CELEX: 62007CJ0246
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
EY 10 artiklan ja EY 300 artiklan 1 kohdan rikkominen
Pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskeva Tukholman yleissopimus
Jäsenvaltion yksipuolisesti tekemä ehdotus jonkin aineen sisällyttämiseksi kyseisen yleissopimuksen A liitteeseen

Euroopan komissio vaatii kanteellaan unionin tuomioistuinta toteamaan, että Ruotsin kuningaskunta ei ole noudattanut EY 10
artiklan ja EY 300 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on ehdottanut yksipuolisesti erään aineen eli perfluorioktaanisulfonaatin
(jäljempänä PFOS) lisäämistä pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevan Tukholman yleissopimuksen (jäljempänä Tukholman yleissopimus)
A liitteeseen.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Tukholman yleissopimus
Tukholman yleissopimus tehtiin 22.5.2001. Se tuli sen 26 artiklan 1 kappaleen perusteella voimaan 17.5.2004 eli yhdeksäntenäkymmenentenä
päivänä sen päivän jälkeen, jona viideskymmenes ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirja oli talletettu. Kuten kyseisen
yleissopimuksen 1 artiklassa täsmennetään, sen tavoitteena on suojella ihmisten terveyttä ja ympäristöä pysyviltä orgaanisilta
yhdisteiltä sillä yleissopimuksen osapuolet ovat tietoisia erityisesti siitä, että pysyvät orgaaniset yhdisteet ”ovat myrkyllisiä,
hajoavat huonosti, kertyvät eliöihin ja kaukokulkeutuvat ilman, veden ja muuttavien eläinlajien välityksellä ja laskeutuvat
kauas päästöpaikastaan, kerääntyen maa- ja vesiekosysteemeihin”.
Tukholman yleissopimuksen 2 artiklasta seuraa, että kyseisessä yleissopimuksessa ”osapuoli” tarkoittaa valtiota tai alueellista
taloudellisen yhdentymisen järjestöä, joka on ilmaissut suostumuksensa tulla yleissopimuksen sitomaksi ja jonka osalta yleissopimus
on voimassa, ja ”alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö” tarkoittaa järjestöä, jonka tietyn alueen täysivaltaiset
valtiot ovat perustaneet, jolle sen jäsenvaltiot ovat siirtäneet toimivaltaa kyseisen yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa
asioissa ja joka on asianmukaisesti tämän järjestön sisäisten menettelytapojen mukaisesti valtuutettu allekirjoittamaan, ratifioimaan
tai hyväksymään mainitun yleissopimuksen tai liittymään siihen.
Tukholman yleissopimuksen 3 artiklassa määrätään, että osapuolet toteuttavat tarvittavat oikeudelliset ja hallinnolliset toimenpiteet
yleissopimuksen liitteissä lueteltujen kemikaalien osalta. Näillä toimenpiteillä pyritään olennaisilta osin lopettamaan kemikaalien
tuotanto, käyttö, tuonti ja vienti tai rajoittamaan sitä.
Tukholman yleissopimuksessa on määräyksiä menettelystä, jota on noudatettava uusien kemikaalien sisällyttämiseksi kyseisen
yleissopimuksen A–C liitteeseen. Tukholman yleissopimuksen 8 artiklassa, joka koskee kemikaalien sisällyttämistä näihin liitteisiin,
määrätään seuraavaa:
”1.       Osapuoli voi toimittaa ehdotuksen sihteeristölle kemikaalin sisällyttämisestä A, B ja/tai C liitteeseen. Ehdotukseen tulee
sisällyttää D liitteessä mainitut tiedot. Osapuoli voi ehdotusta laatiessaan toimia muiden osapuolten ja/tai sihteeristön
avustamana.
2.       Sihteeristö varmistaa, että ehdotus sisältää D liitteessä mainitut tiedot. Jos sihteeristö katsoo, että ehdotus sisältää mainitut
tiedot, se toimittaa ehdotuksen pysyvien orgaanisten yhdisteiden arviointikomitealle.
3.       Komitea tarkastelee ehdotusta ja soveltaa D liitteessä täsmennettyjä valintakriteerejä joustavasti ja avoimesti, ottaen huomioon
kaikki annetut tiedot kokonaisvaltaisella ja tasapuolisella tavalla.
4.       Jos komitea päättää, että:
a)       se katsoo valintakriteerien täyttyvän, se saattaa sihteeristön välityksellä ehdotuksen ja komitean suorittaman arvioinnin
kaikkien osapuolten ja tarkkailijoiden tietoon ja kehottaa näitä toimittamaan E liitteessä mainitut tiedot; – –
– –
6.       Jos komitea on päättänyt, että valintakriteerit täyttyvät, tai osapuolten konferenssi on päättänyt, että ehdotus tulisi saattaa
jatkokäsittelyyn, komitea käsittelee ehdotusta edelleen, ottaen huomioon mahdollisesti saadut lisätiedot, ja laatii luonnoksen
riskiprofiilista E liitteen mukaisesti. – –
7.       Jos komitea päättää E liitteen mukaisesti laaditun riskiprofiilin perusteella, että:
a)       kemikaalilla on ympäristöön kaukokulkeutumisen seurauksena todennäköisesti merkittäviä haitallisia vaikutuksia ihmisten terveyteen
ja ympäristöön siten, että se edellyttää maailmanlaajuisia toimenpiteitä, ehdotus saatetaan jatkokäsittelyyn. Täyden tieteellisen
varmuuden puute ei estä ehdotuksen jatkokäsittelyä. Komitea pyytää sihteeristön välityksellä kaikilta osapuolilta ja tarkkailijoilta
tietoja, jotka liittyvät F liitteessä mainittuihin seikkoihin. Tämän jälkeen komitea suorittaa riskinhallinnan arvioinnin,
johon sisältyy mahdollisten kemikaalia koskevien valvontatoimenpiteiden analyysi kyseisen liitteen mukaisesti; tai
b)       ehdotusta ei tulisi saattaa jatkokäsittelyyn, se toimittaa riskiprofiilin sihteeristön välityksellä kaikille osapuolille ja
tarkkailijoille ja hylkää ehdotuksen.
8.       Osapuoli voi pyytää 7 kappaleen b kohdan mukaisesti hylätyn ehdotuksen osalta, että osapuolten konferenssi harkitsee kehottavansa
komiteaa pyytämään ehdotuksen antaneelta osapuolelta ja muilta osapuolilta lisätietoja korkeintaan vuoden pituisen ajanjakson
kuluessa. Tämän ajanjakson jälkeen ja saatujen tietojen perusteella komitea käsittelee ehdotuksen uudelleen 6 kappaleen mukaisesti
osapuolten konferenssin päättämässä järjestyksessä. Jos komitea jälleen hylkää ehdotuksen tämän menettelyn jälkeen, kyseinen
osapuoli voi hakea muutosta komitean päätökseen ja osapuolten konferenssi käsittelee asian seuraavassa istunnossaan. Osapuolten
konferenssi voi päättää E liitteen mukaisesti laaditun riskiprofiilin perusteella ja ottaen huomioon komitean suorittaman
arvioinnin sekä mahdolliset osapuolten tai tarkkailijoiden toimittamat lisätiedot, että ehdotus tulisi saattaa jatkokäsittelyyn.
Jos osapuolten konferenssi päättää, että ehdotus saatetaan jatkokäsittelyyn, komitea suorittaa riskinhallinnan arvioinnin.
9.       Komitea antaa 6 kappaleessa tarkoitetun riskiprofiilin perusteella ja 7 kappaleen a kohdassa tai 8 kappaleessa tarkoitetun
riskinhallinnan arvioinnin perusteella suosituksen siitä, tulisiko osapuolten konferenssin harkita kemikaalin lisäämistä A,
B ja/tai C liitteeseen. Osapuolten konferenssi päättää ennalta varautumisen periaatetta noudattaen, ottaen komitean suositukset
asianmukaisesti huomioon, mukaan lukien mahdollisen tieteellisen epävarmuuden, lisätäänkö kemikaali A, B ja/tai C liitteeseen,
ja täsmentää siihen liittyvät rajoitustoimenpiteet.”
Tukholman yleissopimuksen 12 artiklassa, jonka otsikkona on ”Tekninen apu”, määrätään, että osapuolet toimivat yhteistyössä
antaakseen tarkoituksenmukaista teknistä apua osapuolina oleville kehitysmaille ja siirtymätalouden maille auttaakseen niitä
kehittämään ja vahvistamaan mahdollisuuksiaan täyttää kyseisen yleissopimuksen mukaiset velvoitteensa. Samoin Tukholman yleissopimuksen
13 artiklan 2 kappaleessa määrätään, että osapuolina olevat teollisuusmaat tarjoavat uutta ja ylimääräistä rahoitusta auttaakseen
osapuolina olevia kehitysmaita ja siirtymätalouden maita kattamaan sovitut lisäkustannukset täytäntöönpanotoimista, joilla
täytetään näiden maiden mainitun yleissopimuksen mukaiset velvoitteet.
Tukholman yleissopimuksen 19 artiklalla perustetaan osapuolten konferenssi, joka ”tarkastelee ja arvioi jatkuvasti tämän yleissopimuksen
täytäntöönpanoa”. Mainitun artiklan 6 kappaleessa todetaan, että ”osapuolten konferenssi perustaa ensimmäisessä kokouksessaan
apuelimen, jonka nimi on pysyvien orgaanisten yhdisteiden arviointikomitea, suorittamaan sille tässä yleissopimuksessa määrättyjä
tehtäviä”. Kuten asiakirjasta SC-1/7, jonka otsikkona on ”Pysyvien orgaanisten yhdisteiden arviointikomitean perustaminen”,
ilmenee, komiteaan kuuluu 31 jäsentä osapuolten konferenssin nimittäminä. Tasapuolisen maantieteellisen jakautuman varmistamiseksi
kyseisen komitean jäsenet tulevat seuraavista valtioista:
–        Afrikan valtiot: 8
–        Aasian ja Tyynen valtameren valtiot: 8
–        Keski- ja Itä-Euroopan valtiot: 3
–        Latinalaisen Amerikan ja Karibian valtiot: 5
–        Länsi-Euroopan valtiot ja muut valtiot: 7.
