CELEX: 62008FJ0053
Avalik teenistus
Ametnikud
Edutamine

Euroopa Liidu ametnikud V. Bouillez, K. Van Neyghem ja I. Wagner-Leclercq esitasid avaldusega, mis saabus Avaliku Teenistuse
Kohtu kantseleisse faksi teel 28. mail 2008 (originaal esitati 3. juunil 2008), kõnesoleva hagi, milles paluvad tühistada
esiteks otsused, millega ametisse nimetav asutus keeldus 2007. aasta edutamise raames neid edutamast palgaastmele AST 7, ja
teiseks vajalikul määral otsused, millega sama aasta edutamise raames edutati sellele palgaastmele ametnikud, kes täitsid
neist väiksema vastutuse määraga ülesandeid ja kes on kantud edutatud ametnike nimekirja, mis avaldati 16. juulil 2007 personaliteates
nr 136/07.

Õiguslik raamistik
Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad”) artikli 45 lõikes 1 on sätestatud:
„Ametialane edutamine toimub ametisse nimetava asutuse või ametiisiku otsusega artikli 6 lõiget 2 silmas pidades. Selleks
nimetatakse ametnik tema tegevusüksuse järgmisele kõrgemale palgaastmele. Edutamiseks valitakse välja eranditult need ametnikud,
kes on oma palgaastmele vastaval ametikohal töötanud minimaalselt kaks aastat, võrreldes enne seda edutamiseks kõlblike ametnike
teeneid. […] Teenete võrdlemisel võtab ametisse nimetav asutus või ametiisik eelkõige arvesse aruandeid ametnike [kohta],
[nende] kohustuste täitmisel muude keelte kui selle keele kasutamis[t], mille põhjaliku valdamise kohta [nad] on esitanud
tõendid artikli 28 [punkti] f kohaselt, ja vajaduse korral nende poolt võetava[…] vastutus[e] määra […].” [täpsustatud tõlge]
Personalieeskirjade XIII lisa artikli 10 kohaselt:
„1. Enne 1. maid 2004 teenistuses olnud C- ja D-kategooria ametnikke võib alates 1. maist 2006 ametialaselt edutada järgmiselt:
a)      endine C-kategooria kuni palgaastmeni AST 7;
b)      endine D-kategooria kuni palgaastmeni AST 5.
[…]
3. Ametnik, kelle suhtes kohaldatakse lõiget 1, võib piiranguteta siirduda abiteenistujate tegevusüksusesse kohe pärast [avaliku]
konkursi läbimist või atesteerimismenetluse alusel. Atesteerimismenetlus põhineb ametnike staažil, kogemustel, teenetel ja
väljaõppel ning tegevusüksuse AST olemasolevatel ametikohtadel. Ametnike sobivust atesteerimiseks kontrollib ühiskomitee.
Institutsioonid võtavad vastu eeskirjad selle korra rakendamiseks enne 1. maid 2004. Vajadusel kehtestavad institutsioonid
erisätted, et võtta arvesse selliseid muutusi, mis avaldavad mõju ametialase edutamise määradele.
[…]”.
Nõukogu 2. detsembri 2004. aasta otsuse atesteerimismenetluse rakendamise korra kohta (edaspidi „2. detsembri 2004. aasta
otsus”) artikli 7 lõikes 1 on sätestatud:
„[…] [Atesteeritud] ametnikud siirduvad abiteenistujate tegevusüksusesse ilma karjääripiiranguteta.
Asjaomaste ametnike karjäärialase edasiliikumise tingimuseks on tegeliku abiteenistuja ametikoha vastuvõtmine „ilma karjääripiiranguteta”,
mis on vastavalt määratletud.”

Vaidluse taust
Hagejad, kes asusid ametnikena nõukogu teenistusse enne 1. maid 2004, kuulusid endisesse B-kategooriasse. Nimetatud kuupäeval
jõustunud personalieeskirjade muudatuse tulemusel klassifitseeriti nad alates 1. maist 2006 ümber tegevusüksusesse AST ning
neil on selles tegevusüksuses täielik õigus piiranguteta karjääriarengule.
V. Bouillez vastutab nõukogu peasekretariaadi talituste hoonete üldhoolduse eest. Talituse „Tehnohaldus ja korraldus” osakonna
„Üldhooldus” juhatajana juhib ta kuueliikmelist üksust. Tema hindamisaruanne ajavahemiku 1. jaanuarist 2005 kuni 30. juunini
2006 kohta näitab, et ta on võimeline täitma administraatori ülesandeid.
K. Van Neyghem on nõukogu peasekretariaadi „liikuvuskoordinaator” „asutuse liikumisplaani” kohustusliku rakendamise raames.
Lisaks vastutab ta nõukogu ühe hoone renoveerimise järelevalve eest ja tegeleb büroopinna jagamisega erinevate peasekretariaadi
talituste vahel. Tema 2004. aasta hindamisaruandes on täpsustatud, et ta on võimeline täitma administraatori ülesandeid, mida
ta on pealegi juba mitu aastat täitnud ajutise teenistujana majandus- ja sotsiaalkomitees.
I. Wagner-Leclercqi vastutusala hõlmab eelarveandmete infotehnoloogilist haldust ja suhteid välisekspertidega andmebaasi alal
ning ta abistab administraatorit, kes on vastutav välistegevuse eelarveküsimustes.
Nõukogu avaldas 14. mai 2007. aasta personaliteates nr 77/07 nende endise C-kategooria ametnike nimekirja, kes atesteeriti
ning kes võisid seega karjääripiiranguteta siirduda abiteenistujate tegevusüksusesse.
Nõukogu teavitas ametnikke 12. juuni 2007. aasta personaliteatega nr 97/07 (edaspidi „12. juuni 2007. aasta teade”) edutamise
nõuandekomiteede kasutada antud dokumentidest ja personalieeskirjade artikli 45 rakendamiseks võetud meetmetest. Teate lisas 2
oli iga palgaastme osas ära toodud 2007. aasta võimalik edutamiste arv ja lisas 3 edutatavate ametnike nimekiri.
Karjääripiiranguteta abiteenistujate tegevusüksuse edutamise nõuandekomitee esitas 13. juuli 2007. aasta aruandes ametisse
nimetavale asutusele 2007. aasta jaoks nimekirja 22 palgaastmele AST 7 edutatava ametnikuga. Nimekirjas ei olnud mainitud
hagejaid, kuid see hõlmas teatava arvu atesteeritud ametnikke.
Ametisse nimetav asutus teatas 16.juuli 2007. aasta personaliteates nr 136/07 otsusest järgida edutamise nõuandekomitee 13. juuli
2007. aasta aruandes väljendatud arvamust ja edutada need 22 ametnikku, kelle kohta ettepanek tehti.
K. Van Neyghem ja I. Wagner-Leclercq vaidlustasid 15. oktoobril 2007 eraldi kaebustega palgaastmele AST 7 edutatud ametnike
nimekirja.
V. Bouillez vaidlustas 16. oktoobri 2007. aasta kaebusega otsuse keelduda teda edutamast palgaastmele AST 7 ja otsused edutada
sellele palgaastmele atesteeritud ametnikud.
Nõukogu lükkas need kaebused tagasi 15. veebruari 2008. aasta otsustega, mis tehti V. Bouillez’le ja I. Wagner-Leclercq’ile
teatavaks 18. veebruaril 2008 ja K. Van Neyghemile 20. veebruaril 2008 (edaspidi „kaebuste tagasilükkamise otsused”).

