CELEX: 62005CJ0363
Šeštoji PVM direktyva
13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktis
Atleidimas nuo mokesčio
Specialūs investiciniai fondai
Sąvoka
Valstybių narių apibrėžimas
Diskrecija
Ribos
Pastovaus kapitalo fondai

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1977 m. gegužės 17 d. Tarybos Šeštosios direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių
narių įstatymų, susijusių su apyvartos mokesčiais, suderinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas apskaičiavimo
pagrindas (OL L 145, p. 1, toliau – Šeštoji direktyva) 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunkčio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas byloje tarp
JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust plc
(toliau –
Claverhouse
) ir
The Association of Investment Trust Companies
, prašymą pagrindinėje byloje pateikusio asmens, ir
Commissioners of HM Revenue and Customs
(toliau –
Commissioners
) dėl pastarųjų atsisakymo atleisti nuo pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM) investicinei patikėjimo bendrovei (
Investment Trust Company
, toliau –
ITC
) suteiktas valdymo paslaugas.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktį valstybės narės, taikydamos sąlygas, kurias jos turi
nustatyti siekdamos užtikrinti, kad šioje direktyvoje numatytas atleidimas nuo mokesčio būtų teisingas ir sąžiningas ir kad
būtų užkirstas kelias galimam mokesčių vengimui, išsisukinėjimui ar piktnaudžiavimui, atleidžia nuo PVM:
„specialių investicinių fondų, kaip juos apibrėžia valstybės narės, valdymą;“
1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos direktyvos 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo
į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIAVPS), derinimo (OL L 375, p. 3), iš dalies keistos keletą kartų, būtent
2002 m. sausio 21 d. Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/108/EB (OL L 41, p. 35) ir paskutinį kartą 2005 m. kovo 9 d. Parlamento
ir Tarybos direktyva 2005/1/EB (OL L 79, p. 9, toliau – KIAVPS direktyva), 1 straipsnis numato:
„1. Valstybės narės šią direktyvą taiko jų teritorijoje esantiems kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius
subjektams (toliau vadinamiems KIAVPS).
2. Šioje direktyvoje ir vadovaujantis 2 straipsniu KIAVPS laikomi subjektai:
–        kurių vienintelis tikslas yra iš visuomenės pritraukto kapitalo kolektyvinis investavimas į perleidžiamus vertybinius popierius
ir (arba) kitą likvidų finansinį turtą, minimą 19 straipsnio 1 dalyje, ir kurie veikia pasinaudodami rizikos paskirstymo principu
ir
–        kurių investiciniai vienetai savininkų pageidavimu yra tiesiogiai ar netiesiogiai atperkami ar išperkami už tų subjektų turtą.
Veiksmai, kurių imasi KIAVPS, siekdamas užtikrinti, kad jo investicinių vienetų biržos vertė labai nesiskirtų nuo jo grynojo
turto vertės, laikomi lygiaverčiais tokiam atpirkimui ar išpirkimui.
3. Tokie subjektai gali būti steigiami remiantis teisės aktais arba pagal sutarčių teisę (kaip bendrieji investiciniai fondai,
valdomi valdymo įmonių) arba pagal patikėjimo teisę (kaip patikėjimo fondai) arba pagal įstatus (kaip investicinės bendrovės).“
KIAVPS direktyvos 2 straipsnio 1 dalis nustato, kad ši direktyva netaikoma uždarojo tipo kolektyvinio investavimo į perleidžiamus
vertybinius popierius subjektams (toliau – KIS).
KIAVPS direktyvos šešta konstatuojamoji dalis yra suformuluota taip:
„kadangi valstybių narių teisės aktų suderinimas pirmiausia turėtų apsiriboti kolektyvinio investavimo subjektais, išskyrus
uždarojo tipo, kurie skatina viešą prekybą savo investiciniais vienetais Bendrijoje ir kurių vienintelis tikslas yra investuoti
į perleidžiamus vertybinius popierius (kurie yra daugiausia perleidžiami vertybiniai popieriai, įtraukti į biržos oficialųjį
prekybos sąrašą ar į kitos panašios reguliuojamos rinkos sąrašą); kadangi kolektyvinio investavimo subjektų, kuriems netaikoma
ši direktyva, reguliavimas sukelia daugybę problemų, kurias reikia spręsti taikant kitas nuostatas, todėl atitinkamai tokie
subjektai suderinimo objektu taps vėliau <...>“

Nacionalinės teisės aktai
Jungtinėje Karalystėje Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunkčio nuostatos buvo įgyvendintos 1994 m.
