CELEX: 62009CJ0051
Muutoksenhaku
Yhteisön tavaramerkki
Asetus (EY) N:o 40/94
8 artiklan 1 kohdan b alakohta
Sanamerkki Barbara Becker
Yhteisön tavaramerkeiksi rekisteröityjen sanamerkkien BECKER ja BECKER ONLINE PRO haltijan tekemä väite
Sekaannusvaaran arviointi
Merkkien merkityssisällön samankaltaisuuden arviointi

Barbara Becker vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin kumoaa Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
asiassa T-212/07, Harman International Industries vastaan SMHV – Becker (Barbara Becker), 2.12.2008 antaman tuomion (Kok.,
s. II-3431; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi sisämarkkinoiden harmonisointiviraston
(tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ensimmäisen valituslautakunnan 7.3.2007 tekemän päätöksen (asia R 502/2006-1, jäljempänä riidanalainen
päätös), jolla kumottiin väiteosaston päätös, jolla hyväksyttiin Harman International Industries Inc:n (jäljempänä Harman)
tekemä väite sanamerkin Barbara Becker yhteisön tavaramerkiksi rekisteröintiä vastaan.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1) 8 artiklan 1 kohdan
b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Aikaisemman tavaramerkin haltijan vastustuksesta tavaramerkkiä ei rekisteröidä:
– –
b)      jos sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin aikaisempi, samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten
oleva tavaramerkki, sen alueen yleisön keskuudessa, jolla aikaisempi tavaramerkki on suojattu, on sekaannusvaara, joka sisältää
vaaran tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä.”
Asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla ”aikaisemmilla tavaramerkeillä” tarkoitetaan muun muassa yhteisön
tavaramerkkejä, joiden rekisteröintihakemus on tehty ennen toisen yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemuksen tekopäivää.

Tosiseikat
Becker esitti 19.11.2002 SMHV:lle hakemuksen sanamerkin Barbara Becker rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi.
Tavarat, joita varten tavaramerkin rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien
rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna,
pohjautuvan luokituksen luokkaan 9, ja ne vastaavat seuraavaa kuvausta:
”Tieteelliset, merenkulku-, geodeettiset, sähkö-, valokuvaus-, elokuva-, optiset, punnitus-, mittaus-, merkinanto-, tarkastus-
(valvonta‑), hengenpelastus- ja opetuslaitteet ja -kojeet; äänen ja kuvien tallennus-, siirto- ja toistolaitteet; magneettiset
tietovälineet, äänilevyt; myyntiautomaatit ja kolikkokäyttöisten laitteiden koneistot; kassakoneet, laskukoneet, tietojenkäsittelylaitteet
ja tietokoneet.”
Harman teki 24.6.2004 väitteen tavaramerkin Barbara Becker rekisteröintiä vastaan kaikkien sen kattamien tavaroiden osalta
asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja saman asetuksen 8 artiklan 5 kohdan nojalla. Väite perustui yhteisön
tavaramerkiksi rekisteröityyn sanamerkkiin BECKER ONLINE PRO nro 1823228, joka on rekisteröity 1.7.2002, ja sanamerkin BECKER
rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi 2.11.2000 tehtyyn hakemukseen nro 1944578, joka on kirjattu 17.9.2004; nämä kattavat
samaten erilaisia mainittuun luokkaan 9 kuuluvia tavaroita.
SMHV:n väiteosasto hyväksyi Harmanin väitteen 15.2.2005 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, että riidanalaisten tavaramerkkien
välillä on sekaannusvaara. Se katsoi, että tavarat, joita nämä tavaramerkit koskevat, olivat samoja ja että tavaramerkit olivat
kokonaisuutena arvioituna samankaltaisia, koska yhtäältä niiden ulkoasu ja lausuntatapa olivat kohtalaisen samankaltaisia
ja toisaalta merkityssisältö oli sama, koska mainituilla tavaramerkeillä viitataan samaan sukunimeen.