Tukholman yleissopimuksen 21 artiklan 1–3 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Yleissopimuksen muutokset
1.       Osapuoli voi ehdottaa muutoksia tähän yleissopimukseen.
2.       Yleissopimuksen muutokset hyväksytään osapuolten konferenssissa. Sihteeristö antaa [ehdotetun] muutoksen tiedoksi osapuolille
viimeistään kuusi kuukautta ennen kokousta, jossa se on ehdotettu hyväksyttäväksi. Sihteeristö antaa ehdotetut muutokset tiedoksi
myös tämän yleissopimuksen allekirjoittajille sekä tallettajalle.
3.       Osapuolet pyrkivät kaikin tavoin pääsemään yksimieliseen sopimukseen ehdotetusta muutoksesta. Jos kaikki keinot yksimielisyyden
saavuttamiseksi on käytetty, eikä sopimukseen ole päästy, muutos hyväksytään viime kädessä läsnä olevien ja äänestävien osapuolten
kolmen neljäsosan äänten enemmistöllä.”
Tukholman yleissopimuksen 22 artiklan 1–4 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Liitteiden hyväksyminen ja muuttaminen
1.       Tämän yleissopimuksen liitteet ovat sen erottamaton osa ja, jollei nimenomaan toisin määrätä, viittaus tähän yleissopimukseen
on samalla viittaus sen liitteisiin.
2.       Uudet liitteet voivat koskea ainoastaan menettelytapakysymyksiä tai tieteellisiä, teknisiä tai hallinnollisia asioita.
3.       Seuraavaa menettelytapaa sovelletaan tämän yleissopimuksen uusia liitteitä koskeviin ehdotuksiin sekä niiden hyväksymiseen
ja voimaantuloon:
a)       uusia liitteitä ehdotetaan ja ne hyväksytään 21 artiklan 1, 2 ja 3 kappaleessa mainitun menettelyn mukaisesti;
b)       osapuoli, joka ei voi hyväksyä uutta liitettä, ilmoittaa siitä tallettajalle kirjallisesti vuoden kuluessa siitä päivästä,
jona tallettaja on antanut uuden liitteen hyväksymisen tiedoksi. Tallettaja ilmoittaa viipymättä kaikille osapuolille vastaanottamastaan
ilmoituksesta. Osapuoli voi milloin tahansa peruuttaa aikaisemmin antamansa ilmoituksen siitä, että se ei hyväksy uutta liitettä,
minkä jälkeen liite tulee kyseisen osapuolen osalta voimaan c kohdan määräysten mukaisesti; ja
c)       vuoden kuluttua siitä päivästä, jona tallettaja on antanut uuden liitteen hyväksymisen tiedoksi, liite tulee voimaan kaikkien
niiden osapuolten osalta, jotka eivät ole antaneet b kohdan määräysten mukaista ilmoitusta.
4.       A, B tai C liitteen muuttamista koskeviin ehdotuksiin sekä niiden hyväksymiseen ja voimaantuloon sovelletaan samoja menettelytapoja
kuin tämän yleissopimuksen uusia liitteitä koskeviin ehdotuksiin sekä niiden hyväksymiseen ja voimaantuloon, kuitenkin siten,
että A, B tai C liitteen muutos ei tule voimaan sellaisen osapuolen osalta, joka on antanut liitteiden muuttamista koskevan
selityksen 25 artiklan 4 kappaleen mukaisesti, jolloin muutos tulee tällaisen osapuolen osalta voimaan yhdeksäntenäkymmenentenä
päivänä sen päivän jälkeen, jona se on tallettanut muutosta koskevan ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirjan tallettajan
huostaan.”
Tukholman yleissopimuksen 23 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Äänioikeus
1.       Kullakin tämän yleissopimuksen osapuolella on yksi ääni, jollei 2 kappaleesta muuta johdu.
2.       Alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö käyttää äänioikeuttaan toimivaltaansa kuuluvissa asioissa sen tämän yleissopimuksen
osapuolina olevien jäsenvaltioiden lukumäärää vastaavalla äänimäärällä. Tällainen järjestö ei käytä äänioikeuttaan, jos jokin
sen jäsenvaltioista käyttää äänioikeuttaan, ja päinvastoin.”
Tukholman yleissopimuksen 24 artiklan mukaan yleissopimus on avoinna allekirjoittamista varten kaikille valtioille ja alueellisille
taloudellisen yhdentymisen järjestöille.
Tukholman yleissopimuksen 25 artiklassa, jonka otsikkona on ”Ratifioiminen, hyväksyminen tai liittyminen”, määrätään seuraavaa:
”1.       Valtioiden ja alueellisten taloudellisen yhdentymisen järjestöjen tulee ratifioida tai hyväksyä tämä yleissopimus. Yleissopimus
on avoinna liittymistä varten valtioille ja alueellisille taloudellisen yhdentymisen järjestöille siitä päivästä lähtien,
jona se ei ole enää avoinna allekirjoittamista varten. Ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirjat talletetaan tallettajan
huostaan.
2.       Sellainen alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö, joka tulee tämän yleissopimuksen osapuoleksi ilman, että sen jäsenvaltiot
ovat osapuolia, on kaikkien yleissopimukseen perustuvien velvoitteiden sitoma. Mikäli tällaisen järjestön jäsenvaltioista
yksi tai useampi on tämän yleissopimuksen osapuoli, järjestö ja sen jäsenvaltiot päättävät vastuun jakamisesta keskenään yleissopimukseen
perustuvien velvoitteiden täyttämiseksi. Tällaisessa tapauksessa järjestö ja sen jäsenvaltiot eivät saa käyttää yleissopimukseen
perustuvia oikeuksiaan päällekkäisesti.
3.       Alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö antaa ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirjassaan selityksen toimivaltansa
laajuudesta tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa. Tällainen järjestö ilmoittaa myös merkittävistä muutoksista
toimivaltansa laajuudessa tallettajalle, joka puolestaan ilmoittaa niistä edelleen osapuolille.
4.       Osapuoli voi selittää ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirjassaan, että sen osalta A, B tai C liitteen muutokset tulevat
voimaan vasta, kun se on tallettanut niitä koskevan ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirjansa.”
Tukholman yleissopimus hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevan Tukholman yleissopimuksen
hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta 14.10.2004 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2006/507/EY (EUVL 2006, L 209, s. 1).
Yhteisön hyväksymiskirja talletettiin 16.11.2004.
Päätöksen 2006/507 johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa huomautetaan, että yhteisö on jo hyväksynyt Tukholman
yleissopimuksen alaan kuuluvia asioita koskevia säädöksiä, mukaan lukien pysyvistä orgaanisista yhdisteistä sekä direktiivin
79/117/ETY muuttamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 850/2004 (EUVL L 158, s. 7, ja
oikaisu EUVL 2004, L 229, s. 5; jäljempänä POP-asetus), vaarallisten kemikaalien viennistä ja tuonnista 28.1.2003 annettu
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 304/2003 (EUVL L 63, s. 1) ja polykloorattujen bifenyylien ja polykloorattujen
terfenyylien käsittelystä (PCB/PCT) 16.9.1996 annettu neuvoston direktiivi 96/59/EY (EYVL L 243, s. 31).
Päätöksen 2006/507 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Kun yleissopimuksen liitteeseen A, B tai C tai sen muihin liitteisiin on hyväksytty muutos, komission olisi huolehdittava
sen täytäntöönpanosta asetuksen (EY) N:o 850/2004 tai muun asiaan liittyvän yhteisön lainsäädännön puitteissa. Mikäli muutosta
ei ole pantu täytäntöön vuoden kuluessa siitä päivästä, jona tallettaja on antanut tiedon muutoksen hyväksymisestä, komission
olisi ilmoitettava asiasta tallettajalle, jotta vältetään tilanne, jossa määräyksiä ei noudateta.”
Päätöksen 2006/507 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Mikäli yleissopimuksen liitteeseen A, B tai C tai sen muihin liitteisiin hyväksyttyä muutosta ei ole pantu täytäntöön asetuksen
(EY) N:o 850/2004 liitteissä tai muussa yhteisön lainsäädännössä vuoden kuluessa siitä päivästä, jona tallettaja on antanut
tiedon muutoksen hyväksymisestä, komissio ilmoittaa asiasta tallettajalle yleissopimuksen 22 artiklan mukaisesti.
2.      Mikäli yleissopimuksen liitteen A, B tai C tai sen muiden liitteiden muutos pannaan täytäntöön sen jälkeen, kun 1 kohdassa
tarkoitettu ilmoitus on tehty, komissio peruuttaa ilmoituksen viipymättä.”
Päätöksen 2006/507 liitteenä on Tukholman yleissopimuksen 25 artiklan 3 kappaleen mukainen yhteisön ilmoitus. Ilmoituksen
sanamuoto on seuraava:
”Yhteisö ilmoittaa, että sillä on Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan mukaisesti
toimivalta tehdä kansainvälisiä sopimuksia ja täyttää niistä aiheutuvat velvoitteet, jotka edistävät seuraavien tavoitteiden
saavuttamista:
–        ympäristön laadun säilyttäminen, suojelu ja parantaminen;
–        ihmisten terveyden suojelu;
–        luonnonvarojen harkittu ja järkevä käyttö;
–        sellaisten toimenpiteiden edistäminen kansainvälisellä tasolla, joilla puututaan alueellisiin tai maailmanlaajuisiin ympäristöongelmiin.
Lisäksi yhteisö ilmoittaa, että se on jo antanut jäsenvaltioitaan sitovia säädöksiä, jotka kattavat tämän [yleissopimuksen]
soveltamisalaan kuuluvat asiat. Se toimittaa ja tarvittaessa päivittää luettelon kyseisistä säädöksistä osapuolten konferenssille
yleissopimuksen 15 artiklan 1 [kappaleen] mukaisesti.
Yhteisö on vastuussa niiden yleissopimuksesta johtuvien velvoitteiden noudattamisesta, jotka kuuluvat voimassa olevan yhteisön
lainsäädännön soveltamisalaan.
Yhteisön toimivallan harjoittaminen on luonteeltaan jatkuvasti kehittyvää.”
