CELEX: 62009CJ0343
Predlog za sprejetje predhodne odločbe
Veljavnost
Direktiva 2009/30/ES
Člen 1(8)
Direktiva 98/70/ES- Člen 8a
Onesnaževanje zraka
Goriva
Uporaba kovinskih dodatkov v gorivih
Omejitev za vsebnost trikarbonil metil ciklopentadienil mangana (MMT)
Označevanje
Študija vpliva
Očitna napaka pri presoji
Previdnostno načelo
Sorazmernost
Enako obravnavanje
Pravna varnost
Dopustnost

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na veljavnost člena 1(8) Direktive 2009/30/ES Evropskega parlamenta in Sveta
z dne 23. aprila 2009 o spremembah Direktive 98/70/ES glede specifikacij motornega bencina, dizelskega goriva in plinskega
olja ter o uvedbi mehanizma za spremljanje in zmanjševanje emisij toplogrednih plinov ter o spremembi Direktive Sveta 1999/32/ES
glede specifikacij goriva, ki ga uporabljajo plovila za plovbo po celinskih plovnih poteh, in o razveljavitvi Direktive 93/12/EGS
(UL L 140, str. 88) v delu, v katerem v Direktivo 98/70/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 1998 o kakovosti
motornega bencina in dizelskega goriva ter spremembi Direktive 93/12/EGS (UL L 350, str. 58) vstavlja nov člen 8a(2), (4),
(5) in (6).
Ta predlog je bil vložen v okviru predloga, ki ga je družba Afton Chemical Limited (v nadaljevanju: Afton) vložila 2. julija
2009, naj se ji dopusti vložitev tožbe za presojo zakonitosti („judicial review“) „namena in/ali obveznosti“ vlade Združenega
kraljestva Velika Britanija in Severna Irska, da prenese Direktivo 2009/30.

Pravni okvir
V uvodni izjavi 35 Direktive 2009/30 je navedeno:
„Po nekaterih trditvah uporaba posebnih kovinskih dodatkov, predvsem trikarbonil metil ciklopentadienil mangana (MMT), povečuje
nevarnost škodljivih posledic za zdravje ljudi in škoduje motorjem vozil ter opremi za nadzor emisij. Številni proizvajalci
vozil svetujejo, naj se ne uporabljajo goriva, ki vsebujejo kovinske dodatke, uporaba teh goriv pa bi lahko razveljavila garancije
vozila. Zato je ustrezno, da se po posvetovanju z vsemi ustreznimi zainteresiranimi stranmi nenehno pregledujejo učinki uporabe
kovinskih dodatkov MMT v gorivu. Do naslednjega pregleda je treba sprejeti ukrepe za omejitev resnosti škode, ki bi bila povzročena.
Zato bi bilo treba na podlagi znanstvenih spoznanj, ki so na voljo, določiti najvišjo mejo za uporabo kovinskih dodatkov MMT
v gorivih. Ta omejitev se lahko zviša le, če se lahko dokaže, da uporaba višjih odmerkov nima škodljivih učinkov. Da potrošniki
ne bi nezavedno razveljavili garancije svojega vozila, je prav tako treba zahtevati označevanje vseh goriv, ki vsebujejo kovinske
dodatke.“
Člen 1(8) Direktive 2009/30 v Direktivo 98/70 vstavlja člen 8a, ki določa:
„Kovinski dodatki
1. Komisija oceni tveganje za zdravje in okolje zaradi uporabe kovinskih dodatkov v gorivu in v ta namen razvije preskusno
metodologijo. Svoje ugotovitve predloži Evropskemu parlamentu in Svetu do 31. decembra 2012.
2. Med razvojem preskusne metodologije iz odstavka 1 se od 1. januarja 2011 prisotnost kovinskega dodatka trikarbonil metil
ciklopentadienil mangan (MMT) v gorivu omeji na 6 mg mangana na liter. Meja se od 1. januarja 2014 spusti na 2 mg mangana
na liter.
3. Omejitev za vsebnost MMT v gorivu iz odstavka 2 se pregleda na podlagi rezultatov ocenjevanja, izvedenega z uporabo preskusne
metodologije iz odstavka 1, in jo je mogoče, če to opravičuje ocena tveganja, znižati na nič. Ne more se zvišati, razen če
to upravičuje ocena tveganja. Ta ukrep, namenjen spreminjanju nebistvenih določb te direktive, se sprejme v skladu z regulativnim
postopkom s pregledom iz člena 11(4).
4. Države članice zagotovijo, da se povsod, kjer je gorivo s kovinskimi dodatki na voljo potrošnikom, doda oznaka, ki navaja,
da gorivo vsebuje kovinske dodatke.
5. Oznaka vsebuje naslednje besedilo: ‚Vsebuje kovinske dodatke‘.
6. Oznaka mora biti pritrjena na mestu, kjer so prikazane informacije o tipu goriva, in mora biti jasno vidna. Velikost oznake
in pisava na njej morata biti takšni, da je oznaka jasno vidna in zlahka berljiva.“

Postopek v glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Družba Afton ima sedež v Združenem kraljestvu in je del skupine Afton Chemical, ki proizvaja in trži MMT za uporabo po vsem
svetu.
