CELEX: 62004CJ0391
Direktyva 89/592/EEB
Prekyba vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija
Sąvokos "viešai neatskleista informacija" ir "pasinaudojimas viešai neatskleista informacija"
Asmenų, galinčių žinoti viešai neatskleistą informaciją, grupės viduje įvykdyti akcijų biržos sandoriai, dėl kurių susitarta iš anksto
Dirbtinis šios bendrovės vertybinių popierių kainos padidinimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1989 m. lapkričio 13 d. Tarybos direktyvos 89/592/EEB, koordinuojančios
taisykles dėl prekybos vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija (OL L 334, p. 30), 1–4 straipsnių
išaiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp
Ypourgos Oikonomikon
(Finansų ministras) ir
Proïstamenos DOY
Amfissas
(Amphissa mokesčių administratorius) bei C. Georgakis dėl to, kad pastarasis pasinaudojo viešai neatskleista informacija,
su kitais pagrindiniais bendrovės akcininkais ir valdybos nariais dalyvaudamas akcijų biržos sandoriuose, dėl kurių jie tarpusavyje
buvo susitarę iš anksto ir kuriais siekta dirbtinai padidinti šios bendrovės vertybinių popierių kainą.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Direktyvos 89/592 1 straipsnis nustato:
„Šioje direktyvoje:
1)      „viešai neatskleista informacija“ – tai viešai nepaskelbta tiksli informacija, susijusi su vienu ar daugiau perleidžiamų vertybinių
popierių emitentų ar su vienu ar daugiau perleidžiamų vertybinių popierių, kurios viešas paskelbimas galėtų reikšmingai paveikti
šio perleidžiamo vertybinio popieriaus arba vertybinių popierių kainą;
2)      „perleidžiami vertybiniai popieriai“ – tai:
a)      akcijos ir skolos vertybiniai popieriai, taip pat akcijoms ir skolos vertybiniams popieriams ekvivalentiški vertybiniai popieriai;
<...>
jeigu jais leidžiama prekiauti reguliuojamoje ir valstybinės valdžios pripažintos institucijos prižiūrimoje rinkoje, kuri
veikia nuolat ir yra tiesiogiai ar netiesiogiai prieinama visuomenei.“
Pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalį:
„1.      Kiekviena valstybė narė asmeniui, kuris žino viešai neatskleistą informaciją:
–        dėl savo narystės emitento administracijos, valdymo ar stebėtojų organuose ,
–        dėl to, kad jis valdo dalį emitento kapitalo
arba
–        dėl to, kad gali sužinoti tokią informaciją eidamas savo tarnybines ar profesines pareigas,
draudžia pasinaudoti šia informacija žinant visus faktus savo sąskaita ar trečiosios šalies sąskaita, tiesiogiai ar netiesiogiai
įsigyjant ar parduodant emitento ar emitentų perleidžiamus vertybinius popierius, su kuriais ta informacija yra susijusi.“
(Pataisytas vertimas)
Pagal Direktyvos 89/592 3 straipsnį:
„Kiekvienam asmeniui, žinančiam viešai neatskleistą informaciją, kuriam taikomas 2 straipsnyje nurodytas draudimas, valstybė
narė draudžia:
a)      atskleisti tą informaciją trečiajai šaliai, išskyrus tuos atvejus, kai tokią informaciją asmuo atskleidžia atlikdamas savo
tarnybines arba profesines pareigas;
b)      pasinaudojant viešai neatskleista informacija rekomenduoti trečiajai šaliai arba jį paskatinti įsigyti ar parduoti perleidžiamus
vertybinius popierius, kuriais leidžiama prekiauti vertybinių popierių rinkose, kokios nurodytos 1 straipsnio 2 dalies pabaigoje.“
Šios direktyvos 4 straipsnis numato:
„Kiekviena valstybė narė taip pat taiko 2 straipsnyje numatytą draudimą bet kuriam asmeniui, kitam nei minimas tame straipsnyje,
kuris, žinodamas visus faktus, žino viešai neatskleistą informaciją, kurios tiesioginis ar netiesioginis šaltinis galėjo būti
tik 2 straipsnyje nurodytas asmuo.“

Nacionalinės teisės aktai
Į Graikijos teisę Direktyva 89/592 buvo perkelta Prezidento dekretu Nr. 53/1992 dėl viešai neatskleistos informacijos turinčių
asmenų veiksmų (toliau – dekretas). Šis dekretas skirtas suderinti su vertybinių popierių biržomis susijusius teisės aktus
ir šią direktyvą.
