CELEX: 62002CJ0336
Sortsbeskyttelse
beskyttelsesordning
artikel 14, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2100/94 samt artikel 9 i forordning (EF) nr. 1768/95
landbrugeres anvendelse af høstudbytte
forarbejdningsvirksomheder for såsæd
pligt til at meddele oplysninger til indehaveren af EF-sortsbeskyttelse

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 14, stk. 3, sjette led, i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94
af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse (EFT L 227, s. 1) og artikel 9 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1768/95 af 24.
juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende landbrugsundtagelsen i artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94 (EFT
L 173, s. 14).
Denne anmodning er blevet forelagt under en sag, der føres mellem Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH (herefter »STV«)
og Brangewitz GmbH (herefter »Brangewitz«) vedrørende sidstnævntes forpligtelse til, i egenskab af forarbejdningsvirksomhed,
på anmodning at meddele STV oplysninger om de som tjenesteydelse forarbejdede høstudbytter af sorter, der er beskyttet i medfør
af forordning nr. 2100/94 og/eller af nationale bestemmelser.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
Det fremgår af artikel 1 i forordning nr. 2100/94, at forordningen indfører EF-sortsbeskyttelse som eneste og eksklusive form
for EF-beskyttelse af industriel ejendomsret for plantesorter.
I medfør af denne forordnings artikel 11, stk. 1, tilkommer EF-sortsbeskyttelsen den person, benævnt »forædleren«, »der har
frembragt eller fundet og udviklet sorten, eller dennes successor«.
I artikel 13, stk. 1 og 2, i forordning nr. 2100/94 bestemmes:
»1.

EF-sortsbeskyttelsen bevirker, at indehaveren eller indehaverne af EF-sortsbeskyttelsen, i det følgende benævnt »indehaveren«,
har ret til at foretage de i stk. 2 nævnte handlinger med hensyn til den pågældende sort.
2.

Uden at dette indskrænker anvendelsen af artikel 15 og 16, kræver følgende handlinger tilladelse fra indehaveren, hvis der
benyttes sortsbestanddele eller udbytte af den beskyttede sort, i det følgende under ét benævnt »materiale«:
a)
produktion eller reproduktion (formering)
b)
behandling med henblik på formering
c)
udbud til salg
d)
salg eller anden form for markedsføring
e)
udførsel fra Fællesskabet
f)
indførsel til Fællesskabet
g)
oplagring med henblik på alle i litra a) til f) nævnte formål.
Indehaveren kan knytte betingelser eller begrænsninger til sin tilladelse.«
I artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 2100/94 fastsættes dog følgende:
»Uanset artikel 13, stk. 2, og med det formål at opretholde landbrugsproduktionen, er det tilladt landbrugere med henblik
på formering på marken på deres egne bedrifter at anvende udbytte, som de har tilvejebragt ved på deres egne bedrifter at
plante formeringsmateriale af en sort, bortset fra hybrider og syntetiske sorter, der er omfattet af EF-sortsbeskyttelse.«
Artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 2100/94 præciserer, at denne tilladelse, ofte benævnt »farmer’s privilege«, kun finder
anvendelse på de heri anførte landbrugsafgrøder. Afgrøderne er grupperet i fire kategorier, nemlig foderplanter, kornarter,
kartofler samt olie- og fiberplanter.
I henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94 »fastsættes de nærmere regler for håndhævelsen af undtagelsen i
stk. 1 og for beskyttelsen af planteforædlerens og landbrugerens legitime interesser i gennemførelsesbestemmelser i medfør
af artikel 114 på grundlag af« visse kriterier. Blandt disse kriterier nævnes, at der ikke må være kvantitative restriktioner
på bedriftsniveau, at landbrugeren har ret til selv at forarbejde eller at få forarbejdet høstudbyttet med henblik på udsåning,
at andre landbrugere med undtagelse af små landbrugere har pligt til at betale indehaveren et rimeligt vederlag, som skal
være betydeligt lavere end det beløb, der opkræves for en licens til produktion af formeringsmateriale af samme sort i samme
område, og at det alene påhviler indehaveren at kontrollere, at artikel 14 overholdes.
Ud over disse kriterier pålægger artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94 landbrugeren og leverandøren af
forarbejdningstjenesteydelser en oplysningspligt, der er formuleret som følger:
»[I]ndehaveren skal efter anmodning have relevante oplysninger fra landbrugere og leverandører af forarbejdningstjenesteydelser;
officielle organer, der deltager i kontrollen med landbrugsproduktionen, kan ligeledes stille relevante oplysninger til rådighed,
hvis de har fået disse oplysninger som led i den normale udførelse af deres opgaver, og det ikke medfører ekstra byrder eller
udgifter. For så vidt angår personoplysninger indskrænker disse bestemmelser på ingen måde Fællesskabets og medlemsstaternes
lovgivning om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling og fri udveksling af personoplysninger.«
Det fremgår af syttende og attende. betragtning til forordning nr. 2100/94, at »udøvelsen af de til EF-sortsbeskyttelsen knyttede
rettigheder skal være undergivet begrænsninger fastlagt i bestemmelser, der vedtages i almenhedens interesse«, at »dette omfatter
bl.a. sikring af landbrugsproduktionen«, og at »landbrugere [derfor skal] have tilladelse til på visse betingelser at anvende
høstudbyttet til formering«.
Ifølge artikel 1 i forordning nr. 1768/95 indeholder denne forordning gennemførelsesbestemmelserne vedrørende de nærmere regler
for håndhævelsen af undtagelsen i artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 2100/94.
I denne forordnings artikel 2 bestemmes:
»1.