Iz pojasnil High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) je razvidno, da je MMT
kovinski dodatek h gorivu na osnovi mangana, ki zvišuje oktansko število v neosvinčenem gorivu in/ali ščiti ventile vozil
na motorni bencin, ki vsebuje nadomestke svinca.
Po mnenju družbe Afton je vstavitev člena 8a(2), (4), (5) in (6) v Direktivo 98/70 z Direktivo 2009/30 nezakonita. Pred sprejetjem
zadnje direktive naj ne bi obstajala nobena meja ali omejitev uporabe MMT niti obveznost označevanja kovinskih dodatkov, zlasti
ne MMT.
Družba Afton je pri predložitvenem sodišču vložila predlog, naj se ji dopusti vložitev tožbe za presojo zakonitosti („judicial
review“) „namena in/ali obveznosti“ vlade Združenega kraljestva, da prenese Direktivo 2009/30.
High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) je dopustilo začetek tega postopka,
nato pa prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„V zvezi z določbami o kovinskih dodatkih iz Direktive 2009/30 […]:
1.      Ali v zvezi s tistim delom člena 1(8), na podlagi katerega je bil v Direktivo 98/70 vstavljen nov člen 8a(2), s katerim je
od 1. januarja 2011 omejena uporaba [MMT] v gorivih na 6 mg mangana na liter in od 1. januarja 2014 na 2 mg mangana na liter,
določitev teh omejitev:
a)      ni zakonita, ker temelji na očitni napaki pri presoji?
b)      ni zakonita, ker niso izpolnjeni pogoji za uporabo previdnostnega načela?
c)      ni zakonita, ker ni sorazmerna?
d)      ni zakonita, ker je v nasprotju z načelom enakega obravnavanja?
e)      ni zakonita, ker je v nasprotju z načelom pravne varnosti?
2.      Ali v zvezi z delom člena 1(8), na podlagi katerega je bil v Direktivo 98/70 vstavljen nov člen 8a(4), (5) in (6), ki določa,
da je treba vsa goriva, v katerih so prisotni kovinski dodatki, označiti z besedilom ‚vsebuje kovinske dodatke‘, naložitev
te obveznosti označevanja:
a)      ni zakonita, ker temelji na očitno napačni presoji?
b)      ni zakonita, ker ni sorazmerna?“

Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
Parlament in Komisija trdita, da predlog za sprejetje predhodne odločbe ni dopusten.
Po njunem mnenju ta nedopustnost izhaja iz dejstva, prvič, da med strankama ni nobenega spora, saj je Secretary of State for
Transport sprejelo nevtralno stališče glede utemeljenosti tožbe, in drugič, da je edini cilj postopka pred predložitvenim
sodiščem doseči razveljavitev člena 1(8) Direktive 2009/30.
Komisija trdi, da družba Afton verjetno izpolnjuje pogoje za vložitev neposredne tožbe pri sodišču Skupnosti na podlagi člena
230 ES.
Prvič, treba je opozoriti, da če se pred nacionalnim sodiščem zastavi vprašanje veljavnosti akta, ki ga je sprejela ena od
institucij Evropske unije, je to sodišče pristojno za presojo, ali je treba pred izrekom sodbe odločiti o tem vprašanju, in
tudi za to, da predlaga Sodišču, naj o njem odloča. Če se vprašanja, ki jih zastavi nacionalno sodišče, nanašajo na veljavnost
pravila prava Skupnosti, je zato Sodišče načeloma dolžno o tem odločati (sodbe z dne 10. decembra 2002 v zadevi British American
Tobacco (Investments) in Imperial Tobacco, C‑491/01, Recueil, str. I‑11453, točka 34, in z dne 3. junija 2008 v zadevi Intertanko
in drugi, C‑308/06, ZOdl., str. I‑4057, točka 31).
Sodišče lahko odločanje o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga zastavi nacionalno sodišče, zavrne med drugim, če razlaga
ali presoja veljavnosti pravila Skupnosti, ki jo zahteva nacionalno sodišče, očitno nima nobene zveze z dejanskim stanjem
ali predmetom spora o glavni stvari oziroma če gre za hipotetičen problem (zgoraj navedeni sodbi British American Tobacco
(Investments) in Imperial Tobacco, točka 35, ter Intertanko in drugi, točka 32).
V zadevi v postopku v glavni stvari je, kot je razvidno iz predložitvene odločbe, družba Afton pri predložitvenem sodišču
vložila tožbo za presojo zakonitosti „namena in/ali obveznosti“ vlade Združenega kraljestva, da prenese Direktivo 2009/30,
čeprav ob vložitvi te tožbe rok za prenos te direktive še ni potekel in še ni bil sprejet noben nacionalni ukrep za prenos
te direktive. Poleg tega samo dejstvo, da je Secretary of State for Transport izrazilo namero prenesti Direktivo 2009/30,
zadostuje za ugotovitev, da med družbo Afton in Secretary of State for Transport obstaja nesporazum (glej v tem smislu zgoraj
navedeno sodbo British American Tobacco (Investments) in Imperial Tobacco, točka 36).
Poleg tega pred Sodiščem ni sporno, da sta zastavljeni vprašanji pomembni za rešitev spora o glavni stvari, saj je sprejetje
nacionalnih ukrepov za prenos direktive v notranji pravni red Združenega kraljestva lahko odvisno od pogoja, da je direktiva
veljavna (zgoraj navedena sodba Intertanko in drugi, točka 34).