Pridėtinės vertės mokesčio įstatymu (Value Added Tax Act 1994, toliau – 1994 m. PVMĮ).
1994 m. PVMĮ 9 priedo 5 grupės 9 ir 10 punktai nuo mokesčio atleidžia investicinių patikėjimo fondų (
authorised unit trust
, toliau – AUT) ir investicinių kintamo kapitalo bendrovių (
open-ended investment company
, toliau – OEIC) investicinio turto valdymą.
1994 m. PVMĮ numatytos AUT ir OEIC sąvokos yra apibrėžtos 2000 m. Finansinių paslaugų ir rinkų įstatyme (Financial Services
and Markets Act 2000, toliau – FPRĮ), kuriuo Jungtinėje Karalystėje iš dalies perkeliama KIAVPS direktyva.
Iš bylos medžiagos išplaukia, kad ITC iš esmės yra apibrėžiami pagal 1988 m. Pajamų ir bendrovių mokesčių įstatymo (Income
and Corporation Taxes Act 1988) 842 straipsnį. Šis straipsnis nustato sąlygas, kurias bendrovė turi įvykdyti, kad turėtų teisę,
kaip ITC, būti atleista nuo pridėtinės vertės mokesčio.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

Claverhouse
yra ITC, kuri savo portfelių administravimui panaudojo trečiojo asmens, t. y.
JP Morgan Fleming Asset Management (UK) Limited
, paslaugomis.

Claverhouse
turi mokėti PVM už gaunamas valdymo paslaugas, nes
Commissioners
atsisakė traktuoti valdymo paslaugų teikimą ITC kaip atleidžiamą nuo PVM paslaugų teikimą. Taigi
Claverhouse
per dešimties metų laikotarpį, pasibaigusį 2003 m. gruodžio 31 d., sumokėjo 2,7 milijono GBP negrąžintino PVM.

Claverhouse
ir
The Association of Investment Trust Companies
, asociacija, atstovaujanti tam tikram Jungtinės Karalystės rinkoje vykdančių veiklą ITC skaičiui, prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikusiam teismui pareiškė ieškinį dėl
Commissioners
.
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo išplaukia, kad AUT, įsteigti pagal patikėjimo teisę,
ir OEIC, įsteigtos pagal įstatus, yra specialūs investiciniai fondai, kuriuose investuotojų turimas atitinkamai investicinių
vienetų ir dalių skaičius priklauso nuo investicijų. Iš tiesų AUT ir OEIC yra kintamo kapitalo fondai (arba atviro tipo fondai),
kurie išperka iš norinčių parduoti investuotojų savo investicinius vienetus ar dalis. ITC, atvirkščiai, įsteigtos pagal įstatus,
yra pastovaus kapitalo fondai (arba uždaro tipo fondai). ITC yra kolektyvinio investavimo forma, naudojant biržoje kotiruojamą
akcinę bendrovę. Investuotojai, norėdami nutraukti savo dalyvavimą pastarojo tipo fonde, paprastai parduoda savo dalis antrinėje
rinkoje, kaip antai vertybinių popierių biržoje, kurioje kaina priklauso nuo pasiūlos ir paklausos rinkoje.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad, priešingai nei AUT ir OEIC, ITC pagal 2000 m. Finansinių
paslaugų ir rinkų įstatymą nereikia gauti licencijos iš
Financial Services Authority
(finansinių paslaugų kontrolės institucija). Tačiau, kaip biržoje kotiruojamas bendroves, jas kontroliuoja
Financial Services Authority
, kaip
Listing Authority
(biržų rinkos institucija).
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad AUT ir OEIC valdymas turi būti patikėtas išoriniam
valdytojui, o ITC turi valdybą, kuri pati gali valdyti investicijas. Tačiau 90 % ITC patiki investicijų valdymą išoriniams
fondų valdytojams.
