CELEX: 62003TJ0415
Rybolov
Zachování mořských zdrojů
Relativní stabilita rybolovných činností každého členského státu
Výměna rybolovných kvót
Převod části rybolovné kvóty pro sardele přidělené Portugalské republice na Francouzskou republiku
Zrušení ustanovení povolujících tento převod
Snížení skutečných rybolovných práv Španělského království
Mimosmluvní odpovědnost Společenství
Právní norma přiznávající práva jednotlivcům
Existence škody

Právní rámec a skutečnosti předcházející sporu
1.
Celkový přípustný odlov
1       Článek 161 odst. 1 písm. f) Aktu o podmínkách přistoupení Španělského království a Portugalské republiky a o úpravách smluv
(Úř. věst. 1985, L 302, s. 23, dále jen „akt o přistoupení“) přidělil Španělskému království 90 % z celkového přípustného
odlovu (dále jen „TAC“) sardele v oblasti VIII vod podléhajících působnosti Mezinárodní rady pro průzkum moří (dále jen „oblast
ICES VIII“), totiž Gaskoňského zálivu, přičemž 10 % bylo přiděleno Francouzské republice. Krom toho, v souladu se zásadou
relativní stability rybolovných činností každého členského státu pro každou z dotčených populací (dále jen „zásada relativní
stability“) vyjádřené poprvé v čl. 4 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství
pro zachování a řízení rybolovných zdrojů (Úř. věst. L 24, s. 1), byly TAC sardele v oblastech IX a X ve vodách podléhajících
působnosti Mezinárodní rady pro průzkum moří (dále jen „oblast ICES IX“ a „oblast ICES X“) a oblasti 34.1.1 plánu vypracovaného
Výborem pro rybolov ve Středovýchodním Atlantiku (dále jen „oblast CECAF 34.1.1“) nacházejícími se na západě a jihozápadě
Pyrenejského poloostrova, rozděleny mezi Španělské království a Portugalskou republiku v poměru přibližně 48 % pro Španělské
království a 52 % pro Portugalskou republiku.
2       Nařízení Rady (EHS) č. 3760/92 ze dne 20. prosince 1992 o zavedení režimu Společenství pro rybolov a akvakulturu (Úř. věst.
L 389, s. 1), přijaté podle článku 43 Smlouvy o ES ve svém čl. 2 odst. 1, stanovilo:
„Pokud jde o výlovní činnosti, obecnými cíly společné rybářské politiky je ochrana a zachování živých mořských vodních zdrojů,
dostupných a dosažitelných, a zajištění rozumného a odpovědného využívání na udržitelném základě, ve vhodných hospodářských
a sociálních podmínkách pro dané odvětví, s ohledem na důsledky pro mořský ekosystém, a zejména s ohledem na potřeby producentů
a spotřebitelů.
Za tímto účelem se zřizuje režim Společenství pro řízení výlovních činností, který musí na stálém základě umožnit dosažení
rovnováhy mezi zdroji a výlovy v různých rybolovných oblastech.“ (
neoficiální překlad
)
3       Článek 4 nařízení č. 3760/92 stanovil:
„1. Za účelem zajištění rozumného a odpovědného využívání zdrojů na udržitelném základě, přijme Rada, není-li stanoveno jinak,
postupem podle článku 43 Smlouvy opatření Společenství, kterými se stanoví podmínky přístupu do oblastí a ke zdrojům a podmínky
provozování výlovních činností. Tato opatření se vypracují s ohledem na biologické, společensko-hospodářské a technické analýzy,
které jsou k dispozici, a zejména na zprávy sestavené výborem podle článku 16.“ (
neoficiální překlad
)
2. Tato ustanovení mohou zejména zahrnovat opatření pro každé loviště nebo skupinu lovišť za účelem:
[…]
b) omezení míry využití;
c) stanovení množstevních mezí odlovu;
[…]“
(neoficiální překlad)
4       Článek 8 odst. 1 nařízení č. 3760/92 stanovil, že v souladu s článkem 4 může být pro dané období míra využívání upravena omezením
objemů povolených odlovů a v případě potřeby omezením intenzity rybolovu.
5       V souladu s čl. 8 odst. 4 písm. i) a ii) téhož nařízení Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise určí pro každé loviště
nebo skupinu lovišť, případ od případu, TAC nebo celkovou přípustnou intenzitu rybolovu, v případě potřeby na víceletém základě,
a rozdělí rybolovná práva mezi členské státy způsobem zajišťujícím dodržování zásady relativní stability. Nicméně na žádost
bezprostředně dotčených členských států však může přihlédnout k tomu, že „mini‑kvóty“ a pravidelná výměna kvót byly zavedeny
od roku 1983, s výhradou celkové rovnováhy podílů.
6       Jedenáctý až čtrnáctý bod odůvodnění nařízení č. 3760/92 definovaly zásadu relativní stability takto:
„vzhledem k tomu, že pro ty druhy zdrojů, u kterých by se měla míra využití omezit, by měla být rybolovná práva Společenství
rozdělena v podobě dostupných rybolovných zdrojů pro členské státy, vyjádřených v přidělených kvótách a, kde to je nutné,
z hlediska intenzity rybolovu;
vzhledem k tomu, že zachování a řízení zdrojů musí přispívat k větší stabilitě rybolovných činností a musí být hodnoceno na
základě referenčního přidělování, které odráží obecné zásady určené Radou;
vzhledem k tomu, že […] tato stabilita musí, vzhledem k dočasné biologické situaci populací, zohledňovat zvláštní potřeby
regionů, ve kterých je místní obyvatelstvo obzvláště závislé na rybolovu a souvisejících činnostech […];
vzhledem k tomu, že pojem požadované odpovídající stability musí být tedy chápán v tomto smyslu“. (
neoficiální překlad
)
7       Podle čl. 8 odst. 4 nařízení č. 3760/92 Rada stanovila TAC některých populací ryb pro roky 1995 až 2001 tím, že přijala následující
nařízení:
–       nařízení Rady (ES) č. 3362/94 ze dne 20. prosince 1994, kterým se stanoví pro rok 1995 pro některé populace ryb a skupiny
populací ryb celkové přípustné odlovy a některé podmínky, za kterých mohou být loveny (Úř. věst. L 363, s. 1), změněné zejména
nařízením Rady č. 746/95 ze dne 31. března 1995 (Úř. věst. L 74, s. 1);
–       nařízení Rady (ES) č. 3074/95 ze dne 22. prosince 1995, kterým se stanoví pro rok 1996 pro některé populace ryb a skupiny
populací ryb celkové přípustné odlovy a některé podmínky, za kterých mohou být loveny (Úř. věst. L 330, s. 1);
–       nařízení Rady (ES) č. 390/97 ze dne 20. prosince 1996, kterým se stanoví pro rok 1997 pro některé populace ryb a skupiny populací
ryb celkové přípustné odlovy a některé podmínky, za kterých mohou být loveny (Úř. věst. 1997, L 66, s. 1);
–       nařízení Rady (ES) č. 45/98 ze dne 19. prosince 1997, kterým se stanoví pro rok 1998 pro některé populace ryb a skupiny populací
ryb celkové přípustné odlovy a některé podmínky, za kterých mohou být loveny (Úř. věst. 1998, L 12, s. 1);
–       nařízení Rady (ES) č. 48/1999 ze dne 18. prosince 1998, kterým se stanoví pro rok 1999 pro některé populace ryb a skupiny
populací ryb celkové přípustné odlovy a některé podmínky, za kterých mohou být loveny (Úř. věst. 1999, L 13, s. 1);
–       nařízení Rady (ES) č. 2742/1999 ze dne 17. prosince 1999, kterým se pro rok 2000 stanoví rybolovná práva a související podmínky
pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství, a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících
omezením odlovů, a kterým se mění nařízení (ES) č. 66/98 (Úř. věst. L 341, s. 1);
–       nařízení Rady (ES), č. 2848/2000 ze dne 15. prosince 2000, kterým se pro rok 2001 stanoví rybolovná práva a související podmínky
pro určité populace ryb a skupiny populací ryb platné ve vodách Společenství, a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících
omezení odlovů (Úř. věst. L 334, s.1).
8       Co se týče oblasti ICES VIII, každé z těchto nařízení stanovilo TAC sardele na 33 000 tun rozdělených v poměru 29 700 tun
pro Španělské království a 3 300 tun pro Francouzskou republiku bez rozlišení míst, kde jsou odlovy prováděny. Jestliže totiž
nařízení č. 2742/1999 ve svém původním znění stanovilo TAC na 16 000 tun rozdělených v poměru 14 400 tun pro Španělské království
a 1 600 tun pro Francouzskou republiku, toto nařízení, změněné nařízením Rady (ES) č. 1446/2000 ze dne 16. června 2000 (Úř.
věst. L 163, s. 3) rovněž stanovilo TAC na 33 000 tun.
9       Co se týče oblasti ICES IX, oblasti ICES X a oblast CECAF 34.1.1 pro roky 1995 až 1998, pátá rubrika přílohy I nařízení č. 746/95,
třináctá rubrika přílohy nařízení č. 3074/95, čtrnáctá rubrika přílohy I nařízení č. 390/97 a patnáctá rubrika přílohy I nařízení
č. 45/98 stanovily TAC sardele na 12 000 tun rozdělených v poměru 5 740 tun pro Španělské království a 6 260 pro Portugalskou
republiku. Pro rok 1999 patnáctá rubrika přílohy I nařízení č. 48/1999 stanovila TAC sardele na 13 000 tun rozdělených v poměru
6 220 tun pro Španělské království a 6 780 tun pro Portugalskou republiku. Konečně pro roky 2000 a 2001 devátá rubrika přílohy
I D nařízení č. 2742/1999 a devátá rubrika přílohy I D nařízení č. 2848/2000 stanovily TAC sardele na 10 000 tun rozdělených
v poměru 4 780 tun pro Španělské království a 5 220 tun pro Portugalskou republiku.
10     Prováděcí pravidla řízení TAC a kvót byly definovány nařízením Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního
režimu pro společnou rybářskou politiku (Úř. věst. L 261, s. 1; Zvl. vyd. 04/02, s. 70), který podle svého článku 21 stanoví:
„1. Všechny úlovky z populace nebo skupiny populací, na které se vztahuje kvóta, odlovené rybářskými plavidly Společenství
se odepíší z kvóty přidělené členskému státu vlajky na dotčenou populaci nebo skupinu populací, bez ohledu na místo vykládky.
2. Každý členský stát určí datum, ke kterému úlovky z populace nebo skupiny populací, na které se vztahuje kvóta, odlovené
rybářskými plavidly Společenství plujícími pod jeho vlajkou nebo v něm zapsané, pravděpodobně dosáhnou úrovně vyčerpání kvóty,
která byla na tuto populaci nebo skupinu populací stanovena. Počínaje tímto datem dočasně zakáže výše uvedeným plavidlům lovit
tuto populaci nebo skupinu populací a skladovat na plavidle, překládat a vykládat ryby ulovené po tomto datu a stanoví datum,
do kterého je povoleno provádět překládku, vykládku a předkládat konečná prohlášení o úlovku. Toto opatření musí být neprodleně
oznámeno Komisi, která o něm informuje ostatní členské státy.
