CELEX: 62002CJ0459
Előzetes döntéshozatal iránti kérelem
Tej
Kiegészítő illeték a tej- és tejtermékágazatban
Nemzeti jogszabályok
Visszaható jelleggel megállapított illeték
A jogbiztonság elve és a visszaható hatály tilalmának elve

2002. november 14‑i ítéletével, amely 2002. december 19‑én érkezett a Bírósághoz, a Cour de cassation az EK 234. cikk alapján
előzetes döntéshozatal iránti kérelmet nyújtott be a jogbiztonság és a visszaható hatály tilalma általános közösségi jogi
elveinek értelmezése tárgyában egy, a tejtermelési kvóták körében – egy előző, a Bíróság által diszkriminatívnak minősített
jogszabály felváltására – hozott nemzeti jogszabályt érintően, amely lehetővé teszi az említett termelési kvótáknak a tej-
és tejtermékpiac közös szervezéséről szóló 804/68/EGK tanácsi rendeletet módosító 1984. március 31‑i 856/84/EGK tanácsi rendelet
(HL L 90., 10. o.), valamint a 804/68/EGK tanácsi rendelet 5c. cikkében foglalt járulék tej- és tejtermékágazatban történő
alkalmazásáról szóló általános rendelkezéseket tartalmazó, 1984. március 31‑i 857/84/EGK tanácsi rendelet (HL L 90., 13. o.)
hatálybalépése utáni, de a felváltott nemzeti szabályozási rendszerben történt túllépésének a visszaható hatállyal történő
szankcionálását.
A kérdés a W. Gerekens tejtermelő, illetve az Association agricole pour la promotion de la commercialisation laitière Procola
(a továbbiakban: Procola) és a Luxemburgi Nagyhercegség közötti jogvita keretében merült fel, annak a kárnak a kapcsán, amelyet
ez utóbbi állítólag a tej kiegészítő illetékre vonatkozó közösségi szabályozás hibás alkalmazása során okozott.

A jogi háttér

A közösségi szabályozás
A 856/84/EGK és a 857/84/EGK rendeletek 1984. április 1‑jétől kezdve olyan kiegészítő illetéket vezettek be, amely a – minden
egyes tagállam számára garantált összmennyiség keretein belül – minden egyes termelőre vagy felvásárlóra nézve meghatározandó
referenciamennyiséget meghaladó átadott tehéntejmennyiség alapján került kiszabásra. A kiegészítő illeték alól mentes mennyiség
vagy a termelő által átadott, vagy a tejfeldolgozóban beszerzett tej vagy tejjel egyenértékű termék mennyiségével volt egyenlő,
aszerint, hogy az érdekelt tagállam a referenciaévben melyik módozatot választotta.
A 856/84/EGK rendelet (a továbbiakban: 856/84/EGK rendelet) által módosított, a tej- és tejtermékpiac közös szervezéséről
szóló, 1968. június 27‑i 804/68/EGK tanácsi rendelet (HL L 148., 13. o.) 5c. cikkének második bekezdése szerint:
„[…]
Az illeték szabályozása a tagállamok minden régiójában a következő módozatok egyike egyik szerint lép életbe:
A módozat
–        Minden tejtermelő köteles illetéket fizetni azon tej és/vagy tejjel egyenértékű termék mennyisége után, amelyet a felvásárlónak
átadott, és amely a kérdéses 12 hónapos időszakban meghaladja a meghatározandó referenciamennyiséget.
B módozat
–        Minden tej- vagy tejtermékfelvásárló köteles illetéket fizetni azon tej vagy tejjel egyenértékű termék mennyiség után, amelyet
a termelőtől átvett, és amely a kérdéses 12 hónapos időszakban meghaladja a meghatározandó referenciamennyiséget.
–        Az illetékfizetésre kötelezett felvásárló csak a növelt mennyiséget átadó termelőkre ruházza át az illetéket, olyan arányban,
ahogyan azok hozzájárultak a felvásárló referenciamennyiségének meghaladásához.”