Yhteisö ei ole käyttänyt Tukholman yleissopimuksen 25 artiklan 4 kappaleessa määrättyä mahdollisuutta selittää, että sen osalta
yleissopimuksen A, B tai C liitteen muutokset tulevat voimaan vasta, kun se on tallettanut niitä koskevan ratifioimis-, hyväksymis-
tai liittymiskirjansa.
Kaikki jäsenvaltiot ovat Tukholman yleissopimuksen osapuolia.

Århusin pöytäkirja
Valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevaan vuoden 1979 Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimukseen
liittyvä pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskeva pöytäkirja laadittiin Århusissa (Tanska) 24.6.1998 (jäljempänä Århusin pöytäkirja).
Sen tavoitteena on kyseisten yhdisteiden päästöjen ja hävikkien valvominen, vähentäminen ja lopettaminen.
Kuten Århusin pöytäkirjan 1 ja 15 artiklasta seuraa, pöytäkirja on avoinna allekirjoittamista varten Yhdistyneiden Kansakuntien
Euroopan talouskomission jäsenvaltioille, sellaisille valtioille, joilla on neuvoa-antava asema kyseisessä komissiossa, sekä
alueellisille taloudellisen yhdentymisen järjestöille, jotka koostuvat toimivaltaisista mainitun komission jäsenvaltioista.
Århusin pöytäkirjan 3 artiklassa määritellään sopimuspuolten perusvelvoitteet. Niitä ovat lähinnä velvoite lopettaa kyseisen
pöytäkirjan liitteessä I lueteltujen aineiden tuotanto ja käyttö, velvoite rajoittaa pöytäkirjan liitteessä II lueteltujen
aineiden käyttö kyseisessä liitteessä määrättyihin käyttötarkoituksiin sekä velvoite vähentää pöytäkirjan liitteessä III lueteltujen
aineiden päästöjä kyseisen liitteen mukaisesti määritetyn vertailuvuoden päästöjen tasolta.
Århusin pöytäkirjan 14 artiklan 1–3 kappaleessa säännellään kyseisen pöytäkirjan liitteiden I–III muuttamismenettelyä seuraavasti:
”1.       Jokainen sopimuspuoli voi esittää muutoksia tähän pöytäkirjaan.
2.       Muutosehdotukset toimitetaan kirjallisina komission toimeenpanevalle sihteerille, joka toimittaa ne tiedoksi kaikille sopimuspuolille.
Toimeenpanevassa elimessä kokoontuvat sopimuspuolet keskustelevat muutosehdotuksista toimeenpanevan elimen seuraavassa kokouksessa
sillä edellytyksellä, että toimeenpaneva sihteeri on toimittanut nämä esitykset sopimuspuolille vähintään yhdeksänkymmentä
päivää ennen kokousta.
3.       Toimeenpanevan elimen kokouksessa läsnä olevat sopimuspuolet hyväksyvät tämän pöytäkirjan ja sen liitteiden I–IV, VI ja VIII
muutokset yksimielisesti, ja muutokset tulevat voimaan ne hyväksyneiden sopimuspuolten osalta yhdeksäntenäkymmenentenä päivänä
siitä päivästä, jona kaksi kolmasosaa sopimuspuolista on tallettanut muutosta koskevat hyväksymiskirjat tallettajan huostaan.
Muutokset tulevat kaikkien muiden sopimuspuolten osalta voimaan yhdeksäntenäkymmenentenä päivänä siitä päivästä, jona asianomainen
sopimuspuoli on tallettanut muutosta koskevan hyväksymiskirjansa.”
Valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevaan vuoden 1979 yleissopimukseen liittyvän pysyviä
orgaanisia yhdisteitä koskevan pöytäkirjan hyväksymisestä yhteisön puolesta 19.2.2004 tehdyn neuvoston päätöksen 2004/259/EY
(EUVL L 81, s. 35) tekemisen jälkeen yhteisön ratifioimiskirja talletettiin 30.4.2004.
Kaikki jäsenvaltiot eivät ole Århusin pöytäkirjan sopimuspuolia.

POP-asetus
POP-asetuksen 3 artiklassa kielletään sen liitteen I muodostavassa luettelossa mainittujen aineiden tuotanto, markkinoille
saattaminen ja käyttö. Siinä säännellään liitteen II muodostavassa luettelossa olevien aineiden käyttöä. Liite III muodostuu
sellaisten aineiden luettelosta, joihin sovelletaan päästöjen vähentämistä koskevia säännöksiä.
Kyseisen asetuksen 14 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kun Tukholman yleissopimukseen tai Århusin pöytäkirjaan lisätään
aine, komissio muuttaa tarvittaessa asetuksen liitteitä I–III vastaavasti asetuksen 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn
mukaisesti. Viimeksi mainitussa säännöksessä viitataan muun muassa menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa
käytettäessä 28.6.1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (EYVL L 184, s. 23) 5 artiklaan, ja näiden perusteella komissiota
avustaa sääntelykomitea.

Direktiivi 76/769/ETY
Direktiivi 76/769/ETY, joka on annettu 27.7.1976, koskee tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen
ja käytön rajoituksia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämistä (EYVL L 262,
s. 201). Niiden seikkojen tapahtuma-aikaan, joista Ruotsin kuningaskuntaa arvostellaan nyt käsiteltävässä asiassa, kyseinen
direktiivi ei koskenut PFOS:ää.

Asian tausta
Komissio teki 4.8.2004 ehdotuksen neuvoston päätökseksi (asiakirja KOM(2004) 537 lopullinen); sen mukaan komissio valtuutetaan
esittämään yhteisön ja sopimuspuolina olevien jäsenvaltioiden puolesta ehdotuksia tiettyjen kemikaalien sisällyttämisestä
Århusin pöytäkirjan ja/tai Tukholman yleissopimuksen merkityksellisinä pidettyihin liitteisiin.
Århusin pöytäkirjan osalta tällä ehdotuksella oli tarkoitus sisällyttää heksaklooributadieeni, oktabromidifenyylieetteri ja
pentaklooribentseeni kyseisen pöytäkirjan liitteeseen I, polyklooratut naftaleenit sen liitteisiin I ja III ja lyhytketjuiset
klooratut parafiinit sen liitteeseen II.
Tukholman yleissopimuksen osalta mainitulla ehdotuksella oli tarkoitus sisällyttää heksaklooributadieeni, oktabromidifenyylieetteri
ja pentaklooribentseeni eli Århusin pöytäkirjan liitteeseen I sisällytettäviksi jo nimetyt aineet sekä pentabromidifenyylieetteri,
klordekoni, heksabromibifenyyli ja heksakloorisykloheksaani kyseisen yleissopimuksen A liitteeseen, polyklooratut naftaleenit
sen A ja C liitteeseen sekä lyhytketjuiset klooratut parafiinit sen B liitteeseen.
Ehdotus neuvoston päätökseksi ei koskenut PFOS:ää Århusin pöytäkirjan liitteisiin sisällyttämisessä eikä Tukholman yleissopimuksen
liitteisiin sisällyttämisessä.
Kyseisen ehdotuksen kuudennen perustelukappaleen sanamuoto oli seuraava:
”[EY] 10 artiklasta johtuvan yhteistoimintavelvollisuuden ja yhteisön kansainvälisen edustuksen yhtenäisyyden vaatimuksen
vuoksi ehdotuksia yleissopimuksen tai pöytäkirjan liitteiden muuttamisesta olisi tehtävä ainoastaan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden
puolesta.”
Mainitun ehdotuksen johdanto-osan viidennen perustelukappaleen viimeisessä virkkeessä todettiin seuraavaa:
”Yhteisön kansainvälisen edustuksen yhtenäisyyden varmistamista koskevan velvoitteen vuoksi ja jotta voitaisiin varmistaa,
että ehdotukset ovat perusteltuja ja niillä on riittävä tuki yhteisössä, yhteisön ja jäsenvaltioiden tulisi esittää ainoastaan
yhteisiä ehdotuksia.”
Euroopan unionin neuvoston kansainvälisten ympäristöasioiden työryhmä kokoontui 8.9.2004. Tässä tilaisuudessa Ruotsin kuningaskunta
ilmoitti kannattavansa yhteistä ehdotusta PFOS:n sisällyttämiseksi Tukholman yleissopimuksen merkityksellisenä pidettyyn liitteeseen
ja vetosi sillä olevaan mahdollisuuteen tehdä yksipuolisesti tätä koskeva ehdotus. Kyseisessä kokouksessa PFOS:sta käydyt
keskustelut koskivat olennaisilta osin PFOS:n yksipuolisesta Tukholman yleissopimukseen sisällyttämisen mahdollisuudesta aiheutuvia
oikeudellisia seurauksia ja komission tätä mahdollisuutta vastaan esittämiä oikeudellisia väitteitä.
Neuvosto antoi 10.3.2005 päätelmät, joihin sisältyi yhteinen kanta aineista, joita ehdotetaan sisällytettäviksi Tukholman
yleissopimuksen liitteisiin. Näissä päätelmissä (asiakirja 7292/05, 14.3.2005) neuvosto ”suosittelee, että Euroopan yhteisö
ja jäsenvaltiot tarkastelevat enintään kolmea uutta ainetta koskevaa lisäehdotusta, joka olisi toimitettava [mainitun yleissopimuksen]
sihteeristölle mahdollisimman nopeasti, mahdollisuuksien mukaan ennen [osapuolten konferenssin ensimmäistä kokousta], ja joka
tapauksessa ajoissa, jotta sitä voidaan tarkastella pysyvien orgaanisten yhdisteiden arviointikomitean ensimmäisessä kokouksessa,
ja pyytää näin ollen, että Euroopan yhteisön ja jäsenvaltioiden asiantuntijat tutkisivat ensisijaisesti [Århusin pöytäkirjassa]
olevien aineiden luettelon, johon nämä aineet perustuvat, sillä luetellut aineet ovat jo pysyvinä orgaanisina yhdisteinä [Euroopan
unionin] valvonnassa”. Neuvosto suositteli lisäksi mainittujen päätelmien 5 kohdan h alakohdassa rahoitussääntöjen ja talousarvion
hyväksymistä, jotta sihteeristö voi tosiasiallisesti panna täytäntöön Tukholman yleissopimuksen osapuolten konferenssin tekemät
päätökset.