Galiausiai iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo išplaukia, kad Jungtinėje Karalystėje OEIC,
kurių kapitalas yra kintantis, kurios yra kolektyvinio investavimo subjektai KIAVPS direktyvos prasme ir kurios trečiajam
asmeniui privalo patikėti savo fondų valdymą, turto išorinio valdytojo teikiamoms paslaugoms yra taikomas atleidimas nuo PVM,
tuo tarpu kai pastovaus kapitalo investicinėms bendrovėms, kaip antai ITC, toks atleidimas netaikomas.
Šiomis aplinkybėmis
VAT and Duties Tribunal
,
London
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje esantis terminas „specialūs investiciniai fondai“ gali
apimti pastovaus kapitalo investicinius fondus, kaip antai ITC?
2.      Jei atsakymas į pirmąjį klausimą yra teigiamas, ar (Šeštosios direktyvos) 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje esanti
frazė „kaip juos apibrėžia valstybės narės“:
a)      leidžia valstybėms narėms pasirinkti, kurių jų teritorijoje esančių „specialių investicinių fondų“ valdymo paslaugas atleisti
nuo mokesčio ir kurių valdymo paslaugoms šio atleidimo netaikyti; arba
b)      reiškia, kad valstybės narės turi nustatyti, kurie jų teritorijoje esantys fondai atitinka sąvoką „specialus investicinis
fondas“, ir visus juos atleisti nuo mokesčio?
3.      Jei atsakymas į antrąjį klausimą yra toks, kad valstybės narės gali pasirinkti, kurį „specialų investicinį fondą“ atleisti
nuo mokesčio, kaip fiskalinio neutralumo, vienodo požiūrio ir apsaugos nuo konkurencijos iškraipymo principai veikia šią diskreciją?
4.      Ar (Šeštosios direktyvos) 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktis veikia tiesiogiai?“

Dėl prejudicinių klausimų

Pirminės pastabos
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, Šeštosios direktyvos 13 straipsnyje numatyti atleidimo nuo mokesčio atvejai
yra savarankiškos Bendrijos teisės sąvokos, kurių tikslas – išvengti prieštaravimų taikant PVM sistemą tarp valstybių narių
(žr. šiuo klausimu 2005 m. kovo 3 d. Sprendimo
Fonden Marselisborg Lystbådehavn
, C‑428/02, Rink. p. I‑1527, 27 punktą; 2005 m. gegužės 26 d. Sprendimo
Kingscrest Associates ir Montecello
, C‑498/03, Rink. p. I‑4427, 22 punktą; 2005 m. gruodžio 1 d. Sprendimo
Ygeia
, C‑394/04 ir C‑395/04, Rink. p. I‑10373, 15 punktą; 2006 m. gegužės 4 d. Sprendimo
Abbey National
, C‑169/04, Rink. I‑4027, 38 punktą ir 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
VDP Dental Laboratory
, C‑401/05, Rink. p. I‑0000, 26 punktą).
Tačiau Bendrijos teisės aktų leidėjas gali valstybėms narėms perleisti teisę apibrėžti kai kurias atleidimo nuo mokesčio sąlygas
(žr. šiuo klausimu 1996 m. kovo 28 d. Sprendimo
Gemeente Emmen
, C‑468/93, Rink. p. I‑1721, 25 punktą ir minėto sprendimo
Abbey National
39 punktą).
Šiuo atveju valstybės narės turi apibrėžti aptariamas sąvokas savo vidaus teisėje (žr. šiuo klausimu 2006 m. balandžio 27 d.
Sprendimo
Solleveld ir van den Hout-van Eijnsbergen
, C‑443/04 ir C‑444/04, Rink. p. I‑3617, 29 punktą), atsižvelgdamos į Bendrijos teisės aktų leidėjo naudojamas atleidimo nuo
mokesčio sąlygas.
Be to, iš Teisingumo Teismo praktikos PVM srityje išplaukia, kad, kai valstybės narės apibrėžia kai kurias atleidimo nuo mokesčio
sąlygas, jos negali pažeisti Šeštosios direktyvos tikslų ar bendrųjų principų, kuriais pagrįsta ši direktyva, būtent fiskalinio
neutralumo principo (žr. šiuo klausimu minėto sprendimo
Gemeente Emmen
25 punktą; 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo
Turn- und Sportunion Waldburg
, C‑246/04, Rink. p. I‑589, 31 punktą).