A 857/84/EGK rendelet 2. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)      A 804/68/EGK rendelet 5c. cikkében meghatározott referenciamennyiség értéke egyenlő a termelő által az 1981. naptári évben
(A módozat) átadott tej vagy tejjel egyenértékű termék 1%‑kal növelt mennyiségével, illetve a felvásárló által az 1981. naptári
évben (B módozat) átvett tej vagy tejjel egyenértékű termék 1%‑kal növelt mennyiségével.
(2)      A tagállamok mindenesetre előírhatják, hogy területükön az 1. cikk szerinti referenciamennyiség értéke az 1982. vagy az 1983.
naptári évben átadott, illetve átvett tej vagy tejjel egyenértékű termék mennyiségével legyen azonos, amelyhez olyan százalékarány
rendelhető, amellyel nem lépik túl a 804/68/EGK rendelet 5c. cikkében meghatározott garantált mennyiséget. Ez a százalék az
illetékfizetésre kötelezettek egyes kategóriái által átadott mennyiség, az egyes régiókban az 1982 és 1983 között átadott
mennyiség alakulása, illetve az illetékfizetésre kötelezettek egyes kategóriái által ugyanezen időszak alatt átadott mennyiség
alakulása szerint változtatható, a 804/68/EGK rendelet 30. cikkében foglalt eljárás szerint meghatározandó feltételek mellett.
(3)      Az (1) és (2) bekezdésben említett százalékok alkalmazásával a tagállamok garantálhatják a 3. és a 4. cikk alkalmazását.”
Ugyanezen rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja, valamint (2) bekezdése így rendelkezik:
„(1)      A tejtermelés országos, regionális vagy begyűjtési területek szintjén történő szerkezetátalakítása érdekében a tagállamok
az A és B módozat alkalmazásának keretében:
a)      azoknak a termelőknek, akik vállalják, hogy végleg felhagynak a tejtermeléssel, kompenzációt fizethetnek, egy- vagy többéves
részletekben.
[…]
(2)      A felszabadult referenciamennyiséget – szükség esetén – az 5. cikk szerinti tartalékmennyiséghez kell hozzáadni.”
A 804/68/EGK 5c. cikkében foglalt kiegészítő illeték alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 1984. május 16‑i
1371/84/EGK bizottsági rendelet (HL L 132., 11. o.) 6. cikke (1) bekezdésének d) pontja az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)      A B módozat keretében a felvásárló referenciamennyisége kiigazításra kerül, különös tekintettel:
[…]
d)      a 857/84/EGK rendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerinti behelyettesítés eseteire, beleértve azt az esetet is, ha a termelő
másik felvásárlót választ”.

A nemzeti jogi szabályozás
A közösségi jogszabály végrehajtása Luxemburgban az első, 1984. április 1‑jétől 1985. március 31‑ig terjedő időszakra a tej
után fizetendő kiegészítő illetéknek a Luxemburgi Nagyhercegség területén történő alkalmazásáról szóló, 1984. október 3‑i
nagyhercegi rendelettel (
Mémorial
1984., 1486. o., a továbbiakban: 1984. évi nagyhercegi rendelet), az ezt követő időszakokra pedig az ugyanezen címet viselő
1985. november 12‑i nagyhercegi rendelettel (
Mémorial
1985., 1256. o., a továbbiakban: 1985. évi nagyhercegi rendelet) történt.
A 804/68 rendelet 5c. cikke szerinti két lehetséges végrehajtási módozat közül a Luxemburgi Nagyhercegség a B módozatot választotta.
A 857/84 rendelet 2. cikk (1) bekezdésének megfelelően a nevezett állam az 1981. évet választotta referenciaévként. Az így
meghatározott alapmennyiséghez azonban olyan együtthatókat is hozzárendeltek, amelyek tekintetbe vették a különböző felvásárlók
számára 1981 és 1983 között átadott tejmennyiségnek a Luxemburgban történt átadások átlagos alakulásához viszonyított alakulását.