Tukholman yleissopimuksen osapuolten konferenssin ensimmäinen kokous pidettiin 2.–6.5.2005. Kokouksen aikana perustettiin
pysyvien orgaanisten yhdisteiden arviointikomitea. Yhteisö ja jäsenvaltiot ehdottivat kahden aineen eli klordekonin ja heksabromibifenyylin
sisällyttämistä Tukholman yleissopimuksen liitteisiin. Mainitun arviointikomitean oli tarkoitus kokoontua ensimmäisen kerran
marraskuussa 2005.
Neuvoston kansainvälisten ympäristöasioiden työryhmä tutki 6.7.2005 tämän tuomion 29 kohdassa tarkoitetun ehdotuksen, joka
koskee ehdotuksia kemikaalien sisällyttämiseksi Århusin pöytäkirjan ja Tukholman yleissopimuksen liitteisiin. Kyseisen kokouksen
pöytäkirjasta ilmenee, että puheenjohtajavaltio esitti asiakirjan, jossa verrattiin muutoksentekomenettelyjä kyseisen pöytäkirjan
ja yleissopimuksen yhteydessä ja tehtiin muutosehdotuksia kummankin asiakirjan perusteella. Työryhmän jäsenet pääsivät Århusin
pöytäkirjaa koskevien ehdotusten, jotka oli tarkoitus tehdä nopeasti huomioon otettavan määräajan vuoksi, osalta yhteisymmärrykseen
viidestä aineesta eli heksaklooributadieenistä, oktabromidifenyylieetteristä, pentaklooribentseenistä, polyklooratuista naftaleeneista
ja lyhytketjuisista klooratuista parafiineista. Tukholman yleissopimuksen osalta työryhmän jäsenet sopivat siitä, että tiettyjen
aineiden sisällyttämistä olisi ehdotettava osapuolten toista konferenssia varten, mutta työryhmä ei päässyt yhteisymmärrykseen
siitä, mitkä aineet olisi nimettävä, ja keskustelua lykättiin tältä osin.
Työryhmä tunnusti PFOS:n osalta, että kyseisellä aineella on pysyvän orgaanisen yhdisteen ominaisuudet, ja huomautti, että
työt valvontatoimenpiteiden määrittelemiseksi yhteisön tasolla olivat käynnissä. Heti, kun komissio olisi antanut kyseisiä
valvontatoimenpiteitä koskevan ehdotuksen, PFOS:ää ehdotettaisiin Århusin pöytäkirjaa varten. Komissio on oikeudenkäyntikirjelmissään
todennut, ja tämä on vahvistettu muun muassa Alankomaiden kuningaskunnan väliintulokirjelmässä, että puheenjohtajavaltio oli
kiinnittänyt kyseisen työryhmän huomiota taloudellisiin seurauksiin, joita PFOS:n sisällyttämistä Tukholman yleissopimukseen
koskevasta ehdotuksesta aiheutuu jo tehtyjen ilmoitusten jälkeen, koska tämä saattaisi johtaa siihen, että kyseisen yleissopimuksen
osapuolina olevat kehitysmaat vaativat ylimääräisiä taloudellisia tukia.
Ruotsin kuningaskunta teki 14.7.2005 Tukholman yleissopimuksen sihteeristölle omissa nimissään ja omaan lukuunsa ehdotuksen
PFOS:n sisällyttämiseksi kyseisen yleissopimuksen liitteeseen A.
Pysyvien edustajien komitea (Coreper) tutki 20.7.2005 puheenjohtajavaltion laatiman tarkistetun ehdotuksen neuvoston päätökseksi
esitettävistä ehdotuksista Århusin pöytäkirjan liitteisiin sisällytettävistä aineista (asiakirja 11164/05, 15.7.2005). Kyseisen
päätösehdotuksen 1 artiklassa säädettiin ehdotuksesta sisällyttää viisi neuvoston kansainvälisten ympäristöasioiden työryhmän
6.7.2005 pitämässään kokouksessa nimeämää ainetta, jotka on mainittu tämän tuomion 38 kohdassa. Mainitun päätösehdotuksen
2 artiklassa säädettiin, että komissio valtuutetaan ”esittämään – – yhdessä niiden jäsenvaltioiden kanssa, jotka ovat pöytäkirjan
sopimuspuolia, mielellään ajoissa yleissopimuksen toimeenpanevan elimen joulukuussa 2005 pidettävässä seuraavassa kokouksessa
harkittavaksi ehdotus pöytäkirjan asiaa koskevien liitteiden muuttamisesta siten, että lisätään [PFOS] pöytäkirjaan heti kun
komissio on antanut ehdotuksen markkinoille saattamisen ja käytön rajoittamisesta direktiivin 76/769/ETY nojalla”. Kyseinen
päätösehdotus, sellaisena kuin se perustuu pysyvien edustajien komiteassa 20.7.2005 käytyihin keskusteluihin (asiakirja 11386/05,
22.7.2005), hyväksyttiin kirjallisessa menettelyssä, joka päättyi 8.9.2005.
Komissio teki 5.12.2005 ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi perfluoro-oktaanisulfonaattien markkinoille
saattamisen ja käytön rajoituksista (neuvoston direktiivin 76/769/ETY muutos). Tästä ehdotuksesta (KOM(2005) 618 lopullinen)
tuli direktiivin 76/769 muuttamisesta kolmannenkymmenennen kerran 12.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi
2006/122/EY (EUVL L 372, s. 32). Tämän lisäksi komissio esitti 5.12.2005 valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien
kaukokulkeutumista koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen toimeenpanevalle elimelle yhteisön ja Århusin pöytäkirjan
sopimuspuolina olevien jäsenvaltioiden puolesta kyseisen pöytäkirjan merkityksellisten liitteiden muuttamista koskevan ehdotuksen
neuvoston kansainvälisten ympäristöasioiden työryhmän 6.7.2005 pitämässään kokouksessa nimeämien viiden aineen, jotka on mainittu
tämän tuomion 38 kohdassa, sekä PFOS:n lisäämiseksi.
Neuvosto (ympäristö) antoi Tukholman yleissopimuksesta osalta päätelmät, jotka on esitetty 9.3.2006 päivätyssä lehdistötiedotteessa
(asiakirja 6762/06 (Presse 58)) ja joiden mukaan se ”suosittelee, että Euroopan yhteisö ja jäsenvaltiot ilmoittavat [yleissopimuksen
osapuolten toisessa konferenssissa] aikovansa tehdä vähintään kahta ja enintään neljää uutta ainetta koskevan ehdotuksen,
joka on toimitettava sihteeristölle, jotta sitä voidaan tarkastella pysyvien orgaanisten yhdisteiden arviointikomitean toisessa
kokouksessa”. Neuvosto tarkentaa päätelmissään, että ”uusien aineiden nimeämiseen tarvitaan neuvoston päätös”. Neuvosto hyväksyi
huhtikuun 2006 aikana ehdotuksen neuvoston päätökseksi (asiakirja 8391/06) yhteisön ja sen jäsenvaltioiden puolesta esitettävästä
ehdotuksesta kolmen aineen, toisin sanoen pentaklooribentseenin, oktabromidifenyylieetterin ja lyhytketjuisten kloorattujen
parafiinien eli kolmen niistä viidestä aineesta, joiden sisällyttämistä Århusin pöytäkirjan liitteisiin I–III oli ehdotettu
joulukuussa 2005, sisällyttämiseksi Tukholman yleissopimuksen A, B ja C liitteeseen.

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely ja asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
Palautettuaan ensin mieleen neuvoston kansainvälisten ympäristöasioiden työryhmässä 6.7.2005 käydyt keskustelut ja kyseisen
työryhmän ehdottamat päätökset komissio ilmoitti 19.12.2005 päivätyllä kirjeellä Ruotsin hallitukselle, että jos Ruotsin kuningaskunta
tekee yksipuolisen ehdotuksen PFOS:n sisällyttämiseksi Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen, yhteisön kansainvälisen edustus
jakautuu ja kyseisen yleissopimuksen osapuolten ensimmäisessä konferenssissa sekä ehdotettaessa uusien aineiden sisällyttämistä
Århusin pöytäkirjaan saavutettu yhtenäisyys vaarantuu, mikä merkitsee EY 10 artiklan noudattamatta jättämistä.
Komissio totesi lisäksi, että Ruotsin kuningaskunta oli ehdottanut PFOS:n sisällyttämistä 14.7.2005, vaikka se tiesi, että
kyseinen aine oli parhaillaan työn alla, mikä ilmenee myös Århusin pöytäkirjaan sisällytettäviä aineita koskevista ehdotuksista
8.9.2005 tehdyn neuvoston päätöksen 2 artiklasta, jossa toistetaan mainitun työryhmän 6.7.2005 pitämässään kokouksessa esittämät
päätelmät. Kyseinen valmistelutyö on ollut edellytys yhteisön ja jäsenvaltioiden kansainväliselle toiminnalle mainitun pöytäkirjan
yhteydessä. Ruotsin kuningaskunnan yksipuolinen toiminta, jolla pyritään sisällyttämään PFOS Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen,
voi komission mukaan johtaa POP-asetuksen muutokseen, jolloin komissiolta otetaan pois sen aloiteoikeus alalla, joka kuuluu
laajalti yhteisön toimivallan piiriin, ja neuvostolta otetaan pois mahdollisuus päättää tehdä kyseisen aineen sisällyttämistä
koskeva ehdotus EY 300 artiklan 1 kohdan perusteella. Näin ollen komissio kehotti Ruotsin kuningaskuntaa virallisella huomautuksella
esittämään huomautuksensa.
Ruotsin kuningaskunta väitti 15.2.2006 päivätyssä kirjeessä, että yhteisö ei ollut toteuttanut PFOS:ää koskevia toimenpiteitä
silloin, kun se oli tehnyt aloitteen, josta komissio sitä moittii, vaikka jäsenvaltioilla on edelleen toimivalta ehdottaa
kyseisen aineen sisällyttämistä Tukholman yleissopimuksen asiaa koskeviin liitteisiin. Se totesi myös, että vaikka se olikin
ponnistellut sen eteen, että yhteisö ehdottaa PFOS:ää sisällytettäväksi, tästä asiasta ei ollut päästy yhteisymmärrykseen
6.7.2005 pidetyssä neuvoston kansainvälisten ympäristöasioiden työryhmän kokouksessa. Ruotsin kuningaskunta katsoi näin ollen,
ettei EY 10 artiklaa eikä EY 300 artiklan 1 kohtaa ollut rikottu.