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio
d punkto 6 papunktyje nurodytas terminas „specialūs investiciniai fondai“ gali apimti pastovaus kapitalo investicinius fondus,
kaip antai ITC.
Priešingai nei tvirtina Jungtinės Karalystės vyriausybė, prašymą pagrindinėje byloje pateikęs asmuo ir Europos Bendrijų Komisija
teigia, kad terminas „specialūs investiciniai fondai“ gali apimti pastovaus kapitalo investicinius fondus, kaip antai ITC.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje nėra sąvokos „specialūs
investiciniai fondai“ apibrėžimo.
Minėto sprendimo
Abbey National
53 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktis taikomas visų
teisinių formų specialiems investiciniams fondams. Į šios nuostatos taikymo sritį patenka kolektyvinio investavimo subjektai,
steigiami tiek pagal sutarčių teisę arba patikėjimo teisę, tiek pagal įstatus.
Todėl, jei teisinė forma nėra svarbi Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje minimos sąvokos „specialūs
investiciniai fondai“ taikymui, reikia išnagrinėti veiklos formos svarbą šiam klausimui.
Nei iš Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunkčio turinio, nei iš konteksto nėra aišku, kad Bendrijos
teisės aktų leidėjas ketino suteikti valstybėms narėms teisę, apibrėžiant atleidimo nuo mokesčio sąlygas, nustatyti skirtumus
pagal specialių investicinių fondų pasirinktą veiklos formą.
Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunkčio aiškinimas, pagal kurį nuo PVM yra atleidžiamas kintamo
kapitalo, bet ne pastovaus kapitalo fondų valdymas, prieštarauja fiskalinio neutralumo principui, kuriuo būtent ir pagrįsta
Šeštąja direktyva nustatyta bendra PVM sistema ir kuris draudžia PVM apmokestinimo atžvilgiu nevienodai vertinti tokius pačius
sandorius vykdančius ūkio subjektus (žr. šiuo klausimu 2004 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo
Cimber Air
, C‑382/02, Rink. p. I‑8379, 23 ir 24 punktus; 2005 m. gruodžio 8 d. Sprendimo
Jyske Finans
, C‑280/04, Rink. p. I‑10683, 39 punktą ir minėto sprendimo
Abbey National
56 punktą).
Iš tiesų, kaip generalinė advokatė pažymėjo savo išvados 21 punkte, pastovaus kapitalo fondams nebūdingas joks svarbus skirtumas,
dėl kurio jų nebūtų galima priskirti Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje numatytiems specialiems
investiciniams fondams, lygiai kaip ir kintamo kapitalo fondų.
Priešingai nei tvirtina Jungtinės Karalystės vyriausybė, negalima remtis KIAVPS direktyvos nuostatomis, kad Šeštosios direktyvos
13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje nurodyta sąvoka „specialūs investiciniai fondai“ būtų aiškinama siaurai.
Nors iš KIAVPS direktyvos konstatuojamųjų dalių ir turinio išplaukia, kad jos tikslas yra koordinuoti nacionalinės teisės
aktus, reglamentuojančius kolektyvinio investavimo subjektus, tačiau Šeštosios direktyvos priėmimo momentu, kaip pažymėjo
generalinė advokatė savo išvados 22 punkte, Bendrijos terminologija specialių investicinių fondų srityje vis dar nebuvo suderinta,
nes KIAVPS direktyva, kurios 1 straipsnio 3 dalyje buvo apibrėžtas kolektyvinio investavimo subjektas Bendrijos lygmeniu,
buvo priimta tik 1985 m. (žr. minėto sprendimo
Abbey National
55 punktą).
Be to, net jei kai kuriose KIAVPS direktyvos 1 straipsnio 3 dalies kalbinėse versijose, pavyzdžiui, ispanų, prancūzų, italų
ir portugalų kalbomis, nurodant kolektyvinio investavimo subjektus, steigiamus pagal sutarčių teisę, vartojama Šeštosios direktyvos
13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje esanti sąvoka „specialūs investiciniai fondai“, aprašanti kintamo kapitalo
fondus, steigiamus pagal sutarčių teisę, priešingai nei fondus, steigiamus pagal patikėjimo teisę arba pagal įstatus, taip
nėra kitose kalbinėse šios nuostatos versijose, pavyzdžiui, anglų, danų ir vokiečių kalbomis (žr. šiuo klausimu minėto sprendimo
Abbey National
55 punktą).