Dekreto 2, 3, ir 4 straipsniai atitinkamai pakartoja Direktyvos 89/592 1, 2 ir 3 straipsnius.
Dekreto 5 straipsnis, grindžiamas šios direktyvos 4 straipsniu, nustato:
„Šio dekreto 3 ir 4 straipsniuose numatyti draudimai taip pat taikomi bet kuriam asmeniui, kitam nei minimas tame straipsnyje,
kuris, žinodamas visus faktus, turi viešai neatskleistos informacijos, kurios tiesioginis ar netiesioginis šaltinis galėjo
būti tik 3 straipsnyje nurodytas asmuo.“
Dekreto 11 straipsnis numato:
„Pažeidus dekreto 3 straipsnio 1 bei 2 dalių ir 4 bei 5 straipsnių nuostatas, be sankcijų, taikomų pagal Įstatymo Nr. 1806/1988
30 straipsnio 1 ir 3 dalis, Kapitalų rinkos komisija skiria ne mažesnę kaip 10 milijonų GRD ir ne didesnę kaip vieno milijardo
GRD dydžio baudą arba baudą, kurios dydis yra penkis kartus didesnis nei asmens, kuris pasinaudojo viešai neatskleista informacija,
gautas pelnas.“
Įstatymo Nr. 3632/1928 34 straipsnis nurodo:
„laisvės atėmimu ir (arba) bauda iki 50 000 GRD baudžiamas:
a)      asmuo, kuris, siekdamas nepagrįsto pelno, sąmoningai naudoja specialias priemones visuomenei suklaidinti, kad būtų paveiktos
vertybinių popierių kainos biržoje <...>“
Įstatymo Nr. 1969/1991 72 straipsnio 1 dalis numato:
„Asmuo, kuris per žiniasklaidą arba pasinaudodamas kitomis priemonėmis sąmoningai skleidžia klaidingą ar netikslią informaciją,
galinčią paveikti vieno ar kelių vertybinių popierių, kuriais prekiaujama Biržoje, kainą, yra baudžiamas laisvės atėmimu ir
iki šimto milijonų GRD bauda.“
Šio įstatymo 76 straipsnio 10 dalis nurodo:
„Nepažeisdama bendrųjų baudžiamųjų normų, Kapitalų rinkos komisija įmonėms, kurios pažeidžia su kapitalų rinka susijusius
teisės aktus arba šios komisijos sprendimus, gali paskirti iki 100 milijonų GRD baudą.“
Įstatymo Nr. 1806/1988 30 straipsnyje asmenims, žinantiems konfidencialią informaciją, už jos neteisėtą panaudojimą numato
baudžiamąsias sankcijas.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
1996 m. lapkričio mėn. įvykus akcijų biržos krizei, Ekonomikos ministerijos kapitalo rinkų ir vertybinių popierių biržų departamentas
atliko sandorių, susijusių su
Parnassos
ir
Atemke
bendrovių akcijomis, patikrinimą. Iš asmenų, kurie svarbių įrodymų pagrindu buvo kaltinami pažeidus kapitalų rinkos teisės
aktus, pareikalauta pateikti paaiškinimus.