A luxemburgi szabályozás azt is lehetővé tette, hogy a termeléssel spontán felhagyó termelők egyéni referenciamennyiségeit
a nemzeti tartalék helyett azon – átvevőknek minősülő – tejfeldolgozók – részére ruházzák át, amelyek részére a szállítás
történt; pedig ez a lehetőség nem szerepelt az – 1371/84/EGK rendelet 6. cikke (1) bekezdésének d) pontjával, a 875/84/EGK
rendelet 4. cikk (1) bekezdésének a) pontjával, valamint 2. bekezdésével együtt olvasott – 857/84/EGK rendelet 7. cikkének
(1) bekezdésében szereplő B módozat keretében.
E jogi szabályozás tekintetében (a továbbiakban: a régi szabályozás) a Bíróság a 201/85. sz. és 202/85. sz., Klensch és társai
egyesített ügyekben 1986. november 25‑én hozott ítéletében (EBHT 1986., 3477. o.) a következőképpen határozott:
„1)      A Szerződés 40. cikkének (3) bekezdésben megfogalmazott diszkriminációs tilalommal ellentétes az, hogy az 1984. március 31‑i
857/84/EGK tanácsi rendelet 2. cikke alapján valamelyik tagállam az 1981‑es évet válassza referenciaévként, ha – piacának
saját feltételeit tekintetbe véve – ezen opciónak a tagállam területén történő alkalmazása a Közösség termelői között hátrányos
megkülönböztetést okoz.
2)      A szabályozásban határozottan előírt esetek kivételével az 1984. március 31‑i 857/84/EGK tanácsi rendelet 2. cikkével ellentétes
az, hogy az e rendelkezés alapján az 1981‑es évet referenciaévként választó tagállam oly módon határozza meg a felvásárlók
referenciamennyiségét, hogy az ezen időszak alatt általuk felvásárolt tejmennyiséghez hozzárendeli az egyes illetékfizetésre
kötelezettek átadási szintjének meghatározásához modulált százalékarányt.
3)      Az 1984. március 31‑i 857/84/EGK tanácsi rendelettel ellentétes az, hogy egy, a B módozatot választó tagállam a tevékenységével
felhagyó termelő referenciamennyiségét nem a nemzeti tartalék részére, hanem azon felvásárló részére ruházza át, akinek a
nevezett termelő utoljára teljesített szállításokat.”
Az idézett Klensch és társai ítélet következtében 1987. február 26‑i ítéletével a Conseil d’État (Luxemburg) az előtte folyó
ügyekben megsemmisítette azokat a miniszteri határozatokat, amelyek az egyéni kvótákat a nemzeti jogszabály alapján határozták
meg.
Jogszabályi téren a tejre vonatkozó kiegészítő illeték rendszerének a Luxemburgi Nagyhercegség területén történő alkalmazásáról
szóló, 1987. július 7‑i nagyhercegi rendelet 17. cikke (
Mémorial
1987., 850. o., a továbbiakban: az 1987. évi nagyhercegi rendelet) hatályon kívül helyezte az 1985. évi nagyhercegi rendeletet,
valamint más, ezt megelőző rendelkezéseket, és új illetékrendszert vezetett be (a továbbiakban: az új szabályozás).
Az 1987. évi nagyhercegi rendelet visszaható hatályát az 1987. augusztus 27‑i törvény vezette be, amely az 1987/88. évet megelőző
tejipari gazdasági évekre is alkalmazhatóvá tette a tejre vonatkozó kiegészítő illeték rendszerének a Luxemburgi Nagyhercegség
területén történő alkalmazásáról szóló, 1987. július 7‑i nagyhercegi rendelet rendelkezéseit (
Mémorial
1987., 1698. o.). E törvény egyetlen cikke előírja, hogy a nevezett rendelet a tejre vonatkozó kiegészítő illeték alkalmazásának
tizenkét hónapos időszakaira alkalmazható, amely időszakok 1984. április 2‑án, 1985. április 1‑jén, illetve 1986. április 1‑jén
kezdődtek, valamint előírja a referenciamennyiségek e rendelet alapján történő új elosztását is.