Galiausiai negalima teigti, kad KIAVPS direktyva įvestas suderinimas netaikomas pastovaus kapitalo fondams. Šiuo klausimu
reikia konstatuoti, kaip pabrėžia Komisija, kad pastovaus kapitalo fondams galutinai nėra taikomas šioje direktyvoje numatytas
suderinimas. Iš tiesų iš šios direktyvos šeštos konstatuojamosios dalies išplaukia, kad šiems fondams tik laikinai netaikomas
direktyvoje numatytas suderinimas. Taip pat neatmetama galimybė, kad vėliau pastovaus kapitalo specialūs investiciniai fondai
bus suderinti.
Iš visko, kas minėta, išplaukia, kad pastovaus kapitalo investicinė bendrovė, kaip antai ITC, kuri kreipėsi dėl valdymo paslaugų
į trečiąjį asmenį, gali būti laikoma Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje numatytu „specialiu
investiciniu fondu“.
Šiam aiškinimui neturi įtakos faktas, kad pastovaus kapitalo fondai neprivalo naudotis išorinio valdytojo paslaugomis, bet
gali valdyti turtą patys. Iš tiesų faktas, kad pastovaus kapitalo fondai, kaip antai ITC, priešingai nei OEIC, turi galimybę
turtą valdyti patys ir neturi pareigos kreiptis į išorinį valdytoją, neturi jokios įtakos ITC, kuri nutarė pasinaudoti išorinio
valdytojo paslaugomis, padėčiai. Tiek, kiek toks fondas pasirenka kreiptis dėl išorinio valdymo, jis objektyviai atsiduria
tokioje pačioje situacijoje kaip ir kintamo kapitalo fondas, kaip antai OEIC, kuris privalo naudotis išorinio valdytojo paslaugomis.
Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktis turi būti
aiškinamas taip, jog „specialūs investiciniai fondai“ šioje nuostatoje apima pastovaus kapitalo specialius investicinius fondus,
kaip antai ITC.

Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antruoju ir trečiuoju klausimais klausia, kokia yra termino „kaip juos
apibrėžia valstybės narės“, esančio Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje, apimtis.
Prašymą pagrindinėje byloje pateikęs asmuo ir Komisija tvirtina, kad tik valstybės narės gali nustatyti, kurie iš jų teritorijoje
esančių fondų atitinka apibrėžimą „specialūs investiciniai fondai“. Komisijos teigimu, jei fondas yra pripažintas specialiu
investiciniu fondu, jam gali būti taikomas Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje numatytas atleidimas
nuo PVM. Taigi valstybės narės diskrecija neapima klausimo, ar efektyviai taikoma PVM sistema. Komisija priduria, kad apibrėžiant
fondus reikia atsižvelgti į KIAVPS direktyvos nuostatas.
Jungtinės Karalystės vyriausybė tvirtina, kad platus sąvokos „specialūs investiciniai fondai“, nurodytos Šeštosios direktyvos
13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje, aiškinimas būtinai turi būti suderintas su terminu „kaip juos apibrėžia valstybės
narės“, pagal kurį valstybėms narėms suteikta didelė diskrecija atrinkti fondus, kuriems turi būti taikomas atleidimas nuo
mokesčio.
Reikia pažymėti, kad galimybė apibrėžti sąvokos „specialūs investiciniai fondai“ turinį neleidžia valstybėms narėms atrinkti
vienų jų teritorijoje esančių fondų ir atleisti jų nuo mokesčio, o kitiems fondams netaikyti šio atleidimo nuo mokesčio. Iš
tiesų iš šio sprendimo 21 punkto išplaukia, kad terminas „specialūs investiciniai fondai“ turi būti valstybėms narėms suteiktos
diskrecijos atskaitos taškas.
Tačiau aiškinimas, pagal kurį valstybės narės turi atrinkti investicinius fondus, kuriems taikomas atleidimas nuo mokesčio,
ir tuos, kuriems jis netaikomas, paneigia terminą „specialūs investiciniai fondai“, nurodytą Šeštosios direktyvos 13 straipsnio
B skirsnio d punkto 6 papunktyje, kurio tikslas išvengti skirtumų taikant PVM sistemą tokiems fondams.