Poolte nõuded ja menetlus
Hagejad paluvad Avaliku Teenistuse Kohtul:
–        tühistada otsused, millega ametisse nimetav asutus keeldus neid 2007. aasta edutamise raames palgaastmele AST 7 edutamast
(edaspidi „vaidlusalused otsused”);
–        tühistada „niivõrd, kui vajalik” otsused, millega kõnealuse edutamise raames edutati sellele palgaastmele ametnikud, kes täitsid
neist väiksema vastutuse määraga ülesandeid ja kes on kantud edutatud ametnike nimekirja, mis avaldati 16. juulil 2007 personaliteates
nr 136/07 (edaspidi „atesteeritud ametnike edutamisotsused”);
–        mõista kohtukulud välja nõukogult.
Nõukogu palub Avaliku Teenistuse Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja sätestatud korras.
Avaliku Teenistuse Kohus teatas 19. novembri 2008. aasta kirjaga nõukogule, et kohtuasi suunatakse kodukorra artikli 13 alusel
täiskogule. Lisaks juhtis ta nõukogu tähelepanu asjaolule, et hagejad ei nõua üksnes vaidlusaluste otsuste vaid ka atesteeritud
ametnike edutamisotsuste tühistamist. Nii palus ta nõukogul täpsustada, kas juhul kui viimati nimetatud otsused tühistataks
ja kui nõukogu otsustaks hagejad tagasiulatuvalt edutada, oleks see edutamine võimalik üksnes pärast esialgu tehtud edutamisotsuste
tühistamist, kusjuures need otsused vaidlustati personalieeskirjades määratud tähtaja jooksul ja need oleksid ebaseaduslikud
samadel alustel kui edutamisest keeldumise otsused. Samas kirjas palus Avaliku Teenistuse Kohus nõukogul kodukorra artikli 111
lõike 1 alusel ka esitada oma märkused selle kohta, kas on vaja teha ettepanek menetlusse astuda edutatud ametnikel, kelle
edutamise hagejad on vaidlustanud.
Avaliku Teenistuse Kohus teatas hagejaile 19. novembri 2008. aasta kirjaga, et kohtuasi suunatakse kodukorra artikli 13 alusel
täiskogule. Lisaks täheldas ta, et hagejad ei nõua üksnes vaidlusaluste otsuste, vaid ka atesteeritud ametnike edutamisotsuste
tühistamist ning kui seda nõuet peetakse vastuvõetavaks ja rahuldatakse, kahjustab see asjaomaste ametnike õigusi. Avaliku
Teenistuse Kohus märkis samuti, et ta kavatseb teha neile ametnikele ettepaneku käesolevas kohtuasjas menetlusse astuda, ja
palus hagejatel kodukorra artikli 111 lõike 1 alusel esitada oma märkused selle võimaliku menetluskäigu kohta.
Hagejad jagasid 24. novembri 2008. aasta kirjas oma kõhklusi Avaliku Teenistuse Kohtu kavatsuse kohta teha palgaastmele AST 7
edutatud atesteeritud ametnikele ettepanek menetlusse astuda ja nad rõhutasid, et see lükkaks edasi kohtuasjas lahendi tegemist.
Nõukogu väitis 19. detsembri 2008. aasta kirjas, et leides küll, et puudub vajadus teha edutatud ametnikele ettepanek menetlusse
astuda, järgib ta selles Avaliku Teenistuse Kohtu hinnangut. Ta märkis ka, et „2007. aasta edutamiseks ette nähtud palgaastme
AST 7 ametikohtade arv on piiratult kindlaks määratud”.
Ükski pool ei vaidlustanud eelmainitud kirjades või hiljem seda, kuidas Avaliku Teenistuse Kohus tõlgendas edutamisotsuste
tühistamisnõudeid, mida ta käsitles kui üksnes atesteeritud ametnike edutamisotsuste vastu suunatud nõudeid.
Avaliku Teenistuse Kohus palus kodukorra artikli 111 lõike 1 alusel 23. jaanuari 2009. aasta kirjadega 14 atesteeritud ametnikul,
keda 2007. aastal edutati palgaastmele AST 7 ja kelle edutamise otsused on vaidlustatud, menetlusse astuda.
Avaliku Teenistuse Kohtu president andis 3. aprilli 2009. aasta määrusega E. Ninioule, M.-B. Postiglione Brancole (edaspidi
„esimesed menetlusse astujad”), M. De Jesus Cabritale ja M-F. Liegardile (edaspidi „teised menetlusse astujad”) loa kostja
nõuete toetuseks menetlusse astuda.
Esimesed menetlusse astujad paluvad 11. mail 2009 Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse saabunud menetlusse astuja seisukohtades
Avaliku Teenistuse Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja sätestatud korras.
Teised menetlusse astujad paluvad 21. mail 2009 Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse saabunud menetlusse astuja seisukohtades
Avaliku Teenistuse Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejatelt vastavalt kodukorra artiklile 89.
Nõukogu teatas 30. juuni 2009. aasta kirjaga Avaliku Teenistuse Kohtule, et ta ei soovi menetlusse astujate seisukohtade osas
märkusi esitada.
Hagejad esitasid 3. juulil 2009 Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse saabunud memoga oma märkused teiste menetlusse astujate
seisukohtade osas. Nad esitasid samad nõuded, mis hagiavalduses ja lisaks nõude, et menetlusse astujate kohtukulud mõistetaks
välja nõukogult või teise võimalusena, et teised menetlusse astujad kannaksid ise oma kohtukulud.
Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 7. juulil 2009 esitatud memos esimeste menetlusse astujate seisukohtade kohta esitasid
hagejad samad nõuded, mis hagiavalduses ja lisaks nõude, et menetlusse astujate kohtukulud mõistetaks välja nõukogult või
teise võimalusena, et esimesed menetlusse astujad kannaksid ise oma kohtukulud.
Kohtuistungil koosnes täiskoguna asja lahendav Avaliku Teenistuse Kohus ühe kohtuniku takistatuse tõttu vaid kuuest kohtunikust.
Ühelt poolt Euroopa Kohtu põhikirja artikli 17 esimese lõigu ja selle põhikirja I lisa artikli 5 esimese lõigu alusel ja teiselt
poolt kodukorra artikli 27 alusel on Avaliku Teenistuse Kohtu otsused kehtivad üksnes siis, kui kohtu nõupidamisel osaleb
paaritu arv liikmeid, ning juhul kui Avaliku Teenistuse Kohtu koosseisus on mõne kohtuniku äraoleku või takistatuse tõttu
kohtunikke paarisarv, ei osale nõupidamisel kodukorra artikli 5 alusel koostatud järjestuses kõige tagapool asuv kohtunik
(vt analoogia alusel Esimese Astme Kohtu 5. juuni 1992. aasta otsus kohtuasjas T-26/90: Finsider
vs
. komisjon, EKL 1992, lk II-1789, punkt 38).
Vastavalt eelmainitud sätetele osalesid käesolevas kohtuasjas nõupidamisel viis kohtunikku, kes otsuse allkirjastasid.