Pagal Atėnų biržos turimą informaciją 1996 m. rugpjūčio mėn. C. Georgakis ir jo šeimos nariai (toliau – Georgakis grupė) buvo
pagrindiniai
Parnassos
akcininkai. Tuo pačiu laikotarpiu
Parnassos
ir jo dukterinei bendrovei bei bendrovei
Syrios AVEE
priklausė didžioji dalis
Atemke
akcijų. Visais atvejais tai buvo vardinės akcijos. Tiek C. Georgakis, tiek dauguma minėtos grupės narių buvo bendrovių
Parnassos
ir
Atemke
valdybų nariai ir jose užėmė valdymo postus.
Georgakio grupės nariai, jų finansų patarėjams parekomendavus, nusprendė palaikyti
Parnassos
akcijų kainą tuo laikotarpiu, kai buvo tikėtina, kad jų vertė sumažės. Todėl jie tarpusavyje ir su bendrove
Parnassos
bei užsienio instituciniu investuotoju įvykdė įvairių
Parnassos
ir
Atemke
akcijų pardavimo, pirkimo ir perpirkimo sandorių.
Kapitalų rinkos komisija nusprendė, jog C. Georgakis, pasinaudojęs viešai neatskleista informacija, įvykdė sandorių dėl vertybinių
popierių ir paskyrė  70 000 000 GRD baudą. Jos sprendimą patvirtino
Trimeles Dioikitiko Protodikeio Livadias
(Livadijos pirmosios instancijos administracinis teismas).
Nagrinėjami sandoriai, dėl kurių buvo apkaltintas C. Georgakis, buvo būtent 92 000
Parnassos
bei 11 100
Atemke
akcijų perleidimas; dalyvavimas pirkėjo statusu viename iš nagrinėjamų dvidešimt šešių sandorių dėl
Parnassos
akcijų ir dalyvavimas dalies 112 500
Atemke
akcijų, kurias vienas grupės narys nupirko iš tam tikrų jos narių, pardavėjo statusu. Atliekant šiuos sandorius nė viena
akcija nebuvo išleista į laisvąją rinką ir visas jas nupirko bei pardavė Georgakio grupės nariai tarpusavyje. Dėl šių sandorių
buvo susitarta iš anksto, nes minėti nariai pardavė ir pirko po savo sprendimo palaikyti
Parnassos
akcijas. Sandoriai buvo skirti dirbtinai padidinti bendrovės
Parnassos
akcijų pardavimo skaičių, kad būtų sukeltas klaidinantis įspūdis apie jų vertę, neatitinkantis vertės, kurią jos būtų turėjusios,
jei nebūtų buvę šių fiktyvių sandorių.
Dėl pirmojoje instancijoje priimto sprendimo C. Georgakis pateikė apeliacinį skundą, kurį patenkino
Dioikitiko Efeteio Peiraios
(Pirėjos administracinis apeliacinis teismas).

Ipourgos
Oikonomikon et le Proïstamenos DOY
Amfissas
pateikė kasacinį skundą
Symvoulio tis Epikrateias
, kad šis sprendimas būtų panaikintas.
Šiomis aplinkybėmis
Symvoulio tis Epikrateias
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Jei akcijų biržos sandoriai, dėl kurių susitarta iš anksto, lemiantys vertybinių popierių kainos padidėjimą, būtų sudaromi
tarp asmenų arba asmenų grupių, turinčių vieną iš Direktyvos 89/592 <...> 2 straipsnio l dalyje nustatytų požymių, ar šių
sandorių šalys turėtų būti laikomos asmenimis, šios direktyvos 1 ir 2 straipsnių prasme žinančiais viešai neatskleistą informaciją,
ir todėl jiems turėtų būti taikomas minėtos direktyvos 2, 3 ir 4 straipsniuose nustatytas draudimas pasinaudoti viešai neatskleista
informacija?“

Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 89/592 1 ir 2 straipsniai
turi būti aiškinami taip, kad kai bendrovės pagrindiniai akcininkai ir valdybos nariai sutaria tarpusavyje įvykdyti šios bendrovės
vertybinių popierių biržos sandorius, siekdami dirbtinai palaikyti jų kainą, jie žino viešai neatskleistą informaciją, kuria
pasinaudoja įgyvendindami minėtus sandorius ir žinodami visus faktus.