3. Poté, co je učiněno oznámení podle odstavce 2 nebo z podnětu Komise, stanoví Komise na základě dostupných údajů datum,
ke kterému, pro populace nebo skupiny populací, úlovky podléhající TAC, kvótě nebo jiným množstevním omezením, odlovené rybářskými
plavidly plujícími pod vlajkou některého členského státu nebo v něm zapsané, pravděpodobně vyčerpaly kvótu, příděl nebo podíl,
s nimiž může tento členský stát nebo případně Společenství nakládat.
Po vyhodnocení situace uvedené v prvním pododstavci oznámí Komise dotčeným členským státům, do jaké míry připadá v úvahu zastavení
rybolovu z důvodu vyčerpání TAC.
Rybářská plavidla Společenství zastaví lov určité populace nebo skupiny populací, na které se vztahuje kvóta nebo TAC, k datu,
ke kterému je kvóta přidělená tomuto členskému státu pro danou populaci nebo skupinu populací je považována za vyčerpanou,
nebo ke kterému je považován za vyčerpaný TAC stanovený pro druhy tvořící danou populaci nebo skupinu populací […]“
2.
Výměna kvót
11     Podle čl. 9 odst. 1 nařízení č. 3760/92 si mohou členské státy poté, co uvědomí Komisi, vyměňovat celé nebo části dostupných
rybolovných zdrojů, které jim byly přiděleny.
12     Nařízení Rady (ES) č. 685/95 ze dne 27. března 1995 o řízení intenzity rybolovu některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství
(Úř. věst L 71, s. 5; Zvl. vyd. 04/02, s. 204) přijaté podle článku 43 Smlouvy o ES ve svém čl. 11 odst. 1 stanovilo, že členské
státy mohou vyměňovat rybolovná práva, které jim byla přidělena podle podmínek uvedených v příloze IV bodě 1.
13     Podle bodu 1.1.1 uvedené přílohy:
„Výměna mezi Francií a Portugalskem může být obnovena mlčky na období 1995–2002, s výhradou možnosti pro každý členský stát
každoročně měnit podmínky při ročním stanovování TAC a kvót.
Výměna se týká těchto TAC:
i)      společný TAC sardele se stanoví pro oblasti ICES VIII a IX, přičemž 80 % rybolovných práv Portugalska je každý rok postoupeno
Francii; tato množství se smí lovit výhradně ve vodách pod svrchovaností nebo soudní pravomocí [jurisdikcí] Francie;
[…]“
14     Podle bodu 1.1.2 téže přílohy:
„Výměna mezi Španělskem a Francií, založená na oboustranné dohodě z roku 1992 o sardelích, se provádí od roku 1995 na několikaletém
základě, přičemž je nutné zohlednit zájmy obou členských států, zejména včetně výše roční výměny kvót, kontrolních opatření
a problémů trhu, s výhradou možnosti pro každý členský stát každoročně měnit podmínky výměny při ročním stanovování TAC a kvót.
Výměna se týká těchto TAC:
[…]
ix)      pro TAC sardele v oblasti ICES VIII je 9 000 tun rybolovných práv Francie každý rok postoupeno Španělsku. [ix) pro TAC sardele
v oblasti ICES VIII je 9 000 tun rybolovných práv Španělska každoročně postoupeno Francii]“
15     Pokud jde o TAC sardele pro oblast ICES IX a pro oblast CECAF 34.1.1, pátá rubrika přílohy I nařízení č. 746/95, třináctá
rubrika přílohy nařízení č. 3074/95, čtrnáctá rubrika přílohy I nařízení č. 390/97, patnáctá rubrika přílohy I nařízení č. 45/98
a patnáctá rubrika přílohy I nařízení č. 48/1999 upřesnily, ve svých poznámkách 3, že odchylně od pravidla, podle kterého
kvóty pro sardele přidělené v této zóně mohou být odloveny pouze ve vodách spadajících pod svrchovanost nebo jurisdikci dotyčného
členského státu nebo v mezinárodních vodách dotčené oblasti, kvóta Portugalské republiky mohla „být odlovena do výše 5 008
tun ve vodách podoblasti ICES VIII, které podléhají svrchovanosti nebo jurisdikci Francie“.
(neoficiální překlad)
16     Rovněž devátá rubrika přílohy I D nařízení č. 2742/1999 upřesnila v poznámce 2, že Portugalská republika mohla „v rámci podoblasti
ICES č. VIII provést odlov až 3 000 tun ve vodách podléhajících svrchovanosti nebo jurisdikci Francie“.
17     Konečně devátá rubrika přílohy I D nařízení č. 2848/2000 v poznámce 2 upřesnila, že Portugalská republika mohla „v rámci podoblasti
ICES VIII provést odlov až do výše 80 % ve vodách podléhajících svrchovanosti nebo jurisdikci Francie“ (
neoficiální překlad)
, což představovalo 4 176 tun.
18     Žalobou došlou kanceláři Soudního dvora dne 9. června 1995 podalo Španělské království na základě čl. 173 prvního pododstavce
Smlouvy o ES návrh na zrušení bodu 1.1.1 druhého pododstavce písm. i) přílohy IV nařízení č. 685/95, jakož i páté rubriky
přílohy I nařízení č. 746/95. Soudní dvůr tuto žalobu zamítl jako neopodstatněnou (rozsudek Soudního dvora ze dne 5. října
1999, Španělsko v. Rada, C‑179/95, Recueil, s. I‑6475, dále jen „rozsudek ze dne 5. října 1995“).
19     Žalobami došlými kanceláři Soudu dne 11. března 2000 a 27. března 2000 se 62 majitelé lodí z provincií Asturie, Corogne, Pontevedra
a Lugo a tři federace majitelů lodí z provincií Guipúzcoa, Cantabria a Biscaye jednak domáhali zrušení deváté rubriky přílohy
I D nařízení č. 2742/1999 na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce ES a jednak se dovolávali protiprávnost bodu 1.1.1 druhého
pododstavce písm. i) přílohy IV nařízení č. 685/95 na základě článku 241 ES. Tyto žaloby byly odmítnuty jako nepřípustné (usnesení
Soudu ze dne 19. září 2001, Federación de Cofradías de Pescadores de Guipúzcoa a další v. Rada, T‑54/00 a T‑73/00, Recueil,
s. II‑2691, dále jen „usnesení ze dne 19. září 2001“).
20     Rozsudkem ze dne 18. dubna 2002, Španělsko v. Rada (C‑61/96, C‑132/97, C‑45/98, C‑27/99, C‑81/00 a C‑22/01, Recueil, s. I‑3439,
dále jen „rozsudek ze dne 18. dubna 2002“) Soudní dvůr na návrh Španělského království zrušil poznámku 3 třinácté rubriky
přílohy I nařízení č. 3074/95, poznámku 3 čtrnácté rubriky přílohy I nařízení č. 390/97, poznámku 3 patnácté rubriky přílohy
I nařízení č. 45/98, poznámku 3 patnácté rubriky přílohy I nařízení č. 48/1999, poznámku 2 deváté rubriky přílohy I D nařízení
č. 2742/1999 a poznámku 2 deváté rubriky přílohy I D nařízení č. 2848/2000 (dále jen „zrušená ustanovení“).

Řízení
21     Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 18. prosince 2003 podalo 98 majitelů lodí ze španělských provincií Guipúzcoa a Biscaye,
jakož i jedenáct sdružení rybářů („Cofradías de pescadores“) z provincií Guipúzcoa a Biscaye jednajících zároveň jménem 59
členů – majitelů lodí – a jménem svým vlastním (dále jen „žalobci“) projednávanou žalobu na základě článku 235 ES a čl. 288
druhého pododstavce ES.
22     Podle čl. 44 odst. 6 jednacího řádu Soudu žalobci na žádost vedoucího soudní kanceláře odstranili vady některých příloh ke
své žalobě podáními došlými kanceláři Soudu dne 6. a 13. ledna 2004.
23     Podáními došlými kanceláři Soudu dne 29. března a 29. dubna 2004 podaly Komise a Francouzská republika návrh na vstoupení
do řízení jako vedlejší účastníci na podporu návrhů Rady.
24     Usneseními ze dne 17. května a 15. června 2004 bylo vedlejší účastenství Komise a Francouzské republiky povoleno.
25     Na základě zprávy soudce zpravodaje Soud (třetí senát) rozhodl zahájit ústní část řízení a v rámci organizačních procesních
opatření vyzval účastníky řízení, aby předložili některé písemnosti a odpověděli na písemné otázky. Účastníci řízení těmto
výzvám vyhověli ve stanovených lhůtách.
26     Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na ústní otázky byly vyslechnuty na veřejném zasedání konaném dne 17. března 2005.
27     Zástupci žalobců při jednání stáhli ze seznamu žalobců šestnáct majitelů následujících plavidel:
Gure Leporre, Lezoko Gurutze, Ortube Berria a Waksman
.
28     Dne 31. května 2005 žalobci předložili různé dokumenty a navrhli, aby bylo nařízeno vypracování znaleckého posudku za účelem
přezkoumání dopadu protiprávního převodu a nadměrného odlovu sardele na stávající situaci rybolovu. Rada a Komise předložily
svá vyjádření dne 5. září a 4. července 2005.

Návrhy účastníků řízení
29     Žalobci navrhují, aby Soud:
–       určil, že tím, že Rada převedla na základě nařízení č. 3074/95, č. 390/97, č. 45/98, č. 48/1999, č. 2742/1999 a č. 2848/2000
část kvóty pro sardele přidělené Portugalské republice v oblasti ICES IX na Francouzskou republiku, takže tato kvóta mohla
být odlovena v oblasti ICES VIII, založila mimosmluvní odpovědnost Společenství;
–       uložil Radě povinnost nahradit utrpěnou škodu a případně uhradit úroky z prodlení;
–       uložil Radě náhradu nákladů řízení a Komisi a Francouzské republice náhradu vlastních nákladů řízení;
30     Rada podporovaná Komisí a Francouzskou republikou navrhuje, aby Soud:
–       odmítl žalobu jako nepřípustnou, pokud jde o sdružení rybářů z Guipúzcoa a Biscaye, jednající podle případu jménem svých členů
nebo jménem svým, majitele plavidel
Dios te salve
,
Gure Leporre
,
Lezoko Gurutze
,
Ortube Berria
,
Tuku Tuku
a
Waksman
, jakož i pokud jde o škody vzniklé před 18. prosincem 1998;
–       v každém případě zamítl žalobu jako neopodstatněnou;
–       uložil žalobcům náhradu nákladů řízení.

Právní otázky
31     Rada podporovaná Komisí a Francouzskou republikou navrhuje, aby byla žaloba částečně prohlášena za nepřípustnou v rozsahu,
v němž byla podána sdruženími rybářů z Guipúzcoa a Biscaye a některými žalujícími majiteli lodí. Krom toho se Rada dovolává
částečné nepřípustnosti žaloby z důvodu promlčení.