Az 1987. évi nagyhercegi rendelet 1. cikke fenntartja a luxemburgi hatóságok előzetes választását, azaz a B módozatot. Ugyanakkor
e rendelet 3. cikkének (1) bekezdése nem 1981‑et, hanem 1983‑at teszi meg referenciaévnek, amely tekintetében a szállított
tej mennyisége egy teljes százalékértékkel alacsonyabb, ami két tényező eredője: az egyiket az érintett termelő által a felvásárlónak
1983‑ban szállított tej mennyisége határozza meg, a másikat pedig a felvásárló számára ez utóbbi év során szállított tej mennyiségének
az ugyanazon vállalkozás által 1981‑ben szállított tej mennyiségéhez viszonyított növekedése. A rendelet már nem írja elő,
hogy a tevékenységükkel felhagyó termelők egyéni referenciamennyiségeit átruházzák az e mennyiségeket felvásárlókra.
Az új szabályozás végrehajtása során a luxemburgi Mezőgazdasági Minisztérium 1984. április 2‑tól kezdve minden egyes fejési
évre rögzítette a felvásárlókra vonatkozó kvótákat. A luxemburgi hatóságok az érdekelt termelőkkel szemben nem alkalmaztak
magasabb adókat, mint azt az 1984. és az 1985. évi nagyhercegi rendeletek értelmében alkalmazniuk kellett volna. A legkedvezőbb
megoldás került alkalmazásra.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
W. Gerekens egyike annak a 64, a Procolával társult luxemburgi tejtermelőnek, akiknek az 1985/86‑os és az 1986/87‑es fejési
évekre meg kellett fizetniük a tejre vonatkozó kiegészítő illetéket. A luxemburgi Mezőgazdasági Minisztérium 1988. március
15‑i, a Procolához címzett leveléből megállapítható, hogy W. Gerekens esetében a régi szabályozás alapján megállapított kiegészítő
illeték mértéke 297 298 LUF lett volna, míg az új szabályozás szerint a kiegészítő illeték összege 114 860 LUF volt. A termelő
számára kedvezőbb megoldás szerint ez utóbbi összeget vették tekintetbe, de az összeg 14 334 LUF késedelmi kamattal emelkedett
meg. W. Gerekens és a Procola az összeg visszatérítését kérték a Luxemburgi Nagyhercegségtől, azzal érvelve, hogy a régi nemzeti
szabályozás visszaható hatállyal történő alkalmazása törvénytelen volt. Kérelmük azon a feltételezett káron alapul, amelyet
a nevezett állam által a nemzeti szabályozásban, illetve a tejre vonatkozó kiegészítő illetékkel kapcsolatos közösségi rendelkezések
alkalmazása során elkövetett hibák miatt szenvedtek el.
Miután kérelmeiket az elsőfokú és a fellebbviteli fórumok egyaránt elutasították, W. Gerekens és a Procola fellebbezést nyújtottak
be a Cour de cassationhoz.
A Cour de cassation – mivel úgy ítélte meg, hogy a jogvita a közösségi jog értelmezésének olyan kérdését veti fel, amely nem
volt még tárgya analóg tényállásban hozott előzetes döntéshozatali határozatnak – az eljárás felfüggesztése mellett döntött,
és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Vajon a jogbiztonság és a visszaható hatály tilalmának általános közösségi jogi elveivel ellentétes‑e, hogy az olyan típusú,
termelési kvótákat megállapító közösségi jogszabály, mint a tej- és tejtermékpiac közös szervezéséről szóló 804/68/EGK tanácsi
rendeletet módosító, 1984. március 31‑i 856/84/EGK tanácsi rendelet, valamint a 804/68/EGK rendelet 5c. cikkben foglalt illeték
tej- és tejtermékágazatban történő alkalmazásáról általános rendelkezéseket tartalmazó, 1984. március 31‑i 857/84/EGK tanácsi
rendelet alkalmazása érdekében valamely tagállam egy, a Bíróság által diszkriminatívnak minősített jogszabály felváltására
új jogszabályt fogad el, amely lehetővé teszi a termelési kvótáknak az említett rendeletek hatálybalépése utáni, de a felváltott
nemzeti szabályozási rendszerben létrejött túllépésének visszaható hatállyal történő szankcionálását?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
A közösségi jogrendben elismert általános elvek védelméből eredő követelmények a közösségi jogszabályok alkalmazása során
is kötelezik a tagállamokat.