Zato se izkaže, da ni očitno, da presoja veljavnosti Direktive 2005/35, ki jo zahteva predložitveno sodišče, ne bi imela nobene
zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari oziroma da bi se nanašala na hipotetičen problem.
Drugič, v zvezi s trditvijo, da bi priznanje dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe glede presoje veljavnosti
v primeru, kot je v postopku v glavni stvari, lahko pomenilo sredstvo za izogibanje določbam člena 230 ES, je treba ugotoviti,
da imajo v celovitem sistemu pravnih sredstev in postopkov, ki so določeni s Pogodbo ES za zagotavljanje nadzora zakonitosti
aktov institucij, fizične ali pravne osebe, ki zaradi pogojev dopustnosti, ki so predvideni v četrtem odstavku navedene določbe,
ne morejo neposredno izpodbijati splošnih aktov Skupnosti, možnost, da glede na posamezni primer uveljavljajo neveljavnost
teh aktov posredno pred sodiščem Skupnosti na podlagi člena 241 ES ali pred nacionalnimi sodišči in jih, ker sama niso pristojna
za odločanje o veljavnosti teh aktov, pozovejo, naj v zvezi s tem vprašajo Sodišče v okviru vprašanj za predhodno odločanje
(glej zgoraj navedeno sodbo British American Tobacco (Investments) in Imperial Tobacco, točka 39).
Postavlja se torej vprašanje, ali bi bila ničnostna tožba družbe Afton na podlagi člena 230, četrti odstavek, ES zoper sporne
določbe brez dvoma dopustna, ker se te določbe nanjo nanašajo neposredno in posamično (glej v tem smislu sodbi z dne 12. decembra
1996 v zadevi Accrington Beef in drugi, C‑241/95, Recueil, str. I‑6699, točka 15, ter z dne 2. julija 2009 v zadevi Bavaria
in Bavaria Italia, C‑343/07, ZOdl., str. I-5491, točka 40).
V zvezi s tem je treba poudariti, da za družbo Afton ni mogoče šteti, da se sporne določbe nanjo brez vsakega dvoma nanašajo
„neposredno in posamično“ v smislu člena 230, četrti odstavek, ES (glej zgoraj navedeno sodbo Bavaria in Bavaria Italia, točka
41).
Iz ustaljene sodne prakse namreč izhaja, da mora akt, katerega razveljavitev oziroma razglasitev ničnosti predlagajo gospodarski
subjekti, zato da bi bilo mogoče šteti, da se nanje nanaša posamično, vplivati na njihov pravni položaj zaradi dejanskih okoliščin,
na podlagi katerih se razlikujejo od drugih oseb in jih individualizirajo podobno kot naslovnika (glej sodbi z dne 15. julija
1963 v zadevi Plaumann proti Komisiji, 25/62, Recueil, str. 197, 223, in z dne 18. maja 1994 v zadevi Codorniu proti Svetu,
C‑309/89, Recueil, str. I‑1853, točka 20).
V postopku v glavni stvari je treba ugotoviti, da se določbe Direktive 2009/30, katerih neveljavnost se predlaga, nanašajo
na vse proizvajalce MMT.
Člen 1(8) Direktive 2009/30 se ne nanaša posebej na družbo Afton, temveč jo zadeva samo zaradi njenega objektivnega statusa
proizvajalca MMT, tako kot zadeva kateri koli drugi gospodarski subjekt, ki je zdaj v enakem položaju ali bi se lahko znašel
v njem.
Poleg tega je treba prav tako opozoriti, da možnost, da se bolj ali manj natančno opredeli število ali celo identiteta pravnih
subjektov, za katere se ukrep uporablja, nikakor ne pomeni, da je treba šteti, da jih ta ukrep zadeva posamično, če kot v
postopku v glavni stvari ni sporno, da se ta uporaba izvaja na podlagi pravno ali dejansko objektivnega položaja, ki je določen
v zadevnem aktu (glej zlasti sodbo z dne 22. novembra 2001 v zadevi Antillean Rice Mills proti Svetu, C‑451/98, Recueil, str. I‑8949,
točka 52, in sklep z dne 8. aprila 2008 v zadevi Saint-Gobain Glass Deutschland proti Komisiji, C‑503/07 P, ZOdl., str. I‑2217,
točka 70).
Zato je treba ugotoviti, da družba Afton ni bila nedvomno upravičena zahtevati razveljavitve spornih določb na podlagi člena
230 ES. Zato lahko v okviru tožbe, vložene v skladu z nacionalnim pravom, upravičeno uveljavlja neveljavnost teh določb, čeprav
ni vložila tožbe za njihovo razveljavitev pred sodiščem Skupnosti v roku, določenem v členu 230 ES (glej zgoraj navedeno sodbo
Bavaria in Bavaria Italia, točka 46).
Iz vseh navedenih preudarkov izhaja, da sta vprašanji, ki ju je postavilo predložitveno sodišče, dopustni.

Vprašanji za predhodno odločanje

Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je člen 1(8) Direktive 2009/30, s katerim je v Direktivo 98/70
vstavljen člen 8a(2), neveljaven, ker od 1. januarja 2011 omejuje uporabo MMT v gorivih.