Siekiant nustatyti, ar tokiomis aplinkybėmis, kokios yra pagrindinėje byloje, asmenų grupė veikia pasinaudodama jai žinoma
viešai neatskleista informacija, pirmiausia reikia išnagrinėti, ar sprendimas vykdyti akcijų biržos sandorius buvo priimtas
remiantis informacija, tiesiogiai ar netiesiogiai perduota vienai iš Direktyvos 89/592 2 straipsnyje nurodytų kategorijų priklausančio
ir žinančio „viešai neatskleistos informacijos“ šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies prasme asmens.
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Georgakio grupės nariai sprendimą suderintai veikti antrinėje
vertybinių popierių rinkoje, siekiant palaikyti bendrovės
Parnassos
, kurios pagrindiniais akcininkais ir valdybos nariais jie buvo, akcijų kainą, priėmė jų finansų patarėjams parekomendavus.
Iš Direktyvos 89/592 1 straipsnio 1 dalies teksto matyti, jog tam, kad informaciją būtų galima laikyti „viešai neatskleista
informacija“, ji turi atitikti keletą sąlygų, t. y. ji turi būti viešai nepaskelbta, tiksli, susijusi su vertybinių popierių
emitentu ar su vertybiniais popieriais ir jos viešas paskelbimas turi gerokai paveikti minėtų vertybinių popierių kainą.
Todėl vien rekomendacija imtis tam tikrų priemonių, grindžiama tik atitinkamos srities ekspertize, negali būti laikoma atitinkančia
tokias sąlygas.
Taigi Direktyvos 89/592 2 straipsnis draudžia asmeniui, kuris pirmiausia dėl savo narystės administracijos organuose arba
dėl savo tarnybinių ar profesinių pareigų žino viešai neatskleistą su vienu ar keliais vertybiniais popieriais susijusią informaciją,
pasinaudoti ja įsigyjant ar parduodant šių vertybinių popierių (žr. 2005 m. lapkričio 22 d. Sprendimo
Grøngaard ir Bang
, C‑384/02, Rink. p. I‑9939, 23 punktą).
Direktyvos 89/592 3 straipsnis tokiems asmenims draudžia atskleisti tą informaciją trečiajai šaliai ir pasinaudojant šia viešai
neatskleista informacija rekomenduoti jai tiesiogiai ar netiesiogiai įsigyti ar parduoti vertybinių popierių, o šios direktyvos
4 straipsnis bet kuriam kitam asmeniui draudžia pasinaudoti viešai neatskleista informacija, perduota vienai iš minėtos direktyvos
2 straipsnyje nurodytų kategorijų priklausančio asmens.
Taigi iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad  Georgakio grupės finansų patarėjai nepatenka nė
į vieną iš minėto 2 straipsnio 1 dalyje numatytų atvejų ir kad, be to, jų rekomendacija dėl bendrovės
Parnassos
akcijų palaikymo, kai buvo tikėtina, kad šių vertė sumažės, nebuvo grindžiama informacija, jiems perduota vieno iš asmenų,
patenkančio į vieną iš minėtų atvejų.
Todėl laikydamiesi savo finansų patarėjų rekomendacijų Georgakio grupės nariai nebuvo skatinami įvykdyti pagrindinėje byloje
nagrinėjamų sandorių pasinaudojant Direktyvos 89/592 1 straipsnio 1 dalyje nurodytas sąlygas atitinkančia informacija. Be
to, jie neveikė remdamiesi informacija, gauta tiesiogiai iš vienos šios direktyvos 2 straipsnyje numatytų asmenų kategorijos
arba netiesiogiai tarpininkaujant trečiajam asmeniui.