32     Z rozsudku Soudního dvora ze dne 26. února 2002, Rada v. Boehringer (C‑23/00 P, Recueil, s. I‑1873, bod 52) vyplývá, že Soudu
přísluší posoudit, co vyžaduje řádný výkon spravedlnosti za okolností dané věci. V projednávané věci Soud považuje za příhodné
nejprve rozhodnout o meritu žaloby.
33     Na podporu projednávané žaloby žalobci uplatňují, že podmínky, kterým podléhá právo na náhradu škody podle čl. 288 druhého
pododstavce ES, jsou splněny.
34     Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je v oblasti mimosmluvní odpovědnosti Společenství za protiprávní jednání
jeho institucí, právo na náhradu škody uznáno, pokud jsou splněny tři podmínky, a to, že porušená právní norma přiznávala
práva jednotlivcům a že její porušení bylo dostatečně závažné, že existence škody byla prokázána a konečně že existuje přímá
příčinná souvislost mezi porušením přičitatelným Společenství a škodou utrpěnou poškozenými osobami (rozsudky Soudu ze dne
14. listopadu 2002, Rica Foods a Free Trade Foods v. Komise, T‑332/00 a T‑350/00, Recueil, s. II‑4755, bod 222, a ze dne 10. března
2003, Travelex Global and Financial Services a Interpayment Services v. Komise, T‑195/00, Recueil, s. II‑1677, bod 54; viz
v tomto smyslu rovněž rozsudky Soudního dvora ze dne 4. července 2000, Bergaderm a Goupil v. Komise, C‑352/98 P, Recueil,
s. I‑5291, bod 42; ze dne 10. prosince 2002, Komise v. Camar a Tico, C‑312/00 P, Recueil, s. I‑11355, bod 53, a ze dne 10. července
2003, Komise v. Fresh Marine, C‑472/00 P, Recueil, s. I‑7541, bod 25).
35     Podle judikatury, pokud jedna z podmínek týkajících se založení mimosmluvní odpovědnosti orgánů Společenství není splněna,
musí být žaloba zamítnuta v plném rozsahu, aniž by bylo nutné zkoumat ostatní podmínky (rozsudky Soudního dvora ze dne 14.
října 1999, Atlanta v. Komise a Rada, C‑104/97 P, Recueil, s. I‑6983, bod 65, a Soudu ze dne 28. listopadu 2002, Scan Office
Design v. Komise, T‑40/01, Recueil, s. II‑5043, bod 18).
36     V projednávané věci je třeba ověřit, zda jsou tyto tři podmínky splněny.
1.
K dostatečně závažnému porušení právní normy přiznávající práva jednotlivcům

Argumenty účastníků řízení
37     Žalobci tvrdí, že tím, že Rada povolila portugalskému loďstvu lovit v oblasti ICES VIII podle zrušených ustanovení, dopustila
se dostatečně závažného porušení právních norem přiznávajících práva jednotlivcům.
38     Co se zaprvé týče dostatečně závažné povahy porušení, žalobci připomínají, že rozhodujícím kritériem je v tomto ohledu kritérium
zjevného a závažného nedodržení mezí, které jsou stanoveny pro posuzovací pravomoc dotyčného orgánu Společenství, tímto orgánem.
Pokud tento orgán disponuje pouze značně omezeným nebo dokonce žádným prostorem pro uvážení, pouhé porušení práva Společenství
může postačovat k prokázání existence dostatečně závažného porušení (rozsudky Bergaderm a Goupil v. Komise, bod 34 výše, body
41 a 42, a Komise v. Camar a Tico, bod 33 výše, bod 53).
39     V projednávané věci žalobci uvádějí, že tím, že Rada přijala zrušená ustanovení, porušila, jak vyplývá z rozsudku ze dne 18. dubna
2002, zásadu relativní stability stanovenou čl. 8 odst. 4 písm. ii) nařízení č. 3760/92 a čl. 161 odst. 1 písm. f) aktu o přistoupení.
Krom toho mají žalobci za to, že Rada jednak porušila zásady legitimního očekávání a právní jistoty tím, že situace španělského
loďstva oprávněného lovit sardele v oblasti ICES VIII byla změněna jednáním orgánu Společenství, který neměl pravomoc k provedení
takové změny a který jednal prostředky odlišnými od těch, které jsou stanoveny pro změnu takové mezinárodní smlouvy, jako
je akt o přistoupení, a jednak se dopustila zneužití pravomoci tím, že zvýšila TAC v oblasti ICES VIII bez toho, aby stanovila
nový TAC na základě nových vědeckých a technických údajů, jak stanoví nařízení č. 3760/92, a tím, že obešla postupy stanovené
k tomuto účelu, které nezbytně vyžadovaly změnu aktu o přistoupení.
40     Podle žalobců škoda utrpěná z důvodu těchto porušení vyplývá z nedodržení mezí stanovených platnými právními předpisy použitelnými
na rozdělení rybolovných práv. Tyto meze jsou jasné a přesné a neponechávají Radě žádný prostor pro uvážení. První mez spočívá
v nutnosti přijmout opatření, která nemají za účinek změnu právní situace vytvořené mezinárodní smlouvou, v projednávaném
případě aktem o přistoupení, tedy skutečnosti, že Španělské království mělo nárok na 90 % z TAC sardele v oblasti ICES VIII.
Druhá mez vyplývá z bodu 1.1.1 druhého pododstavce písm. i) přílohy IV nařízení č. 685/95 a čl. 8 odst. 4 písm. ii) nařízení
č. 3760/92, které Radě nepřiznávají žádnou rozhodovací pravomoc pro povolení výměny kvóty, jelikož povolení je podřízeno splnění
podmínek stanovených těmito ustanoveními, tedy stanovením společného TAC a žádostí dotyčných států. Za těchto podmínek je
obtížné mít za to, že Rada měla diskreční pravomoc.
41     Žalobci v tomto ohledu upřesňují, že nezpochybňují ani výkon pravomoci Rady stanovit TAC pro oblast, ani její pravomoc sjednotit
řízení odlišných oblastí a stanovit společný TAC, dokonce ani pravomoc povolit
in abstracto
převod kvót. O co se jedná v projednávané věci, je způsob, jakým byl převod kvót mezi Francouzskou republikou a Portugalskou
republikou povolen
in concreto
, přestože zásada relativní stability vylučovala veškerou diskreční pravomoc.
42     Podle žalobců, vzhledem k tomu, že Rada neměla širokou posuzovací pravomoc ke změně kvóty pro sardele přidělené Španělskému
království, nemůže být vyžadováno, v rozporu s tím, co Rada tvrdí, aby porušení krom toho vykazovalo zjevnou a závažnou povahu.
43     Pokud se nejprve jedná o stupeň jasnosti a přesnosti normy, žalobci mají za to, že není relevantní dovolávat se údajného rozporu
mezi rozsudkem ze dne 5. října 1999 a rozsudkem ze dne 18. dubna 2002 z důvodu naprosté jasnosti zrušených ustanovení.
44     Pokud se dále jedná o údajně omluvitelnou povahu nesprávného právního posouzení, kterého se dopustila Rada, žalobci zdůrazňují,
že ustanovení dotčená v rozsudku ze dne 5. října 1999 nejsou zrušenými ustanoveními. Nařízení č. 685/95, které bylo předmětem
prvního rozsudku, totiž neobsahovalo úplnou právní úpravu režimu převodu kvót, který byl zkoumán v druhé žalobě, jelikož výměna
kvót prohlášená za protiprávní předpokládala existenci práva rybolovu ve prospěch Portugalské republiky v oblasti ICES VIII.
Toto právo rybolovu bylo přitom vytvořeno pouze zrušenými ustanoveními. Neexistuje tedy rozpor v soudním výkladu podobného
ustanovení. Podle žalobců rozsudek ze dne 5. října 1999 naopak v bodech 51 a 52 potvrdil skutečnost, že převod, který nedodržuje
celkovou rovnováhu podílů, tj. kvót na oblast za použití zásady relativní stability, nemůže být legální. V bodu 45 rozsudku
ze dne 18. dubna 2002 Soudní dvůr právě potvrdil kogentní povahu dodržování národních kvót, které je podmínkou převodu mezi
jednotlivými oblastmi. Povolení převodu kvót pro sardele v oblasti ICES VIII mezi Portugalskou republikou a Francouzskou republikou
bez předchozích schválení společného TAC pro dotyčné oblasti Radou krom toho představovalo neomluvitelnou chybu, jelikož k němu
došlo v rozporu s právními úpravami přijatými Radou.
45     Pokud jde konečně o úmyslnou povahu porušení, mají žalobci za to, že Rada si byla plně vědoma skutečnosti, že použila právní
fikce, aby zbavila Španělské království jeho nároku na kvótu pro sardele rovnající se 90 % rybolovných práv v oblasti ICES
VIII, jelikož, jak vyplývá z bodu 36 rozsudku ze dne 18. dubna 2002 a z bodu 25 rozsudku ze dne 5. října 1999, Rada sama konstatovala,
že nemohla legálně změnit rozdělení kvót, aniž by předtím získala od Španělského království zřeknutí se jeho kvóty na sardele,
ani, pokud by se tak nestalo, odůvodnit podstatné zvýšení TAC v poměru rovnajícímu se desetinásobku rybolovných práv pro sardele,
které navrhla přiznat Francouzské republice v oblasti ICES VIII.
46     V důsledku toho se Rada tím, že přijala dotčená protiprávní ustanovení, dopustila dostatečně závažného porušení práva Společenství.
47     Pokud jde o argument Komise, podle kterého Soudní dvůr v rozsudku z 18. dubna 2002 nerozhodoval o zásadě právní jistoty a ochrany
legitimního očekávání, žalobci tvrdí, že mají právo dovolávat se všech právních argumentů, které jim připadají vhodné na podporu
svých nároků, bez ohledu na to, zda byly přijaty Soudním dvorem v rámci žaloby na neplatnost, či nikoliv. Podle jejich názoru,
jelikož žaloba na neplatnost je autonomní ve vztahu k žalobě na uplatnění odpovědnosti, jedinou spojitost existující mezi
žalobou na neplatnost podanou Španělským královstvím a probíhajícím řízením představuje skutečnost, že rozhodnutí vydané v rámci
první žaloby rozhodlo otázku existence protiprávního jednání na straně Rady, což je jedno z kritérií pro založení odpovědnosti
Společenství, které tak musí být považováno za splněné.
48     Co se týče argumentu Komise, podle kterého nařízení přijatá Radou stanovící TAC mají jednoletou povahu a mohou se legitimně
lišit rok od roku, takže nedošlo k porušení zásad právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, žalobci uplatňují, že předmětem
probíhajícího řízení je rozdělení kvót mezi členské státy poté, co byl TAC stanoven, které by ve všech případech a pro každý
rok, kdy byl protiprávní převod povolen, muselo být pro oblast ICES VIII v poměru 90:10 mezi kvótou přidělenou Španělskému
království a kvótou přidělenou Francouzské republice, což nebyl ten případ.