Õiguslik käsitlus
Hagejad esitavad neli väidet kõigi nende tühistamisnõuete toetuseks:
–        esimene väide, mis käsitleb otsuse ebapiisavaid põhjendusi;
–        teine väide, mis käsitleb esiteks personalieeskirjade artikli 45 lõike 1 rikkumist, mis tuleneb sellest, et nõukogu võttis
teenete võrdleval hindamisel edutamiskandidaatide vastutuse määra arvesse vaid täiendava võimalusena, ning teiseks sellest,
et nõukogu ei uurinud teenete võrdleval hindamisel teatavaid teiseseid kriteeriume;
–        kolmas väide, mis käsitleb 2. detsembri 2004. aasta otsuse artikli 7 lõike 1 rikkumist;
–        neljas väide, mis käsitleb ilmset viga edutatavate ametnike teenete hindamisel.
Avaliku Teenistuse Kohus on seisukohal, et eelkõige tuleb uurida väidet personalieeskirjade artikli 45 lõike 1 eiramise kohta,
mis tuleneb sellest, et nõukogu võttis teenete võrdleval hindamisel edutamiskandidaatide vastutuse määra arvesse vaid täiendava
võimalusena.

Vaidlusaluste otsuste vastu suunatud nõuded
Poolte argumendid
Hagejad väidavad, et nõukogu eiras personalieeskirjade artikli 45 lõiget 1, kui võttis teenete võrdleval hindamisel ainult
täiendava võimalusena arvesse edutatavate ametnike vastutuse määra.
Nende väitel on Avaliku Teenistuse Kohus liiatigi 31. jaanuari 2008. aasta otsuses kohtuasjas F-104/05: Valero Jordana
vs
. komisjon (EKL AT 2008, lk I-A-1-27 ja II-A-1-127, punktid 74 ja 75) märkinud, et see personalieeskirjade artikli 45 1. mail
2004 jõustunud uude redaktsiooni lisatud kriteerium on seda tähtsam, et Esimese Astme Kohus oli personalieeskirjade artikli 45
lõike 1 enne seda kuupäeva kohaldatava redaktsiooni kehtivusajal otsustanud, et vastutuse määr ei saa olla teenete võrdleval
hindamisel otsustav kriteerium.
Kui järgida seda, kuidas nõukogu personalieeskirjade artikli 45 lõike 1 uut redaktsiooni tõlgendab, kaoks selle tulemusel
sätte kogu kasulik mõju. Tegelikkuses on selles artiklis sisalduva väljendi „vajaduse korral” eesmärk kohustada ametisse nimetav
asutust või ametiisikut võtma arvesse võimalikke erandlikke olukordi, mil ametnik täidab tema palgaastmest kõrgema palgaastme
kohustusi.
Nõukogu väidab, et personalieeskirjade artikli 45 lõike 1 kohaselt ei ole vastutuse määr otsustav kriteerium, mida tuleb ametnike
teenete võrdleval hindamisel arvesse võtta. Ta tuletab meelde, et kuna kõik edutatavad ametnikud kuuluvad samasse tegevusüksusesse,
täidavad nad eeldatavalt samaväärseid kohustusi. Vastutuse määra kriteerium saab täiendava võimalusena muutuda asjakohaseks
vaid siis, kui ametnik töötab oma kategooria või teenistusüksuse sellise karjäärivahemiku ametikohal, mis on kõrgem tema karjäärivahemikust.
Kuid käesoleval juhul ei ole hagejate vastutuse määr ilmselgelt suurem kui edutatud atesteeritud ametnikel. Järelikult ei
oleks kõnealune kriteerium, mida kasutatakse üksnes täiendava võimalusena, saanud muuta analüütiliste ja üldiste hinnangute
võrdleva uurimise tulemusi.
Nõukogu väidab teiseks, et ühenduse kohtute väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule arvesse võtta teiseseid kriteeriume
nagu vanust ja tööstaaži, kui ta on jõudnud seisukohale, et edutatud ametnike ja hagejate teened ei ole võrdväärsed.
Menetlusse astujad kordavad oma seisukohtades nõukogu kaitseargumente.
Kohtuistungil täpsustas nõukogu, millisest personalieeskirjade artikli 45 lõike 1 tõlgendusest tuleb lähtuda. Tema sõnul tuleb
vastutuse määra kriteeriumi nagu ametnike hindamisaruannet ja keelte valdamist puudutavaid kriteeriume käsitada kui ühte edutamiskandidaatidest
ametnike teenete hindamise kriteeriumi ning seega kasutada teenete võrdleval analüüsil „esmase” kriteeriumina erinevalt täiendavatest
kriteeriumidest nagu vanus või tööstaaž, mida arvestatakse alles teisena, kui tõdetakse, et edutatavate ametnike teened on
samaväärsed.
Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang
–       Väite vastuvõetavus
K. Van Neyghemi puhul tuleneb nii tema kaebusest (punkt 29) kui ka seda tagasilükkavast nõukogu otsusest (punkt 28), et väide,
et nõukogu on eiranud personalieeskirjade artiklit 45, sest võttis teenete võrdleval hindamisel edutamiskandidaatide vastutuse
määra arvesse üksnes täiendava võimalusena, on esitatud juba kohtueelses menetluses.
Teise kahe hageja osas tekkis Avaliku Teenistuse Kohtul seoses kohtupraktikaga, mille kohaselt tuleb kaebusi tõlgendada avatud
meelel, küsimus, kas nad saavad vastuvõetavalt esitada eelmises punktis mainitud väite, kui arvestada nende esitatud kaebuste
sisu.
V. Bouillez viitas oma kaebuses sõnaselgelt personalieeskirjade artikli 45 lõikele 1 (punkt 22) ja täpsustas (punkt 26), et
„ametisse nimetav asutus või ametiisik oli personalieeskirjade artikli 45 alusel edutamiskandidaatide teenete võrdleval hindamisel
kohustatud uurima kõiki asjakohaseid asjaolusid”. Tuleb asuda seisukohale, et kõnealuse kaebusega, mida tuleb tõlgendada avatud
meelel, soovis V. Bouillez vaidlustada seda, et nõukogu läbiviidud teenete võrdleval hindamisel ei võetud arvesse edutamiskandidaatide
vastutuse määra.
I. Wagner-Leclercq väitis oma ingliskeelses kaebuses, et otsusega, millega keelduti teda edutamast, on eiratud personalieeskirjade
artiklit 45. Ta täpsustas:
„Usun, et kuna puudusid ametijuhendid, ei olnud võimalik läbi viia sellist kandidaatide teenete võrdlevat analüüsi, milles
arvestataks ametniku ametikoha tähtsust ametikohtade nimekirjas ja sellest tulenevat vastutust.”
Selliselt väljendatud kriitikaga viitas nimetatud hageja vähemalt kaudselt etteheitele, mis puudutab seda, et ametisse nimetav
asutus ei võtnud arvesse edutatavate ametnike vastutuse määra.
Eeltoodust järeldub, et kõik kolm hagejat saavad vastuvõetavalt esitada väite, et nõukogu on eiranud personalieeskirjade artikli 45
lõiget 1, sest võttis teenete võrdleval hindamisel edutamiskandidaatide vastutuse määra arvesse üksnes täiendava võimalusena.
Avaliku Teenistuse Kohus täheldab liiatigi, et nõukogu ei esitanud hagejate vastu sellekohast asja läbivaatamist takistavat
asjaolu.