Komissio lähetti 4.7.2006 kyseiselle jäsenvaltiolle 28.6.2006 päivätyn perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä toteuttamaan
lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa lausunnon vastaanottamisesta. Ruotsin kuningaskunta
vastasi lausuntoon 4.9.2006 päivätyllä kirjeellä ja pysytti 15.2.2006 päivätyssä kirjeessään ilmaisemansa kannan.
Koska Ruotsin kuningaskunnan antamat vastaukset eivät tyydyttäneet komissiota, se päätti nostaa nyt käsiteltävän kanteen.
Tanskan kuningaskunta, Alankomaiden kuningaskunta, Suomen tasavalta sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
hyväksyttiin yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 31.10.2007 antamalla määräyksellä väliintulijoiksi käsiteltävänä olevassa
asiassa tukemaan Ruotsin kuningaskunnan vaatimuksia.

Kanne

EY 10 artiklan rikkomista koskeva väite
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Komissio toteaa EY 10 artiklaan perustuvan lojaalin yhteistyön velvoitteen noudattamatta jättämistä koskevan väitteen tueksi,
että Ruotsin kuningaskunta ei ole toteuttanut kaikkia asianmukaisia toimenpiteitä helpottaakseen yhteisön päämäärän toteuttamista
eikä pidättäytynyt toteuttamasta toimenpiteitä, jotka ovat omiaan vaarantamaan yhteisön tavoitteiden saavuttamista.
Komissio huomauttaa, että kun Ruotsin kuningaskunta ehdotti yksipuolisesti PFOS:n sisällyttämistä Tukholman yleissopimuksen
A liitteeseen, tämä kysymys oli parhaillaan työn alla neuvostossa. Se toteaa erityisesti, että neuvoston kansainvälisten ympäristöasioiden
työryhmä oli saanut aikaan sopimuksen tältä osin noudatettavasta strategiasta 6.7.2005 pitämässään kokouksessa. Huomioon otettavien
määräaikojen vuoksi oli tehtävä nopeasti päätös ehdotuksista tiettyjen aineiden sisällyttämiseksi Århusin pöytäkirjan liitteisiin.
PFOS:ää oli tarkasteltu tällä perusteella, mutta työryhmä oli päättänyt, että sitä ehdotettaisiin vasta sen jälkeen, kun komissio
on tehnyt kyseisen aineen osalta valvontatoimenpiteitä koskevan ehdotuksen direktiivin 76/769 perusteella. Mainitun työryhmän
jäsenet olivat päässeet Ruotsin ehdotuksessa kyseessä olevan Tukholman yleissopimuksen osalta yhteisymmärrykseen siitä, että
tiettyjen aineiden sisällyttämistä kyseisen yleissopimuksen asiaa koskeviin liitteisiin olisi ehdotettava, mutta he eivät
olleet vielä nimenneet näitä aineita, joten keskustelua lykättiin tältä osin. Sama työryhmä oli komission mukaan keskustellut
PFOS:n sisällyttämisestä mainitun yleissopimuksen asiaa koskeviin liitteisiin annettavan ehdotuksen taloudellisista seurauksista.
Komissio korostaa sitä, ettei PFOS ollut ensisijainen Tukholman yleissopimukseen sisällytettävä aine ja että kyseinen valinta
perustui neuvostossa hyväksyttyyn yhteiseen kantaan. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, ettei PFOS:ää otettu huomioon yhteisön
strategiassa. Komissio kiistää lisäksi sen, että kyseistä ainetta olisi pitänyt esittää hyvin kiireellisesti sisällytettäväksi
mainittuun yleissopimukseen.
Komissio myöntää, että neuvoston päätelmät eivät ole sitova oikeudellinen toimi, mutta se riitauttaa näkemyksen, jonka mukaan
tällaisilla päätelmillä ei olisi mitään oikeudellista merkitystä ja ne voitaisiin sivuuttaa.
Komission mukaan tärkeimpänä kysymyksenä ei ole selvittää, onko yhteisö käyttänyt ympäristöä koskevaa toimivaltaansa juuri
PFOS:n osalta, vaan selvittää, onko se käyttänyt kyseistä toimivaltaa säännelläkseen vaarallisia kemikaaleja ja erityisesti
pysyviä orgaanisia yhdisteitä. Se huomauttaa tässä yhteydessä, että vaarallisista kemikaaleista ja erityisesti Pysyvistä orgaanisista
yhdisteistä oli jo olemassa yhteisön sääntelypuitteet, joten tiettyjen aineiden sisällyttämistä Tukholman yleissopimukseen
koskevien ehdotusten tekeminen on toimenpide, joka kuuluu olennaisesti yhteisön sääntöjen soveltamisalaan. Se, että yhteisöllä
on toimivalta – oli se sitten yksinomainen tai jaettu – merkitsee sitä, että silloin kun kansainvälisellä tasolla on ryhdyttävä
toimiin, juuri yhteisön on johdettava näitä toimia yksin tai yhdessä jäsenvaltioiden kanssa.
Ruotsin kuningaskunnan yksipuolinen toiminta on siis johtanut komission mukaan yhteisön kansainvälisen edustuksen jakautumiseen
siltä osin kuin on kyse PFOS:n sisällyttämisestä Tukholman yleissopimukseen, mikä on ristiriidassa EY 10 artiklassa vahvistettuun
lojaalin yhteistyön velvoitteeseen perustuvan yhteisön edustuksen yhtenäisyyttä koskevan velvollisuuden kanssa.
Komissio kiistää väitteen, jonka mukaan jonkin aineen sisällyttämistä Tukholman yleissopimuksen liitteeseen koskevalla ehdotuksella
ei ole vaikutusta yhteisöön, koska kyseisen yleissopimuksen 8 artiklassa tarkoitetun komitean on tehtävä ensin päätös, minkä
jälkeen osapuolet äänestävät ja jokainen osapuoli voi antaa mainitun yleissopimuksen 22 artiklan 3 kappaleen b kohdan ja 4
kappaleen nojalla selityksen, jonka mukaan se ei halua tulla A, B tai C liitteeseen tehdyn muutoksen sitomaksi. Ruotsin kuningaskunnan
ehdotus voisi näet johtaa kyseisen jäsenvaltion ja yhteisön väliseen vastakkainasetteluun, vaikka yhteisö päättäisi, ettei
se halua tulla sidotuksi tällaiseen muutokseen. Tällaisessa väitteessä ei oteta myöskään huomioon kyseisen yleissopimuksen
mukaisesta sisäisestä päätöksentekomenettelystä aiheutuvia ongelmia. Yhteisö ei esimerkiksi voisi estää ehdotetun muutoksen
hyväksymistä. Komissio toteaa lopuksi, että se, että on olemassa sääntöjä, joilla on tarkoitus poistaa ristiriita yhteisön
oikeuden ja jäsenvaltion kansainvälisen toiminnan välillä, ei poista velvollisuutta määrittää ensin, voiko kyseisellä toiminnalla
olla vaikutusta yhteisön oikeuteen.
Komission mukaan Ruotsin kuningaskunnan ehdotuksella oli tarkoitus ottaa käyttöön uusi kansainvälinen normi, mikä vaikuttaisi
suoraan yhteisön oikeuteen, koska se johtaisi velvollisuuteen muuttaa POP-asetusta.
Komissio kiistää väitteen, jonka mukaan jäsenvaltioilla on oikeus antaa POP-asetusta tiukempia kansallisia sääntöjä sillä
perusteella, että kyseinen asetus merkitsee vain yhteisön vähimmäissääntöjä, mistä on EY 176 artiklan mukaan se seuraus, että
jäsenvaltioilla on oikeus esittää ehdotuksia Tukholman yleissopimuksen liitteiden muuttamiseksi. Komission mukaan näet tällaisen
ehdotuksen tarkoituksena on välttämättäkin sellaisen tiukemman kansainvälisen säännön aikaansaaminen, jolla ei ole vaikutuksia
pelkästään jäsenvaltioon, joka on tehnyt kyseisen ehdotuksen, vaan tämän lisäksi myös yhteisöön.
Komissio kiistää lopuksi väitteen, jonka mukaan Ruotsin kuningaskunnan aloite on ympäristöä koskevien yhteisön tavoitteiden
mukainen eikä taloudellisia näkökohtia tarvitse ottaa huomioon. Komissio huomauttaa, että Tukholman yleissopimuksessa on määräyksiä
taloudellisesta tuesta kehitysmaille, jotta nämä pystyvät selviytymään kyseisestä yleissopimuksesta johtuvista velvoitteistaan.
Komission mukaan on siis otettava huomioon kaikki mainitun yleissopimuksen määräykset ennen kuin uusia aineita ehdotetaan
sisällytettäväksi kyseisen yleissopimuksen asiaa koskeviin liitteisiin.
Ruotsin kuningaskunta tarkentaa komission vetoavan kanteensa ainoana kanneperusteena siihen, että Ruotsin kuningaskunta ei
ole noudattanut EY 10 artiklan ja EY 300 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on ehdottanut yksipuolisesti
PFOS:n sisällyttämistä Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen. Komissio ei ole oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn aikana
väittänyt, että Ruotsin kuningaskunnalla ei olisi ollut oikeutta toteuttaa kyseistä toimenpidettä sen vuoksi, että toimivalta
kuuluu tältä osin yksinomaan yhteisölle. Jos unionin tuomioistuin tulkitsee komission kannekirjelmään sisältyvien perustelujen
sisältävän tällaisen toimivaltasääntöjen rikkomista koskevan väitteen, kyse on tältä osin uudesta kanneperusteesta, joka on
hylättävä.
Ruotsin kuningaskunnan mukaan PFOS:stä ei ollut annettu mitään yhteisön säännöstöä silloin, kun Ruotsin kuningaskunta ehdotti
sen sisällyttämistä Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen. POP-asetusta ja direktiiviä 76/769 ei näet sovellettu kyseiseen
aineeseen, joten koska kyse on jaetusta toimivallasta, sekä jäsenvaltiot että yhteisö saattoivat ehdottaa PFOS:n lisäämistä
mainittuun liitteeseen.