49     Pokud zadruhé jde o porušení právních norem přiznávajících práva jednotlivcům, žalobci nejprve tvrdí, že zásada relativní
stability porušená Radou v ustanoveních zrušených rozsudkem ze dne 18. dubna 2002 představuje vyšší právní pravidlo.
50     Podle žalobců čl. 161 odst. 1 písm. f) aktu o přistoupení obsahuje jednu ze základních zásad společné rybářské politiky. Krom
toho nařízení, jejichž ustanovení byla zrušena, byla ročními prováděcími nástroji nařízení č. 3760/92 a č. 685/95. Proto,
ačkoliv se jedná o normy stejné právní síly, uvedená nařízení musí dodržovat svým cílem a obsahem zásady stanovené v posledně
uvedených nařízeních, které určují cíle stanovené primárním právem, zejména článkem 33 ES.
51     Žalobci v tomto ohledu upřesňují, že možnost postoupit práva rybolovu tvrzená Radou rovněž vyplývá z provádění zásady relativní
stability. V každém případě se v projednávaném případě jedná o předchozí rozdělení kvót. Jak přitom vyplývá z bodu 47 rozsudku
ze dne 18. dubna 2002, výměna rybolovných zdrojů předpokládá, že tyto zdroje byly předem přiděleny v souladu se zásadou relativní
stability, a vyžaduje žádost dotyčných členských států. Soudní dvůr mimoto uznal, že zásada relativní stability je vyšším
právním pravidlem a zrušil ustanovení, která před ním byla napadena.
52     Žalobci dále uplatňují, že akt o přistoupení tím, že Španělskému království poskytuje 90 % odlovu sardele v oblasti ICES VIII,
zásada relativní stability, která poskytuje dodatečné záruky týkající se zachování tohoto podílu, jakož i meze uložené Radě
čl. 8 odst. 1 písm. ii) nařízení č. 3760/92, tedy existence žádosti dotyčného členského státu a bodem 1.1.1 druhým pododstavcem
písm. i) přílohy IV nařízení č. 685/95, tedy stanovení jednotného TAC, vytvářejí práva, jichž jsou sami příjemci, nebo přinejmenším
legitimní očekávání takových práv. Pokud totiž kvóta 90 % z TAC sardele pro spornou oblast náleží Španělskému království,
jsou příjemci práv rybolovu pro tento druh v této oblasti hospodářské subjekty, které provádějí odlovy, v projednávaném případě
žalobci a ostatní podniky vlastnící lodě oprávněné k rybolovu.
53     V tomto ohledu žalobci zaprvé uvádějí, že podle dvanáctého a čtrnáctého bodu odůvodnění nařízení č. 3760/92 se rozdělení kvót
uskutečňuje v závislosti na významu tradičních rybolovných činností, zvláštních potřebách regionů, ve kterých je místní obyvatelstvo
obzvláště závislé na rybolovu a souvisejících činnostech, jakož i na dočasné biologické situaci populací, což ukazuje, že
zvláštní situace hospodářských subjektů oprávněných provozovat činnost v oblasti ICES VIII, jakož i jejich práva byla vzata
v úvahu při stanovení TAC sardele v uvedené oblasti.
54     Žalobci mají za to, že uznání práva nebo legitimního očekávání práva, které vyplývá ze zásady relativní stability ve prospěch
žalobců, je jediným výkladem slučitelným s
ratio legis
normy, a sice zachováním životní úrovně dotčeného obyvatelstva, a nikoliv „obohacením“ právního dědictví států uznáním nároku
takového obyvatelstva, jehož hospodářská hodnota je nezpochybnitelná, v projednávané věci nároku na rybolovná práva. V důsledku
toho je stát pouze fiduciárním držitelem rybolovných práv pro sardele přidělených podle zásady relativní stability, která
je uvedena v aktu o přistoupení ve formě kvóty, jelikož skutečnými hospodářskými nositeli dotčených rybolovných práv jsou
rybářské lodi španělského loďstva lovící sardele ve vodách Gaskoňského zálivu, které jsou zapsány v dotyčném seznamu a jsou
oprávněny vykonávat tam své činnosti.
55     Pokud jde o argument Komise, podle kterého Soud již ve svém rozsudku ze dne 6. prosince 2001, Area Cova a další v. Rada a Komise
(T‑196/99, Recueil, s. II‑3597) rozhodl, že zásada relativní stability nemůže přiznat jednotlivcům subjektivní práva, jejichž
porušení by vedlo ke vzniku práva na náhradu škody, žalobci uplatňují, že věta citovaná Komisí je úvahou
obiter dictum
, uskutečněnou Soudem v souvislosti, ve které nešlo o použití zásady relativní stability. Takové prohlášení nepředstavovalo
ratio decidendi
rozsudku, a v důsledku toho tvrzení, které obsahuje, nemůže být v žádném případě považováno za judikaturu pro účely sledované
Komisí.
56     Žalobci krom toho připomínají, že Soud jasně prokázal, že zúčastněné osoby v každém případě mohly, pokud se pokládaly za poškozené
škodou vyplývající bezprostředně z deváté rubriky přílohy I D nařízení č. 2742/1999, zpochybnit toto dotčené ustanovení v rámci
řízení na uplatnění mimosmluvní odpovědnosti stanovené v článcích 235 ES a 288 ES (usnesení ze dne 19. září 2001, bod 85).
57     Tvrdí, že pokud by byla přijata teze Komise, byla by porušena zásada práva na účinnou soudní ochranu. Protiprávní akt Rady
by totiž v každém případě zůstal nepotrestán, poněvadž škody, kterých je příčinou, by nemohly být nahrazeny, jelikož stát
nemůže požadovat odškodnění. Žalující majitelé lodí by byli zbaveni práva rybolovu – nebo přinejmenším legitimního očekávání
takového práva – které jim samo právo Společenství přiznává, a v důsledku toho odlovů, ke kterým by výkon tohoto práva vedl
a které byly nicméně uskutečněny loďstvem majícím prospěch z převodu. Konečně poté, co došlo k výměně kvót, skutečné přidělení
rybolovných zdrojů bylo bez nepříznivých následků uskutečněno v rozporu s ustanovením čl. 161 odst. 1 písm. f) aktu o přistoupení.
58     Zadruhé žalobci připomínají, že podle článku 33 ES je jedním z cílů sledovaných společnou zemědělskou politikou zajištění
odpovídající životní úrovně zemědělského obyvatelstva, zejména zvýšením individuálních příjmů osob zaměstnaných v zemědělství.
Za účelem dosažení tohoto cíle účel kvót spočívá v zajištění každému členskému státu podílu na TAC Společenství v závislosti
na výše uvedených kritériích. Žalobci však zdůrazňují, že pouze rybářské lodi, které plují pod vlajkou každého členského státu
nebo jsou tam registrovány, mohou lovit v kvótách přidělených danému členskému státu (rozsudek Soudního dvora ze dne 14. prosince
1989, Jaderow, C‑216/87, Recueil, s. 4509, bod 16).
59     Zatřetí žalobci zdůrazňují jednak, že podle španělského zákona č. 3/2001 rozdělení rybolovných práv mezi lodě může být vyjádřeno
prostřednictvím objemu odlovu a provedeno v závislosti na rybolovné činnosti vykonávané v minulosti, a jednak, že úprava nebo
snížení rybolovných práv uložené Evropskou unií nebo mezinárodními smlouvami se musí přiměřeně dotknout každé lodi podle zásady
ekvity, tak aby relativní postavení každého subjektu zůstalo zachováno. Z toho vyplývá, že snížení kvóty pro sardele přidělené
Španělskému království mělo nepříznivý dopad na práva nabytá žalobci.
60     Rada podporovaná Komisí uplatňuje, že první podmínka pro to, aby bylo právo na náhradu škody uznáno právem Společenství, není
splněna, jelikož jednak právní normy porušené Radou nepřiznávaly práva jednotlivcům a jednak tato porušení nebyla dostatečně
závažná.

Závěry Soudu
61     Jak bylo připomenuto v bodu 34 výše, první podmínka, aby bylo právo na náhradu škody uznáno právem Společenství, spočívá v porušení
právní normy dotyčným orgánem Společenství, právní normy, které musí přiznávat práva jednotlivcům a jejíž porušení musí být
dostatečně závažné.
62     Za těchto podmínek je třeba postupně zkoumat, zda Rada tím, že jednala vytýkaným způsobem, porušila právní normu, a v případě
kladné odpovědi, zda tato norma přiznává práva jednotlivcům a zda je její porušení dostatečně závažné.
K protiprávnosti jednání vytýkaného Radě
63     Úvodem je třeba přesně určit jednání Rady, jehož protiprávnost je tvrzena žalobci.
64     Není sporné, že projednávanou žalobou se žalobci domáhají získání náhrady škody, která jim byla způsobena zrušenými ustanoveními,
kterými Rada povolila Portugalské republice pro období mezi roky 1996 a 2001 odlovit část její kvóty pro sardele ve vodách
oblasti ICES VIII, které spadají pod svrchovanost nebo jurisdikci Francouzské republiky. Toto povolení rybolovu poskytnuté
Portugalské republice v oblasti ICES VIII bylo Soudním dvorem v rozsudku ze dne 18. dubna 2002 prohlášeno za protiprávní.
65     Je třeba připomenout, že účelem zrušených ustanovení bylo provedení bodu 1.1.1 druhého pododstavce písm. i) přílohy IV nařízení
č. 685/95, podle kterého v rámci dohody o výměně rybolovných práv, která může být obnovena mlčky na období 1995 – 2002, Portugalská
republika postoupila Francouzské republice 80 % svých rybolovných práv v oblasti ICES VIII, aby toto množství bylo odloveno
výhradně ve vodách pod svrchovaností nebo jurisdikcí Francouzské republiky v oblasti ICES VIII. Nicméně vzhledem k tomu, že
Portugalská republika neměla v oblasti ICES VIII práva rybolovu, zrušená ustanovení taková práva vytvářela.
66     Je třeba zdůraznit, že jestliže v rozsudku ze dne 18. dubna 2002 Soudní dvůr zrušil povolení udělené Radou Portugalské republice
k tomu, aby odlovila část své kvóty pro sardele v oblasti ICES VIII, nerozhodl naopak o legalitě postoupení rybolovných práv
v oblasti ICES VIII Portugalskou republikou Francouzské republice, přičemž toto postoupení bylo potvrzeno v jeho rozsudku
ze dne 5. října 1999.
67     V tomto rozsudku totiž Soudní dvůr zamítl žalobní důvody na zrušení předložené Španělským královstvím proti ustanovení stanovícímu
toto postoupení, a sice bodu 1.1.1 druhému pododstavci písm. i) přílohy IV nařízení č. 685/95. O slučitelnosti tohoto ustanovení
s právem Společenství bylo rovněž definitivně rozhodnuto rozsudkem ze dne 5. října 1999, který v tomto bodu tvoří překážku
věci rozsouzené (viz v tomto smyslu stanovisko generálního advokáta Albera předcházející rozsudku ze dne 18. dubna 2002, Recueil,
s. I‑3441, body 47 a 79).