–       Väite põhjendatus
Personalieeskirjade artikli 45 lõike 1 kohaselt võtab ametisse nimetav asutus või ametiisik teenete võrdlemisel eelkõige arvesse
aruandeid ametnike kohta, nende kohustuste täitmisel muude keelte kui selle keele kasutamist, mille põhjaliku valdamise kohta
nad on esitanud tõendid, ja vajaduse korral edutatavate ametnike poolt võetava vastutuse määra.
Avaliku Teenistuse Kohus on otsustanud, et valdkonnas, kus administratsioonil on lai kaalutluspädevus, näitab asjaolu, et
neid kriteeriume on personalieeskirjade artiklis 45 sõnaselgelt mainitud, seadusandja soovi omistada nende arvessevõtmisele
erilist tähtsust (Avaliku Teenistuse Kohtu 31. jaanuari 2008. aasta otsus kohtuasjas F-97/05: Buendía Sierra
vs
. komisjon, EKL AT 2008, lk I-A-1-15 ja II-A-1-49, punkt 62). See, et personalieeskirjade artikli 45 lõikes 1 on eraldi mainitud
vajaduse korral ametniku vastutuse määra arvessevõtmist edutamise jaoks teenete hindamisel, on seda tähendusrikkam, et Esimese
Astme Kohus on 12. juuli 2001. aasta otsuses kohtuasjas T-131/00: Schochaert
vs
. nõukogu (EKL AT 2001, lk I-A-141 ja II-743, punkt 43) teinud otsuse, et artikli 45 lõikega 1 selle enne 1. maid 2004 kehtinud
redaktsioonis on vastuolus kasutada edutatavate ametnike vastutuse määra otsustava kriteeriumina.
Lisaks on Avaliku Teenistuse Kohus esiteks otsustanud, et alates 1. maist 2004 kohaldatavas personalieeskirjade artikli 45
lõikes 1 on selgemalt sätestatud, mis asjaolusid tuleb edutamise jaoks arvesse võtta, kui selle artikli sätetes nende enne
nimetatud kuupäeva kehtinud redaktsioonis, sest esimesena mainitu viitab peale hindamisaruannete ka muude keelte kui selle
keele kasutamisele, mille põhjaliku valdamise kohta asjaomased ametnikud on esitanud tõendid, ja vajaduse korral vastutuse
määrale; teiseks on Avaliku Teenistuse Kohus otsustanud, et põhimõtteliselt viib ametisse nimetav asutus või ametiisik edaspidi
edutatavate ametnike teenete võrdleva hindamise läbi nende kolme kriteeriumi põhjal, nii et personalieeskirjade artikli 45
lõikes 1 esineval sõnal „teened” on teistsugune ja sisuliselt laiem ulatus kui samal sõnal, mida on kasutatud selle artikli
enne 1. maid 2004 kohaldatud redaktsioonis (Avaliku Teenistuse Kohtu 7. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas F-57/06: Hinderyckx
vs
. nõukogu, EKL AT 2007, lk I-A-1-329 ja II-A-1-1831, punkt 45). Täiendava võimalusena saab ametisse nimetav asutus või ametiisik
ametnike teenete hindamisel siis, kui edutatavate ametnike teened on kolme personalieeskirjade artikli 45 lõikes 1 sõnaselgelt
osutatud kriteeriumi alusel võrdsed, võtta arvesse teisi asjaolusid, nagu kandidaatide vanus ja teenistusstaaž vastaval palgaastmel
või üksuses (eespool viidatud kohtuotsus Hinderyckx
vs
. nõukogu, punkt 46). Pealegi kaitses nõukogu kohtuistungil sama tõlgendust, täpsustades, et edutamismenetluse uutes eeskirjades,
mida nõukogu talitused välja töötavad, on rõhutatud vastutuse määra kriteeriumi tähtsust edutamiskandidaatide teenete analüüsis.
Lisaks on sedastatud, et kui administratsioonil on lai kaalutluspädevus, nagu ametisse nimetaval asutusel või ametiisikul
edutamisel, on ta kohustatud edutamiskandidaatide teenete võrdleval hindamisel vastavalt personalieeskirjade artikli 45 lõikele 1
nende teenete hindamiseks uurima hoolsalt ja erapooletult kõiki asjakohaseid asjaolusid (Esimese Astme Kohtu 2. aprilli 2009. aasta
otsus kohtuasjas T-473/07 P: komisjon
vs
. Berrisford, EKL 2009, lk I-B-1-17 ja II-B-1-85, punkt 42; 10. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas F-107/06: Berrisford
vs
. komisjon, EKL AT 2007, lk I-A-1-285 ja II-A-1-1603, punkt 71).
Niisiis tuleneb personalieeskirjade artikli 45 lõikest 1, et edutatavate ametnike vastutuse määr on üks kolmest asjakohasest
asjaolust, mida administratsioon peab edutatavate ametnike teenete võrdleval analüüsil arvesse võtma.
Vastab küll tõele – nagu nõukogu õigustatult väitis –, et samas tegevusüksuses ja samal palgaastmel olemine eeldab, et täidetakse
samaväärseid ülesandeid. Väljendi „vajaduse korral” kasutamine personalieeskirjade artikli 45 lõikes 1 kinnitab, et enamikel
juhtudel, arvestades seda sama palgaastme ametniku vastutuse määra samaväärsuse eeldust, ei ole vastutuse määra kriteerium
selline asjaolu, mis võimaldaks teha vahet edutamiskandidaatide teenete vahel.
Kõnealune eeldus ei ole siiski ümberlükkamatu, eriti pärast seda, kui varasemad B- ja C-kategooriad on liidetud abiteenistujate
ühendatud tegevusüksusesse. Nimelt tingis see liitmine automaatselt nende kohustuste valiku laienemise, mida tegevusüksusesse
AST kuuluv ametnik võib täita, nagu tuleneb liiatigi personalieeskirjade I lisa A osas esitatud tabelist. Seega võib vastutuse
määra osas esineda tuntavaid erinevusi sama tegevusüksuse ametnike täidetavate erinevate ülesannete vahel. Lisaks ei ole personalieeskirjades
sätestatud täidetavate ülesannete ja teatava palgaastme vahelisi seoseid. Personalieeskirjad võimaldavad vastupidi eristada
ülesannet palgaastmest (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T-56/07 P: komisjon
vs
. Economidis, EKL 2008, lk I-B-1-31 ja II-B-1-213, punktid 58–60). See palgaastme ja võetud vastutuse määra lahutamine vastab
seadusandja tahtele ja institutsioonide valikule lihtsustada personalihaldust. Esimese Astme Kohus on ise personalieeskirjade
artikli 45 sätteid nende enne 1. maid 2004 kehtinud redaktsioonis tõlgendades möönnud, et teatavates olukordades ei ole sama
palgaastme ametnike kohustuste samaväärsuse eeldus põhjendatud (eespool viidatud kohtuotsus Schochaert
vs
. nõukogu, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega ei saa kõnealusest samaväärsuse eeldusest järeldada, et administratsioon ei ole kohustatud uurima vastutuse määra kriteeriumi,
kontrollides konkreetselt, kas see kriteerium toob välja erinevusi asjaomaste ametnike teenete vahel.