Toliau reikia išnagrinėti, ar tai, kad anksčiau apibūdintomis aplinkybėmis minėtos grupės nariai dalyvavo priimant tokį sprendimą,
koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje,  reiškia, kad jie žinojo viešai neatskleistą informaciją Direktyvos 89/592 1 straipsnio
1 dalies prasme.
Atrodo, kad Georgakio grupės narių sprendimas dėl
Parnassos
akcijų patvirtino bendrą šios  grupės poziciją dėl tarp jos narių vykdytinų sandorių, siekiant dirbtinai padidinti
Parnassos
bendrovės vertybinių popierių kainą. Tokio sprendimo ir jo turinio žinojimas tiems, kurie dalyvavo priimant tokį sprendimą,
sudaro viešai neatskleistą informaciją Direktyvos 89/592 1 straipsnio 1 dalies prasme.
Iš tikrųjų tai yra viešai nepaskelbta tiksli informacija, susijusi vertybiniais popieriais, kurios viešas paskelbimas galėtų
smarkiai paveikti
Parnassos
akcijų kainą, netgi lemti jos nuosmukį biržoje.
Iš to išplaukia, kad tokiems asmenims, kokie yra Georgakio grupės nariai, dėl to, kad jie buvo tokios viešai neatskleistos
informacijos autoriai ir apie ją žinojo būdami pagrindiniais
Parnassos
bendrovės akcininkais bei jos valdybos nariais, taikomas Direktyvos 89/592 2 straipsnyje numatytas draudimas pasinaudoti
šia informacija žinant visus faktus.
Galiausiai reikia išnagrinėti, ar tokios grupės nariai, vykdydami tokį sprendimą, koks buvo priimtas minėtos grupės viduje,
t. y. vykdydami akcijų biržos sandorius, dėl kurių buvo susitarta, pasinaudojo jiems žinoma viešai neatskleista informacija
Direktyvos 89/592 2 straipsnio prasme.  Iš tikrųjų iš šios nuostatos ir dvyliktos šios direktyvos konstatuojamosios dalies
išplaukia, kad prekyba vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija, apima ne tik tokios informacijos
žinojimą, bet ir pasinaudojimą ja.
Iš Direktyvos 89/592 2–5 konstatuojamųjų dalių išplaukia, kad ja siekiama užtikrinti antrinės vertybinių popierių rinkos tolygų
veikimą ir apsaugoti investuotojų pasitikėjimą, kad jie yra vienodai traktuojami ir kad bus apsaugoti nuo netinkamo pasinaudojimo
viešai neatskleista informacija (minėto sprendimo
Grøngaard ir Bang
33 punktas).
Todėl Direktyvos 89/592 2 straipsniu numatytu draudimu siekiamas tikslas yra užtikrinti akcijų biržos sandorio šalių lygybę,
vengiant, kad viena iš jų žinotų viešai neatskleistą informaciją ir dėl to būtų palankesnėje padėtyje, palyginti su kitais
investuotojais, bei iš to gautų naudos, padarydama žalą jos nežinančiam asmeniui.
Taigi, kai tokioje byloje, kokia yra pagrindinė byla, visos sandorio šalys žino tą pačią informaciją, jos yra vienodoje padėtyje
ir informacija jiems nebėra viešai neatskleista vykdant grupės viduje priimtą sprendimą. Šiomis aplinkybėmis, kadangi nė vienas
iš jų negauna naudos, palyginti su kitais, tarp grupės narių įvykdyti sandoriai pasinaudojant tokia informacija nėra pasinaudojimas
viešai neatskleista informacijos žinant visus faktus Direktyvos 89/592 2 straipsnio prasme.
Tačiau Graikijos ir Italijos vyriausybės mano, kad tokio sprendimo, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, įgyvendinimas patenka
į Direktyvos 89/592 taikymo sritį. Jų nuomone, kai išankstinis sprendimas vykdyti sandorį yra lydimas bandymo suklaidinti
investuotojus, sukelia pavojų vertybinių popierių rinkos veikimui ir grindžiamas siekiu iš to gauti konkrečią naudą, su juo
susijusi informacija turi lemiamą reikšmę ir jos panaudojimas gali suduoti „stiprų smūgį“ rinkos skaidrumui.