68     Naproti tomu je třeba zkoumat, zda protiprávní povolení odlovu části kvóty pro sardele v oblasti ICES VIII udělené Portugalské
republice představuje jednání, které by mohlo zavdat příčinu k náhradě škody. V tomto ohledu žalobci uplatňují, že jednání
Rady, které způsobilo jejich škodu, porušilo zásadu relativní stability, akt o přistoupení, zásady právní jistoty a legitimního
očekávání a že toto jednání představovalo zneužití pravomoci.
–       K porušení zásady relativní stability
69     Je třeba připomenout, že rozsudkem ze dne 18. dubna 2002 Soudní dvůr rozhodl, že Rada tím, že povolila Portugalské republice
zrušenými ustanoveními odlovit část její kvóty pro sardele v oblasti ICES VIII v letech 1996 a 2001, porušila zásadu relativní
stability, jelikož Španělsko nezískalo 90 % rybolovných práv, která mu byla přidělena v oblasti ICES VIII.
–       K ostatním porušením tvrzeným žalobci
70     Žalobci uplatňují, že jednání vytýkané Radě porušilo, kromě zásady relativní stability, akt o přistoupení, zásady právní jistoty
a legitimního očekávání a že toto jednání představovalo zneužití pravomoci.
71     Je pravdou, že Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 18. dubna 2002 nekonstatoval, že se Rada dopustila výše uvedených porušení
a zneužití.
72     Nicméně je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je žaloba na náhradu škody autonomní vzhledem k žalobě na neplatnost
(usnesení Soudního dvora ze dne 21. června 1993, Van Parijs a další v. Rada a Komise, C‑257/93, Recueil, s. I‑3335, body 14
a 15, a rozsudek Soudu ze dne 16. dubna 1997, Hartmann v. Rada a Komise, T‑20/94, Recueil, s. II‑595, bod 115), takže zrušení
aktu, který vedl ke vzniku škod, nebo konstatování jeho neplatnosti nejsou nezbytné pro podání žaloby na náhradu škody.
73     Existence práva na náhradu škody podle práva Společenství přitom závisí na povaze tvrzených porušení, neboť použití čl. 288
druhého pododstavce ES vyžaduje, aby tvrzené porušení bylo dostatečně závažné a aby porušená právní norma přiznávala práva
jednotlivcům.
74     V důsledku toho je na místě zkoumat, zda jednání vytýkané Radě porušilo, vedle zásady relativní stability, akt o přistoupení,
zásady právní jistoty a legitimního očekávání a zda toto jednání představovalo zneužití pravomoci.
75     Nejprve je třeba konstatovat, že porušení aktu o přistoupení je prokázáno, jelikož Rada tím, že povolila Portugalské republice
odlovit část její kvóty pro sardele v oblasti ICES VIII, zbavila, jak konstatoval Soudní dvůr v bodu 42 rozsudku ze dne 18. dubna
2002, Španělské království 90 % rybolovných práv TAC sardele v oblasti ICES VIII, která mu byla přidělena. Přidělení 90 %
rybolovných práv z TAC sardele v dané oblasti Španělskému království je totiž stanoveno čl. 161 odst. 1 písm. f) aktu o přistoupení.
76     Pokud se dále jedná o zásady právní jistoty a legitimního očekávání, Soud naopak konstatuje, že jejich porušení není prokázáno.
Teze žalobců se totiž opírá o předpoklad, podle kterého Rada v každém případě nemohla legálně povolit Portugalské republice
lovit sardele v oblasti ICES VIII. Tento předpoklad je však chybný. V tomto ohledu je třeba připomenout, že Soudní dvůr v rozsudku
ze dne 18. dubna 2002 rozhodl:
„44      Napadená ustanovení nemohou být odůvodněna čl. 11 odst. 1 ve spojení s bodem 1.1.1 druhým pododstavcem písm. i) přílohy IV
nařízení č. 685/95, jelikož posledně uvedené ustanovení stanoví, že poté, co je společný TAC sardele stanoven pro oblasti
ICES VIII a IX, je 80 % rybolovných práv Portugalska každoročně postoupeno Francii a musí být odloveno výhradně ve vodách
pod svrchovaností nebo jurisdikcí Francie.
45      Zjištění, podle kterého postoupení rybolovných práv Portugalské republiky Francouzské republice bylo uskutečněno v rámci společného
TAC pokrývajícího oblasti ICES VIII a IX, který je uveden v bodech 51 a 52 [rozsudku ze dne 5. října 1999] se jeví jako nepřesné.
Aby podmínka stanovení společného TAC sardele pro oblasti ICES VIII a IX, které bod 1.1.1 druhý pododstavec písm. i) přílohy
IV nařízení č. 685/95 podřizuje výměnu rybolovných práv mezi Portugalskou republikou a Francouzskou republikou, byla splněna,
bylo by třeba, aby Rada stanovila jediný TAC sardele pro oblasti ICES VIII a ICES IX, X a CECAF 34.1.1, což neučinila, jak
uznala ve svých písemnostech. Údajné společné řízení dvou odlišných TAC tvrzené Radou totiž tuto podmínku nemůže splňovat.
Navíc v projednávané věci není zpochybňováno, že se tyto dva TAC týkají dvou biologicky odlišných populací.
[…]
47      Napadená ustanovení nemohou být odůvodněna ani čl. 8 odst. 4 písm. ii) a čl. 9 odst. 1 nařízení č. 3760/92, která stanoví
uzavření dohod týkajících se výměn kvót. Článek 8 odst. 4 písm. ii) totiž výslovně stanoví, že žádost bezprostředně dotčených
členských států je nezbytná pro to, aby taková výměna byla Radou vzata v úvahu. V projednávané věci přitom taková žádost nebyla
podána Španělským královstvím, které je přesto bezprostředně dotčeno, jelikož výměna kvót měla za následek zvýšení rybolovných
práv pro sardele v oblasti ICES VIII. Pokud jde o čl. 9 odst. 1, je třeba konstatovat, že výměna rybolovných zdrojů, jak je
stanovena tímto článkem, předpokládá, že byly předtím přiděleny v souladu se zásadou relativní stability. Tak tomu přitom
v letech 1996 až 2001 nebylo, jak vyplývá z bodu 42 tohoto rozsudku.“
77     Z toho vyplývá, že Rada byla v zásadě oprávněna, podle bodu 1.1.1 druhého pododstavce písm. i) přílohy IV nařízení č. 685/95
a čl. 8 odst. 4 písm. ii) nařízení č. 3760/92, povolit Portugalské republice odlovit sardele v oblasti ICES VIII za předpokladu,
že buď byl stanoven společný TAC sardele pro oblasti ICES VIII a pro oblast ICES IX, nebo že o to všechny bezprostředně dotčené
státy požádaly.
78     V důsledku toho žalobci nemohou tvrdit, že zásada relativní stability byla porušena zrušenými ustanoveními, jelikož použitelný
právní rámec v zásadě opravňoval Radu k jejich přijetí. Ze stejného důvodu žalobci dále nebyli oprávnění vkládat své legitimní
očekávání do zachování existující situace, jelikož ta mohla být změněna Radou na základě její posuzovací pravomoci, a to zvláště
v oblasti, jakou je oblast společné zemědělské politiky, v jejímž rámci mají orgány širokou posuzovací pravomoc (viz v tomto
smyslu rozsudek Area Cova a další v. Rada, bod 55 výše, bod 122).
79     Pokud se konečně jedná o tvrzené zneužití pravomoci, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je akt postižený zneužitím
pravomoci, pouze pokud je na základě objektivních, relevantních a shodujících se indicií zřejmé, že byl přijat za výlučným
nebo alespoň rozhodujícím účelem dosáhnout jiných cílů než cílů sledovaných žalovaným orgánem nebo když obejde zvláštní postup
stanovený ve Smlouvě (rozsudek Rica Foods a Free Trade Foods v. Komise, bod 34 výše, bod 200).
80     V projednávané věci je přitom třeba konstatovat, že žalobci nepředložili žádnou indicii, ze které by vyplývalo, že zrušená
ustanovení nebyla přijata za účelem „zajištění lepšího využití rybolovných práv pro sardele“
(neoficiální překlad),
jak stanoví čtvrtý bod odůvodnění nařízení č. 746/95.
81     Ze všech těchto úvah vyplývá, že jednání vytýkané Radě je protiprávní v tom, že porušuje zásadu relativní stability a akt
o přistoupení.
82     Za těchto podmínek je třeba dále zkoumat, zda právní normy porušené Radou přiznávaly práva jednotlivcům a případně zda jsou
tato porušení dostatečně závažná.
K existenci právní normy přiznávající práva jednotlivcům
83     Aby byla podle judikatury založena mimosmluvní odpovědnost Společenství, musí se vytýkaná protiprávnost týkat porušení právní
normy přiznávající práva jednotlivcům (rozsudek Bergaderm a Goupil v. Komise, bod 34 výše, bod 42, a Komise v. Camar a Tico,
bod 34 výše, bod 53).
84     Proto je třeba zkoumat, v jakém rozsahu mohou být zásada relativní stability a čl. 161 odst. 1 písm. f) aktu o přistoupení
považovány za normy přiznávající práva jednotlivcům.
85     V tomto ohledu musí být úvodem poznamenáno, že v rozporu s tím, co tvrdí Rada, není významné, zda porušená norma představuje
vyšší právní pravidlo, či nikoliv (viz v tomto smyslu rozsudek Bergaderm a Goupil v. Komise, bod 34 výše, body 41, 42 a 62).
Argumenty předložené účastníky řízení k tomuto bodu jsou proto nerelevantní.
86     Dále je třeba uvést, že podle judikatury právní norma přiznává práva jednotlivcům, pokud se porušení týká ustanovení, které
vytváří práva, která vnitrostátní soudy musejí chránit, takže má přímý účinek (rozsudek ze dne 5. března 1996, Brasserie du
pêcheur a Factortame, C‑46/93 a C‑48/93, Recueil, s. I‑1029, bod 54), které vytváří výhodu, jež může být kvalifikována jako
nabyté právo (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 29. ledna 1998, Dubois et Fils v. Rada a Komise, T‑113/96, Recueil,
s. II‑125, body 63 až 65), jehož funkcí je ochrana zájmů jednotlivců (rozsudek Soudního dvora ze dne 25. května 1978, HNL
a další v. Rada a Komise, 83/76 a 94/76, 4/77, 15/77 a 40/77, Recueil, s. 1209, bod 5), nebo které přiznává práva ve prospěch
jednotlivců, jejichž obsah může být dostatečně určen (rozsudek Soudního dvora ze dne 8. října 1996, Dillenkofer a další, C‑178/94,
C‑179/94, C‑188/94 až C‑190/94, Recueil, s. I‑4845, bod 22).
87     Musí být připomenuto, že podle čl. 8 odst. 4 písm. i) a ii) nařízení č. 3760/92 Rada rozděluje rybolovná práva mezi členské
státy tak, aby byla zajištěna relativní stabilita rybolovných činností každého členského státu pro každou z dotyčných populací.