Järelikult ei saa väljendit „vajaduse korral” tõlgendada nii, et selle alusel oleks administratsioonil õigus välistada
a priori
vastutuse määra kriteeriumi arvestamine teenete võrdleval analüüsil. Mainides personalieeskirjade artikli 45 lõikes 1 seda
kriteeriumi sõnaselgelt, samas kui seda ei olnud sätestatud kõnealuse artikli enne 1. maid 2004 kehtinud redaktsioonis, soovis
seadusandja osutada sellele, et edutatavate ametnike vastutuse määr võib olla niisuguses analüüsis asjakohane asjaolu. Väljend
„vajaduse korral” tähendab pelgalt seda, et kui põhimõtteliselt eeldatakse, et sama palgaastme teenistujad täidavad samaväärse
vastutusega ülesandeid, siis juhul kui see konkreetsel juhul nii ei ole, tuleb nimetatud asjaolu edutamismenetluses arvesse
võtta.
Liiatigi käesolevas asjas ei saaks igal juhul sama palgaastme ametnike samaväärsuse eeldusele tugineda, nii et nõukogu ei
kontrolliks, kas edutatavate ametnike vastutuse määral põhinev kriteerium on asjakohane. Nimelt oli V. Bouillez’ ja K. Van
Neyghemi hindamisaruannetes välja toodud, et nimetatud ametnikud võivad tulemuslikkuse põhjal täita ka administraatori ülesandeid,
ehk nende tegevusüksusest kõrgema tegevusüksuse alla kuuluvaid ülesandeid. Seega oli võimalik, et nende kahe ametniku vastutus
oli suurem kui teistel sama palgaastme edutatavatel ametnikel.
Käesolevas kohtuvaidluses väitis nõukogu lõpuks kohtuistungil, et edutatavate ametnike vastutuse määr on üks kolmest „esmasest”
kriteeriumist, mida tuleb teenete võrdleval hindamisel arvesse võtta. Ometi väitis nõukogu, et talle ei saa ette heita personalieeskirjade
artikli 45 lõike 1 eiramist 2007. aasta edutamise raames, kuna ta võttis edutamisotsuste ja vaidlusaluste otsuste tegemisel
seda kriteeriumi arvesse.
Sellega seoses tuleb tõdeda, et edutamisotsuse ja edutamisest keeldumise otsuse põhjenduste kontrollimise muudab keeruliseks
asjaolu, et neid kahte liiki otsust ei tule põhistada (Esimese Astme Kohtu 29. mai 1997. aasta otsus kohtuasjas T-6/96: Contargyris
vs
. nõukogu, EKL AT 1997, lk I-A-119 ja II-357, punkt 147 ja seal viidatud kohtupraktika). Põhistada tuleb üksnes otsust, millega
lükatakse tagasi personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel edutamata jäetud kandidaadi esitatud kaebus, kusjuures eeldatakse,
et selle otsuse põhjendused langevad kokku selle otsuse põhjendustega, mille peale kaebus esitati (Esimese Astme Kohtu 11. juuni
1996. aasta otsus kohtuasjas T-118/95: Anacoreta Correia
vs
. komisjon, EKL AT 1996, lk I-A-283 ja II-835, punkt 82).
Seega tuleb uurida kohtutoimiku dokumente, et kindlaks teha, kas nõukogu viis teenete võrdleva hindamise tõepoolest läbi personalieeskirjade
artikli 45 lõikes 1 ette nähtud tingimustel, nagu ta väidab, võttes eelkõige arvesse edutatavate ametnike vastutuse määra,
ning sealjuures on eriti tähtis kaebusele antud vastus.
Nõukogu tugineb oma seisukoha põhjenduseks esiteks 12. juuni 2007. aasta teatele. Nimetatud teates on eeskätt täpsustatud:
„Kõik komiteed koostavad nimekirja edutatavatest kandidaatidest, kes teenete võrdleva hindamise tulemusel on kõige sobivamad
2007. aastal avatud ametikohtadele. Sellel hindamisel võetakse eelkõige arvesse aruandeid ametnike kohta ning muid personalieeskirjade
artiklis 45 osutatud asjaolusid.”
12. juuni 2007. aasta teate lisa 1 punktis 3 on märgitud:
„Käesoleva aasta edutamist iseloomustab asjaolu, et on jõustunud personalieeskirjade artikli 45 lõige 2, mille kohaselt peab
ametnik enne esimest ametialast edutamist pärast töölevõtmist tõestama, et ta suudab töötada kolmandas keeles. Ametnikke,
keda see meede hõlmab ja kes ei ole esitanud tõendeid selle kohta, et nad suudavad töötada kolmandas keeles, ei saa edutada,
isegi kui neil on 1. jaanuaril 2007 nõutav teenistusstaaž. […].”
12. juuni 2007. aasta teates viidatakse teenete võrdleva hindamise osas lisaks hindamisaruandele küll personalieeskirjade
artikli 45 „muudele asjaoludele”. Siiski ei ole selles otseselt mainitud edutatavate ametnike vastutuse määra, samas kui selle
lisas 1 on sõnaselgelt viidatud kriteeriumile, mis puudutab muude keelte kui selle keele kasutamist, mille põhjaliku valdamise
kohta ta on esitanud tõendid. Neil asjaoludel ei võimalda 12. juuni 2007. aasta teade selle sõnastuse üldist ja ebatäpset
laadi arvestades ainsana tõendada, et nõukogu võttis vastutuse määra teenete võrdleval hindamisel arvesse.
Teiseks tugineb nõukogu edutamise nõuandekomitee aruandele, et väita, et ta võrdles edutatavate ametnike teeneid kooskõlas
personalieeskirjade artikli 45 lõikega 1. Tuleb aga märkida, et selles aruandes ei ole otseselt täpsustatud, mis asjaolusid
komitee oma ettepanekute koostamisel arvesse võttis. Aruande teksti põhjal näib, et nõuandekomitee kasutada olid kandidaatide
hindamisaruanded ja nimekiri ametnikest, kes olid tõendanud, et suudavad töötada kolmandas keeles. Seevastu ei võimalda ükski
nõuandekomitee aruande osa selgelt järeldada, et tema käsutuses oli asjakohaseid ja kasutatavaid asjaolusid, mis puudutaksid
edutatavate ametnike vastutuse määra. Selles suhtes on tähelepanuväärne asjaolu, et sõnu „vastutuse määr” ei ole kõnealuses
aruandes mainitud. Sellest tulenevalt ei võimalda ka nõuandekomitee aruanne tõendada, et nõukogu võttis vaidlusaluste otsuste
tegemisel arvesse vastutuse määra.
Kolmandaks ja arvestades eelmainitud kahtlusi, on kaebuste tagasilükkamise otsuste põhjendused iseäranis olulised selleks,
et Avaliku Teenistuse Kohus saaks hinnata vaidlusaluse väite põhjendatust.
Sellega seoses tuleb märkida, et V. Bouillez’ ja I. Wagner-Leclercq’i kaebuste tagasilükkamise otsused ei too eriti selgust,
kuna ei sisalda märget selle kohta, mis meetodit nõukogu tegelikkuses ametnike teenete võrdlemiseks kasutas.
K. Van Neyghemi kaebuse tagasilükkamise otsusest tuleneb seevastu, et ametisse nimetav asutus tugines edutatavate ametnike
teenete võrdleval hindamisel asjaomaste isikute hindamisaruannetele, võtmata arvesse nende vastutuse määra.