Tanskan kuningaskunta, Alankomaiden kuningaskunta ja Suomen tasavalta väittävät Ruotsin kuningaskunnan tavoin, ettei PFOS:n
osalta ollut hyväksytty 14.7.2005 mitään yhteistä kantaa. Kuten Alankomaiden kuningaskunta asian ilmaisee, yhteisön lojaliteettiperiaate
ei merkitse sitä, että komissio voi perustellusti luottaa siihen, että Ruotsin kuningaskunta odottaa toistuvista ponnisteluistaan
huolimatta ennalta määräämättömän ajan yhteisön sisäisiä toimia, kun kerran sekä jäsenvaltiot että komissio olivat samaa mieltä
siitä, että PFOS merkitsee vakavaa vaaraa ihmisten terveydelle ja ympäristölle.
Ruotsin kuningaskunta huomauttaa EY 10 artiklasta ilmenevän lojaalin yhteistyön periaatteen tulkinnasta, että komission kyseisestä
periaatteesta omaksumalla tulkinnalla saatetaan tehdä merkityksettömäksi jaettu toimivalta sekasopimusten osalta. Mainittu
periaate merkitsee yksinomaan sitä, että jäsenvaltioiden on pyrittävä mahdollisimman pitkälle tekemään yhteistyötä yhteisön
toimielinten kanssa. Ruotsin kuningaskunta katsoo toimineensa asianmukaisesti. Se on antanut yhteisölle ja muille jäsenvaltioille
asiasta riittävästi tietoja ja neuvotellut niiden kanssa, ja se on pyrkinyt saamaan aikaan yhteisen kannan ennen kuin se jätti
ehdotuksensa PFOS:n sisällyttämiseksi Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen.
Ruotsin kuningaskunta tarkentaa lisäksi, että poikkeamat kansainvälisen edustuksen yhtenäisyyttä koskevaan vaatimukseen on
hyväksyttävä, koska yhteistyövelvollisuus ei merkitse velvollisuutta saavuttaa aina yksimielisyys. Suomen tasavalta väittää
tältä osin, ettei EY 10 artiklasta, sellaisena kuin sitä on tulkittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, seuraa jaetun
toimivallan sopimuksen osapuolena olevalle jäsenvaltiolle velvollisuutta pidättyä toimivaltansa käytöstä tilanteessa, jossa
yhteisö ei ole päättänyt käyttää omaa toimivaltaansa ja jossa yhteisestä toimintalinjasta sopiminen yhteisön ja jäsenvaltioiden
kesken ei ole osoittautunut mahdolliseksi. Jäsenvaltiot voivat Suomen tasavallan mukaan itsenäisesti päättää niille kuuluvan
toimivaltansa käytöstä yhteisön oikeutta noudattaen.
Kuten myös Alankomaiden kuningaskunta huomauttaa, lojaalin yhteistyön periaatteen soveltaminen ei voi johtaa siihen, etteivät
jäsenvaltiot voisi milloinkaan toimia yksipuolisesti ilman yhteisöä ympäristön alalla, kun niille on nimenomaisesti annettu
kyseinen toimivalta EY 174 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa. Samoin Tanskan kuningaskunta väittää, että lojaalin yhteistyön
periaate ei käytännössä saa muuttua toimivallan siirtämisen periaatteeksi ja että jäsenvaltioilta ei voida ottaa pois niille
annettua toimivaltaa. Kuten Yhdistynyt kuningaskunta on asian ilmaissut, tämä merkitsisi todellisuudessa yksinomaisen ulkoisen
toimivallan antamista yhteisölle alalla, jolla sillä ei ole tällaista toimivaltaa.
Ruotsin kuningaskunta väittää väliintulijoiden tukemana myös, että ehdotuksella aineen sisällyttämiseksi Tukholman yleissopimuksen
liitteeseen ei ole oikeudellisia vaikutuksia muihin mainitun yleissopimuksen osapuoliin. Kuten Tanskan kuningaskunta on todennut,
yksinomaan osapuolten konferenssi voi ottaa kantaa aineen mahdolliseen sisällyttämiseen, ja kysymys yhteisön kannasta tulee
esiin vasta silloin, kun osapuolten konferenssi päättää seurata teknisen komitean ehdotusta, jolloin yhteisöllä on mahdollisuus
päättää olla sitoutumatta.
Ruotsin kuningaskunta, jota väliintulijat tukevat myös tältä osin, väittää lisäksi, että sen yksipuolisesta ehdotuksesta sisällyttää
PFOS Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen seuraava oikeudellinen tilanne vastaa tilannetta, joka voisi syntyä, jos se päättäisi
EY 176 artiklan perusteella säätää yhteisön lainsäädäntöä tiukempaa kansallista lainsäädäntöä ympäristön suojelemiseksi. Suomen
tasavallan mukaan mikään unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä ei tue komission kantaa, jonka mukaan jäsenvaltio ei voi
kansainvälisen sopimuksen puitteissa toteuttaa yhteisön sääntelyä tiukempia suojatoimenpiteitä.
Vastaaja ja väliintulijat väittävät lopuksi, että Ruotsin kuningaskunnan aloite ei ole johtanut yhteisön tavoitteiden vaarantumiseen
ympäristöpolitiikan alalla. Tässä yhteydessä ei ole otettava huomioon taloudellisia näkökohtia.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
EY 10 artikla velvoittaa jäsenvaltioita kaikilla perustamissopimuksen tavoitteita vastaavilla aloilla helpottamaan yhteisön
päämäärän toteuttamista ja pidättymään kaikista toimenpiteistä, jotka ovat omiaan vaarantamaan perustamissopimuksen tavoitteiden
saavuttamista (lausunto 1/03, 7.2.2006, Kok., s. I‑1145, 119 kohta ja asia C-459/03, komissio v. Irlanti, tuomio 30.5.2006,
Kok., s. I-4635, 174 kohta).
Ruotsin kuningaskunta katsoo, että EY 10 artiklassa määrätyn lojaalin yhteistyön velvoitteen laajuus on rajoitettu silloin,
kun on kyse aloista, joilla toimivalta on jaettu yhteisön ja jäsenvaltioiden välillä.
Tästä on oikeuskäytännössä jo todettu, että tätä lojaalin yhteistyön velvoitetta sovelletaan yleisesti eikä se ole riippuvainen
siitä, onko kyseessä oleva yhteisön toimivalta yksinomaista, eikä siitä, onko jäsenvaltioilla mahdollisesti oikeus tehdä sitoumuksia
kolmansiin valtioihin nähden (asia C-266/03, komissio v. Luxemburg, tuomio 2.6.2005, Kok., s. I‑4805, 58 kohta ja asia C-433/03,
komissio v. Saksa, tuomio 14.7.2005, Kok., s. I-6985, 64 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa komissio on tarkentanut, ettei se väitä, että yhteisöllä on yksinomainen toimivalta tehdä ehdotus
PFOS:n sisällyttämiseksi Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen. Näin ollen on otettava lähtökohdaksi se, että toimivalta
on jaettu. Nyt käsiteltävä asia eroaa tässä mielessä asiassa C-45/07, komissio vastaan Kreikka, 12.2.2009 annetun tuomion
(Kok., s. I-701) taustalla olleesta tilanteesta, jossa oli kyse yksinomaisesta toimivallasta.
Silloin, kun sopimuksessa pyritään sopimaan asiasta, joka osittain kuuluu yhteisön ja osittain sen jäsenvaltioiden toimivaltaan,
on tärkeää taata tiivis yhteistyö viimeksi mainittujen ja yhteisön toimielinten välillä niin sopimusneuvottelujen aikana ja
sopimusta tehtäessä kuin pantaessa sopimuksella asetettuja velvoitteita täytäntöön. Tämä yhteistyövelvoite perustuu vaatimukseen
siitä, että yhteisön edustamisen on kansainvälisissä yhteyksissä oltava yhtenäistä (päätös 1/78, 14.11.1978, Kok., s. 2151,
Kok. Ep. IV, s. 193, 34–36 kohta (analogisesti EHTY:n perustamissopimuksen osalta); lausunto 2/91, 19.3.1993, Kok., s. I-1061,
Kok. Ep. XIV, s. I-71, 36 kohta; lausunto 1/94, 15.11.1994, Kok., s. I-5267, Kok. Ep. XVI, s. I-237, 108 kohta ja asia C-25/94,
komissio v. neuvosto, tuomio 19.3.1996, Kok., s. I-1469, 48 kohta).
Oikeuskäytännössä on todettu, että jäsenvaltioilla on erityisiä velvollisuuksia toteuttaa toimenpiteitä ja pidättäytyä niistä
tilanteessa, jossa komissio on toimittanut neuvostolle ehdotuksia, joista muodostuu yhteisön yhteisen toiminnan lähtökohta,
vaikka neuvosto ei niitä olekaan hyväksynyt (ks. asia 804/79, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 5.5.1981, Kok.,
s. 1045, Kok. Ep. VI, s. 81, 28 kohta; em. asia komissio v. Luxemburg, tuomion 59 kohta ja em. asia komissio v. Saksa, tuomion
65 kohta).
Oikeuskäytännössä on todettu myös, että päätöksen tekeminen komission valtuuttamisesta neuvottelemaan monenvälisestä sopimuksesta
yhteisön nimissä on yhteisön yhteisen toiminnan alku kansainvälisellä tasolla ja tätä kautta se merkitsee jäsenvaltioille
ellei velvoitetta pidättyä toimenpiteistä niin ainakin jäsenvaltioiden ja yhteisön toimielinten välistä tiivistä yhteistyötä
koskevaa velvoitetta siten, että helpotetaan yhteisön päämäärän toteuttamista ja taataan yhteisön toiminnan ja kansainvälisen
edustuksen yhtenäisyys ja johdonmukaisuus (ks. em. asia komissio v. Luxemburg, tuomion 60 kohta ja em. asia komissio v. Saksa,
tuomion 66 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on selvää, että kun Ruotsin kuningaskunta teki 14.7.2005 ehdotuksen PFOS:n sisällyttämiseksi Tukholman
yleissopimuksen A liitteeseen, neuvosto ei ollut tehnyt muodollista päätöstä siitä, mitä aineita kyseiseen liitteeseen ehdotetaan
sisällytettäviksi. On kuitenkin tutkittava, oliko tältä osin olemassa sellainen yhteisön strategia, jonka mukaan PFOS:ää ei
välittömästi ehdoteta sisällytettäväksi kyseiseen yleissopimukseen muun muassa taloudellisista syistä, kuten komissio väittää.