Taigi Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktis valstybėms narėms suteikia teisę tik savo vidaus
teisėje apibrėžti fondus, kurie atitinka sąvoką „specialūs investiciniai fondai“. Kaip išplaukia iš šio sprendimo 22 punkto,
ši teisė turi būti vykdoma, nepažeidžiant Šeštosios direktyvos tikslų ir fiskalinio neutralumo principo, būdingo bendrai PVM
sistemai.
Todėl svarbu išnagrinėti, ar Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunkčiu valstybėms narėms suteiktos
diskrecijos ribų yra paisoma, kai mokesčių mokėtojas prašo, kad jam suteiktos valdymo paslaugos būtų pripažintos susijusiomis
su specialių investicinių fondų valdymu tam, kad joms būtų taikomas šioje nuostatoje numatytas atleidimas nuo PVM.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad sandorių, susijusių su specialių investicinių fondų valdymu, atleidimu nuo mokesčio, numatyto
Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje, pirmiausia siekiama investuotojams palengvinti investavimą
į investavimo subjektų vertybinius popierius, nepatiriant PVM išlaidų. Iš tiesų šia nuostata siekiama užtikrinti bendros PVM
sistemos fiskalinį neutralumą pasirenkant tarp tiesioginio investavimo į vertybinius popierius ir investavimo tarpininkaujant
kolektyvinio investavimo subjektams (minėto sprendimo
Abbey National
62 punktas).
Be to, primintina, kad fiskalinio neutralumo principas, kuriuo grindžiama Šeštąja PVM direktyva įtvirtinta bendra PVM sistema,
draudžia PVM rinkimo srityje nevienodai vertinti tokius pat sandorius vykdančius ūkio subjektus. Tačiau šis principas nereikalauja,
kad sandoriai būtų identiški. Iš tiesų iš nusistovėjusios Bendrijos teismo praktikos išplaukia, kad minėtas principas draudžia
PVM atžvilgiu skirtingai vertinti panašias paslaugas, kurios konkuruoja tarpusavyje (žr. visų pirma 2003 m. spalio 23 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑109/02, Rink. p. I‑12691, 20 punktą; 2005 m. vasario 17 d. Sprendimo
Linneweber ir Akritidis
, C‑453/02 ir C‑462/02, Rink. p. I‑1131, 24 punktą; minėto sprendimo
Kingscrest, Associates ir Montecello
54 punktą; 2006 m. birželio 8 d. Sprendimo
L.u.p
., C‑106/05, Rink. p. I‑5123, 32 punktą; minėto sprendimo
Turn- und Sportunion Waldburg
33 punktą; taip pat minėto sprendimo
Solleveld ir van den Hout-van Eijnsbergen
39 punktą).
Fiskalinio neutralumo principas apima konkurencijos iškraipymo, atsirandančio dėl skirtingo požiūrio PVM atžvilgiu, panaikinimą
(žr. šiuo klausimu 2001 m. gegužės 3 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑481/98, Rink. p. I‑3369, 22 punktą). Todėl iškraipymas yra įrodytas, kai yra konstatuojama, kad teikiamos paslaugos konkuruoja
ir yra ne vienodai vertinamos PVM atžvilgiu (žr. šiuo klausimu 2001 m. kovo 29 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑404/99, Rink., p. I‑2667, 45–47 punktus). Šiuo atveju nesvarbu, kad iškraipymas būtų didelis.
Iš to, kas minėta, išplaukia, kad nacionalinės teisės aktų taikymas, pagal kurį pastovaus kapitalo specialių investicinių
fondų valdymui netaikomas Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje numatytas atleidimas nuo mokesčio,
prieštarauja šiai nuostatai ir fiskalinio neutralumo principui tiek, kiek šie pastovaus kapitalo fondai yra kolektyvinio investavimo
subjektai, leidžiantys investuotojams investuoti į vertybinius popierius, ir kiek minėti fondai konkuruoja su atleistais nuo
PVM fondais.