Nimelt kõigepealt, kui ametisse nimetav asutus viitab selles otsuses personalieeskirjade artikli 45 lõikele 1, rõhutab ta
järgmist lauseosa: „võtab […] eelkõige arvesse aruandeid ametnike [kohta]”. Seejärel märgib ta, et kõigil atesteeritud ametnikel,
keda edutati, olid paremad hindamisaruanded kui kaebuse esitajal. Lõpuks ja eelkõige märgib administratsioon kõnealuses otsuses,
et ametnike vastutuse määra puudutavat kriteeriumi tuleb arvesse võtta alles „teenete samaväärsuse” puhul, „et eristada ametnikke,
keda edutada”.
Nende sõnadega tegi ametisse nimetav asutus kaebuse esitajale teatavaks, et kuna käesoleval juhul ei olnud hindamisaruannete
põhjal tema ja edutatud ametnike teened samaväärsed, ei võetud arvesse vastutuse määra kriteeriumi. Väga üldisest sõnastusest,
mida ametisse nimetav asutus otsuses kasutas (ja mis näitab, et administratsioon ei leidnud konkreetset lahendust kaebuse
esitaja olukorrale, vaid kohaldas tema asjas personalieeskirjade artikli 45 tõlgendust), võib aga tuletada, et ametisse nimetav
asutus ei võtnud selle hindamiseks, kas palgaastmele AST 7 edutatavatel ametnikel on samaväärsed teened, nende kantava vastutuse
määra. Kuid nagu eelnevalt mainitud, on vastutuse määr üks kolmest asjaolust, mille põhjal on võimalik hinnata edutamiskandidaadi
teeneid.
Neljandaks esitas nõukogu kostja vastuse lisas (B 9) kokkuvõtliku tabeli, milles on ära toodud asjaomaste ametnike ülesanded
ja vastutuse määr. Sellegipoolest ei nähtu kohtutoimikust, et see tabel oli olemas siis, kui vaidlusalused otsused vastu võeti,
ja ei ole väidetud, et seda tabelit oleks analüüsi alusena kasutanud edutamise nõuandekomitee, kelle ettepanekuid nõukogu
järgis.
Nii tuleneb eeltoodust, et on õiguslikult piisavalt tõendatud, et vastupidi nõukogu väidetele ei võtnud ta teenete võrdleval
hindamisel arvesse ametnike vastutuse määra. Järelikult on nõukogu rikkunud õigusnormi. Seetõttu tuleb sel põhjusel vaidlusalused
otsused tühistada, ilma et oleks vaja uurida hagiavalduse teisi väiteid.

Atesteeritud ametnike edutamisotsuste vastu suunatud nõuded
Vastuvõetavus
–       Poolte argumendid
Teised menetlusse astujad väidavad, et atesteeritud ametnike edutamisotsuste vastu suunatud nõuded ei ole vastuvõetavad. Nimelt
on need otsused vaid hindamisotsuste tagajärg, kusjuures viimati nimetatud otsuseid ei ole hagejad vaidlustanud.
Hagejad väidavad, et selliselt esitatud asja läbivaatamist takistaval asjaolul ei saa olla tulemusi. Nimelt ei ole nende hagi
eesmärk vaidlustada nende edutatud ametnike hindamisotsuseid, kes enne kuulusid endisesse C-kategooriasse, vaid saavutada
nende ametnike edutamise otsuste tühistamine, kuna nad ei täitnud ülesandeid, mis tulenevad karjääripiiranguteta abiteenistujate
karjääriarengust.
Sisu osas kordavad pooled samu argumente, mis on eelnevalt välja toodud kohtuotsuse selles osas, mis käsitleb vaidlusaluste
otsuste tühistamise nõudeid.
Lisaks väidavad teised menetlusse astujad, et atesteeritud ametnike edutamisotsuste tühistamine oleks ilmselgelt ebaproportsionaalne,
kui võtta arvesse sellega hõlmatavate ametnike arvu ja kahju, mida see võib tekitada. Pealegi kahjustaks nende otsuste tühistamine
õigusliku ootuse ja omandatud õiguste kaitse põhimõtet.
–       Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang
Kodukorra artikli 110 kohaselt on menetlusse astujate seisukohtades esitatud nõuded vastuvõetavad vaid juhul, kui need toetavad
täielikult või osaliselt kohtuvaidluse ühe poole nõudeid. Menetlusse astuja ei saa seega esitada vastuvõetamatuse vastuväidet,
mida ei ole välja toodud kirjaliku menetluse käigus ja Avaliku Teenistuse Kohus ei ole järelikult kohustatud uurima tema sellega
seonduvaid väiteid.
Avaliku Teenistuse Kohus võib siiski alati kodukorra artikli 77 alusel oma algatusel uurida olulisi asja läbivaatamist takistavaid
asjaolusid, sh menetlusse astujate poolt esitatuid (vt analoogia alusel Esimese Astme Kohtu 14. aprilli 2005. aasta otsus
kohtuasjas T-88/01: Sniace
vs
. komisjon, EKL 2005, lk II-1165, punktid 49, 52 ja 53).
Vastupidi teiste menetlusse astujate väidetele on hindamisotsused ja edutamisotsused käesoleval juhul üksteisest eraldiseisvad
otsused. Ka asjaolu, et hagejad ei vaidlustanud hindamisotsuseid, ei muuda edutamisotsuste vastu suunatud nõudeid vastuvõetamatuks.
Järelikult ei saa teiste menetlusse astujate esitatud asja läbivaatamist takistava asjaoluga nõustuda.
Avaliku Teenistuse Kohtu hinnangul on samuti oluline meelde tuletada, et teatavale palgaastmele edutatavatel ametnikel on
põhimõtteliselt isiklik huvi vaidlustada otsuseid, millega sellele palgaastmele edutati teisi ametnikke. Euroopa Kohus on
mitu korda kaudselt otsustanud, et sellekohased hagid on vastuvõetavad, ja on isegi tühistanud edutamise või ametisse nimetamise
otsuseid teenete võrdleval hindamisel tehtud vea tõttu või kui sellist hindamist ei ole läbi viidud (Euroopa Kohtu 23. jaanuari
1975. aasta otsus kohtuasjas 29/74: de Dapper
vs
. parlament EKL 1975, lk 35, ja 17. jaanuari 1989. aasta otsus kohtuasjas 293/87: Vainker
vs
. parlament, EKL 1989, lk 23). Esimese Astme Kohus on aga sõnaselgelt otsustanud, et kui teenistujal ei ole õigust edutamisele,
on tal sellegipoolest huvi vaidlustada otsust, millega sellele palgaastmele, kuhu tal on võimalik kandideerida, edutati teine
teenistuja, ja mille peale ta on esitanud kaebuse, mis on tagasi lükatud (Esimese Astme Kohtu 21. jaanuari 2004. aasta otsus
kohtuasjas T-328/01: Robinson
vs
. parlament, EKL AT 2004, lk I-A-5 ja II-23, punktid 32 ja 33).
Põhiküsimus
Hagejad esitasid atesteeritud ametnike edutamisotsuste vastu väite, mis käsitleb personalieeskirjade artikli 45 lõike 1 rikkumist
sellest tulenevalt, et nõukogu võttis teenete võrdleval hindamisel edutamiskandidaatide vastutuse määra arvesse vaid täiendava
võimalusena. Kuna see väide on kõnealuste otsuste vastu suunatud nõuete toetuseks esitatuna tulemuslik ja Avaliku Teenistuse
Kohus on selle tunnistanud põhjendatuks, peaks see üldiselt kaasa tooma nende otsuste tühistamise, ilma et oleks vaja uurida
teisi nõuete toetuseks esitatud väiteid.