Obstoj očitne napake pri presoji
V uvodu je treba poudariti, da ima v tehnično kompleksnem okviru, ki se stalno razvija, kot je ta v postopku v glavni stvari,
zakonodajalec Unije široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, zlasti glede presoje zelo zapletenih znanstvenih
in tehničnih dejstev za določitev narave in obsega ukrepov, ki jih sprejme, zaradi česar se mora nadzor sodišča Skupnosti
omejiti na obravnavo, ali se pri izvajanju takega pooblastila ni zgodila očitna napaka ali zloraba pooblastila, oziroma tudi
na to, ali zakonodajalec ni očitno prekoračil svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku. V tem okviru sodišče
Skupnosti ne sme s svojo presojo znanstvenih in tehničnih dejstev nadomestiti presoje zakonodajalca, ki mu je Pogodba podelila
to nalogo (glej v tem smislu sodbo z dne 15. oktobra 2009 v zadevi Enviro Tech (Europe), C‑425/08, ZOdl., str. I-10035, točka
47 in navedena sodna praksa).
Družba Afton trdi, da so bile omejitve za vsebnost MMT uvedene na podlagi očitne napake Sveta in Parlamenta pri presoji dejstev.
Zato družba Afton meni, da uvedba teh omejitev ni podkrepljena s sklepom Komisije, navedenim v študiji vpliva, predloženi
predlogu direktive, in da so te omejitve v praksi neizvedljive in arbitrarne.
V zvezi s tem je treba najprej navesti, da študija vpliva, ki jo je opravila Komisija, ki je priložena njenemu predlogu direktive
in ki ne predvideva niti prepovedi kovinskih dodatkov niti določitve vrednosti omejitve za vsebnost MMT v gorivih, ne zavezuje
niti Sveta niti Parlamenta, ki imata v okviru zakonodajnega postopka soodločanja, opredeljenega v členu 251 ES, pravico navedeni
predlog spremeniti.
Drugič, Komisija ima v skladu s členom 95(3) ES za izhodišče visoko raven varstva, pri čemer zlasti upošteva nova dognanja
na podlagi znanstvenih dejstev. V okviru svojih pristojnosti si tudi Evropski parlament in Svet prizadevata za doseganje tega
cilja.
Poleg tega člen 174(1) ES določa, da okoljska politika Unije prispeva k uresničevanju določenega števila ciljev, med njimi
k varovanju človekovega zdravja. Odstavek 3 tega člena določa, da Unija pri oblikovanju okoljske politike upošteva razpoložljive
znanstvene in tehnične podatke. Ta obveznost velja zlasti za postopek na podlagi člena 95(3) ES, v katerem je treba nujno
upoštevati nove podatke (glej v tem smislu sodbo z dne 6. novembra 2008 v zadevi Nizozemska proti Komisiji, C‑405/07 P, ZOdl.,
str. I‑8301, točka 61).
Pojasniti pa je treba, da široka diskrecijska pravica zakonodajalca Unije, ki implicira omejen sodni nadzor njenega izvajanja,
ne velja izključno le glede narave in obsega predpisov, ki jih je treba sprejeti, ampak delno tudi glede ugotavljanja osnovnih
podatkov (glej zlasti sodbi z dne 25. oktobra 2001 v zadevi Italija proti Svetu, C‑120/99, Recueil, str. I‑7997, točka 44,
in z dne 7. septembra 2006 v zadevi Španija proti Svetu, C‑310/04, ZOdl., str. I‑7285, točka 121).
Vendar tak sodni nadzor, čeprav ima omejen obseg, zahteva, da institucije Skupnosti, ki so avtorice zadevnega akta, lahko
Sodišču izkažejo, da je bil akt sprejet z dejanskim izvajanjem njihove diskrecijske pravice, ki predpostavlja upoštevanje
vseh upoštevnih podatkov in okoliščin položaja, ki ga ta akt ureja (zgoraj navedena sodba Španija proti Svetu, točka 122).
V postopku v glavni stvari je iz razlage osnutka poročila Odbora Parlamenta za okolje, javno zdravje in varnost hrane z dne
19. julija 2007 razvidno, da je ta odbor predlagal prepoved uporabe MMT v gorivih od 1. januarja 2010, ker je uporaba tega
dodatka in drugih kovinskih dodatkov okolju zelo škodljiva, pri čemer za to mnenje ni podal nobene znanstvene podlage.
Vendar je Parlament v okviru postopka pred Sodiščem pojasnil, da ta odbor ni organiziral le „splošnih delavnic“ o spremembi
Direktive 2003/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. marca 2003 o spremembi Direktive 98/70/ES o kakovosti motornega
bencina in dizelskega goriva (UL L 76, str. 10), ampak 3. aprila 2008 tudi „posebno delavnico“ o MMT, na kateri je bila poleg
drugih zaslišana družba Afton. Parlamentarni odbor je prav tako upošteval različne študije, ki porajajo dvom glede neškodljivosti
MMT, med njimi poročilo „Sierra research“ z dne 29. avgusta 2008, ki ga je izdelala Kanada prek Canadian Vehicle Manufacturers’
Association in Association of International Automobile Manufacturers of Canada, ki ga Komisija nikakor ne bi mogla upoštevati
pri objavi študije vpliva, ker je bila študija izdelana naknadno.