Becker teki 11.4.2006 SMHV:ssä valituksen tästä päätöksestä, joka kumottiin riidanalaisella päätöksellä. Siinä SMHV:n ensimmäinen
valituslautakunta (jäljempänä valituslautakunta) katsoi, että tavarat, joita riidanalaiset tavaramerkit koskevat, ovat osittain
samoja ja osittain samankaltaisia. Se erotteli toisistaan suurelle yleisölle suunnatut tavarat, ammattilaisille suunnatut
tavarat ja ne, jotka on suunnattu molemmille näistä kahdesta ryhmästä ja kuuluvat siten ”väliryhmään”.
Riidanalaisten merkkien osalta valituslautakunta vertaili ainoastaan aikaisempaa sanamerkkiä BECKER ja rekisteröintihakemuksen
kohteena olevaa tavaramerkkiä Barbara Becker. Se totesi, että mainitut merkit ovat ulkoasultaan ja lausuntatavaltaan vain
kohtalaisen samankaltaisia, ja katsoi, että ne ovat sitä vastoin merkityssisällöltään selvästi erotettavissa toisistaan Saksassa
ja muissa Euroopan unionin maissa, koska kohdeyleisö mieltää tavaramerkin Barbara Becker pikemminkin kokonaisuutena kuin ”Barbaran”
ja ”Beckerin” yhdistelmänä. Se totesi myös, että Barbara Becker on Saksassa julkisuuden henkilö, kun taas sukunimi Becker
on hyvin yleinen sukunimi. Niinpä se katsoi, että riidanalaisten merkkien erot ovat riittävän suuria, jotta sekaannusvaaraa
ei synny.
Lisäksi valituslautakunta totesi, että asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 5 kohdan soveltamiselle asetettu edellytys, jonka mukaan
riidanalaisten tavaramerkkien on oltava niin samankaltaisia, että kohdeyleisö yhdistää ne toisiinsa, ei täyty.

Kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Harman nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 15.6.2007 jättämällään kirjelmällä kanteen riidanalaisen päätöksen kumoamiseksi.
Se vetosi kanteensa tueksi kahteen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koski asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan
rikkomista ja toinen saman asetuksen 8 artiklan 5 kohdan rikkomista.
Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi ensimmäisen näistä kanneperusteista, se kumosi valituksenalaisella tuomiolla
riidanalaisen päätöksen ja katsoi, että valituslautakunta oli todennut virheellisesti, että riidanalaiset tavaramerkit eroavat
selvästi toisistaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 33 kohdassa, että kyseiset tavaramerkit
ovat ulkoasultaan ja lausuntatavaltaan tietyssä määrin samankaltaisia, kuten valituslautakunta oli todennut, minkä jälkeen
se katsoi 34 kohdassa, että valituslautakunta oli arvioinut virheellisesti osan ”Becker” merkitystä suhteessa osaan ”Barbara”.
Ensiksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittasi tältä osin asiassa T-185/03, Fusco vastaan SMHV – Fusco International
(ENZO FUSCO), 1.3.2005 annettuun tuomioon (Kok., s. II-715, 54 kohta) ja totesi valituksenalaisen tuomion 35 kohdassa, että
oikeuskäytännössä myönnetään, että ainakin Italiassa kuluttajat lähtökohtaisesti katsovat tavaramerkin muodostavan sukunimen
olevan erottamiskykyisempi kuin tavaramerkissä olevan etunimen, joten sukunimeä ”Becker” saatetaan pitää moniosaisessa tavaramerkissä
erottamiskykyisempänä kuin etunimeä ”Barbara”.
Toiseksi se totesi valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa, että se, että Barbara Becker on Boris Beckerin entisenä aviopuolisona
Saksassa julkisuuden henkilö, ei merkitse sitä, että riidanalaiset tavaramerkit eivät olisi merkityssisällöltään samankaltaisia.
Se katsoi, että nämä kaksi tavaramerkkiä viittaavat näet samaan sukunimeen ja ne ovat siis samankaltaisia, ja näin on varsinkin,
kun osassa unionia tavaramerkin Barbara Becker osaa ”Becker” voidaan sukunimenä pitää erottamiskykyisempänä kuin osaa ”Barbara”,
joka on pelkkä etunimi.
Kolmanneksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittasi asiassa C-120/04, Medion, 6.10.2005 annettuun tuomioon (Kok., s.
I-8551, 30 ja 37 kohta) ja katsoi valituksenalaisen tuomion 37 kohdassa, että osa ”Becker”, vaikka se ei olisikaan moniosaisen
tavaramerkin hallitseva osa, mielletään sukunimeksi, jota käytetään yleisesti henkilön nimenä, ja se säilyttää itsenäisen
erottavan aseman mainitussa tavaramerkissä.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa, että koska ei ollut kiistetty
sitä, että tavarat, joita riidanalaiset tavaramerkit koskevat, ovat samoja tai samankaltaisia ja että mainitut tavaramerkit
ovat ulkoasultaan, lausuntatavaltaan ja merkityssisällöltään samankaltaisia, niiden välillä on sekaannusvaara, vaikka kyseessä
olevat tavarat on tarkoitettu yleisölle, jonka tarkkaavaisuuden taso on suhteellisen korkea.
Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 41 ja 42 kohdassa, että tätä toteamusta ei
osoiteta vääräksi SMHV:n perustelulla, jonka mukaan moniosaisen tavaramerkin voidaan katsoa olevan samankaltainen kuin toinen
tavaramerkki ainoastaan siinä tapauksessa, että niiden yhteinen osatekijä on hallitseva osa kokonaisvaikutelmassa, jonka moniosainen
tavaramerkki luo. Se myös hylkäsi Beckerin väitteen, jonka mukaan moniosaisia tavaramerkkejä koskevaa oikeuskäytäntöä ei sovelleta
tässä asiassa, koska tavaramerkki Barbara Becker muodostuu etunimestä ja sukunimestä.

Asianosaisten vaatimukset
Valittaja vaatii valituksellaan, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin, kuin sillä on kumottu
riidanalainen päätös ja velvoitettu valittaja korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Se vaatii lisäksi, että valituksen vastapuoli
velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Harman vaatii, että valitus hylätään ja valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
SMHV vaatii, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion ja velvoittaa Harmanin korvaamaan oikeudenkäyntikulut
sen vaatimusten mukaisesti.

Valitus

Osapuolten lausumat
Becker vetoaa valituksensa tueksi yhteen valitusperusteeseen, joka liittyy asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan
rikkomiseen. Se väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki virheen katsoessaan, että kyseiset tavaramerkit ovat
samankaltaisia, ja sovelsi näin ollen väärin tätä säännöstä, kun se totesi, että on olemassa sekaannusvaara.
Ensiksi valittaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on perustanut arviointinsa edellä mainitussa
asiassa Fusco vastaan SMHV – Fusco International (ENZO FUSCO) annettuun tuomioon, jonka mukaan italialaiset kuluttajat katsovat
tavaramerkin muodostavan sukunimen olevan erottamiskykyisempi kuin etunimi. Hän huomauttaa tältä osin, että ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin on todennut uudemmassa, asiassa T-97/05, Rossi vastaan SMHV – Marcorossi (MARCOROSSI) 12.7.2006 antamassaan tuomiossa
(46 ja 47 kohta), ettei näin yleinen sääntö ole automaattisesti sovellettavissa missä tahansa tilanteessa, koska jokaista
tapausta on tutkittava erikseen, ja että esillä olevassa asiassa kahdelle tavaramerkille yhteinen sukunimi ei ole niissä riittävän
hallitseva, jotta se aiheuttaisi sekaannusvaaran.
Toiseksi valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on johtanut virheellisesti edellä mainitussa asiassa
Medion annetusta tuomiosta, että osalla ”Becker” on itsenäinen erottava asema moniosaisessa tavaramerkissä sillä tavoin, että
kyseiset kaksi tavaramerkkiä on katsottava samankaltaisiksi. Asiassa Medion annetussa tuomiossa todettiin pelkästään, ettei
ole riittävää, että kolmas lisää rekisteröityyn tavaramerkkiin yrityksensä nimen saadakseen suojaa moniosaiselle tavaramerkilleen.
