CELEX: 62007CJ0568
Tagállami kötelezettségszegés
EK 43. cikk és EK 48. cikk
Látszerészek
Letelepedési feltételek
Látszerészeti üzletek nyitása és működtetése
A Bíróság ítéletében foglaltak nem maradéktalan teljesítése
Átalányösszeg

Keresetében az Európai Közösségek Bizottsága azt kéri a Bíróságtól, hogy:
—
állapítsa meg, hogy a Görög Köztársaság – mivel nem tette meg a C-140/03. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2005. április 21-én hozott ítéletben (
EBHT 2005., I-3177. o.
) foglaltak teljesítéséhez szükséges valamennyi intézkedést – nem teljesítette az EK 43. és EK 48. cikkből eredő kötelezettségeit;
—
kötelezze a Görög Köztársaságot arra, hogy fizessen a Bizottságnak a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak teljesítése késedelmének minden napjára 70956 euró kényszerítő bírságot, a jelen ügyben hozandó ítélet kihirdetésének napjától az említett Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak teljesítése napjáig;
—
kötelezze a Görög Köztársaságot arra, hogy fizessen a Bizottságnak átalányösszeget, amelynek nagysága egy napi összegnek a kötelezettségszegés fennállása alatt eltelt napok számával történő beszorzásával számítható ki, a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélet kihirdetésének napjától a jelen ügyben hozandó ítélet kihirdetésének napjáig;
—
kötelezze a Görög Köztársaságot a költségek viselésére.
A nemzeti jogi háttér
A nemzeti jogi hátteret a következő törvények alkotják: a látszerészi szakma gyakorlásáról és a látszerészeti termékeket árusító üzletekről szóló 971/79. sz. törvény (FEK A’ 223., a továbbiakban: 971/79. sz. törvény); a közgondoskodás nemzeti rendszerének fejlesztéséről és más rendelkezésekről szóló 2646/98. sz. törvény (FEK A’ 236., a továbbiakban: 2646/98. sz. törvény); a nemzeti egészségügyi rendszerre vonatkozó szabályozás módosításáról és kiegészítéséről, valamint az Egészségügyi és Népjóléti Minisztérium hatáskörébe tartozó egyéb kérdések szabályozásáról szóló 3204/03. sz. törvény (FEK A’ 296., a továbbiakban: 3204/03. sz. törvény), valamint a 2008. május 19-i 3661/08. sz. törvény (FEK A’ 89., a továbbiakban: 3661/08. sz. törvény).
A fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélet irányadó tényállásának időpontjában a 971/79. sz. törvény 6. cikkének (6) bekezdése, 7. cikkének (1) bekezdése és 8. cikkének (1) bekezdése a következőképpen szólt:
„6. cikk
[…]
(6)   A jelen cikk (3) bekezdésének (létesítés gyógyszertárakban) és a 8. cikk (2) bekezdésének (családtagokra való átruházás) sérelme nélkül, a látszerészeti üzleteket személyesen az azok működtetésére kiállított engedély jogosultja vezeti. Egy látszerész csak egy látszerészeti üzletet vezethet […].
7. cikk
(1)   Látszerészeti üzleteket csak a látszerészi engedély jogosultjai létesíthetnek, és azok működtetésének feltétele a hatáskörrel rendelkező hatóság által kiállított engedély.
[…]
8. cikk
(1)   Egy látszerészeti üzlet működési engedélye személyhez kötött és átruházhatatlan.
[…]”
A 2646/98. sz. törvény 27. cikkének (4) bekezdése előírta:
„Látszerészeti üzlet működtetésére kizárólag elismert látszerészek alapíthatnak közkereseti vagy betéti társaságot, azzal a feltétellel, hogy az üzlet működési engedélyének jogosultja a társasági tőke legalább 50%-ának tulajdonosa. Egy látszerész legfeljebb egy másik társaságban rendelkezhet társasági tagsággal, azzal a feltétellel, hogy a látszerészeti üzlet létesítésére és működtetésére szóló engedély egy másik elismert látszerész nevére legyen kiállítva.”
A 971/79. sz. törvény 6. cikkének rendelkezéseit a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélethez vezető ügyben az eljárás során a 3204/03. sz. törvénnyel akként módosították, hogy a természetes személy látszerészek ezentúl egynél több látszerészeti üzletet is működtethetnek, ugyanakkor azzal a feltétellel, hogy valamennyi üzletet egy elismert, okleveles látszerész vezeti.