Ezen általános elvek közé tartozik a jogbiztonság elve (lásd a C‑453/00. sz., Kühne & Heitz ügyben 2004. január 13‑án hozott
ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 24. pontját).
Bár a jogbiztonság elvével általában ellentétes az, hogy egy közösségi jogi aktus időbeli hatálya a közzétételét megelőző
időponttól kezdődjék, ez kivételesen mégis lehetséges, ha az elérendő cél ezt követeli, és ha tiszteletben tartják az érdekeltek
jogos elvárásait (lásd a C‑143/88. sz. és C‑92/89. sz., Zuckerfabrik Süderdithmarschen és Zuckerfabrik Soest egyesített ügyekben
1991. február 21‑én hozott ítélet [EBHT 1991., I‑415. o.] 49. pontját és a C‑110/97. sz., Hollandia kontra Bizottság ügy 2001. november
22‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑8763. o.] 151. pontját).
Hasonlóképpen: ha az elérendő cél azt követeli, és ha az érdekeltek jogos elvárásait tiszteletben tartják, nem sérti a jogbiztonság
elvét az, hogy egy nemzeti jogszabályt visszaható hatállyal kell alkalmazni.
Az alapügyben említett kérdéses nemzeti jogszabály célja az, hogy – a 804/68/EGK rendelet 5c. cikkének (1) bekezdése által
a tagállamokra rótt kötelezettségnek megfelelően – bevezesse a tejre vonatkozó kiegészítő illeték rendszerét. E rendszer célja,
hogy a termelés korlátozásával a strukturális túlkínálat jellemezte tejpiacon visszaállítsa a kereslet és a kínálat egyensúlyát
(lásd különösen a 84/87. sz. Erpelding-ügyben 1988. május 17‑én hozott ítélet [EBHT 1988., 2647. o.] 26. pontját) Az adott
cél csak akkor érhető el, ha az összes megtermelt mennyiséget, amely valamilyen módon a kereskedelmi forgalomba kerül, és
ezáltal befolyásolja a keresletet és a kínálatot, az első, 1984. április 1‑jén kezdődő tizenkét hónapos időszaktól kezdve
veszik figyelembe.
A tagállam tehát kockáztatná a nevezett célt, és veszélyeztetné a tejre vonatkozó kiegészítő illeték rendszerének hatékonyságát,
ha a e rendszer végrehajtását szolgáló, a közösségi joggal összeegyeztethetetlennek bizonyult nemzeti jogszabályt nem váltaná
fel egy új, visszaható hatályú jogszabállyal. Nem lehet kivételt tenni a tejre vonatkozó illeték rendszerét megállapító jogszabályok
végrehajtásának kötelezettsége alól, hiszen e jogszabályok a hatálybalépésüktől kezdve minden részükben kötelezőek.
Következésképpen az alapügyben említetthez hasonló nemzeti jogszabály célja megkívánja, hogy a tejre vonatkozó kiegészítő
illeték közösségi rendszerének helyes és hatékony végrehajtása érdekében az említett szabályozás visszaható hatályú legyen.
Ami az érdekeltek jogos elvárásainak esetleges megsértését illeti, emlékeztetnünk kell arra, hogy a bizalomvédelem elvére
minden olyan gazdasági szereplő hivatkozhat, amelyben valamely közösségi intézmény megalapozott várakozásokat keltett (a C‑22/94. sz.,
Irish Farmers Association és társai ügyben 1997. április 15‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑1809. o.] 25. pontja).