Ei voida missään tapauksessa katsoa, että siinä asetettaisiin yleinen sääntö, jonka mukaan mikä tahansa osa, joka on yhteinen
kahdelle tavaramerkille, on katsottava erottavaksi, vaikka se ei ole hallitseva.
Lisäksi mainittu tuomio koskee tavaramerkkejä, joita ei voida rinnastaa niihin, jotka ovat kyseessä esillä olevassa asiassa.
Esillä olevassa asiassa ei nimittäin ole kyse aikaisemman tavaramerkin jäljitelmästä, johon on lisätty yrityksen toiminimi,
vaan aikaisemman tavaramerkin muunnoksesta, joka on tehty lisäämällä siihen etunimi sukunimen edelle. Kohdeyleisö mieltää
merkin ”Barbara Becker” naisen nimeksi, kun taas hyvin yleinen sukunimi ”Becker” ei ole riittävän yksilöllinen, jotta kyseisten
tavaramerkkien merkityssisällön voitaisiin todeta olevan samankaltainen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen
soveltanut virheellisesti asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, kun se on todennut, että osa ”Barbara” on pelkkä
etunimi, vaikka tämän etunimen lisääminen vaikuttaa määräävällä tavalla rekisteröiväksi haetun tavaramerkin luomaan kokonaisvaikutelmaan,
koska se antaa nimelle ”Becker” täysin uuden merkityksen.
SMHV yhtyy olennaisilta osin valittajan esittämiin perusteisiin. Se väittää muun muassa, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
ottanut huomioon kaikkia tekijöitä, jotka ovat merkityksellisiä kyseisessä yksittäistapauksessa sekaannusvaaran arvioimiseksi,
kun se katsoi virheellisesti, että edellä mainitussa asiassa Fusco vastaan SMHV – Fusco International (ENZO FUSCO) annetussa
tuomiossa suoritettu tosiseikkojen arviointi muodostaa oikeudellisen säännön, ja sovelsi automaattisesti edellä mainitussa
asiassa Medion luotua oikeuskäytäntöä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti näin ollen ottamatta huomioon erityisesti sen seikan, että sukunimi, josta rekisteröitäväksi
haettu tavaramerkki koostuu, on hyvin yleinen saksalainen sukunimi. Valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa ei ole ratkaistu,
neutralisoiko se seikka, että Barbara Becker on julkisuuden henkilö, kyseisten merkkien lausuntatavan ja ulkoasun samankaltaisuuden.
SMHV:n mukaan valituksenalaisessa tuomiossa katsottiin myös virheellisesti, että osalla ”Becker” on itsenäinen erottava asema,
eikä arvioitu sitä, kuinka Barbara Beckerin laaja tunnettuus vaikuttaa kuluttajien mielikuvaan.
SMHV lisäsi suullisessa käsittelyssä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se johti
toteamuksestaan, jonka mukaan merkin toisella osalla on hallitseva erottamiskyky ensimmäiseen nähden, että toisella osalla
on myös itsenäinen erottava asema.
Harman sitä vastoin riitauttaa valittajan esittämän valitusperusteen. Yhtäältä se väittää, että vastoin valittajan kantaa
valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittaa edellä mainitussa asiassa Fusco
vastaan SMHV – Fusco International (ENZO FUSCO) annettuun tuomioon selityksenä eikä oikeudellisena sääntönä, jota voitaisiin
soveltaa kaikissa tilanteissa. Se huomauttaa lisäksi, ettei tämä viittaus ole määräävä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
sekaannusvaaran toteamiseen liittyvissä perusteluissa.
Toisaalta Harman hyväksyy ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen osan ”Becker” itsenäisestä erottavasta asemasta tekemän
arvioinnin, jonka se katsoo edellä mainitussa asiassa Medion annetun tuomion mukaiseksi.