Svet trdi, da je v zakonodajnem postopku upošteval študije, ki jih je leta 2004 izdelal International Council on Clean Transportation
(ICCT) (Mednarodni svet za čisti prevoz), ki naj bi dokazovale, da uporaba MMT škoduje zdravju ljudi in dobremu delovanju
sistemov za nadzor emisij, ter tako imenovano izjavo iz Brescie o preprečevanju nevrotoksičnosti kovin z dne 17. in 18. junija
2006, v kateri je med drugim priporočeno, da se v goriva prenehajo dodajati organske sestavine na osnovi mangana.
Res je, da je družba Afton 29. decembra 2008 na Svet, Parlament in na Komisijo na podlagi Uredbe Evropskega parlamenta in
Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL
L 145, str. 43) naslovila zahtevo, naj ji posredujejo znanstvene dokumente in dokaze, ki so jih upoštevali pri določanju omejitve
za vsebnost MMT v gorivih, in da se noben posredovan dokument ni nanašal na znanstvene informacije o tveganjih, povezanih
z uporabo MMT.
Vendar je treba opozoriti, da so poleg tega, da Svet ne razpolaga nujno z znanstvenimi dokumenti, ki so jih države članice
uporabile na sestankih, vsi zgoraj navedeni dokumenti javni in torej dostopni vsem osebam ali podjetjem, ki jih zadeva to
vprašanje.
Zato ni mogoče trditi, da ti znanstveni dokumenti niso bili upoštevani v zakonodajnem postopku.
Iz zgoraj navedenega je razvidno, da so Parlament, Svet in Komisija v zakonodajnem postopku za učinkovito izvajanje svoje
diskrecijske pravice upoštevali razpoložljive znanstvene podatke, vključno s tistimi, ki so se pokazali  med tem zakonodajnim
postopkom.
Glede znanstvenih dokumentov, ki se nanašajo tako na učinke MMT na zdravje ljudi kot tudi na okolje ter njegov vpliv na vozila,
Parlament in Svet s tem, da sta določila omejitev za vsebnost MMT v gorivih, nista storila očitne napake pri presoji. Zato
člen 1(8) Direktive 2009/30 v delu, v katerem je z njim v Direktivo 98/70 vstavljen člen 8a(2), ni neveljaven.
Nespoštovanje načela sorazmernosti in previdnostnega načela
Družba Afton trdi, da so bile omejitve za vsebnost MMT sprejete s kršitvijo načela sorazmernosti, ker z nobenim dokazom ni
mogoče utemeljiti tako stroge omejitve uporabe MMT, ki vodi do njegove dejanske prepovedi v neosvinčenem bencinu od leta 2014
ter v nadomestkih osvinčenega bencina od leta 2011.
Poleg tega skuša družba Afton dokazati, da ni nobenega dokaza, ki bi upravičeval sprejetje zakonodaje, ki temelji na uporabi
previdnostnega načela glede MMT, ker ni bil opravljen noben preizkus učinkov MMT na zdravje niti znanstvena ocena tveganj
glede negativnega vpliva MMT na tehnologije za zmanjševanje onesnaževanja in na okolje. Poleg tega naj bi se na previdnostno
načelo napačno sklicevalo kot na utemeljitev.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba opozoriti, da načelo sorazmernosti, ki je eno temeljnih načel prava Skupnosti,
zahteva, naj ravnanje institucij Skupnosti ne prestopi mej tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev legitimnih
ciljev, ki jim sledi zadevna ureditev, pri tem pa je treba takrat, ko je mogoče izbirati med več primernimi ukrepi, uporabiti
tistega, ki je najmanj omejujoč, povzročene neugodnosti pa ne smejo biti čezmerne glede na zastavljene cilje (sodbe z dne
12. julija 2001 v zadevi Jippes in drugi, C‑189/01, Recueil, str. I‑5689, točka 81; z dne 7. julija 2009 v zadevi S.P.C.M.
in drugi, C‑558/07, ZOdl., str. I-5783, točka 41, ter z dne 9. marca 2010 v združenih zadevah ERG in drugi, C‑379/08 in C‑380/08,
ZOdl., str. I-2007, točka 86 in navedena sodna praksa).
V zvezi s sodnim nadzorom nad pogoji, navedenimi v prejšnji točki, je treba zakonodajalcu Unije priznati široko diskrecijsko
pravico na področju, ki vključuje politične, gospodarske in socialne odločitve, na katerem je dolžan opraviti kompleksno presojo.
Na zakonitost ukrepa, sprejetega na tem področju, glede na cilj, ki ga pristojne institucije želijo doseči, lahko vpliva samo
očitna neprimernost takega ukrepa (zgoraj navedena sodba S.P.C.M. in drugi, točka 42 in navedena sodna praksa).
V tej zadevi je treba preizkusiti, ali določitev omejitev za vsebnost mangana, kot so te, določene v členu 8a(2) Direktive
98/70, pomeni sorazmerno sredstvo za dosego ciljev te direktive.
V skladu z uvodno izjavo 35 Direktive 2009/30 temeljijo cilji omejitev, določenih za MMT, na dejstvu, da uporaba te snovi
pomeni tveganje za zdravje ljudi in škoduje motorjem vozil ter opremi za nadzor emisij. Določa označevanje vseh goriv in s
tem določa obveznost obveščanja potrošnikov.