Tässä yhteydessä ei ole välttämätöntä, että yhteinen kanta on jossakin tietyssä muodossa, jotta se on olemassa ja se voidaan
ottaa huomioon lojaalin yhteistyön velvoitteen noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä, jos kyseisen kannan sisältö
voidaan osoittaa oikeudellisesti riittävällä tavalla (ks. vastaavasti em. asia komissio v. neuvosto, tuomion 49 kohta).
PFOS:stä on alustavasti huomautettava, että kyseistä ainetta ei vuoden 2005 maaliskuussa ollut sisällytetty Århusin pöytäkirjaan
tai Tukholman yleissopimukseen.
Neuvosto on näet päätelmissään, jotka on annettu kyseisen vuoden 2005 maaliskuun aikana Tukholman yleissopimuksen osapuolten
ensimmäistä konferenssia silmällä pitäen, suositellut, että yhteisö ja jäsenvaltiot tarkastelevat ehdotusta, jolla kyseisen
yleissopimuksen asiaa koskeviin liitteisiin on tarkoitus sisällyttää ”enintään kolme uutta ainetta”. Yhteisön ja jäsenvaltioiden
asiantuntijoiden tehtäväksi annettiin tutkia ensisijaisesti Århusin pöytäkirjassa olevien aineiden luettelo, ”johon nämä aineet
perustuvat, sillä luetellut aineet ovat jo pysyvinä orgaanisina yhdisteinä Euroopan unionin valvonnassa”.
Koska PFOS:ää ei kyseisenä ajankohtana ollut sisällytetty Århusin pöytäkirjaan eikä sitä ollut vielä säädelty unionissa pysyvänä
orgaanisena yhdisteenä, sitä ei mainittujen neuvoston päätelmien mukaan tarvinnut ottaa huomioon mainitun pöytäkirjan tai
Tukholman yleissopimuksen perusteella esitettävissä ensimmäisissä ehdotuksissa.
Lisäksi ehdotettavien aineiden määrän rajoittaminen (”enintään kolme”) tulkittuna mainittujen päätelmien 5 kohdan h alakohdan
valossa tukee näkemystä, jonka mukaan taloudelliset näkökohdat muodostivat osan yhteisön strategiaa Tukholman yleissopimuksen
osalta, josta on huomautettava, että sitä on tarkoitus soveltaa maailmanlaajuisesti ja että sen 13 artiklassa määrätään taloudellisesta
tuesta kehitysmaille tai siirtymätalouden maille. Kyseisessä 5 kohdan h alakohdassa neuvosto näet suosittelee, että ”hyväksytään
rahoitussäännöt ja talousarvio, jotta sihteeristö voi tosiasiallisesti panna täytäntöön [Tukholman yleissopimuksen osapuolten
konferenssin] päätökset”.
Yhteisö ja jäsenvaltiot ehdottivat Tukholman yleissopimuksen osapuolten konferenssin ensimmäisessä kokouksessa, joka pidettiin
vuoden 2005 toukokuussa, näiden neuvoston päätelmien ja tämän tuomion 37 kohdassa huomautetun mukaisesti kahta ainetta, joihin
PFOS ei kuulunut.
Neuvoston kansainvälisten ympäristöasioiden työryhmän 6.7.2005 pitämän kokouksen pöytäkirjasta, jonka sisältö on esitetty
lyhyesti tämän tuomion 38 ja 39 kohdassa, seuraa, että kokouksessa keskusteltiin siitä, mitä aineita ehdotetaan sisällytettäväksi
Århusin pöytäkirjaan ja mitä Tukholman yleissopimukseen. Vaikka kyseisessä kokouspöytäkirjassa ei nimenomaisesti mainitakaan
keskustelun kohteena olleita taloudellisia näkökohtia, Ruotsin kuningaskunta ei kuitenkaan ole kiistänyt tätä seikkaa ja muun
muassa Alankomaiden kuningaskunta on sen myöntänytkin.
Edellä mainitusta pöytäkirjasta ilmenee, että välittömänä tavoitteena oli tämän tuomion 30 ja 38 kohdassa mainittujen, yhteisön
lainsäädännön alaan jo kuuluvien aineiden ehdottaminen Århusin pöytäkirjaan.
Tarkoituksena oli, että PFOS:ää ehdotetaan sisällytettäväksi kyseiseen pöytäkirjaan heti, kun komissio on antanut ehdotuksen
yhteisön lainsäädännöksi kyseistä ainetta koskevista valvontatoimenpiteistä. Kaikki myöhemmät tapahtumat (neuvoston päätöksen
tekeminen 8.9.2005, direktiivin 76/769 muuttamista koskevan ehdotuksen antaminen 5.12.2005 ja PFOS:n sisällyttämistä mainitun
pöytäkirjan asiaa koskeviin liitteisiin koskevan ehdotuksen antaminen samana päivänä) osoittavat kokonaisuudessaan sitä, että
tilanne oli todellakin tällainen.
Tukholman yleissopimukseen sisällytettäviä aineita koskevista ehdotuksista on huomautettava, että 6.7.2005 pidetyn neuvoston
kansainvälisten ympäristöasioiden työryhmän kokouksen pöytäkirjassa todetaan, että yhteisymmärrykseen oli päästy (”Agreement
was reached by the [Working Party for International Environmental Issues]”) siitä, että tiettyjen aineiden sisällyttämistä
on tarkoitus ehdottaa osapuolten toista konferenssia silmällä pitäen. Sopimukseen ei ollut kuitenkaan päästy siitä, mitä aineita
ehdotetaan, ja keskusteluja oli tältä osin lykätty.
Toisin kuin Ruotsin kuningaskunta ja väliintulijat väittävät, mikään ei viittaa siihen, että kyseessä olisi ollut ”päätöstyhjiö”
tai edes tilanne, jossa päätöstä odotetaan ja joka vastaa sitä, ettei päätöstä ole tehty. Useat seikat tukevat näet näkemystä,
jonka mukaan neuvoston kansainvälisten ympäristöasioiden työryhmä ei aikonut ottaa 6.7.2005 – vaan myöhemmin – kantaa niihin
aineisiin, joita ehdotettaisiin sisällytettäväksi Tukholman yleissopimukseen niiden aineiden lisäksi, joita oli jo ehdotettu
vuoden 2005 toukokuussa. Tässä yhteydessä voidaan tuoda esiin kiireellisyys määrittää ensin aineet, joita ehdotetaan sisällytettäviksi
Århusin pöytäkirjaan, ja taloudelliset näkökohdat, jotka liittyvät ehdotuksien tekemiseen mainitun yleissopimuksen perusteella.
Tämä halu toimia ja tehdä ehdotus Tukholman yleissopimuksen perusteella saavat vahvistuksen myöhemmistä tapahtumista, joita
ovat neuvoston 9.3.2006 antama suositus ja tämän tuomion 43 kohdassa mainittu neuvoston vuoden 2006 huhtikuussa tekemä päätös,
jolla komissio valtuutetaan tekemään ehdotus pentaklooribentseenin, oktabromidifenyylieetterin ja lyhytketjuisten kloorattujen
parafiinien sisällyttämiseksi Tukholman yleissopimuksen liitteisiin.
Voidaan joka tapauksessa katsoa näytetyksi, että vuonna 2005 oli olemassa yhteinen strategia, jonka mukaan PFOS:ää ei kyseisenä
ajankohtana ehdoteta sisällytettäväksi Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen, kuten vuoden 2005 maaliskuussa annetuista
neuvoston päätelmistä seuraa, koska jäsenvaltioiden ja yhteisön asiantuntijoiden oli valittava ehdotettavat aineet niistä
aineista, jotka kuuluivat jo Århusin pöytäkirjan soveltamisalaan, ja että neuvoston kansainvälisten ympäristöasioiden työryhmän
6.7.2005 pitämän kokouksen pöytäkirjan mukaisesti PFOS ei kuulunut näihin aineisiin.
Tukholman yleissopimuksen perusteella unionin toimielimet olivat lisäksi katsoneet sopivammaksi ottaa huomioon kaikki merkitykselliset
tekijät, taloudelliset tekijät mukaan lukien, määritettäessä strategiaa, jonka unioni ja sen jäsenvaltiot omaksuisivat kyseiselle
aineelle. Ne ovat tämän seikan johdosta päättäneet olla ehdottamatta välittömästi PFOS:n kieltämistä kyseisen yleissopimuksen
perusteella, ja ne ovat sen sijaan päättäneet ensisijaisesti ehdottaa sen kieltämistä Århusin pöytäkirjan kaltaisen toisen
sopimuksen perusteella.
Näin ollen Ruotsin kuningaskunta on irtautunut neuvostossa sovitusta yhteisestä strategiasta, kun se on ehdottanut yksipuolisesti
PFOS:n sisällyttämistä Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen.
Kuten kyseisessä yleissopimuksessa määrätystä päätöksentekomenettelystä ilmenee, Ruotsin kuningaskunnan yksipuolisesta ehdotuksesta
aiheutuu lisäksi seurauksia unionille. Tässä yhteydessä on huomautettava, että mainitulla yleissopimuksella perustetaan elimiä
ja määrätään menettelyistä, jotka sisältävät joukon erityissääntöjä kyseistä sopimusta koskevien muutosten hyväksymiseksi
mukaan lukien uusien aineiden sisällyttäminen sen A, B tai C liitteeseen.
Pysyvien orgaanisten yhdisteiden arviointikomitea antaa jonkin aineen sisällyttämisestä Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen
tehdystä ehdotuksesta myönteisen tai kielteisen suosituksen osapuolten konferenssille kyseisen yleissopimuksen 8 artiklan
9 kappaleen mukaisesti. Kuten kyseisen yleissopimuksen 23 artiklan 2 kappaleessa määrätään, unionin kaltaiset alueellisen
taloudellisen yhdentymisen järjestöt eivät käytä äänioikeuttaan, jos jokin niiden jäsenvaltioista käyttää äänioikeuttaan,
ja päinvastoin. Sen 25 artiklan 2 kappaleessa määrätään myös, että kun tällaisen järjestön jäsenvaltioista yksi tai useampi
on samoin kuin kyseinen järjestö tämän yleissopimuksen osapuoli, mainittu järjestö ja sen jäsenvaltiot eivät saa käyttää yleissopimukseen
perustuvia oikeuksiaan päällekkäisesti.