De i artikel 1 omhandlede nærmere regler gennemføres såvel af indehaveren, der repræsenterer forædleren, som af landbrugeren
på en sådan måde, at begge parters legitime interesser beskyttes.
2.

De legitime interesser anses ikke for at være beskyttet, hvis en eller flere af disse interesser skades uden hensyntagen til
behovet for at opretholde en rimelig ligevægt mellem alle disse interesser eller til behovet for, at formålet med en given
regel og de faktiske virkninger af dens gennemførelse står i forhold til hinanden.«
I artikel 9, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1768/95 fastsættes følgende:
»1.

De relevante oplysninger, om forarbejdningsvirksomheden skal meddele indehaveren i henhold til grundforordningens artikel
14, stk. 3, sjette led, kan nærmere fastlægges i en kontrakt mellem indehaveren og den pågældende forarbejdningsvirksomhed.
2.

Hvis en sådan kontrakt ikke er indgået eller ikke finder anvendelse, skal forarbejdningsvirksomheden, uden at dette i øvrigt
indskrænker oplysningskravene i andre EF-bestemmelser eller i medlemsstaternes lovgivninger, på anmodning af indehaveren afgive
en erklæring til denne med de relevante oplysninger. Følgende forhold anses for at være relevante:
a)
forarbejderens navn og bopæl samt den officielle adresse på hans virksomhed
b)
angivelse af, hvorvidt forarbejdningsvirksomheden som tjenesteydelse har forarbejdet høsten af én eller flere af indehaverens
sorter med henblik på udsåning, såfremt sorten eller sorterne var angivet over for forarbejdningsvirksomheden eller på anden
måde var denne bekendt
c)
hvis forarbejdningsvirksomheden har leveret en sådan tjenesteydelse, mængden af det høstede produkt af den eller de pågældende
sorter, som med henblik på udsåning er blevet forarbejdet af forarbejdningsvirksomheden, og den samlede mængde, der er opnået
ved forarbejdningen
d)
dato og sted for den i litra c) omhandlede forarbejdning
e)
navn og adresse på den eller de personer, som de i litra c) omhandlede forarbejdningstjenesteydelser er leveret til, samt
de respektive mængder.«
De nationale bestemmelser
I § 10a, stk. 6, i Sortenschutzgesetz 1985 (lov af 1985 om sortsbeskyttelse) (som affattet den 25.7.1997, BGBl. 1997 I, s. 3165),
der fastlægger en oplysningspligt vedrørende beskyttede sorter i medfør af tysk ret, bestemmes følgende:
»Landbrugere, der gør brug af muligheden for at foretage udsåning, samt forarbejdningsvirksomhederne, der af landbrugerne
får dette til opgave, har pligt til at oplyse forædlerne om omfanget af den tilsigtede udsåning.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Den forelæggende ret har anført, at STV er en sammenslutning af indehavere af sortsbeskyttelsesrettigheder.
STV anmodede Brangewitz om oplysninger for regnskabsårene 1997/1998-1999/2000 vedrørende dennes forarbejdningsvirksomhed med
henblik på udsåning af høstudbyttet af ca. 500 sorter, hvoraf en del er beskyttet i medfør af forordning nr. 2100/94 og resten
i medfør af nationale bestemmelser.
Da STV aldrig modtog de ønskede oplysninger, anlagde man sag mod Brangewitz ved Landgericht Düsseldorf.
Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at STV til støtte for søgsmålet har fremlagt en lang række erklæringer fra Brangewitz’
kunder om, at høstudbyttet er udsået, såvel som »regningerne« og »følgesedler« fra sagsøgte. På regningerne afregnes rengøring,
sortering og bejdsning af hver af de nævnte kornsorter efter mængde. En del af regningerne indeholder også oplysninger vedrørende