Sellegipoolest on liidu kohus möönnud, et kui akt, mis tuleb tühistada, toob kasu kolmandale isikule, nagu see on reservnimekirja
kandmise, edutamisotsuse või vabale ametikohale ametisse nimetamise otsuse puhul, tuleb kohtul enne kontrollida, ega tühistamine
ei kujutaks endast toime pandud õigusvastase teo liigset sanktsiooni (Euroopa Kohtu 5. juuni 1980. aasta otsus kohtuasjas
24/79: Oberthür
vs
. komisjon, EKL 1980, lk 1743, punktid 11 ja 13; Esimese Astme Kohtu 10. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas T-68/91: Barbi
vs
. komisjon, EKL 1992, lk II-2127, punkt 36).
Sellega seoses tuleb märkida, et järeldused, mida liidu kohus teeb õigusvastasusest, ei ole konkursi ja edutamise puhul samad.
Nimelt kujutab konkursi kõigi tulemuste tühistamine põhimõtteliselt endast toime pandud õigusvastase teo liigset sanktsiooni
sõltumata eiramise olemusest ja sellest, kui ulatuslik on selle poolt konkursi tulemustele avaldatav mõju (vt analoogia alusel
seoses konkursikomisjoni nõuetevastase koostamisega eelkõige Esimese Astme Kohtu 22. juuni 1990. aasta otsus liidetud kohtuasjades
T-32/89 ja T-39/89: Marcopoulos
vs
. Euroopa Kohus, EKL 1990, lk II-281; vt seoses võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisega Esimese Astme Kohtu 17. märtsi 1994. aasta
otsus kohtuasjas T-44/91: Smets
vs
. komisjon, EKL AT 1994, lk I-A-97 ja II-319).
Seevastu edutamise puhul uurib liidu kohus asju juhtumipõhiselt.
Esiteks võtab ta arvesse õigusvastase teo laadi. Kui tuvastatud eiramine on üksnes menetlusviga, mis mõjutab vaid ühe ametniku
olukorda (vt analoogia alusel seoses hindamisaruande puudumisega eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Barbi
vs
. komisjon; Esimese Astme Kohtu 21. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas T-144/95: Michaël
vs
. komisjon, EKL AT 1996, lk I-A-529 ja II-1429, ning 5. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas T-202/99: Rappe
vs
. komisjon, EKL AT 2000, lk I-A-201 ja II-911; vt põhjenduse puudumise kohta Esimese Astme Kohtu 6. juuli 2004. aasta otsus
kohtuasjas T-281/01: Huygens
vs
. komisjon, EKL AT 2004, lk I-A-203 ja II-903), võtab liidu kohus
a priori
seisukoha, et see eiramine ei õigusta edutamisotsuste tühistamist, sest see oleks liigne sanktsioon. Seevastu, kui tegemist
on sisulise veaga, nagu õigusnormi rikkumisega, mis tingib kogu teenete võrdleva hindamise õigusvastasuse, tühistab liidu
kohus põhimõtteliselt edutamisotsused (eespool viidatud kohtuotsus Vainker
vs
. parlament, ja kohtuotsus Robinson
vs
. parlament).
Teiseks kaalub kohus huve.
Huvide kaalumisel võtab ta kõigepealt arvesse asjaomaste ametnike huvi nende õiguste õiguslikule ja täielikule taastamisele
uue tegeliku teenete võrdleva hindamise kaudu, kus arvestatakse nõuetekohaselt õigusakti alusel kohaldatavaid kriteeriume,
selleks et tulevikus ei peaks nad konkureerima koos ebaseaduslikult edutatud ametnikega ja et kohtu tuvastatud õigusvastasus
hiljem uuesti ei tekiks.
Seejärel võtab kohus arvesse õigusvastaselt edutatud ametnike huve. Nad ei ole küll omandanud õigust sellele, et nende edutamine
jääks jõusse, kui edutamisotsused on ebaseaduslikud ja need on vaidlustatud hagi esitamise tähtaja jooksul (vt analoogia alusel
tühistamise näidetena eespool viidatud kohtuotsus Vainker
vs
. parlament, ja kohtuotsus Robinson
vs
. parlament). Ometi arvestab kohus asjaoluga, et need ametnikud võisid heausklikult tugineda nende edutamise kohta tehtud
otsuste seaduslikkusele, eriti kui asjaomastele isikutele on nende ülemused andnud soodsaid hinnanguid, mis objektiivselt
edutamist õigustaksid. Kohus teadvustab nende ametnike huve seda enam, et neid on suur hulk (vt seoses lahendiga, kus jäeti
rahuldamata tühistamisnõue, mis oli suunatud kogu edutatud isikute nimekirja vastu, kuhu oli kantud palju ametnikke, Esimese
Astme Kohtu 19. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas T-311/04: Buendía Sierra
vs
. komisjon, EKL 2006, lk II-4137, punkt 349).
Lõpuks uurib kohus teenistuse huve, ehk eelkõige nõuetekohase menetluse järgimist, ebaseaduslike otsuste tühistamata jätmise
eelarvelisi tagajärgi (vt eespool punkt 90), võimalikke jõustunud kohtuotsuse täitmise raskusi, võimalikku teenistuse järjepidevuse
kahjustamist ja institutsioonisisese sotsiaalse õhkkonna halvenemise ohtu.
Pärast seda, kui kohus on erinevad asjassepuutuvad huvid arvesse võtnud, otsustab ta juhtumipõhiselt, kas tühistada edutamisotsused
või mitte. Kui ta lõpuks leiab, et edutamisotsuste tühistamine kujutaks endast tuvastatud eiramise liigset sanktsiooni, võib
ta vajaduse korral selleks, et tagada hageja huvides edutamata jätmise otsuse tühistava kohtuotsuse kasuliku mõju, kasutada
täielikku pädevust, mis tal on rahalistes kohtuvaidlustes ja mõista isegi omal algatusel institutsioonilt välja kahjuhüvitise
(eespool viidatud kohtuotsus Oberthür
vs
. komisjon, punkt 14).
Käesoleval juhul leiavad need erinevad hindamiskriteeriumid kasutust konkreetses kontekstis. Nimelt tuleb rõhutada, et hagejad
palusid oma nõuetes Avaliku Teenistuse Kohtul tühistada atesteeritud ametnike edutamisotsused vaid „niivõrd, kui vajalik”
(mitte „edutamata jätmise otsuste tühistamise tulemusel”).
Nii tuleb Avaliku Teenistuse Kohtul, kui pidada silmas nende nõuete sõnastust, enne selle kindlakstegemist, kas edutamisotsuste
tühistamine kujutab endast eelmainitud tingimustel tuvastatud eiramise liigset sanktsiooni, hinnata, kas tühistamine on vajalik
selleks, et taastada hagejate võimalus olla edutatud, arvestades, et õiguspärase olukorra taastamine eeldab uut teenete võrdlevat
analüüsi õigusakti alusel kohaldatavaid kriteeriume kasutades ja vajaduse korral hagejate edutamist
ex tunc
mõjuga.
Järelikult on keskne küsimus see, kas 14 atesteeritud ametniku edutamise otsuste säilitamine õiguskorras takistaks hagejate
edutamist, kui jõustunud kohtuotsuse täitmiseks korraldatud uue võrdleva analüüsi põhjal tuleb tõdeda, et hagejate teened
on suuremad kui ebaseaduslikult edutatud ametnike teened, ja võimaldada neil saada edutatud.