Šiuo atveju, nors tiesa, kad praktikos, skirtos sukelti dirbtinį tam tikrų vertybinių popierių kainų padidėjimą vykdant sandorius,
dėl kurių susitarta, taikymas gali lemti investuotojų pasitikėjimo praradimą visose finansų rinkose, Direktyvos 89/592, t. y.
vienintelio Bendrijos akto, taikomo pagrindinės bylos aplinkybėmis, taikymo sritis apima tik viešai neatskleistą informaciją,
žinančių asmenų pasinaudojimą tokia informacija arba šių asmenų informacijos atskleidimą tretiesiems asmenims. Todėl šios
direktyvos nuostatos netaikytinos sandoriams, kurių tikslas yra dirbtinai, sutartu būdu nustatyti tam tikrų vertybinių popierių
kainą.
Ši aiškinimą patvirtina 2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/6/EB dėl prekybos vertybiniais
popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija, ir manipuliavimo rinka (piktnaudžiavimo rinka) (OL L 96, p. 16)
vienuolikta konstatuojamoji dalis, kurioje teigiama, kad priimant direktyvą Bendrijos teisinė sistema, skirta rinkos vientisumui
apsaugoti, buvo netobula, o kai kuriose valstybėse narėse nebuvo teisės aktų, kurie nagrinėtų klausimus dėl manipuliavimo
kaina bei klaidinančios informacijos skleidimo. Jį taip pat patvirtina pats šios direktyvos tikslas užkirsti kelią piktnaudžiavimui
rinka ir jį bausti, kai šį piktnaudžiavimą rinka sudaro tiek prekyba vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista
informacija, tiek manipuliavimas rinka, kurių apibrėžimas pateikiamas minėtos direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje.
Galiausiai reikia pažymėti, kad pats poreikis užtikrinti sandorių, kuriuos vykdo vertybinių popierių emitentų įmonėse vadovaujančias
pareigas einantys asmenys ir tam tikrais atvejais asmenys, glaudžiai susiję su jais, skaidrumą nebuvo nurodytas Direktyvoje
89/592, o iš Direktyvos 2003/6 penkioliktos, dvidešimt šeštos ir dvidešimt septintos konstatuojamųjų dalių matyti, kad skaidrumo,
kaip prevencinės priemonės kovoje su piktnaudžiavimu rinka, sąvoka į Bendrijos teisinį pagrindą, susijusį su finansinių priemonių
rinkų apsauga, buvo įtraukta 2003 m. priimant pastarąją direktyvą, kuri įsigaliodama panaikino Direktyvą 89/592.
Todėl į užduotą klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 89/592 1 ir 2 straipsniai turi būti aiškinami taip: kai bendrovės
pagrindiniai akcininkai ir valdybos nariai sutaria tarpusavyje įvykdyti šios bendrovės vertybinių popierių biržos sandorius,
siekdami dirbtinai padidinti jų kainą, jie žino viešai neatskleistą informaciją, kuria nepasinaudoja žinodami visus faktus,
kai įgyvendina minėtus sandorius.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą
turi spręsti prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1989 m. lapkričio 13 d. Tarybos direktyvos 89/592/EEB, koordinuojančios taisykles dėl prekybos vertybiniais popieriais, pasinaudojant
viešai neatskleista informacija, 1 ir 2 straipsniai turi būti aiškinami taip: kai bendrovės pagrindiniai akcininkai ir valdybos
nariai sutaria tarpusavyje įvykdyti šios bendrovės vertybinių popierių biržos sandorius, siekdami dirbtinai padidinti jų kainą,
jie žino viešai neatskleistą informaciją, kuria  nepasinaudoja žinodami visus faktus, kai įgyvendina minėtus sandorius.
Parašai.
*
Proceso kalba: graikų.