Na základě této zásady čl. 161 odst. 1 písm. f) aktu o přistoupení přidělil Španělskému království podíl 90 % z TAC sardele
v oblasti ICES VIII, přičemž zbývajících 10 % bylo přiděleno Francii. Je to toto rozdělení, které Rada porušila tím, že přijala
zrušená ustanovení, jelikož ta měla za účinek, že Španělské království nezískalo 90 % rybolovných práv pro sardele v uvedené
oblasti.
88     V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že v rozsudku Area Cova a další v. Rada a Komise, bod 55 výše (bod 152), Soud již rozhodl,
že, jelikož předmětem zásady relativní stability jsou pouze vztahy mezi členskými státy, nemůže jednotlivcům přiznávat subjektivní
práva, jejichž porušení by vedlo ke vzniku práva na náhradu škody na základě článku 288 druhého pododstavce ES.
89     Zásada relativní stability totiž odráží kritérium rozdělení rybolovných práv Společenství mezi členské státy ve formě kvót
přidělovaných členským státům. Jak Soudní dvůr rozhodl (rozsudek Soudního dvora ze dne 13. října 1992, Portugalsko a Španělsko
v. Rada, C‑63/90 a C‑67/90, Recueil, s. I‑5073, bod 28), jelikož zásada relativní stability nepřiznává rybářům žádné záruky
odlovu určitého množství ryb, musí být požadavek relativní stability chápán jako značící výlučně zachování nároku na určitý
procentní podíl stanovený pro každý členský stát při tomto rozdělení.
90     Krom toho je rovněž třeba zdůraznit, že podle čl. 9 odst. 1 nařízení č. 3760/92 si členské státy mohou vyměňovat celé nebo
části dostupných rybolovných zdrojů, které jim byly přiděleny, jak to prokazuje skutkový stav projednávané věci. Postup, který
musí být dodržen pro uskutečnění takové výměny, neukazuje rovněž indicie umožňující dospět k závěru o existenci práv, jejichž
nositeli by byli rybáři postupujícího členského státu.
91     Rovněž, jak Soud uvedl v bodu 54 usnesení ze dne 19. září 2001, předmětem čl. 161 odst. 1 písm. f) aktu o přistoupení je výlučně
stanovit rozdělení kvóty pro sardele v oblasti ICES VIII a neobsahuje žádný odkaz na situaci rybářů lovících sardele ze dvou
zemí, kteří mohou v této oblasti lovit, ani,
a

fortiori
, povinnost Rady vzít v úvahu zvláštní situaci těchto rybářů, když povoluje převod kvóty pro sardele v oblasti přilehlé k této
oblasti.
92     Z toho vyplývá, že poskytnutí podílu 90 % z TAC sardele v oblasti ICES VIII podle zásady relativní stability Španělskému království
jako takové nepřiznává španělským rybářům žádné právo lovit sardele v této oblasti, jelikož taková případná rybolovná práva
vyplývají výlučně z vnitrostátních právních předpisů určujících podmínky výkonu rybolovu sardele v oblasti ICES VIII.
93     Za těchto podmínek je namístě domnívat se, že zásada relativní stability a čl. 161 odst. 1 písm. f) aktu o přistoupení určují
s dostatečnou přesností státy jako nositele práv rybolovu a definují obsah těchto práv, takže uvedené právní normy nepřiznávají
práva jednotlivcům ve smyslu výše uvedené judikatury.
94     Jak to uplatňují žalobci, podle třináctého bodu odůvodnění nařízení č. 3760/92 musí sice relativní stabilita stanovená uvedeným
nařízením zohledňovat zvláštní potřeby regionů, ve kterých je místní obyvatelstvo obzvláště závislé na rybolovu a souvisejících
činnostech. Jak již Soudní dvůr rozhodl, vyplývá z toho, že účel rybolovných kvót spočívá v zajištění každému členskému státu
podílu na TAC Společenství, určeného v podstatě v závislosti na odlovech, z kterých měly prospěch před zavedením režimu kvót
tradiční rybolovné činnosti, místní obyvatelstvo závislé na rybolovu a související průmysl tohoto členského státu (rozsudek
Soudního dvora ze dne 19. února 1998, NIFPO a Northern Ireland Fishermen’s Federation, C‑4/96, Recueil, s. I‑681, bod 47,
viz rovněž, pokud jde o nařízení č. 170/83, rozsudky Soudního dvora ze dne 14. prosince 1989, Agegate, C‑3/87, Recueil, s. 4459,
bod 24, a Jaderow, bod 58 výše, bod 23).
95     Soudní dvůr má v důsledku toho za to, že Radě přísluší při rozdělování rybolovných práv mezi členské státy uvést pro každou
z dotyčných populací do souladu zájmy, které zastupuje každý členský stát, pokud jde zejména o jeho tradiční rybolovné činnosti
a případně jeho obyvatelstvo, jakož i místní průmysl závislý na rybolovu (rozsudek NIFPO a Northern Ireland Fishermen’s Federation,
bod 94 výše, bod 48).
96     Nicméně je na místě uvést, že v bodu 153 rozsudku Area Cova a další v. Rada a Komise, bod 55 výše, Soud rovněž rozhodl, že
tradiční práva rybolovu jsou nabyta ve prospěch států, nikoliv jednotlivých majitelů lodí, takže ti se nemohou dovolávat subjektivního
práva, jehož porušení by vedlo ke vzniku jejich práva na náhradu škody na základě čl. 288 druhého pododstavce ES.
97     Z toho vyplývá, že zásada relativní stability a čl. 161 odst. 1 písm. f) aktu o přistoupení nepřiznávají práva jednotlivcům
ve smyslu uvedené judikatury. V důsledku toho, aniž by bylo třeba zkoumat dostatečně závažnou povahu porušení těchto norem
Radou, je namístě konstatovat, že první podmínka pro to, aby bylo právo na náhradu škody uznáno právem Společenství, není
v projednávané věci splněna.
2.
K tvrzené škodě

Argumenty účastníků řízení
98     Žalobci uplatňují, že jim protiprávnost vytýkaná Radě způsobila čtyři typy škod.
99     Zaprvé žalobci uvádějí, že bezprostředním účinkem zrušených ustanovení bylo zbavení španělského loďstva v Gaskoňském zálivu
90 % odlovů rybolovných práv v „novém TAC“ vypočteném sečtením formálně schváleného TAC pro každý rybolovný rok v oblasti
ICES VIII a dodatečných tun sardele přidělených francouzskému loďstvu v oblasti ICES VIII v návaznosti na převod portugalské
kvóty v oblasti ICES IX, který Rada povolila. Sardele ulovené v oblasti ICES VIII totiž představují jedinou odlišně řízenou
jednotku. V důsledku toho je veškerý odlov uskutečněný v moři jednou rybářskou jednotkou vyňat z TAC oblasti ICES VIII a nadále
není dostupný pro ostatní rybářské jednotky loďstva, které tam je oprávněno lovit.
100   Podle žalobců je tato škoda skutečná a určitá. Jelikož 90 % z TAC sardele v oblasti ICES VIII, který je stanovován Radou každý
rok, náleží španělskému loďstvu a převod kvót mezi oblastmi byl protiprávní, vede zvýšení TAC, není-li vzata v úvahu zásada
relativní stability, nevyhnutelně k závěru, že v průběhu období, kdy toto faktické zvýšení TAC bylo účinné, bylo španělské
loďstvo, a tedy žalobci zbaveni části práv rybolovu, která by jim byla přidělena v TAC skutečně existujícím v průběhu těchto
let, který mohl být vypočten přičtením k TAC sardele stanovenému v nařízeních, tedy 33 000 tun ročně, TAC, jenž odpovídá povolenému
převodu, tedy 5 008 tunám v letech 1996, 1997, 1997 a 1999, v roce 2000 3 000 tunám a v roce 2001 4 176 tunám. Tato škoda
byla způsobená přímo žalobcům, jelikož byli nositeli práv rybolovu podle kvót.
101   Žalobci sice připouštějí, že proto, aby škoda vznikla, sardele musely být odloveny a je pravděpodobné, že by španělské loďstvo
neodlovilo celou kvótu přidělenou Španělskému království ani v případě neexistence převodu. Nicméně bylo prokázáno, že k převodu
došlo a že sardele byly odloveny nikoliv loďstvem španělským, nýbrž francouzským, a to nad rámec kvóty přidělené Francouzské
republice.
102   Na základě hospodářského vyčíslení své škody provedeného Tecnológico Pesquero y Alimentario (dále jen „zpráva AZTI“), které
je připojeno k žalobě, mají žalobci za to, že protiprávní postoupení kvót se projevilo průměrným zvýšením odlovu v oblasti
ICES VIII o 4 500 tun ročně, které bylo vypočteno odečtením kvóty TAC, která byla přidělena francouzskému loďstvu bez postoupení
prohlášeného za protiprávní, od celkových odlovů uskutečněných francouzským loďstvem. Žalobci odhadují celkovou hodnotu nadměrných
odlovů francouzského loďstva ve srovnání s kvótou, kterou by mohlo využívat bez převodů v letech 1996 až 2001, na 51 722 830
eur.
103   Žalobci v tomto ohledu upřesňují, že se tak jejich žaloba netýká nadměrných rybolovných práv francouzského loďstva, nýbrž
nadměrných odlovů uskutečněných ve srovnání s rybolovnými právy, která tomuto loďstvu legálně náležela. Utrpěná škoda proto
nemůže záviset, jak to tvrdí Rada, na skutečnosti, zda španělské loďstvo odlovilo množství sardelí blízké mezi odlovů stanovené
nařízeními, či nikoliv, ale na nesporné skutečnosti, totiž nadměrných odlovech uskutečněných francouzským loďstvem z důvodu
protiprávního převodu kvót.
104   Zadruhé mají žalobci za to, že protiprávnost, které se dopustila Rada, jim způsobila dodatečnou škodu tím, že způsobila změnu
tržních podmínek v autonomním společenství Baskicko v průběhu dotčeného období, jelikož jak poptávka, tak ceny poklesly. Na
základě zprávy AZTI žalobci v tomto ohledu odhadují svou celkovou škodu za období let 1996 až 2001 na 3 953 989 eur.
105   Zatřetí mají žalobci za to, že protiprávnost vytýkaná Radě oslabila konkurenční postavení španělského loďstva ve prospěch
francouzského loďstva, jelikož Francie byla schopna podpořit své loďstvo působící v dotčeném lovišti z velké části díky postoupení
rybolovných práv zrušenému Soudním dvorem. Žalobci se v tomto ohledu opírají o tři relevantní parametry umožňující změřit
činnost francouzského loďstva, a sice vývoj počtu rybářských lodí a používaných postupů, celkové odlovy a nepřímé meze intenzity
rybolovu, které vyplývají z předčasného vyčerpání francouzské kvóty TAC sardele v oblasti ICES VIII. Z toho naopak vyplývá,
že životaschopnost španělského loďstva v Gaskoňském zálivu byla středně- a dlouhodobě vážně ohrožena z důvodu nadměrného využívání
společných zdrojů v oblasti Biskajského zálivu a snížení populace sardele v oblasti ICES VIII, které je toho výsledkem. To
se projevilo zároveň poklesem možnosti skutečných odlovů pro loďstvo, nezávisle na stanoveném TAC, a významným rizikem snížení
TAC sardele Společenství pro toto loviště.
