че думата „life“ е в началото на знака, тъй като вниманието на потребителя обикновено се насочва към началото на заявения знак.
В случая вече бе установено в точка 49 по-горе, че разглежданите стоки и услуги са отчасти идентични и отчасти сходни. Освен това предвид изложените в точки 60—63 по-горе съображения цялостното впечатление, което създават конфликтните знаци, може да породи достатъчно сходство между тях, за да доведе до вероятност от объркване в съзнанието на потребителите. Впрочем, дори да се предположи, че съответните потребители, включително тези, които показват повишено равнище на внимание, могат да различат спорните знаци, те биха могли обаче, както отбелязва СХВП, да сметнат, че марките произхождат от същото предприятие, или евентуално от икономически свързани предприятия, идентифицирани чрез думата „life“.
Както следва от точка 60 по-горе, в случая изобщо не се потвърждава разбирането, че думата „life“ е по-малко отчетлива в сравнение с думата „blog“ в заявената марка. В конкретния случай изглежда, че различието между разглежданите знаци, отнасящо се до последната дума в заявената марка, не е достатъчно, за да компенсира установеното сходство между един от двата елемента на заявената марка и единствения елемент на по-ранната марка.
Освен това следва да се отбележи, че в случая дори действително да съществува концептуална разлика между знаците, не може да се счита, че тя позволява да се неутрализира установеното по-горе визуално и фонетично сходство (вж. в това отношение Решение на Съда от 18 декември 2008 г. по дело Éditions Albert René/СХВП, C-16/06 P, Сборник, стр. I-10053, точка 98).
Накрая жалбоподателят не е в състояние да докаже отслабване на отличителния характер на по-ранната марка, тъй като не е представено доказателство за едновременното съществуване на марки, съдържащи думата „life“.
В това отношение следва да се напомни, че несъмнено в някои случаи не е напълно изключена възможността едновременното съществуване на по-ранни марки на пазара евентуално да намали установената от отделите и съставите на СХВП вероятност от объркване между конфликтните марки. Подобна възможност обаче може да се вземе предвид само ако поне в хода на производството пред СХВП във връзка с основанията за отказ заявителят на марката на Общността надлежно е доказал, че посоченото едновременно съществуване почива на липсата на вероятност от объркване в съзнанието на съответните потребители между по-ранните марки, на които той се позовава, и по-ранната марка, на която се основава възражението на встъпилата страна, и при условие че разглежданите по-ранни марки и конфликтните марки са идентични (вж. решение на Общия съд от 7 ноември 2007 г. по дело NV Marly/СХВП – Erdal (Top iX), T-57/06, непубликувано в Сборника, точка 97 и цитираната съдебна практика).
Налага се обаче изводът, че в конкретния случай, както правилно отбелязва апелативният състав в точка 27 от обжалваното решение (точка 28 от английския текст на посоченото решение), не е доказано, че е налице идентичност на едновременно съществуващите на пазара регистрации. При това във всички случаи жалбоподателят изобщо не е доказал, че посоченото едновременно съществуване почива на липсата на вероятност от объркване (Решение на Общия съд от 11 май 2005 г. по дело Grupo Sada/СХВП – Sadia (GRUPO SADA),
T-31/03, Recueil, стр. II-1667
, точка 87).
Освен това следва да се напомни, че вероятност от объркване може да съществува дори при наличието на по-ранна марка със слаб отличителен характер и на марка, чиято регистрация е заявена и която не възпроизвежда напълно първата, по-конкретно предвид сходството между разглежданите знаци и между съответните стоки или услуги (Определение на Съда от 27 април 2006 г. по дело L’Oréal/СХВП, C-235/05 P, точка 53).
Следователно, разглеждани кумулативно, степента на сходство между разглежданите марки и идентичността или степента на сходство между обозначените стоки и услуги са достатъчно високи. Поради това апелативният състав правилно е приел, че по отношение на съответните потребители съществува вероятност от объркване между разглежданите знаци.
При това положение предвид съдържащия се в точка 33 от обжалваното решение (точка 34 от английския текст на посоченото решение) извод на апелативния състав и без да е необходимо да се разглежда относимостта на обстоятелството, че апелативният състав се е основал по-конкретно на Решение по дело Medion, точка 11 по-горе, с мотива, че елементът „blog“ не съставлява нито марка, нито наименование на дружество с добра репутация, следва да се установи, че трябва да бъде потвърден резултатът от извършената от апелативния състав проверка, що се отнася до преценката на вероятността от объркване с оглед на сходството между разглежданите стоки и услуги, както и между разглежданите знаци.
Впрочем според съдебната практика, когато една марка е съставена чрез съчетаване на един елемент и на друга марка, тази друга марка, дори да не е доминиращият елемент в комбинираната марка, може да запази самостоятелна отличителна позиция в комбинираната марка. В такъв случай комбинираната марка и тази друга марка могат да се разглеждат като сходни (Решение на Общия съд от 2 декември 2008 г. по дело Harman International Industries/СХВП – Becker (Barbara Becker), T-212/07, Сборник, стр. I-3431, точка 37, вж. също Решение на Съда от по дело Medion, точка 11 по-горе, точки 30 и 37). В случая се налага изводът, че предвид изложените по-горе съображения елементът „life“ запазва самостоятелна отличителна позиция в заявената марка.
Следователно при това положение единственото правно основание, изведено от нарушението на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, трябва да се отхвърли като неоснователно, както и да се отхвърли жалбата в нейната цялост, без да е необходимо произнасяне по допустимостта на второто искане на жалбоподателя Общият съд да отхвърли възражението на встъпилата страна (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 22 май 2008 г. по дело NewSoft Technology/СХВП – Soft (Presto! Bizcard Reader), T-205/06, непубликувано в Сборника, точка 70).
По съдебните разноски
Съгласно член 87, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като жалбоподателят е загубил делото, той следва да се осъди да заплати съдебните разноски в съответствие с исканията на СХВП и на встъпилата страна.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (осми състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда Nokia Oyj да заплати съдебните разноски.

Martins Ribeiro
Wahl
Dittrich
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 20 януари 2010 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: фински.