Jäsenvaltion ehdottaessa aineen sisällyttämistä Tukholman yleissopimukseen voi siten syntyä tilanne, jossa joko unioni äänestää
kyseistä ehdotusta vastaan, jolloin ehdotuksen tehnyt jäsenvaltio ei voi enää puolustaa omaa ehdotustaan osapuolten konferenssissa,
tai kyseinen jäsenvaltio käyttää äänioikeuttaan oman ehdotuksensa puolesta, jolloin unioni ei voi käyttää äänivaltaa jäsenvaltioidensa
lukumäärää vastaavalla äänimäärällä ja muut jäsenvaltiot ovat vapaita äänestämään mainitun ehdotuksen puolesta tai sitä vastaan.
Tästä on huomautettava, että yhteisön Tukholman yleissopimuksen 25 artiklan 3 kappaleen mukaisesti antama ilmoitus ei sisällä
tarkkoja sääntöjä siitä, miten yhteisön ja jäsenvaltioiden välinen toimivalta jakautuu. Kyseisessä ilmoituksessa näet todetaan,
että ”yhteisö on vastuussa niiden yleissopimuksesta johtuvien velvoitteiden noudattamisesta, jotka kuuluvat voimassa olevan
yhteisön lainsäädännön soveltamisalaan”, ja että ”yhteisön toimivallan harjoittaminen on luonteeltaan jatkuvasti kehittyvää”.
On joka tapauksessa todettava, että unionilla ei ole riittävää äänimäärää Tukholman yleissopimuksen liitteeseen tehtävän muutoksen
hyväksymisen vastustamiseksi. Lisäksi on todettava, että suhteessa sellaiseen unionin kaltaiseen osapuoleen, joka ei ole käyttänyt
mahdollisuutta antaa mainitun yleissopimuksen 25 artiklan 4 kappaleen mukaista selitystä, konferenssin osapuolten päättämä
liitteen muutos tulee voimaan vuoden kuluttua siitä päivästä, jona tallettaja on antanut muutetun liitteen tiedoksi, jollei
niin kutsutusta opting out -menetelmästä muuta johdu.
Ruotsin kuningaskunta ja väliintulijat väittävät, että tällaisessa tapauksessa unioni saattaisi joka tapauksessa käyttää kyseistä
opting out -mahdollisuutta ja antaa Tukholman yleissopimuksen 22 artiklan 3 kappaleen b kohdan ja 4 kappaleen mukaisen ilmoituksen,
jonka mukaan se ei voi hyväksyä liitteen muutosta.
Kyseinen väite perustuu kuitenkin olettamaan, että unioni voi tehdä ilmoituksen siitä, ettei se hyväksy yhden tai useamman
jäsenvaltion ehdottamaa ja äänestämää muutosta. Tukholman yleissopimuksen 25 artiklan 2 kappaleen mukaan unioni ja sen jäsenvaltiot
eivät kuitenkaan saa käyttää yleissopimukseen perustuvia oikeuksiaan päällekkäisesti. Osapuolet ovat suullisessa käsittelyssä
esittäneet erilaisia tulkintoja Tukholman yleissopimuksen 25 artiklan 2 kappaleesta.
Vaikka oletetaan, että unioni voisi viimeksi mainitusta määräyksestä huolimatta tehdä aina ilmoituksen siitä, ettei se hyväksy
yhden tai useamman jäsenvaltion ehdottamaa ja äänestämää muutosta, tällainen tilanne saattaisi joka tapauksessa aiheuttaa
oikeudellista epävarmuutta niin jäsenvaltioissa kuin Tukholman yleissopimuksen sihteeristössä ja kyseisen yleissopimuksen
osapuolina olevissa kolmansissa valtioissa.
Tästä näkökohdasta riippumatta on selvää, että aineen sisällyttämistä Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen koskevan ehdotuksen
tekemisen tavoitteena on sellaisen kansainvälisen normin hyväksyminen, joka sitoo kyseisen yleissopimuksen osapuolia. Koska
unioni on mainitun yleissopimuksen osapuoli, kyseiseen ehdotukseen perustuva liitteen muutos saattaa sitoa sitä, jos se ei
ole etukäteen POP-asetuksen 14 artiklan 1 kohdassa säädettyjä sisäisiä menettelyjä noudattaen antanut ilmoitusta siitä, ettei
se voi hyväksyä kyseistä muutosta, vuoden kuluessa siitä päivästä, jona tallettaja on antanut tiedoksi kyseisen liitteen,
sellaisena kuin se on muutettuna.
Tukholman yleissopimuksessa määrätty päätöksentekomenettely osoittaa siis, että jonkin aineen sisällyttämistä kyseisen yleissopimuksen
A liitteeseen koskevasta ehdotuksesta aiheutuu unionille seurauksia.
Tässä ei voida olla samaa mieltä Ruotsin kuningaskunnan ja väliintulijoiden kanssa, kun ne väittävät, että ehdotus sisällyttää
aine sellaisen kansainvälisen yleissopimuksen liitteeseen, joka sitoo unionia, vastaa kansallista toimenpidettä, joka on tiukempi
kuin unionin vähimmäistoimenpide, mikä on sallittu EY 176 artiklassa. Tukholman yleissopimuksen liitteen muutos saattaa näet
sitoa unionia mutta tällainen kansallinen toimenpide ei sitä sido.
Kuten tämän tuomion 74 kohdassa on huomautettu, oikeuskäytännössä on jo todettu, että jäsenvaltioilla on erityisiä velvollisuuksia
toteuttaa toimenpiteitä ja pidättäytyä niistä tilanteessa, jossa komissio on toimittanut neuvostolle ehdotuksia, joista muodostuu
yhteisön yhteisen toiminnan lähtökohta, vaikka neuvosto ei niitä olekaan hyväksynyt (em. asia komissio v. Saksa, tuomion 65
kohta). Näin on varsinkin nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jolle on ominaista, kuten tämän
tuomion 91 kohdassa on todettu, jäsenvaltion yksipuolinen ehdotus, jolla se poikkeaa neuvostossa sovitusta yhteisestä strategiasta
ja joka on tehty asiayhteydessä, jolle ovat ominaisia Tukholman yleissopimuksessa olevan kaltaiset elimiä ja menettelyä koskevat
määräykset.
Tällainen tilanne on omiaan vaarantamaan unionin ja sen jäsenvaltioiden kansainvälisen edustuksen yhtenäisyyden periaatteen
sekä heikentämään niiden neuvotteluasemaa muihin kyseisen yleissopimuksen osapuoliin nähden.
Tämän perusteella komission kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee EY 10 artiklan rikkomista, on perusteltu.

EY 300 artiklan 1 kohdan rikkomista koskeva väite
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Komissio huomauttaa kanneperusteensa toisessa osassa, että Ruotsin kuningaskunnan yksipuolisella toiminnalla rikottiin EY
300 artiklan 1 kohtaa, jossa vahvistetaan oikeudellinen perusta ja lakisääteinen menettely kansainvälisten sopimusten neuvottelemiselle
ja tekemiselle, riippumatta siitä, kuuluvatko kyseiset sopimukset yksinomaisen toimivallan vai jaetun toimivallan alaan. Kyseinen
yksipuolinen toiminta on komission mukaan johtanut siihen, että yhteisön toimielimet eivät ole voineet käyttää niillä perustamissopimuksen
nojalla olevaa toimivaltaa, koska yhteisön ja sen jäsenvaltioiden yhteisellä ehdotuksella Tukholman yleissopimuksen muuttamiseksi
ei olisi ollut käytännön vaikutusta.
Ruotsin kuningaskunta kiistää väliintulijoiden tukemana sen, että sen toiminta on ristiriidassa EY 300 artiklan 1 kohdan kanssa.
Kuten Suomen tasavalta väittää, kyseisellä määräyksellä ei perusteta yhteisölle asiallista toimivaltaa kansainvälisten sopimusten
tekemiseen, vaan siinä määrätään yksinomaan toimivallan jaosta yhteisön toimielinten välillä. Siitä ei ole johdettavissa jäsenvaltioille
sellaisia velvoitteita, joiden noudattamatta jättämisen perusteella komission tältä osin esittämä kannevaatimus voitaisiin
hyväksyä. Yhdistynyt kuningaskunta huomauttaa lisäksi, että EY 300 artiklan 1 kohtaa sovelletaan ainoastaan kansainvälisten
sopimusten tekemiseen johtavien neuvottelujen aloittamiseen.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa alaviitteessä 13 todennut, EY 300 artiklan 1 kohtaa sovelletaan silloin, kun
”tehdään – – sopimus”, kun taas kaikkiin yhteisön tekemiin aloitteisiin ”määriteltäessä yhteisön kantoja sopimuksella perustetussa
elimessä” ei sovelleta EY 300 artiklan 1 kohtaa vaan EY 300 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa.
On selvää, että nyt käsiteltävässä asiassa Ruotsin kuningaskuntaa arvostellaan siitä, että se on tehnyt muutosehdotuksen kansainvälisellä
sopimuksella perustetulle elimelle, joten kyseinen toiminta ei sinällään kuulu EY 300 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
Tästä seuraa, että EY 300 artiklan 1 kohdan rikkomista koskeva kanneperusteen osa ei ole perusteltu.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut, että Ruotsin kuningaskunta velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska tämä on olennaisilta osin hävinnyt asian, Ruotsin kuningaskunta on velvoitettava
korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Työjärjestyksen 69 artiklan 4 kohdan perusteella Tanskan kuningaskunta, Alankomaiden kuningaskunta, Suomen tasavalta ja Yhdistynyt
kuningaskunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Ruotsin kuningaskunta ei ole noudattanut EY 10 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on ehdottanut yksipuolisesti erään
aineen eli perfluorioktaanisulfonaatin lisäämistä pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevan Tukholman yleissopimuksen A liitteeseen.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Ruotsin kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
4)
Tanskan kuningaskunta, Alankomaiden kuningaskunta, Suomen tasavalta sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ruotsi.