de forarbejdede sorter.
Ifølge den forelæggende ret har STV anført, at det af disse erklæringer om udsåning af høstudbyttet, af regningerne og af
følgesedlerne fremgår, at Brangewitz med henblik på udsåning af høstudbyttet har forarbejdet såsæd af mindst 71 sorter, som
er genstand for en beskyttelse til fordel for indehaveren af sorten eller indehaveren af en eksklusiv licens, idet de har
bemyndiget STV til at gøre deres rettigheder gældende. Det følger heraf, at Brangewitz skal fremlægge oplysninger vedrørende
forarbejdningen af såsæden fra høstudbyttet med henblik på udsåning.
Brangewitz har gjort gældende, at STV ikke har nogen almindelig ret til at få oplysninger.
Den forelæggende ret har bemærket, at det ganske vist af STV’s argumentation fremgår, at Brangewitz i løbet af regnskabsårene
1997/1998-1999/2000 i egenskab af forarbejdningsvirksomhed har forarbejdet mindst 71 beskyttede sorter. Gennem denne argumentation
er det imidlertid ifølge retten ikke godtgjort, at Brangewitz har forarbejdet alle de sorter, som sagsøgerne vil have oplysninger
om.
Ifølge den forelæggende ret har STV dog gjort gældende, at det i medfør af artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94,
sammenholdt med artikel 9 i forordning nr. 1768/95, ikke i argumentationen er nødvendigt at godtgøre, at Brangewitz har forarbejdet
alle de sorter, hvorom oplysningerne er anmodet.
Under henvisning til generaladvokat Ruiz-Jarabos forslag til afgørelse i Schulin-sagen (dom af 10.4.2003, sag C-305/00, Sml.
I, s. 3525) ønsker den forelæggende ret for det første oplyst, om forarbejdningsvirksomheden kun er forpligtet til at forelægge
oplysninger, hvis der er holdepunkter for at antage, at den har forarbejdet de pågældende beskyttede sorter.
Hvis det kun er forarbejdningsvirksomheder, der har forarbejdet formeringsmateriale af en beskyttet sort, som skal meddele
indehaveren oplysninger om forarbejdning af høstudbyttet af disse sorter med henblik på udsåning, ønsker den forelæggende
ret for det andet oplyst, om oplysningspligten omfatter alle landbrugere, for hvilke forarbejdningsvirksomhederne har forarbejdet
de pågældende sorter, eller om den kun omfatter de af indehaveren kendte landbrugere, og som ifølge ham beviseligt har ladet
beskyttede sorter bearbejde hos forarbejdningsvirksomheden.
På denne baggrund har Landgericht Düsseldorf besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal [artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94, sammenholdt med artikel 9 i forordning nr. 1768/95] fortolkes
således, at en indehaver af sortbeskyttelsesrettigheder i medfør af forordning nr. 2100/94 kan kræve de i de nævnte bestemmelser
omhandlede oplysninger, uden at der er holdepunkter for, at […] forarbejdningsvirksomheder har bearbejdet formeringsmateriale,
der er tilvejebragt ved udsåning af den pågældende beskyttede sort?
2)
Såfremt de i spørgsmål 1 anførte forhold lægges til grund: Skal artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94 sammenholdt
med artikel 9 i forordning nr. 1768/95 fortolkes således, at […] forarbejdningsvirksomheder skal meddele de i de nævnte bestemmelser
fastsatte oplysninger vedrørende alle landbrugere, for hvilke de i forhold til den pågældende beskyttede sort […] har forarbejdet
sorten, eller gælder dette kun landbrugere, i forhold til hvilke indehaveren af sortsbeskyttelsesrettigheder har holdepunkter
for at antage, at […] forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet den pågældende beskyttede sort?«