A bizalomvédelem elvére egy jogszabállyal szemben csak akkor lehet hivatkozni, ha maguk a hatóságok korábban olyan helyzetet
teremtettek, amely jogos elvárásokat támaszthatott. (lásd e tekintetben a C‑179/00. sz. Weidacher-ügyben 2002. január 15‑én
hozott ítélet [EBHT 2002., I‑501. o.] 31. pontját) Ezen kívül, ha a gondos és körültekintő gazdasági szereplő képes előre
látni egy érdekeit érintő jogszabály hatálybalépését, akkor a jogszabály hatálybalépésekor nem hivatkozhat a nevezett elvre
(lásd e tekintetben a fent hivatkozott C‑22/94. sz., Irish Farmers Association és társai ítélet 25. pontját).
Jelen esetben a felperesek elvárásaikat nem az 1984. és az 1985. évi nagyhercegi rendeletek időbeli hatályára alapozzák. Elvárásaikra
csak az új szabályozás visszaható hatályának tilalmával kapcsolatban hivatkoznak.
E szabályozás története, ahogy azt a felperesek a Bíróság előtti észrevételeikben részletesen ismertették, nem tartalmaz olyan
támpontokat, amelyek alapján meg lehetne állapítani, hogy a gazdasági szereplők jogos elvárásokat támaszthattak aziránt, hogy
az 1984. április 1‑je és az 1987. évi nagyhercegi rendelet hatálybalépésének időpontja közötti időszakot egy, a tejre vonatkozó
kiegészítő illeték közösségi rendszerét bevezető nemzeti jogszabály nem fogja lefedni.
Az említett észrevételekből világosan látszik, hogy az illetékes nemzeti hatóságok sohasem hagytak kétséget afelől, hogy az
1984. és az 1985. évi nagyhercegi rendeleteket új, visszaható hatályú szabályozással fogják felváltani. Nemzeti szinten csak
az okozott vitát, hogy hogyan lehet a jogszabálynak a luxemburgi joggal összeegyeztethető módon visszaható hatályt tulajdonítani.
Így a gazdasági szereplőknek, tehát az alapügy felpereseinek is, számolniuk kellett volna azzal, hogy az 1987. évi nagyhercegi
rendelet visszaható hatállyal kerül végrehajtásra. Ezen kívül, tekintetbe véve a tejpiac folyamatos túlkínálatát és a tagállamok
azon kötelezettségét, hogy az intézkedés hatálybalépésétől, azaz 1984. április 1‑jétől kezdve be kell vezetniük a tejre vonatkozó
kiegészítő illeték rendszerét, a gazdasági szereplőknek előre kellett volna látniuk az ilyen intézkedés bevezetését. Éppen
ezért a 856/84/EGK és a 857/84/EGK rendeletek hatálybalépésétől kezdve nem számíthattak arra, hogy a termelők nem kerülnek
a megállapított kvótákat meghaladó mennyiségű tehéntej után fizetendő kiegészítő illeték hatálya alá.
Az 1987. évi nagyhercegi rendelet visszaható hatálya nem áll szemben a felpereseknek az alapügyben felhozott azon érve, miszerint
a kiegészítő illeték gazdasági szempontból a büntető rendelkezésekhez hasonló lenne, mivel a saját kvótáját túllépő termelőt
pontosan a túltermelés arányának mértékében bünteti.
Valóban, a büntetőjogi jogszabályok visszamenőleges hatályának tilalma közös elv minden tagállam jogrendje számára, amelyet
az emberi jogok és alapvető szabadságok – mint alapjog – megőrzéséről szóló európai egyezmény 7. cikkének (1) bekezdése fogad
el, és amely szerves részét képezi azon általános jogelveknek, amelyeknek tiszteletben tartását a Bíróság biztosítja (a 63/83. sz.
Kirk-ügyben 1984. július 10‑én hozott ítélet [EBHT 1984., 2689. o.] 22. pontja és a C‑331/88. sz., Fedesa és társai ügyben
1990. november 13‑án hozott ítélet [EBHT 1990., I‑4023. o.] 42. pontja).