106   Začtvrté žalobci tvrdí, že postoupení rybolovných práv ve prospěch francouzského loďstva v oblasti ICES VIII je jedním z hlavních
důvodů nadměrného využívání zdrojů, jelikož umožňuje tomuto loďstvu, aby lovilo prakticky celoročně. Jako důkaz žalobci uvádějí,
že španělské loďstvo nebylo schopno vyčerpat svoji kvótu TAC sardele v průběhu posledních let z důvodů nadměrných odlovů uskutečněných
na této populaci francouzským loďstvem. Skutečná a určitá škoda způsobená španělskému loďstvu nadměrným využíváním zdrojů
francouzským loďstvem se až do současnosti projevuje nemožností uskutečnit významnější odlovy. V budoucnu bude spočívat v nižších
skutečných odlovech, jelikož populace sardele se zmenšuje, ovlivňujíc hospodářskou středně- a dlouhodobou životaschopnost
španělského loďstva.
107   Podle žalobců oslabení konkurenčního postavení španělského loďstva a nadměrné využívání zdrojů jsou škodami skutečnými a určitými,
nezávisle na skutečnosti, že jejich přesný výpočet musí být proveden později a odděleně.
108   Pokud jde o kritiku Rady uplatněnou proti metodě použité zprávou AZTI, žalobci uplatňují jednak, že veškeré vyčíslení
lucrum cessans
nebo
damnum emergens
nutně předpokládá předchozí odhad zisku, kterého mohlo být dosaženo, pokud by skutečnost vedoucí ke vzniku škody nenastala,
a jednak, že zpráva AZTI použila metodu, kterou ekonomové považují za vědecky nejplatnější pro stanovení podílu na celkové
škodě pro každou loď španělského loďstva patřící jednomu ze žalobců. Pokud Rada zamýšlí zpochybnit kvalitu této metody nebo
její vědeckou přesnost, musí k tomu předložit důvody.
109   Rada má za to, že žalobci nepředložili důkaz, že utrpěli nějakou škodu.

Závěry Soudu
110   Aby byla podle judikatury založena mimosmluvní odpovědnost Společenství na základě čl. 288 druhého pododstavce ES, musí poškozená
osoba prokázat existenci tvrzené škody. Tato škoda musí být skutečná a určitá (rozsudek Soudního dvora ze dne 27. ledna 1982,
Birra Wührer a další v. Rada a Komise, 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 a 5/81, Recueil, s. 85, bod 9, rozsudek Soudu ze dne
2. července 2003, Hameico Stuttgart a další v. Rada a Komise, T‑99/98, Recueil, s. II‑2195, bod 67), jakož i vyčíslitelná
(rozsudek Soudu ze dne 16. ledna 1996, Candiotte v. Rada, T‑108/94, Recueil, s. II‑87, bod 54). Naopak škoda čistě hypotetická
a neurčitá nezakládá právo na náhradu škody (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 11. července 1997, Oleifici Italiani
v. Komise, T‑267/94, Recueil, s. II‑1239, bod 73).
111   Žalobcům přísluší, aby soudu Společenství předložili důkazy za účelem prokázání existence a rozsahu své škody (rozsudky Soudu
ze dne 9. ledna 1996, Koelman v. Komise, T‑575/93, Recueil, s. II‑1, bod 97, a ze dne 28. dubna 1998, Dorsch Consult v. Rada
a Komise, T‑184/95, Recueil, s. II‑667, bod 60; viz v tomto smyslu rovněž rozsudek Soudního dvora ze dne 21. května 1976,
Roquette Frères v. Komise, 26/74, Recueil, s. 667, body 22 až 24).
112   Je proto třeba zkoumat, zda žalobci prokázali, že utrpěli skutečnou a určitou škodu.
113   Zaprvé žalobci uplatňují, že utrpěli škodu tím, že byli zbaveni práva na odlovení 90 % odlovu „nového TAC“ vypočteného přičtením
převedené kvóty k TAC stanoveného pro oblast ICES VIII. Ve své žalobě mají za to, že jejich škoda se v tomto ohledu rovná
hodnotě nadměrných odlovů uskutečněných francouzským loďstvem v poměru k jeho legální kvótě.
114   Je třeba připomenout, že v bodu 42 rozsudku ze dne 18. dubna 2002 Soudní dvůr konstatoval, že z důvodu povolení uděleného
Portugalské republice k odlovení části její kvóty pro sardele v oblasti ICES VIII, Španělské království, jestliže mu bylo
skutečně přiděleno 90 % TAC sardele stanoveného pro uvedenou oblast, naopak nezískalo v rozporu se zásadou relativní stability,
90 % rybolovných práv pro sardele v této oblasti. Povolení udělené Portugalské republice k odlovení části její kvóty pro sardele
v oblasti ICES VIII totiž zvýšilo rybolovná práva pro sardele v uvedené oblasti, aniž by Španělské království disponovalo
90 % této dodatečné kvóty pro sardele.
115   Krom toho rovněž není sporné, že zvýšení rybolovných práv pro sardele v oblasti ICES VIII v letech 1996 a 2001 umožnilo Francouzské
republice z důvodu postoupení kvóty v této oblasti Portugalskou republikou podle přílohy IV nařízení č. 685/95 uskutečnit
v této oblasti více odlovů sardele.
116   Nicméně v rozporu s tím, co tvrdí žalobci, žádná z výše uvedených okolností neprokazuje, že utrpěli skutečnou a určitou škodu.
117   Je totiž třeba připomenout, že, jak již Soudní dvůr rozhodl, zásada relativní stability znamená výlučně zachování stanoveného
procentního podílu objemu dostupného odlovu pro každou z dotyčných populací, přičemž tento objem podléhá vývoji, a nikoliv
záruku stálého množství odlovů (rozsudek Soudního dvora ze dne 16. června 1987, Romkes, 46/86, Recueil, s. 2671, bod 17).
118   Z toho vyplývá, že kvóta 90 % z TAC stanovená pro oblast ICES VIII přidělená Španělskému království představuje výlučně teoretickou
maximální nejvyšší mez odlovu, která v žádném případě nesmí být španělským loďstvem překročena. Uvedená kvóta naopak nikterak
neznamená, že španělskému loďstvu musí být zajištěno, že v oblasti ICES VIII skutečně odloví 90 % TAC sardele. V tomto ohledu
je třeba uvést, že pokud jsou účastníci řízení v rozporu ohledně otázky, zda španělské orgány měly diskreční pravomoc pro
poskytnutí práv rybolovu, není naopak sporu o tom, že rybáři činní v oblasti ICES VIII nejsou nositeli žádné individuální
kvóty poskytnuté španělskými orgány na základě vnitrostátních právních předpisů.
119   Za těchto podmínek pouhá skutečnost, že žalobci nezískali 90 % rybolovných práv pro sardele v oblasti ICES VIII, prokazuje
pouze teoretickou a hypotetickou škodu, jejíž existence závisí na skutečných odlovech uskutečněných španělským loďstvem. Žalobci
to ostatně uznávají výslovným způsobem, když ve své replice uvádějí, že „španělské loďstvo by pravděpodobně neodlovilo celou
kvótu, kdyby nedošlo k převodu“.
120   Pokud jde o okolnost, že francouzské loďstvo uskutečnilo nadměrné odlovy v poměru ke své původní kvótě před převodem, jako
taková nikterak neprokazuje, že španělské loďstvo utrpělo škodu v podobě menších odlovů. Jestliže přidělený podíl na TAC sardele
představuje teoretickou nejvyšší mez, pouhá skutečnost, že francouzské loďstvo odlovilo více, totiž neprokazuje, v rozporu
s tím, co tvrdí žalobci, že španělské loďstvo odlovilo méně nebo že mu bylo bráněno odlovit více.
121   Z toho vyplývá, že okolnosti uplatňované v žalobě neprokazují existenci skutečné a určité škody.
122   V každém případě hodnota francouzského překročení vyčíslená na 51 722 830 eur nemůže prokazovat rozsah škody utrpěné žalobci.
Neexistuje totiž vzájemný vztah mezi objemem odlovů uskutečněných celým francouzským loďstvem a objemem odlovů, které by žalobci
mohli uskutečnit.
123   Jelikož se škoda tvrzená žalobci zakládá pouze na skutečnosti, že francouzské loďstvo uskutečnilo nadměrné odlovy v poměru
ke své legální kvótě, je třeba argumenty předložené žalobci odmítnout.
124   Dále je třeba uvést, že hypotetická škoda, které se dovolávají žalobci, by měla skutečnou a určitou povahu, pokud by se ukázalo,
že odlovy sardele uskutečněné francouzským loďstvem v oblasti ICES VIII na základě dodatečné kvóty přidělené v uvedené oblasti
Portugalské republice, omezily skutečná rybolovná práva pro sardele španělského loďstva činného v této oblasti tím, že by
bránily uskutečnění dodatečných odlovů v rámci meze 90 % rybolovných práv v oblasti ICES VIII, vzhledem ke kvótě, kterou měla
Portugalská republika povoleno v této oblasti odlovit.
125   V tomto ohledu je nicméně třeba konstatovat, že jestliže žalobci zdůrazňovali nadměrná množství ulovená francouzským loďstvem
v poměru ke kvótě, kterou mělo v oblasti ICES VIII legálně, nikdy se naproti tomu nesnažili určit objem dodatečných odlovů,
které by mohli uskutečnit při neexistenci zrušených ustanovení.
126   Krom toho je třeba uvést, že není zpochybňováno, že v průběhu období let 1996 až 2001 Španělské království nikdy nevyčerpalo
svou kvótu 90 % z TAC původně stanovenou pro oblast ICES VIII, kvótu, která odpovídá pro každý z dotčených roků 29 700 tunám
sardelí.
127   Jelikož španělské loďstvo v žádném z dotčených roků nevyčerpalo svou kvótu pro sardele v oblasti ICES VIII, skutečnost, že
francouzské loďstvo, pokud jde o něj, překročilo kvótu, která mu byla legálně přidělena, je nerelevantní pro prokázání, že
španělské loďstvo utrpělo škodu, poněvadž v každém případě toto loďstvo mělo možnost odlovit více sardelí v oblasti ICES VIII
v rámci TAC stanoveného pro tuto oblast.
128   V tomto ohledu je třeba uvést, že žalobci mimoto netvrdili, že španělské loďstvo samo omezilo své odlovy za účelem jejich
přerozdělení na celý rok, aniž by kvóta 29 700 tun byla překročena, takže pokud by toto loďstvo bylo informováno, že má k dispozici
dodatečnou kvótu pro sardele, odlovilo by jich víc.
129   Krom toho jelikož v projednávané věci nevyužitá část rybolovných práv vždy přesahovala 25 % kvóty, dosahujíce dokonce více
než 50 % v letech 1996 až 1998, nemůže být tvrzeno, že se španělské loďstvo jakkoliv omezilo v rybolovu sardele.