Cilji varstva zdravja, okolja in potrošnikov so določeni v členu 95(3) ES, glede katerih ima zakonodajalec za izhodišče visoko
raven varstva, pri čemer zlasti upošteva nova dognanja na podlagi znanstvenih dejstev, kot tudi v členu 174(1) in (2) ES,
ki določa, da okoljska politika Unije temelji predvsem na previdnostnem načelu.
Določitev omejitve za vsebnost MMT v gorivih, ki tako omogoča zmanjšanje količin te snovi, ki bi lahko škodovala zdravju,
ni očitno neprimerna za dosego ciljev varstva zdravja in okolja, ki jim sledi zakonodajalec Unije. Preveriti pa je treba,
ali ne presega tega, kar je nujno za dosego teh ciljev.
V tej zadevi je treba vsekakor navesti, da osnutek direktive Komisije ni predvideval niti prepovedi niti omejitve MMT v gorivu.
Po drugi strani je parlamentarni Odbor za okolje, javno zdravje in varnost hrane želel popolno prepoved navedenega MMT. V
zvezi s tem je treba glede Direktive 2003/17 ugotoviti, da ob sprejetju Direktive 2009/30 stanje znanstvenih dognanj ni omogočalo
ali je le malo omogočalo razvoj preskusnih metodologij.
Poleg tega člen 8a(1) Direktive 98/70 določa razvijanje preskusne metodologije in predložitev ugotovitev Parlamentu in Svetu
pred 31. decembrom 2012.
Omejitev za vsebnost MMT v gorivih je bila tako določena v pričakovanju razvoja navedenih preskusnih metodologij. Torej je
začasna in jo je mogoče spremeniti na podlagi rezultatov razvoja, ki ga je treba spremljati.
Sporna določba se nazadnje uvršča v širši okvir Direktive 2009/30, katere namen je opredelitev minimalnih specifikacij goriv
zaradi varovanja zdravja ljudi in okolja v okviru zmanjšanja emisij toplogrednih plinov.
Zato glede na tveganja za zdravje in škodovanje motorjem vozil ter težave pri razvijanju preskusnih metod omejevalni ukrep,
kot je omejitev za vsebnost MMT v gorivih, ne presega tega, kar je nujno za dosego ciljev Direktive 2009/30.
Poleg tega je treba preveriti, ali je zakonodajalec Unije ob izvajanju svoje diskrecijske pravice pri zasledovanju cilja iz
Pogodbe, na podlagi katerega je treba zagotoviti visoko raven varstva zdravja in okolja poizkušal zagotoviti določeno ravnovesje
med, na eni strani, varovanjem zdravja, okolja in potrošnikov in na drugi strani, ekonomskimi interesi gospodarskih subjektov.
Za uvod je treba opozoriti, da študija vpliva, ki jo je opravila Komisija, ni zavezovala niti Parlamenta niti Sveta.
V zvezi s tem je iz znanstvenih dokumentov in razprav med strankami razvidno, da MMT ob sprejetju Direktive 2009/30 ni bil
predmet znanstvene ocene javnega organa ali neodvisnega subjekta, ki bi se nanašala na njegove učinke na zdravje. Vendar je
treba glede študij, ki so jih predložili področni strokovnjaki, navesti, da se ugotovitve, do katerih so prišli v zvezi s
tem, močno razlikujejo glede na to, ali so navedeno študijo opravili v avtomobilski industriji ali proizvajalci MMT.
Iz tega je razvidno, da je imel zakonodajalec Unije ob pomanjkanju zanesljivih in zadostnih znanstvenih podatkov resne dvome
o neškodljivosti MMT za zdravje in okolje.
Za pravilno uporabo previdnostnega načela je treba, prvič, opredeliti mogoče negativne posledice za zdravje zaradi predlaganega
dodajanja MMT in, drugič, podati splošno oceno nevarnosti za zdravje, ki temelji na najzanesljivejših razpoložljivih znanstvenih
podatkih in najnovejših izsledkih mednarodnih raziskav (glej sodbo z dne 28. januarja 2010 v zadevi Komisija proti Franciji,
C‑333/08, ZOdl., str. I-757, točka 92 in navedena sodna praksa).
Kadar se pokaže, da zaradi nezadostnih, neprepričljivih ali nenatančnih rezultatov opravljenih študij ni mogoče z gotovostjo
ugotoviti obstoja nevarnosti ali njenega obsega, pri čemer pa verjetnost dejanske škode za javno zdravje, če bi se nevarnost
izkazala za utemeljeno, obstaja, previdnostno načelo upravičuje sprejetje restriktivnih ukrepov, če niso diskriminatorni in
če so objektivni (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Franciji, točka 93 in navedena sodna praksa).
V teh okoliščinah se lahko zakonodajalcu Unije ob upoštevanju previdnostnega načela dopusti, da sprejme zaščitne ukrepe, ne
da bi mu bilo treba čakati, da se resničnost in resnost nevarnosti v celoti dokažeta (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija
proti Franciji, točka 91).
V zadevi, kot je ta v postopku v glavni stvari, omejitev za vsebnost MMT v gorivih ni diskriminatorna, ker se uporablja za
celotno Unijo ter za vse proizvajalce in uvoznike MMT.