Nacionalinis teismas turi patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų taikymas neprieštarauja
Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunkčio tikslui ir fiskalinio neutralumo principui, atsižvelgiant
į šiame sprendime pateiktas nuorodas.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui yra įmanoma pateikti keletą papildomų nuorodų atsižvelgiant
į Teisingumo Teismui pateiktą informaciją. Taigi yra konstatuota, kad bet kuriuo atveju AUT ir OEIC, kurie yra kolektyvinio
investavimo subjektai, apibrėžti KIAVPS direktyvoje, valdymui Jungtinėje Karalystėje taikomas atleidimas nuo PVM. Nors dabar
ITC nėra kolektyvinio investavimo subjektai KIAVPS direktyvos prasme, kaip teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
teismas, AUT, OEIC ir ITC yra trys bendros rizikos kolektyvinio investavimo formos. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą
pateikęs teismas nusprendė, kad ITC, kaip ir AUT bei OEIC, numato investavimą į vertybinius popierius per kolektyvinio investavimo
subjektą, o tai leidžia privatiems investuotojams investuoti į didelius investicinius portfelius ir taip sumažinti biržos
riziką.
Taigi iš Teisingumo Teismui pateiktų išvadų išplaukia, kad ITC valdymas patenka į Šeštosios direktyvos tikslus ir kad ITC
yra panašūs į AUT bei OEIC investiciniai fondai, kuriuos apima sąvoka „specialūs investiciniai fondai“. Esant šioms aplinkybėms
Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje numatyto atleidimo nuo mokesčio netaikymas ITC nėra pateisinamas
atsižvelgiant į šios nuostatos tikslus ir į fiskalinio neutralumo principą.
Taigi, kaip tvirtina Komisija, klausimas, ar šis aiškinimas reiškia, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto
6 papunktyje numatytas atleidimas nuo mokesčio taikomas ir kitiems fondams nei nagrinėjami pagrindinėje byloje, nėra Teisingumo
Teismui pateikto prejudicinio klausimo dalykas.
Reikia pridurti, jog kvalifikavimo kaip „specialaus investicinio fondo“  nacionalinėje teisėje neturi pakakti tam, kad būtų
taikomas atleidimas nuo mokesčio Bendrijos lygmeniu, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje. Dar reikia, kad fondui būtų
taikoma sąvoka „specialūs investiciniai fondai“ Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunkčio prasme
ir jį galima būtų atleisti nuo mokesčio atsižvelgiant į šios direktyvos tikslus bei fiskalinio neutralumo principą.
Atsižvelgiant į minėtus svarstymus, į antrąjį ir trečiąjį klausimus reikia atsakyti, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnio
B skirsnio d punkto 6 papunktis turi būti aiškinamas taip, jog jis valstybėms narėms suteikia diskreciją apibrėžti jų teritorijoje
esančius fondus, kurie atitinka sąvoką „specialūs investiciniai fondai“ šioje nuostatoje numatyto atleidimo nuo mokesčio tikslais.
Tačiau naudodamosi šia diskrecija valstybės narės turi nepažeisti minėtos nuostatos tikslo, kuris yra supaprastinti investuotojams
investavimą į vertybinius popierius su investavimo subjektų pagalba, užtikrinant fiskalinio neutralumo principą renkant PVM,
susijus: su specialių investicinių fondų, konkuruojančių su kitais specialiais investiciniais fondais, pavyzdžiui, fondais,
kuriems taikoma KIAVPS direktyva, valdymu.

Dėl ketvirtojo klausimo
Prašymą priimti prejudicinį pateikęs teismas ketvirtuoju klausimu klausia, ar Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio
d punkto 6 papunktis veikia tiesiogiai.
Prašymą pagrindinėje byloje pateikęs asmuo tvirtina, kad turi teisę remtis šia nuostata. Vienintelė aplinkybė, suteikianti
valstybėms narėms tam tikrą diskreciją apibrėžiant specialius investicinius fondus, neturi kliudyti galimybei ja remtis, kai
ją įgyvendinančios nacionalinės priemonės viršija šios diskrecijos ribas, prieštaraudamos fiskalinio neutralumo principui
ir (ar) šioje nuostatoje numatyto atleidimo nuo mokesčio tikslui. Komisija pritaria šiam požiūriui ir priduria, kad Šeštosios
direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunkčiu galima remtis tiesiogiai tiek, kiek valstybių narių diskrecijai nustatytos
ribos yra aiškios, tikslios ir pakankamai nesąlyginės.
Atvirkščiai, Jungtinės Karalystės vyriausybė mano, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktis
neveikia tiesiogiai, nes reikalauja papildomo valstybių narių perkėlimo.