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Koska valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti asetuksen N:o 40/94 8 artiklan
1 kohdan b alakohtaa, on muistutettava, että tämän säännöksen mukaan aikaisemman tavaramerkin haltijan vastustuksesta tavaramerkkiä
ei rekisteröidä, jos sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin aikaisempi, samoja tai samankaltaisia tavaroita tai
palveluja varten oleva tavaramerkki, sen alueen yleisön keskuudessa, jolla aikaisempi tavaramerkki on suojattu, on sekaannusvaara,
joka sisältää vaaran tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee tässä suhteessa, että asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna
sekaannusvaarana on pidettävä vaaraa siitä, että yleisö saattaa uskoa, että kyseiset tavarat tai palvelut ovat peräisin samasta
yrityksestä tai mahdollisesti taloudellisessa etuyhteydessä olevista yrityksistä (ks. asia C-334/05 P, SMHV v. Shaker, tuomio
12.6.2007, Kok., s. I-4529, 33 kohta ja asia C-193/06 P, Nestlé v. SMHV, tuomio 20.9.2007, 32 kohta sekä vastaavasti jäsenvaltioiden
tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetusta ensimmäisestä neuvoston direktiivistä 89/104/ETY (EYVL 1989,
L 40, s. 1) asia C-39/97, Canon, tuomio 29.9.1998, Kok., s. I-5507, 29 kohta; asia C-342/97, Lloyd Schuhfabrik Meyer, tuomio
22.6.1999, Kok., s. I‑3819, 17 kohta ja em. asia Medion, tuomion 26 kohta).
Sitä, onko yleisön keskuudessa sekaannusvaara, on arvioitava kokonaisvaltaisesti ja huomioon on otettava kaikki tekijät, jotka
ovat merkityksellisiä kyseisessä yksittäistapauksessa (ks. vastaavasti asia C-251/95, SABEL, tuomio 11.11.1997, Kok., s. I-6191,
22 kohta; em. asia Lloyd Schuhfabrik Meyer, tuomion 18 kohta; em. asia Medion, tuomion 27 kohta; em. asia SMHV v. Shaker,
tuomion 34 kohta ja em. asia Nestlé v. SMHV, tuomion 33 kohta).
Myöskin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekaannusvaaraa koskevan kokonaisarvioinnin on kyseisten tavaramerkkien ulkoasun,
lausuntatavan tai merkityssisällön samankaltaisuuden osalta perustuttava tavaramerkeistä syntyvään kokonaisvaikutelmaan, ja
huomioon on otettava erityisesti tavaramerkkien erottavat ja hallitsevat osat. Sillä, miten kyseisten tavaroiden tai palvelujen
keskivertokuluttaja mieltää tavaramerkit, on ratkaiseva merkitys mainitun vaaran kokonaisarvioinnissa. Keskivertokuluttaja
mieltää tavaramerkin tavallisesti yhtenä kokonaisuutena eikä tarkastele sen eri yksityiskohtia (ks. vastaavasti em. asia SABEL,
tuomion 23 kohta; em. asia Lloyd Schuhfabrik Meyer, tuomion 25 kohta; em. asia Medion, tuomion 28 kohta; em. asia SMHV v.
Shaker, tuomion 35 kohta ja em. asia Nestlé v. SMHV, tuomion 34 kohta).
Edellä mainitussa asiassa Medion annetun tuomion 30 ja 31 kohdassa on kuitenkin todettu, että sen tavallisen tapauksen lisäksi,
jossa keskivertokuluttaja mieltää tavaramerkin kokonaisuutena, ei ole mitenkään suljettu pois, että yksittäistapauksessa aikaisempi
tavaramerkki, jota kolmas osapuoli käyttää moniosaisessa merkissä, jossa on kyseisen kolmannen yrityksen nimi, säilyttää itsenäisen
erottavan aseman moniosaisessa merkissä kuitenkaan olematta kyseisessä merkissä hallitsevassa asemassa. Tällaisessa tilanteessa
moniosaisesta merkistä saatava kokonaisvaikutelma voi johtaa siihen, että yleisö saattaa luulla, että kyseiset tavarat tai
palvelut ovat peräisin vähintäänkin taloudellisesti keskenään sidoksissa olevista yrityksistä, missä tapauksessa on katsottava,
että sekaannusvaara on olemassa.
Esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sen jälkeen, kun se on muistuttanut kaikista tämän tuomion
30–33 kohdassa mainituista säännöistä, katsonut erityisesti kyseisten tavaramerkkien merkityssisällön samankaltaisuutta arvioidessaan
ensiksi, että koska kuluttajat lähtökohtaisesti katsovat unionin tietyssä osassa sanamerkin muodostavan sukunimen olevan erottamiskykyisempi
kuin merkissä olevan etunimen, rekisteröitäväksi haetun tavaramerkin osaa ”Becker” voidaan pitää erottamiskykyisempänä kuin
osaa ”Barbara”; toiseksi, ettei se seikka, että Barbara Becker on julkisuuden henkilö Saksassa, vaikuta kyseisten tavaramerkkien
samankaltaisuuteen, koska ne viittaavat samaan sukunimeen ja osa ”Barbara” on pelkkä etunimi; ja kolmanneksi, että osa ”Becker”
säilyttää itsenäisen erottavan aseman moniosaisessa tavaramerkissä, koska se katsotaan sukunimeksi.
Vaikka saattaa olla, että tietyssä osassa unionia sukunimellä on lähtökohtaisesti suurempi erottamiskyky kuin etunimellä,
jokaisessa tapauksessa on kuitenkin otettava huomioon esillä olevan asian seikat ja erityisesti se seikka, onko kyseinen sukunimi
harvinainen tai päinvastoin hyvin yleinen, millä on vaikutus erottamiskykyyn. Tämä pätee sukunimeen ”Becker”, jonka valituslautakunta
on katsonut yleiseksi.
On myös otettava huomioon sen henkilön, joka hakee etunimensä ja sukunimensä rekisteröimistä yhdessä tavaramerkiksi, laaja
tunnettuus, koska tällä laajalla tunnettuudella voi selvästikin olla vaikutus siihen, miten kohdeyleisö mieltää tavaramerkin.
Lisäksi on katsottava, että moniosaisessa tavaramerkissä sukunimi ei säilytä kaikissa tapauksissa itsenäistä erottavaa asemaa
pelkästään sillä perusteella, että se katsotaan sukunimeksi. Tällaisen aseman toteaminen voi nimittäin perustua vain kaikkien
tekijöiden, jotka ovat merkityksellisiä kyseisessä yksittäistapauksessa, tutkimiseen.
Lisäksi on katsottava, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 59 kohdassa esittänyt, että mikäli ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen esittämät perusteet kyseisten tavaramerkkien merkityssisällön samankaltaisuuden toteamiselle katsottaisiin
asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisiksi, niiden nojalla olisi myönnettävä, että kaikki aikaisemman
tavaramerkin muodostavat sukunimet voisivat pätevästi estää etunimen ja kyseisen sukunimen sisältävän moniosaisen tavaramerkin
rekisteröinnin, vaikka esimerkiksi tämä sukunimi olisi yleinen tai etunimen lisääminen vaikuttaisi merkityssisällön kannalta
kohdeyleisön mielikuvaan näin muodostuvasta tavaramerkistä.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on perustanut
tavaramerkkien merkityssisällön samankaltaisuuden toteamista koskevan arviointinsa oikeuskäytännössä esitettyihin yleisiin
toteamuksiin eikä ole arvioinut kaikkia asiassa merkityksellisiä seikkoja eikä ottanut huomioon vaatimusta sekaannusvaaran
kokonaisvaltaisesta arvioimisesta, joka tarkoittaa kaikkien kyseisessä yksittäistapauksessa merkityksellisten tekijöiden huomioon
ottamista ja joka perustuu kyseisistä tavaramerkeistä syntyvään kokonaisvaikutelmaan.
Tästä seuraa, että valitusperuste, joka liittyy asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomiseen, on hyväksyttävä
ja näin ollen valituksenalainen tuomio on kumottava ja asia on palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen.

Oikeudenkäyntikulut
Koska asia on palautettu unionin yleiseen tuomioistuimeen, muutoksenhakumenettelystä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista
on päätettävä myöhemmin.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-212/07, Harman International Industries vastaan SMHV
– Becker (Barbara Becker), 2.12.2008 antama tuomio kumotaan.
2)
Asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen.
3)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.