A 971/79. sz. törvény 7. cikkének rendelkezéseit is módosították a 3204/03. sz. törvénnyel, a következőképpen:
„(1)   Látszerészeti üzleteket létesíthetnek:
a)
a látszerészi szakma gyakorlására jogosultként elismert személyek és
b)
társaságok, a jogi formájuktól függetlenül azzal a feltétellel, hogy:
1)
a közkereseti társaságok esetében a tagok többsége és az üzletvezető, vagy az üzletvezetők többsége a szakma gyakorlására jogosultként elismert látszerész [legyen];
2)
a korlátolt felelősségű társaságok esetében a tagoknak több mint a fele, akik a társaság tőkéjének több mint felét képviselik, a szakma gyakorlására jogosultként elismert látszerészek [legyenek];
3)
a részvénytársaságok esetében legalább a társaság tőkéjének 51%-a az Európai Unió valamely országában lakóhellyel rendelkező látszerészek birtokában [legyen].
[…]”
A jelen ügyben kibocsátott 2006. július 4-i indokolással ellátott véleményben a Bizottság által meghatározott határidő lejártát követően a Görög Köztársaság elfogadta a 3661/08. sz. törvényt, amely a 14. cikkében előírja:
„A […] 3204/03. sz. törvény 21. cikkének (3) bekezdésével módosított […] 971/79. sz. törvény 7. cikkének (1), (2), (3), (4), (5), (6) és (7) bekezdéseit a következő szöveg váltja fel:
Látszerészeti üzleteket alapíthatnak: A) természetes személyek és B) társaságok a formájuktól függetlenül. A látszerészi szakma gyakorlására vonatkozó engedély nem követelmény.
A látszerészeti üzlet működtetésének előfeltétele, hogy kijelöljék az egészségügyi területért felelős, elismert látszerészt, aki kizárólag a szóban forgó üzletben dolgozhat. Az egészségügyi felelős lehet az alapító társaság tulajdonosa vagy tagja is, azzal a feltétellel, hogy elismert látszerész, aki az üzletben dolgozik.
Természetes személyek és társaságok több látszerészeti üzletet is alapíthatnak és működtethetnek, amelyek mindegyikének külön engedéllyel és külön egészségügyi felelős látszerésszel kell rendelkeznie.
[…]”
A Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélet
A fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben a Bíróság helyt adott a Bizottság első kifogásának, és megállapította, hogy a Görög Köztársaság azáltal, hogy elfogadta és hatályban tartotta a 971/79. sz. törvényt, amely nem teszi lehetővé egy természetes személy okleveles látszerész számára, hogy egy látszerészeti üzletnél többet működtessen, nem teljesítette az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit (a továbbiakban: az elfogadott első kifogás).
A Bíróság ezzel az ítélettel helyt adott a Bizottság második kifogásának is, és megállapította, hogy a Görög Köztársaság azáltal, hogy elfogadta és hatályban tartotta a 971/79. sz. és a 2646/98. sz. törvényt, amely a jogi személy ahhoz való jogát, hogy látszerészeti üzletet nyisson Görögországban, a következő feltételektől teszi függővé:
—
a látszerészeti üzlet létesítésére és működtetésére vonatkozó engedély egy elismert látszerész természetes személy nevére legyen kiállítva, az a személy, aki az üzlet működtetésére vonatkozó engedélyt birtokolja, a társaság tőkéjének, valamint nyereségének és veszteségének legalább 50%-ából részesedjen, a társaság közkereseti társasági vagy betéti társasági formában működjön, és
—
a szóban forgó látszerész legfeljebb egy másik olyan társaságnak legyen tagja, amelynek tulajdonában látszerészeti üzlet van, azzal a feltétellel, hogy az üzlet létesítésére és működtetésére vonatkozó engedély egy másik elismert látszerész nevére legyen kiállítva,
nem teljesítette az EK 43. és az EK 48. cikkből eredő kötelezettségeit (a továbbiakban: elfogadott második kifogás).
A pert megelőző eljárás
A 2005. december 13-án kelt felszólító levélben a Bizottság úgy vélte, hogy a Görög Köztársaság által megtett intézkedések nem minősülnek a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak maradéktalan teljesítésének.