Šiuo klausimu iš nusistovėjusios Bendrijos teismo praktikos išplaukia, kad visais atvejais, kai direktyvos nuostatos turinio
požiūriu yra nesąlyginės ir pakankamai tikslios, jeigu per nustatytą terminą nebuvo imtasi įgyvendinimo priemonių, jomis galima
remtis ginčijant bet kurią direktyvos neatitinkančią nacionalinę nuostatą arba apibrėžiant asmenų teises, kurias jie turi
valstybės atžvilgiu (žr. 1982 m. sausio 19 d. Sprendimo
Becker
, 8/81, Rink. p. 53, 25 punktą; 2002 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Kügler
, C‑141/00, Rink. p. I‑6833, 51 punktą; 2003 m. gegužės 20 d. Sprendimo
Österreichischer Rundfunk
ir kt., C‑465/00, C‑138/01 ir C‑139/01, p. I‑4989, 98 punktą, taip pat minėto sprendimo
Linneweber ir Akriditis
33 punktą).
Kalbant apie Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunkčio turinį reikia konstatuoti, kad jis pakankamai
tiksliai ir nesąlygiškai nurodo, jog specialių investicinių fondų valdymas turi būti atleistas nuo mokesčio.
Aplinkybė, kad ši nuostata iš naujo patvirtina valstybių narių diskrecijos egzistavimą, neleidžia suabejoti šiuo aiškinimu,
jei pagal objektyvius požymius ginčijamas paslaugų teikimas atitinka minėtu atleidimu nuo mokesčio nustatytus kriterijus (žr.
pagal analogiją 2003 m. lapkričio 6 d. Sprendimo
Dornier
, C‑45/01, Rink. p. I‑12911, 81 punktą).
Todėl faktas, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktis valstybėms narėms suteikia diskreciją
ir jame pabrėžiama, kad jos yra kompetentingos apibrėžti specialius investicinius fondus, nedraudžia suinteresuotiesiems asmenims
tiesiogiai remtis šia nuostata (žr. pagal analogiją minėto sprendimo
Dornier
81 punktą), jei valstybė narė, kuri įgyvendina šią diskreciją priėmė nacionalines priemones, nesuderinamas su šia direktyva
(žr. šiuo klausimu minėto sprendimo
Linneweber ir Akriditis
36 ir 37 punktus).
Taigi į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti, jog Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktis veikia
tiesiogiai taip, kad mokesčių mokėtojas juo gali remtis nacionaliniame teisme ginčydamas nesuderinamo su šia nuostata nacionalinės
teisės akto taikymą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
1977 m. gegužės 17 d. Tarybos Šeštosios direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su apyvartos mokesčiais,
suderinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas apskaičiavimo pagrindas 13 straipsnio B skirsnio d punkto
6 papunktis turi būti aiškinamas taip, jog šioje nuostatoje nurodyta sąvoka „specialūs investiciniai fondai“ apima pastovaus
kapitalo specialius investicinius fondus, kaip antai investicinės patikėjimo bendrovės (Investment Trust Companies).
2.
Šeštosios direktyvos 77/388 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktis turi būti aiškinamas taip, jog jis valstybėms narėms
suteikia diskreciją apibrėžti jų teritorijoje esančius fondus, kurie atitinka sąvoką „specialūs investiciniai fondai“ šioje
nuostatoje numatyto atleidimo nuo mokesčio tikslais. Tačiau naudodamosi šia diskrecija valstybės narės turi nepažeisti minėtos
nuostatos tikslo, kuris yra supaprastinti investuotojams investavimą į vertybinius popierius pasitelkiant investavimo subjektus,
taip užtikrinant fiskalinio neutralumo principą renkant pridėtinės vertės mokestį, susijusį su specialių investicinių fondų,
konkuruojančių su kitais specialiais investiciniais fondais, pavyzdžiui, fondais, kuriems taikoma 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos
direktyva 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius
subjektais (KIAVPS), derinimo, iš dalies pakeista 2005 m. kovo 9 d. Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/1/EB, valdymu.
3.
Šeštosios direktyvos 77/388 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktis yra veikiantis tiesiogiai, todėl mokesčių mokėtojas
juo gali remtis nacionaliniame teisme ginčydamas nesuderinamo su šia nuostata nacionalinės teisės akto taikymą.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.