Poleg tega je zakonodajalec Unije lahko upravičeno menil, da je ustrezen način za uskladitev visoke ravni varstva zdravja
in okolja ter gospodarskih interesov proizvajalcev MMT postopno padajoča omejitev za vsebnost MMT v gorivih z možnostjo, določeno
v členu 8a(3) Direktive 98/70, spremeniti to omejitev na podlagi rezultatov ocene.
Nazadnje družba Afton prereka višino omejitev, ker meni, da ne temelji na nobeni znanstveni podlagi, da vodi do nekaterih
neugodnosti za stara vozila in da zakonodajalec Unije teh neugodnosti ni preučil. Dodaja, da te omejitve vodijo do dejanske
prepovedi MMT.
Vendar ker obstajajo nejasnosti glede škode, ki naj bi jo povzročil MMT, ni mogoče dobiti natančnejših podatkov, ki bi omogočali
opredelitev višine omejitve za vsebnost MMT v gorivih, ki naj bi ustrezno preprečevala to škodo.
Poleg tega je družba Afton v Uniji leta 2008 realizirala manj kot 0,5 % vse svetovne prodaje MMT, in sicer v nekaj državah.
V istem času so druge države članice, kot je Zvezna republika Nemčija, prepovedale vsebnost MMT v gorivih.
Dalje, v zvezi z nejasnostmi, ki se nanašajo tako na škodo, povzročeno z uporabo MMT, kot tudi na nevarnost za uporabnika
MMT, se določitev omejitev za vsebnost MMT v gorivih, da bi se zagotovila visoka raven varstva zdravja in okolja, ne zdi očitno
nesorazmerna z gospodarskimi interesi proizvajalcev MMT.
Iz zgoraj navedenih preudarkov je razvidno, da člen 1(8) Direktive 2009/30 v delu, v katerem v Direktivo 98/70 vstavlja člen
8a(2), ni neveljaven zaradi kršitve previdnostnega načela ali načela sorazmernosti.
Nespoštovanje načela enakega obravnavanja
Družba Afton trdi, da ni upravičeno uvesti omejitev MMT, ne da bi se uvedle omejitve pri uporabi drugih kovinskih dodatkov,
vključno s tistimi, ki vsebujejo mangan.
Po njenem mnenju ima MMT podobno vlogo kot drugi kovinski dodatki in ne povzroča dodatnih nevarnosti za zdravje in okolje.
Navaja trikarbonil ciklopentadienil mangana (CMT) glede katerega zadevna ureditev ne določa omejitve uporabe.
Institucije, ki so intervenirale pri Sodišču, v bistvu trdijo, da se drugi dodatki na osnovi mangana v Uniji ne uporabljajo
oziroma se vanjo ne uvažajo.
Parlament pojasnjuje, da je MMT že dalj časa predmet študij in analiz tveganj in da se že dolgo časa uporablja kot kovinski
dodatek v gorivih, medtem ko študija o drugih dodatkih ne obstaja.
V skladu z ustaljeno sodno prakso načelo enakega obravnavanja ali prepovedi diskriminacije zahteva, da se primerljivi položaji
ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je taka obravnava objektivno utemeljena
(zgoraj navedena sodba S.P.C.M. in drugi, točka 74 in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem zadošča ugotovitev, da družba Afton ni nasprotovala trditvi, da se drugi kovinski dodatki na osnovi mangana,
med njimi CMT, v Uniji niso niti uporabljali niti niso bili vanjo uvoženi.
Iz tega je razvidno, da MMT ni v primerljivem položaju z drugimi kovinskimi dodatki na osnovi mangana in zakonodajalec Unije
zato ni bil dolžan opredeliti omejitev za te dodatke.
Ker ni bila ugotovljena nobena kršitev načela enakega obravnavanja, člen 1(8) Direktive 2009/30 v delu, v katerem v Direktivo
98/70 vstavlja člen 8a(2), ni neveljaven zaradi kršitve tega načela.
Nespoštovanje načela pravne varnosti
Družba Afton trdi, da novi člen 8a(2) Direktive 98/70 ni dovolj natančen glede zveze, ki naj bi obstajala med omejitvijo za
vsebnost MMT v gorivih in razvojem preskusne metodologije.
V skladu z ustaljeno sodno prakso splošno načelo pravne varnosti, ki je temeljno načelo prava Skupnosti, zahteva zlasti to,
da morajo biti predpisi jasni in natančni, da se posamezniki lahko nedvoumno seznanijo s svojimi pravicami in obveznostmi
in v skladu s tem ukrepajo (glej sodbi z dne 14. aprila 2005 v zadevi Belgija proti Komisiji, C‑110/03, ZOdl., str. I‑2801,
točka 30, in z dne 10. januarja 2006 v zadevi IATA in ELFAA, C‑344/04, ZOdl., str. I‑403, točka 68, ter zgoraj navedeno sodbo
Intertanko in drugi, točka 69).
V nasprotju s trditvijo družbe Afton se presoja zveze med omejitvijo za vsebnost MMT v gorivih in razvojem preskusnih metod
ne more nanašati le na člen 8a(2) Direktive 98/70.