130   V každém případě, i kdyby nadměrné odlovy uskutečněné francouzským loďstvem v oblasti ICES VIII mohly prokazovat, že španělské
loďstvo bylo omezeno ve svých rybolovných právech, je třeba konstatovat, že v projednávané věci se žalobci v tomto ohledu
nemohou dovolávat žádné skutečné a určité škody. Rybolovná práva pro sardele nevyužitá španělským loďstvem v rámci kvóty přidělené
Španělskému království v období let 1996 až 2001, totiž vždy dosáhla vyššího objemu než nadměrné odlovy uskutečněné francouzským
loďstvem v této oblasti v průběhu tohoto období tak, jak byly určeny žalobci.
131   Proto, i když francouzské odlovy byly uskutečněny k újmě španělských odlovů, jeví se, že žalobci měli k dispozici ještě nevyčerpaná
rybolovná práva přidělená Španělskému království za dodržení meze 90 % z TAC stanoveného pro oblast před převodem povoleným
zrušenými ustanoveními, tedy 29 700 tun.
132   To, že španělské loďstvo nemohlo vyčerpat kvótu přidělenou Španělskému království nebo dokonce využít její podstatnou část,
je znovu potvrzeno skutečností, že podle bodu 1.1.2. druhého pododstavce písm. ix) přílohy IV nařízení č. 685/95 Španělské
království souhlasilo s postoupením 9 000 tun svých rybolovných práv (12 000 tun v roce 2000) v oblasti ICE VIII na ročním
základě Francouzské republice, počínaje, rokem 1996, takže skutečná kvóta, kterou Španělské království mohlo v uvedené oblasti
od roku 1996 disponovat, ve skutečnosti dosahovala nikoliv 29 700 tun, nýbrž 20 700 tun (17 700 v roce 2000). Ačkoliv žalobci
projednávanou žalobou uplatňují, že utrpěli škodu z důvodu, že Francouzské republice bylo povoleno odlovit přibližně 5 000
dodatečných tun v oblasti ICES VIII navíc k původní kvótě 3 300 tun přidělených podle aktu o přistoupení, jeví se tak, že
ve stejné době Španělské království postoupilo téměř jednu třetinu kvóty, která mu byla přidělena v této oblasti aktem o přistoupení.
133   Z těchto důvodů žalobci nemohou tvrdit, že byla omezena jejich skutečná rybolovná práva v oblasti ICES VIII. To je ostatně
potvrzeno skutečností, že podle údajů poskytnutých Radou, nezpochybněných žalobci, se jeví, že jak v roce 1994, tedy před
tím, než Portugalská republika měla oprávnění lovit sardele v oblasti ICES VIII, tak v roce 2002, tedy po zrušení tohoto povolení,
bylo Španělské království daleko od vyčerpání své kvóty, jelikož odlovy sardele uskutečněné v oblasti VIII pro tyto roky činily
11 230, respektive 7 700 tun. Z toho vyplývá, že rybolovná práva žalobců v průběhu dotčeného období tedy nebyla žádným způsobem
skutečně a určitě omezena.
134   V důsledku toho je ze všech důvodů vyložených výše namístě dospět k závěru, že ani skutečnost, že žalobci neměli k dispozici
90 % rybolovných práv náležejících v oblasti ICES VIII Španělskému království, ani skutečnost, že francouzské loďstvo uskutečnilo
v této oblasti nadměrné odlovy, neprokazují, že žalobci utrpěli skutečnou a určitou škodu, která by mohla vést k náhradě v rámci
projednávané žaloby.
135   Zadruhé žalobci uplatňují, že protiprávnost vytýkaná Radě způsobila snížení cen a poptávky.
136   V tomto ohledu postačí konstatovat, že žádná skutečnost ve spisu a zejména žádný údaj uvedený ve zprávě AZTI neprokazuje existenci
takového snížení. Zejména je třeba uvést, že tato zpráva se podle tabulky, která je uvedena rovněž v žalobě, omezuje na uvedení
odhadu finančních „ztrát“ údajně utrpěných španělským loďstvem tím, že uvádí matematické vzorce, jejichž parametry nejsou
vysvětleny, aniž by uváděla skutečnosti týkající se tržních cen v průběhu dotčeného období. Krom toho s přihlédnutím ke skutečnostem
uvedeným účastníky řízení v návaznosti na písemnou otázku položenou Soudem, se ukázalo, že se průměrná cena sardele v letech
1996 až 2001 nesnížila. Argumenty žalobců, podle kterých protiprávnost vytýkaná Radě způsobila snížení cen a poptávky, tak
nemohou obstát.
137   Zatřetí žalobci tvrdí, že údajně utrpěli škodu z důvodu oslabení svého konkurenčního postavení ve srovnání s francouzským
loďstvem.
138   V tomto ohledu, jak Rada správně tvrdí, žalobci nepředkládají žádný konkrétní důkaz, který by mohl podpořit údajné oslabení
jejich konkurenčního postavení, nýbrž se omezují na formulaci neurčitých a obecných tvrzení. Žaloba žalobců je proto v tomto
bodě neopodstatněná.
139   Začtvrté žalobci tvrdí, že utrpěli škodu z důvodu nadměrného využívání a úbytku zdrojů.
140   Je rovněž nutné konstatovat, že žalobci nepředkládají žádný konkrétní důkaz, který by mohl podpořit jejich tvrzení týkající
se úbytku zdrojů, ale omezují se v tomto ohledu na formulování neurčitých a obecných tvrzení. Nanejvýše uplatňují, že úbytek
je prokázán skutečností, že Španělské království nikdy nemohlo vyčerpat svou kvótu. Nicméně samo toto tvrzení se zdá být neopodstatněné,
jelikož TAC pro dotčené období, který byl stanoven každoročně, bera v úvahu, v souladu s ustanoveními článků 4 a 8 nařízení
č. 3760/93, stav přírodních zdrojů ve světle dostupných vědeckých stanovisek, nebyl změněn v průběhu dotčeného období a zůstal
zachován na 33 000 tunách.
141   Konečně, v rozsahu, v němž se žalobci domáhají náhrady budoucí škody, stačí konstatovat, že neprokázali, že tato tvrzená škoda
je s dostatečnou jistotou bezprostřední a předvídatelná (viz v tomto smyslu rozsudek Hameico Sttutgart a další v. Rada a Komise,
bod 110 výše, bod 63).
142   Žalobci v tomto ohledu tvrdí, že TAC sardele byl v roce 2003 snížen na 11 000 tun. Toto tvrzení je přitom chybné. Z přílohy
I D nařízení Rady (ES) č. 2341/2002, kterým se pro rok 2003 stanoví rybolovná práva pro určité populace ryb a skupiny populací
ryb platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezení odlovů (Úř. věst. L 356, s. 12),
totiž vyplývá, že TAC sardele pro oblast ICES VIII týkající se roku 2003 byl stanoven na 33 000 tun. Krom toho je třeba uvést,
že uvedený TAC zůstal zachován na 33 000 tunách jak v roce 2002 [nařízení I D nařízení Rady (ES) č. 2555/2001 ze dne 18. prosince
2001, kterým se pro rok 2002 stanoví rybolovná práva pro určité populace ryb a skupiny populací ryb platná ve vodách Společenství
a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezení odlovů (Úř. věst. L 347, s. 1)], tak v roce 2004 [příloha I B
nařízení Rady (ES) č. 2287/2003 ze dne 19. prosince 2003, kterým se pro rok 2004 stanoví rybolovná práva pro určité populace
ryb a skupiny populací ryb platná ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezení odlovů
(Úř. věst. L 344, s.1; Zvl. vyd. 04/06, s. 109)].
143   Konečně, pokud se týká návrhu na důkazní opatření podaného žalobci dne 31. května 2005, je třeba připomenout, že návrhu na
důkazní opatření podanému po ukončení ústní části řízení může být vyhověno pouze, pokud se týká skutečností, kterou mohou
mít rozhodující vliv na řešení sporu a které zúčastněná osoba nemohla uplatnit před koncem ústní části řízení (rozsudek Soudního
dvora ze dne 8. července 1999, Hoechst v. Komise, C‑227/92 P, Recueil, s. I‑4443, bod 104). V projednávané věci je namístě
jednak poznamenat, že žalobci nepředložili sebemenší odůvodnění za účelem prokázání, že při podání jejich žaloby nemohli podpořit
svá tvrzení týkající se nadměrného využívání a úbytku zdrojů. Zejména nevysvětlují, proč pro ně nebylo možné navrhnout vypracování
znaleckého posudku v žalobě nebo přinejmenším v replice. Z toho vyplývá, že návrh je nepřípustný.
144   Mimoto je nutné konstatovat, že v každém případě je návrh na důkazní opatření nerelevantní. Je totiž třeba uvést, že žádná
z písemnosti předložených žalobci neprokazuje, ani dokonce nevyjadřuje předpoklad, že snížení odlovů nebo nepříznivý biologický
stav populace v roce 2005 mohou být způsobeny ustanoveními zrušenými rozsudkem ze dne 18. dubna 2005 nebo předchozím nadměrným
odlovem sardelí. Právě naopak, ze zprávy „Arrantza 2003“ vypracované Instituto Pesquero y Alimentario, připojené k duplice,
vyplývá, že životní cyklus sardele je velmi krátký a populace sardele velmi proměnlivá, takže v její populaci mohou z roku
na rok nastat období krize či dokonce období nedostatku. Podle uvedené zprávy se tak v roce 2002 rozmnožující se biomasa nacházela
v bezpečné biologické mezi stanovené na 56 000 tun, tj. nad minimální mezí biomasy stanovené na 36 000 tun. Za těchto podmínek
nemohou mít písemnosti předložené žalobci rozhodující vliv na řešení sporu.
145   Je proto namístě zamítnout návrh na důkazní opatření podaný žalobci.
146   Ze všech těchto důvodů, je namístě učinit závěr, že žalobci nepředložili důkaz existence škod, které tvrdí.
147   Jelikož žalobci neprokázali ani existenci dostatečně závažného porušení právní normy přiznávající práva jednotlivcům, ani
existenci tvrzené škody, je třeba učinit závěr, aniž by bylo nezbytné ověřit, zda je podmínka týkající se příčinné souvislosti
mezi údajnou protiprávností a tvrzenou škodou prokázána, že odpovědnost Společenství nemůže být založena.
148   Ze všeho, co bylo výše uvedeno, vyplývá, že je třeba zamítnout žalobu podanou žalobci, jako neopodstatněnou, aniž by bylo
potřeba rozhodnout o argumentech týkajících se přípustnosti.

K nákladům řízení
149   Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud
účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobci byli ve sporu
neúspěšní, je namístě jim uložit náhradu nákladů řízení v souladu s návrhy žalované.
150   Na základě čl. 87 odst. 4 jednacího řádu ponesou členské státy a orgány, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci,
vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů
SOUD (třetí senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
Žalobci ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Radou.
3)
Francouzská republika a Komise ponesou vlastní náklady řízení.
Jaeger
Tiili
Czúcz
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 19. října 2005
Vedoucí soudní kanceláře

Předseda
E. Coulon

M. Jaeger
*
Jednací jazyk: španělština.