Kirjaliku menetluse lõpuni tundus, et arvestades eelkõige 12. juuni 2007. aasta teate lisa 2, milles on 2007. aastal võimalike
palgaastmele AST 7 edutamiste arv piiratud 22-le, ja nõukogu 19. detsembri 2008. aasta kirja, milles on seda kinnitatud, on
atesteeritud ametnike edutamisotsused vaja tühistada, sest hagejaid tundus olevat võimalik edutada palgaastmele AST 7 vaid
juhul, kui sellele palgaastmele edutatud atesteeritud ametnike edutamine tühistatakse.
Kohtuistungil väitis nõukogu esindaja kohtukõne sissejuhatuses, et peale kohtuotsuse väljakuulutamist ei ole enam vaja atesteeritud
ametnike edutamisotsuseid tühistada. Ta märkis nimelt, et kui vaidlusalused otsused tühistatakse, siis nõukogu taastab kohtuotsuse
täitmise meetmete raames hagejate õigused, võttes vastu vajalikud edutamisotsused 2009. aasta eest ja määrates hagejatele
hüvitise, mis hõlmaks karjäärile 2007. ja 2009. aasta vahel edutamiste hilinemisega tekitatud kahju.
Vastates pärast poolte ja menetlusse astujate sissejuhatavaid kohtukõnesid Avaliku Teenistuse Kohtu poolt esitatud küsimusele
selle kohta, kas hagejad ei soovi nõukogu eelmainitud märkusi arvestades taganeda atesteeritud ametnike edutamisotsuste tühistamise
nõuetest, teatas hagejate advokaat, et nad on valmis taganemist kaaluma, kui nõukogu kinnitab kirjalikult oma esindaja mainitud
kohustusi.
Pärast kohtuistungit täpsustas nõukogu võetud kohustuste ulatust 17. detsembri 2009. aasta kirjas. Ta kinnitas, et kui Avaliku
Teenistuse Kohus tühistab vaidlusalused otsused põhjusel, et palgaastmele AST 7 2007. aasta edutamise raames toiminud teenete
võrdlev hindamine oli õigusvastane, võtab nõukogu järgmised täitmismeetmed:
„[…] ametisse nimetav asutus või ametiisik kutsub uuesti kokku edutamise nõuandekomitee, et läbi viia uus 2007. aasta palgaastmele
AST 7 edutatavate ametnike teenete võrdlev hindamine kooskõlas kohtuotsuses tõdetuga. Uus teenete võrdlev hindamine ei saa
piirduda üksnes hagejate ja edutatud ametnikega, vaid peab hõlmama kõigi 2007. aasta edutamise raames palgaastmele AST 7 edutatavate
ametnike teeneid.
Hagejaid saab edutada üksnes juhul, kui võrdleva analüüsi tulemusel pärast kõigi „esmaste” ja täiendavate kriteeriumide rakendamist
on nad edutatavate ametnike suhtes paremal positsioonil. Kui see on tõepoolest nii, edutatakse asjaomased hagejad palgaastmele
AST 7 kehtivusega alates 1. jaanuarist 2007 lisaks 2007. aasta edutamise raames edutatud ametnikele, kelle edutamise otsused
jäetakse jõusse.”
Hagejad teatasid 7. jaanuari 2010. aasta kirjaga Avaliku Teenistuse Kohtule, et nõukogu 19. detsembri 2009. aasta kirjas antud
täpsustustega arvestades ei tagane nad oma edutamisotsuste tühistamise nõuetest.
Poolte avaldustest tuleneb, et nõukogu võttis lõpliku kohustuse viia pärast käesoleva kohtuotsuse jõustumist selle täitmise
raames läbi uus teenete võrdlev hindamine ja vajaduse korral edutada hagejad tagasiulatuvalt lisaks teistele.
Seega, võttes arvesse kõnealust nõukogu tingimusteta võetud kohustust, mis on kooskõlas ELTL artikliga 266, ei ole edutamisotsuste
tühistamine tingimata vajalik, et adekvaatselt taastada hagejate õigused, sest neid on võimalik edutada lisaks atesteeritud
ametnikele, keda on edutatud, arvestades, et juhul kui see aset leiab, on niisugusel lisaks teistele edutamisel sama ulatus
kui esialgu vastu võetud edutamisotsustel, ilma et sellele omistataks negatiivset kõrvaltähendust.
Kuigi vastab tõele, et 7. jaanuari 2010. aasta kirjas vaidlustasid hagejad selle, kuidas nõukogu kavatses tema 17. detsembri
2009. aasta kirja kohaselt käesolevat kohtuotsust täita, väites, et nende teeneid tuleb võrrelda üksnes juba edutatud ametnike
teenetega, mitte kõigi edutatavate ametnike teenetega, ei mõjuta see kriitika selle hindamist, kas edutamisotsuste tühistamine
on vajalik. Nimelt tuleb jõustunud kohtuotsuse täitmise raames uuel teenete võrdleval hindamisel osalevate ametnike täpset
kindlaksmääramist käsitleda eraldi atesteeritud ametnike edutamise otsuste tühistamisest.
Seega puudub käesoleva kohtuasja tingimustes vajadus tühistada atesteeritud ametnike edutamise otsused. Sellest järeldub,
et nende otsuste vastu esitatud nõuded tuleb jätta rahuldamata.

Kohtukulud
Ilma et see piiraks kodukorra sama peatüki teiste sätete kohaldamist, on kohtuvaidluse kaotanud pool kodukorra artikli 87
lõike 1 alusel kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Sama artikli lõike 2 kohaselt võib Avaliku
Teenistuse Kohus, kui õiglus seda nõuab, otsustada, et kaotaja pool kannab vaid osa kohtukuludest või et ta ei kanna neid
üldse.
Käesoleva kohtuotsuse põhjendustest tuleneb, et nõukogu on põhiosas kaotaja pool. Lisaks on hagejad oma nõuetes sõnaselgelt
nõudnud kohtukulude väljamõistmist nõukogult. Kuna käesoleva kohtuasja asjaolud ei õigusta kodukorra artikli 87 lõike 2 sätete
kohaldamist, tuleb seega kõik kohtukulud mõista välja nõukogult.
Menetlusse astujad kannavad ise oma kohtukulud vastavalt kodukorra artikli 89 lõikele 4, ilma et see piiraks võimalust, et
nõukogu kannab vajadusel kõik kohtukulud või osa neist personalieeskirjade artikli 24 alusel.
Esitatud põhjendustest lähtudes
AVALIKU TEENISTUSE KOHUS (täiskogu)
otsustab:
1.
Tühistada otsused, millega Euroopa Liidu Nõukogu keeldus hagejaid V. Bouillez’i, K. Van Neyghemi ja I. Wagner-Leclercq’i 2007. aastal
edutamast palgaastmele AST 7.
2.
Jätta hagejate V. Bouillez’, K. Van Neyghemi ja I. Wagner-Leclercq’i ülejäänud nõuded rahuldamata.
3.
Mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.
4.
Menetlusse astujad kannavad ise oma kohtukulud.
Mahoney
Tagaras
Gervasoni
Kreppel

Van Raepenbusch
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 5. mail 2010 Luxembourgis.
Kohtusekretär

President
W. Hakenberg

P. Mahoney
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.