A 2006. február 22-i válaszában ez a tagállam előterjesztette, hogy olyan törvénytervezetet készít elő, amely a társaságok összes típusa számára elismeri a látszerészeti üzlet nyitásának lehetőségét, anélkül hogy megkövetelné a látszerészek többségi részesedését.
2006. július 4-én a Bizottság indokolással ellátott véleményt bocsátott ki, amelyben felszólította a Görög Köztársaságot valamennyi ahhoz szükséges intézkedés megtételére, hogy biztosítsa a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak teljesítését.
A 2006. szeptember 8-i levelében ez a tagállam úgy válaszolt, hogy támogatja az említett törvénytervezet módosítását, amely a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak maradéktalan teljesítését biztosítaná.
Az említett állam a 2006. december 22-i levelében tájékoztatta a Bizottságot, hogy a törvénytervezet említett módosítását 2006. december 15-én a görög parlament elé terjesztette.
Mivel úgy vélte, hogy a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket a megszabott határidőkön belül nem tették meg, a Bizottság előterjesztette a jelen keresetet.
A jelen eljárás során bekövetkezett fejlemények
2008. május 19-én a
Görög Köztársaság Hivatalos Lapjában
kihirdették a 3661/08. sz. törvényt, amely az alperes szerint biztosítja a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak maradéktalan teljesítését.
Az említett törvény tartalmának megvizsgálását követően a Bizottság a 2008. november 28-i levélben arról tájékoztatta a Bíróságot, hogy álláspontja szerint a Görög Köztársaság a szabályozását összhangba hozta az említett ítélettel.
Ebből következően a Bizottság már nem kéri kényszerítő bírság meghatározását. A Bizottság azonban fenntartotta az átalányösszeg megfizetésére és annak összegére irányuló kérelmét.
A kötelezettségszegésről
A felek érvei
A Bizottság úgy véli, hogy az indokolással ellátott véleményben meghatározott időpontig a Görög Köztársaság csak részben teljesítette a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltakat.
A Görög Köztársaság vitatja a kötelezettségszegést, azt állítva, hogy a 3204/03. sz. törvény a természetes személyek letelepedési szabadságának valamennyi korlátozását megszüntette, és rugalmasabbá tette a jogi személyek letelepedési szabadságára vonatkozó korlátozásokat. Állítása szerint ez a törvény egyrészt megszüntette a természetes személyeket érintő, több látszerészeti üzlet működtetésére vonatkozó tilalmat, másrészt lehetővé tette a társaságok számára, azok formájától függetlenül, hogy látszerészeti üzleteket birtokoljanak és működtessenek.
A Görög Köztársaság azonban ellenkérelmében elismeri, hogy a 3204/03. sz. törvény fenntartott egy olyan feltételt, amely nem teljesen felel meg a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélettel elfogadott második kifogás feltételeinek, nevezetesen, hogy a látszerészeti üzletet működtető társaság tagjai többségét látszerészeknek kell alkotnia, és a részvénytársaságok esetében a társaság tőkéjének legalább 51%-ának látszerészek birtokában kell lennie.
A Görög Köztársaság úgy véli, hogy a 3661/08. sz. törvény elfogadásával valamennyi szükséges intézkedést megtette a Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak teljesítéséhez.
A Görög Köztársaság a beadványaiban és a tárgyalás során előterjesztette, hogy a kérdéses jogszabályi módosítások elfogadásában bekövetkezett késedelem egyrészt a választásoknak, másrészt annak a ténynek tudható be, hogy a Parlament elutasította az ebben a vonatkozásban előterjesztett első törvénytervezetet.
A Bíróság álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a kötelezettségszegés fennállását a tagállamban az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet alapján kell megítélni, és hogy a későbbi változásokat a Bíróság nem veheti figyelembe (lásd többek között a
C-121/07. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2008. december 9-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-9159. o.]
22. pontját).
Amint azt a Görög Köztársaság elismerte, az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejárta előtt megtett jogalkotói intézkedések nem biztosítják a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak teljesítését az ezen ítélettel elfogadott második kifogást illetően.