Mindenesetre a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a kiegészítő illeték nem tekinthető a kiegészítő illeték tej- és tejtermékágazatban
történő alkalmazásának módozatait megállapító, 1993. március 9‑i 536/93/EGK bizottsági rendelet (HL L 57., 12. o.) 3. és 4. cikkében
előírt bírsággal analóg szankciónak (lásd a C‑231/00., a C‑303/00. és a C‑451/00. sz., Cooperativa Lattepiù és társai egyesített
ügyekben 2004. március 25‑én hozott ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 74. pontját, valamint a C‑480/00–C‑482/00.,
a C‑484/00., a C‑489/00–C‑491/00. és a C‑497/00–499/00. sz., az Azienda Agricola Ettore Ribaldi és társai egyesített ügyekben
2004. március 25‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 58. pontját).
A kiegészítő illeték ugyanis a piacpolitikából vagy a strukturális politikából eredő megszorítás. A mezőgazdasági piacok szabályozását
célzó beavatkozások egyik eszköze, és a tejágazat költségeinek finanszírozására szolgál. Ebből következik, hogy azon a nyilvánvaló
célján túl, hogy a tejtermelőket kötelezze saját referenciamennyiségeik betartására, a kiegészítő illetéknek gazdasági célja
is van, hiszen biztosítja a Közösség részére a termelők által előállított, és a saját kvótájukat meghaladó mennyiség kezeléséhez
szükséges alapokat (lásd a fent hivatkozott Cooperativa Lattepiù és társai ügyben hozott ítélet 74. és 75. pontját, valamint
az Azienda Agricola Ettore Ribaldi és társai ügyben hozott ítélet 58. és 59. pontját).
A fenti megállapításokra tekintettel az előterjesztett kérdésre adandó válasz az, hogy jogbiztonság és a visszaható hatály
tilalmának általános közösségi jogi elveivel nem ellentétes az, hogy – a 856/84/EGK tanácsi rendelet és a 857/84/EGK tanácsi
rendelethez hasonló, termelési kvótákat megállapító közösségi jogszabály alkalmazása érdekében – valamely tagállam egy, a
Bíróság által diszkriminatívnak minősített jogszabály felváltására új jogszabályt fogad el, amelyet visszaható hatállyal alkalmaznak
a termelési kvóták említett rendeletek hatálybalépése utáni, de a felváltott jogszabályi rendszerben történt túllépésére.

A költségekről
A Bíróságnál észrevételt előterjesztő luxemburgi kormány, valamint a Bizottság részéről felmerült költségek nem téríthetők
meg. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban résztvevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács)
a Cour de cassation 2002 november 14‑i ítéletével hozzá intézett kérdésre válaszolva a következőképpen határozott:
A jogbiztonság és a visszaható hatály tilalmának általános közösségi jogi elveivel nem ellentétes az, hogy – a tej- és tejtermékpiac
közös szervezéséről szóló 804/68/EGK tanácsi rendeletet módosító 1984 március 31‑i 856/84/EGK tanácsi rendelethez, valamint
a 804/68/EGK tanácsi rendelet 5c. cikkében foglalt illeték tej- és tejtermékágazatban történő alkalmazásáról általános rendelkezéseket
tartalmazó, 1984. márciusi 31‑i 857/84/EGK tanácsi rendelethez hasonló – termelési kvótákat megállapító közösségi jogszabály
alkalmazása érdekében valamely tagállam egy, a Bíróság által diszkriminatívnak minősített jogszabály felváltására új jogszabályt
fogad el, amelyet visszaható hatállyal alkalmaznak a termelési kvótáknak az említett rendeletek hatálybalépése utáni, de a
felváltott nemzeti szabályozási rendszerben történt túllépésére.
Rosas
Schintgen
Colneric
Kihirdetve Luxemburgban, a 2004. július 15‑i nyilvános ülésen.
R. Grass

A. Rosas
hivatalvezető

a harmadik tanács elnöke
*
Az eljárás nyelve: francia.