Člen 8a(3), prvi stavek, Direktive 98/70 izrecno določa, da se „omejitev za vsebnost MMT v gorivu iz odstavka 2 pregleda na
podlagi rezultatov ocenjevanja, izvedenega z uporabo preskusne metodologije iz odstavka 1“.
Torej v besedilu člena 8a(2) Direktive 98/70 ni dvoumnosti o povezavi med omejitvijo za vsebnost MMT v gorivih in razvojem
preskusnih metodologij.
Tako ni mogoče ugotoviti nobene kršitve načela pravne varnosti in zato člen 1(8) Direktive 2009/30 v delu, v katerem v Direktivo
98/70 vstavlja člen 8a(2), ni neveljaven zaradi kršitve tega načela.
Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da pri preučitvi prvega vprašanja ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi lahko vplival
na veljavnost člena 1(8) Direktive 2009/30 v delu, v katerem v Direktivo 98/70 vstavlja člen 8a(2).

Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je člen 1(8) Direktive 2009/30 v delu, v katerem v Direktivo
98/70 vstavlja člen 8a(4), (5) in (6), neveljaven, ker nalaga označevanje goriv, ki vsebujejo kovinske dodatke.
Družba Afton trdi, da je bila obveznost označevanja uvedena na podlagi očitne napake pri presoji in da ni sorazmerna, ker
je enaka dejanski prepovedi uporabe MMT in drugih kovinskih dodatkov.
V skladu z uvodno izjavo 35 Direktive 2009/30 uporaba kovinskih dodatkov in predvsem MMT povečuje nevarnost škodljivih posledic
za zdravje ljudi in škoduje motorjem vozil ter opremi za nadzor emisij. Zakonodajalec Unije je, potem ko je navedel opozorila
proizvajalcev avtomobilov, želel v zadnjem stavku te uvodne izjave zagotoviti, da potrošniki ne bi nezavedno razveljavili
garancij svojih vozil.
Dalje, kot je navedla generalna pravobranilka v točki 123 sklepnih predlogov, je namen obveznosti označevanja varstvo potrošnikov,
ki je v skladu s členom 153 ES cilj Unije. Tega je treba uresničevati s spodbujanjem pravic potrošnikov do obveščenosti.
Pritrditev jasno vidne oznake z besedilom „Vsebuje kovinske dodatke“ je ustrezno sredstvo za uresničevanje tega cilja.
V nasprotju s trditvijo družbe Afton jedrnato sporočilo in pomanjkanje sklicevanja na garancijo proizvajalcev ustrezata zgoraj
navedenemu cilju.
Potrošnik mora biti namreč, da bi preprečil nevarnosti za svoje zdravje in za svoje vozilo, obveščen o prisotnosti takih dodatkov
v gorivu.
Poleg tega cilja varstva potrošnika ni mogoče doseči zgolj z določitvijo omejitev iz člena 8a(2) Direktive 98/70, katerih
cilj je doseči visoko raven varstva zdravja in okolja, ki jo zahteva Pogodba, in se nanašajo le na MMT.
Družba Afton poleg tega trdi, da gre pri obveznosti označevanja v praksi za prepoved kovinskih dodatkov v gorivih.
V zvezi s tem je treba vsekakor navesti, prvič, da je označevanje potrebno le za prodajo goriva, ki vsebuje kovinske dodatke,
in ne za prodajo MMT kot dodatka, ter drugič, da ni verjetno, da bi se breme proizvajalcev in distributerjev goriv znatno
povečalo, saj se prodaja malo goriva, ki vsebuje take dodatke, v tem primeru manj kot 0,1-odstotka celotne prodaje goriva
v Uniji.
Torej je zakonodajalec Unije brez očitne napake pri presoji sprejel obveznost označevanja iz člena 8a(4), (5) in (6) Direktive
98/70, ki ne pomeni očitno neustrezne obveznosti za uresničitev cilja varstva potrošnika iz Direktive 2009/30.
Iz zgoraj navedenih preudarkov je razvidno, da preučitev drugega vprašanja ni pokazala ničesar, kar bi vplivalo na veljavnost
člena 1(8) Direktive 2009/30 v delu, v katerem v Direktivo 98/70 vstavlja člen 8a(4), (5) in (6).
Iz vsega zgoraj navedenega je razvidno, da obravnava vprašanj ni pokazala ničesar, kar bi vplivalo na veljavnost člena 1(8)
Direktive 2009/30 v delu, v katerem v Direktivo 98/70 vstavlja nov člen 8a(2), (4), (5) in (6).

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
Obravnava vprašanj ni pokazala ničesar, kar bi vplivalo na veljavnost člena 1(8) Direktive 2009/30/ES Evropskega parlamenta
in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spremembah Direktive 98/70/ES glede specifikacij motornega bencina, dizelskega goriva in
plinskega olja ter o uvedbi mehanizma za spremljanje in zmanjševanje emisij toplogrednih plinov ter o spremembi Direktive
Sveta 1999/32/ES glede specifikacij goriva, ki ga uporabljajo plovila za plovbo po celinskih plovnih poteh, in o razveljavitvi
Direktive 93/12/EGS v delu, v katerem v Direktivo 98/70/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 1998 o kakovosti
motornega bencina in dizelskega goriva ter spremembi Direktive 93/12/EGS vstavlja nov člen 8a(2), (4), (5) in (6).
Podpisi
*
Jezik postopka: angleščina.