Ezenkívül az nem vitatott, hogy a 3661/08. sz. törvényt az említett határidő lejártát követően fogadták el, ebből következően annak rendelkezéseit nem lehet figyelembe venni a kötelezettségszegés fennállásának értékelése céljából.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a Görög Köztársaság – mivel a Bizottság által az EK 228. cikk értelmében kibocsátott indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártáig nem tette meg a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges valamennyi intézkedést – nem teljesítette az EK 228. cikk (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
A pénzügyi szankcióról
A felek érvei
Az EK 228. cikk végrehajtásáról szóló, 2005. december 13-i közleményében (SEC (2005) 1658) a Bizottság kifejti, hogy hogyan szándékozik a jövőben ellátni az ezen cikk által ráruházott feladatot.
E közlemény 10. pontja értelmében a Bizottság a jövőben rendszeresen azt fogja kérni, hogy a mulasztó tagállamot kötelezzék átalányösszeg fizetésére, és az ilyen kérelmet a keresettől való elállása nélkül még abban az esetben is fenntartja, ha a Bírósághoz fordulást követően és az EK 228. cikk alapján való ítélethozatal előtt a tagállam eleget tesz a kötelezettségének.
A C-304/02. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2005. július 12-én hozott ítélet (
EBHT 2005., I-6263. o.
) és a 2005. december 13-i közleménye alapján a Bizottság először azt kérte, hogy a Bíróság a Görög Köztársaságot mind kényszerítő bírság, mind átalányösszeg megfizetésére kötelezze.
Amint azt a jelen ítélet 17. pontja felidézte, a Bizottság úgy vélte, hogy a 3661/08. sz. törvény elfogadásával a Görög Köztársaság összhangba hozta a szabályozását a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélettel, és kérte, hogy a Bíróság ezt a tagállamot csak átalányösszeg megfizetésére kötelezze.
Az írásbeli szakasz és a tárgyalás során a Bizottság azt állította, hogy az átalányösszeget a napi 200 euróban rögzített átalány-alapösszegnek a jogsértés súlyát jelző együtthatóval és a fizetési képességet tükröző együtthatóval – amely a Görög Köztársaság esetében 4,38 – való megszorzásával kell kiszámítani.
A Bizottság ebben a tekintetben a jogsértés súlyát jelző együtthatónak az 1-től 20-ig terjedő skálán a 9-et javasolja, figyelembe véve a jogsértés tárgyát képező közösségi rendelkezések fontosságát és az e jogsértéssel az általános és egyéni érdekekre gyakorolt hatást.
Először is a szóban forgó jogsértés tárgyát képező közösségi szabályok fontosságát illetően a Bizottság hangsúlyozza, hogy a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak teljesítésének elmaradása miatt hosszú ideig elhúzódott egy alapvető szabadság jelentős megsértése, hátrányos megkülönböztetést teremtve a természetes és a jogi személyek között, ami nem összeegyeztethető az EK 43. és EK 48. cikkel.
Másodszor a Bizottság úgy véli, hogy különösen súlyosak a jogsértésnek az általános és egyéni érdekekre gyakorolt következményei, mivel a szóban forgó jogszabályi rendelkezések fő célja a görög piac védelme volt, és az, hogy megakadályozza a többi tagállamban székhellyel rendelkező látszerészeti társaságok számára az e piacra való bejutást. Ebből következően az említett rendelkezések fenntartása igen jelentősen akadályozta a belső piac működését, amennyiben hozzájárult annak felaprózódásához.
Harmadszor, a súlyosító és enyhítő körülményeket illetően a Bizottság úgy véli, hogy a Görög Köztársaság számos egymást követő év során, annak ellenére, hogy tökéletesen ismerte mind a közösségi szabályozást, mind a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletet, megpróbálta egy meghatározott szakmai csoport javára a védelmi rendszert fenntartani, megtiltva más tagállamok jogi személyei számára az említett piacra való bejutást. A Görög Köztársaság ezáltal semmibe vette a Bizottság ismételt felszólításait és figyelmeztetéseit, amelyeket érdemben figyelmen kívül hagyott.
A Görög Köztársaság elsősorban azt terjeszti elő, hogy az átalányösszeg kiszabása nem indokolt, mivel megtette a szükséges jogalkotói intézkedéseket, és a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltakat önként, rövid ugyanakkor ésszerű határidőn belül teljesítette.
Másodlagosan ez a tagállam vitatja a Bizottság által javasolt, a jogsértés súlyát jelző együtthatót, és – röviden – fenntartja, hogy a vitatott görög szabályozásnak nem volt protekcionista célja, hanem az a közegészség közérdeken alapuló kényszerítő indokának felelt meg.
A fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak teljesítésében bekövetkezett késedelem nem halogató szándékoknak, hanem a jogalkotási eljáráshoz és a választásokhoz kapcsolódó belső nehézségeknek tudható be.
Az ügy tárgyára és a 3661/08. sz. törvény 14. cikkének tartalmára tekintettel a jogsértés megismétlésének semmilyen konkrét kockázata nem áll fenn.
Ráadásul a Görög Köztársaság szerint a jogsértés nem nagyon súlyos, mivel az – még a 3661/08. sz. törvény elfogadása előtt is – a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben elfogadott második kifogásnak csak egy részét érintette.
A Bíróság álláspontja
A kényszerítő bírságról
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a kényszerítő bírságnak az EK 228. cikk alapján történő esetleges kiszabása főszabály szerint csak akkor igazolt, ha a Bíróság korábbi ítéletében foglaltak teljesítésének elmulasztásán alapuló kötelezettségszegés fennmarad (lásd ebben az értelemben különösen a C-119/04. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2006. július 18-án hozott ítélet [EBHT 2006., I-6885. o.] 45. és 46. pontját, valamint a C-503/04. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2007. július 18-án hozott ítélet [EBHT 2007., I-6153. o.] 40. pontját).
Tekintettel arra, hogy a Bizottság elismeri, hogy a 3661/08. sz. törvény biztosítja a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak maradéktalan teljesítését, a Görög Köztársaságot nem kell kényszerítő bírság fizetésére kötelezni.
Az átalányösszegről
Az átalányösszeg esetleges kiszabását illetően emlékeztetni kell arra, hogy arra minden egyes esetben a megállapított kötelezettségszegés jellemzőivel, valamint az EK 228. cikk alapján megindított eljárással érintett tagállam által tanúsított magatartással összefüggő, releváns tényezők összessége alapján kell, hogy sor kerüljön (lásd többek között a fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben 2008. december 9-én hozott ítélet 62. pontját).
Míg a kényszerítő bírság kiszabása különösen arra tűnik alkalmasnak, hogy ösztönözze a tagállamot, hogy a lehető legrövidebb időn belül szüntesse meg az olyan kötelezettségszegést, amely ilyen intézkedés hiányában folytatódna, addig az átalányösszeg kiszabása inkább az érintett tagállam kötelezettségei végrehajtása elmulasztásának a magán- és közérdeket érintő következményeinek értékelésén alapul, különösen ha a kötelezettségszegés az azt először megállapító ítélet óta tartó hosszú időszakon keresztül tartósan fennállt (a fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben 2005. július 12-én hozott ítélet 81. pontja).
A Bíróság feladata az egyes esetekben az előtte folyamatban lévő ügy körülményei szerint a meggyőzés és visszatartás szerinte szükséges mértéke alapján meghatározni az első kötelezettségszegést megállapító ítéletben foglaltak lehető leghamarabb történő teljesítésének biztosításához és a közösségi jog hasonló megsértése megismétlődésének a megelőzéséhez szükséges megfelelő pénzügyi szankciókat (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben 2008. december 9-én hozott ítélet 59. pontját).
Mindenesetre ha a Bíróság elhatározza az átalányösszeg kiszabását, a mérlegelési jogkörének gyakorlása keretében e szankciót oly módon határozza meg, hogy az egyrészt a körülményekhez igazodjon, másrészt pedig arányban álljon a megállapított kötelezettségszegéssel és az érintett tagállam fizetési képességével (lásd a C-278/01. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. november 25-én hozott ítélet [EBHT 2003., I-14141. o.] 41. pontját).
Ebből következően az átalányösszeg kiszabása iránti kérelem elbírálásához ezen ügy összes körülményét figyelembe kell venni, különösen a Görög Köztársaság magatartását, a jogsértés időtartamát és súlyát.
Így először is e tagállam magatartását illetően az nem vitatott, hogy e tagállam a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben elfogadott második kifogást csak a 3661/08. sz. törvény elfogadásával hajtotta maradéktalanul végre, jóllehet az ezen ítéletben megállapított akadályok teljes megszüntetéséhez szükséges fellépés nem jelentett különösebb nehézséget.
Ebben a tekintetben nem lehet elfogadni a Görög Köztársaság által hivatkozott azon indokolást, amely szerint az említett ítéletben foglaltak teljesítésének késedelme a jogalkotási eljáráshoz vagy a választások tartásához kapcsolódó belső nehézségeknek tudható be. Amint azt a Bíróság több alkalommal hangsúlyozta, a közösségi jogból eredő kötelezettségek nem teljesítésének igazolása végett a tagállam nem hivatkozhat kifogásként belső jogrendszerének rendelkezéseire, gyakorlatára vagy helyzeteire (lásd különösen a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 38. pontját).
Másodszor a kötelezettségszegés időtartamát illetően fontos emlékeztetni arra, hogy az EK 228. cikk ugyan nem határozza meg azt a határidőt, ameddig az ítéletben foglaltakat teljesíteni kell, az azonban nem vitatott, hogy a teljesítést haladéktalanul meg kell kezdeni, és annak a lehető legrövidebb időn belül be kell fejeződnie (lásd a 131/84. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1985. november 6-án hozott ítélet [EBHT 1985., 3531. o.] 7. pontját).
A jelen ügyben hangsúlyozni kell, hogy a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélet kihirdetésétől csaknem 37 hónap telt el addig az időpontig, amíg a Görög Köztársaság az említett ítélettel teljesen összhangba hozta a szabályozását.
Meg kell tehát állapítani, hogy a Görög Köztársaságnak felrótt kötelezettségszegés igen sokáig fennállt, különös figyelemmel arra, hogy a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglaltak maradéktalan teljesítése nem volt különösebben bonyolult.
Harmadszor a jogsértés súlyát illetően meg kell jegyezni, hogy a jelen kötelezettségszegés a letelepedés szabadságára vonatkozó jelentős korlátozás fennmaradását okozta.
Ugyanis a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben a Bíróság úgy vélte, hogy a vitatott szabályozás sérti az EK 43. cikkben szereplő alapvető elvet, mivel a többi tagállamban székhellyel rendelkező társaságok számára csak akkor teszi lehetővé, hogy látszerészeti üzletet nyissanak és üzemeltessenek, ha a tagok többsége látszerészekből áll, vagy ha – az esettől függően – a tőke többségének tulajdonosai látszerészek.
Ebben a vonatkozásban meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló kötelezettségszegés lényegesen érintheti egy másik tagállamban letelepedett azon társaságok és látszerészek érdekeit, amelyek, illetve akik Görögországban szándékoznak látszerészeti üzletet nyitni.
A fentiekre tekintettel a Bíróság úgy véli, hogy indokolt a Görög Köztársaság átalányösszeg megfizetésére való kötelezése.
Az említett átalányösszeg mértékének meghatározását illetően a jelen ítélet 49–56. pontjában meghatározott megfontolásokon kívül fontos az itt következő további tények figyelembe vétele.
Így emlékeztetni kell arra, hogy a Görög Köztársaság még a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélet kihirdetése előtt részben megszüntette az említett ítéletben megállapított kötelezettségszegést. Az alperes ugyanis módosította a természetes személy látszerészek egynél több látszerészeti üzlet működtetésének tilalmára vonatkozó vitatott rendelkezéseket, és megszüntette a látszerészeti üzletek jogi személyek általi nyitásához és működtetéséhez kapcsolódó feltételek többségét.
Azt is meg kell állapítani, hogy a 3661/08. sz. törvény elfogadásával a Görög Köztársaság a jelen ügyben folyamatban lévő eljárás során maradéktalanul eleget tett a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítéletben foglalt követelményeknek.
A fentiekre tekintettel a jelen ügy körülményei megfelelő értékelésének megfelel, ha a Bíróság a Görög Köztársaság által megfizetendő átalányösszeget egymillió euróban állapítja meg.
Következésképpen a Görög Köztársaságot arra kell kötelezni, hogy fizessen a Bizottságnak az „Európai Közösség saját forrásai” számlára egymillió euró átalányösszeget.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Görög Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

1.
A Görög Köztársaság – mivel az Európai Közösségek Bizottsága által az EK 228. cikk értelmében kibocsátott indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártáig nem tette meg a C-140/03. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2005. április 21-én hozott ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges valamennyi intézkedést – nem teljesítette az EK 228. cikk (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

2.
A Bíróság kötelezi a Görög Köztársaságot, hogy fizessen az Európai Közösségek Bizottságának az „Európai Közösség saját forrásai” számlára egymillió euró átalányösszeget.

3.
A Bíróság a Görög Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: görög.