Om det første spørgsmål
Med det første præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 14, stk. 3, sjette led,
i forordning nr. 2100/94, sammenholdt med artikel 9 i forordning nr. 1768/95, skal fortolkes således, at de giver indehaveren
af en EF-sortsbeskyttelse mulighed for at anmode en forarbejdningsvirksomhed om de oplysninger, der er beskrevet i disse bestemmelser,
når indehaveren ikke har holdepunkter for, at forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet eller har til hensigt at forarbejde
høstudbytte, som landbrugeren har tilvejebragt ved at plante formeringsmateriale af en sort, bortset fra hybrider og syntetiske
sorter, der er omfattet af indehaverens beskyttelse, og som tilhører en af de arter af landbrugsafgrøder, der er opregnet
i artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 2100/94.
Indlæg til Domstolen
STV og den tyske regering har gjort gældende, at indehaverne har en udvidet adgang til at få oplysninger om deres egne sorter
fra forarbejdningsvirksomhederne. Til støtte for denne påstand har de påberåbt sig dels ordlyden og opbygningen af artikel
14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94, og artikel 9 i forordning nr. 1768/95, dels deres formål og hensigt samt
proportionalitetsprincippet.
Ifølge STV og den tyske regering fremgår det af ordlyden og opbygningen af forordning nr. 2100/94 og nr. 1768/95, at forarbejdningsvirksomheden
skal meddele oplysninger om sin forarbejdning af såsæd af høstudbyttet med henblik på udsåning alene under den betingelse,
at indehaveren anmoder om det.
Hvad angår fortolkningen af de omhandlede bestemmelser har STV gjort gældende, at forarbejdningsvirksomhedens oplysningspligt
har til formål og hensigt at sikre kontrol med de oplysninger, landbrugerne meddeler. Hvis indehaverens ret til oplysninger
fra forarbejdningsvirksomheden var begrænset til oplysninger om de landbrugere, der havde erhvervet formeringsmateriale, ville
det ikke være muligt at kontrollere en landbruger, som hverken har anført, om han har foretaget en udsåning af høstudbyttet,
eller om han har ladet såsæd, der er fremkommet ved høst, forarbejde, og i givet fald hos hvilken virksomhed.
Hvad angår hensigten med de omhandlede bestemmelser har den tyske regering påpeget, at indehaverens ret til oplysninger fra
forarbejdningsvirksomheden ikke er en ret, der er knyttet til retten til at kræve erstatning, men derimod følger af det nye
enestående juridiske forhold mellem denne indehaver og virksomheden. Hvis indehaverens ret til oplysninger skulle være afhængig
af det bevis, han skulle fremlægge for, at hans beskyttede sorter reelt var blevet forarbejdet, ville denne ret kun have til
formål at bekræfte de oplysninger, som allerede var kendt, og ville ikke være en ret til reelle oplysninger fra forarbejdningsvirksomheden.
Hvad angår proportionalitetsprincippet har STV bemærket, at de tjenesteydelser som – på grund af den mulighed, forordning
nr. 2100/94 giver for uden tilladelse at forarbejde såsæd, fra høst, der er tilvejebragt ved udsåning af beskyttede sorter
– leveres af forarbejdningsvirksomhederne, er en lukrativ virksomhed, med mulighed for et anseeligt afkast. Anmodningen om
oplysninger indebærer ingen særlige omkostninger og pålægger heller ikke forarbejdningsvirksomheden uforholdsmæssige byrder.
Derimod står indehaverne langt svagere, eftersom de ikke kan fortsætte deres virksomhed, hvis ikke de får betaling for licenserne
og udsåningen af høstudbyttet.
Brangewitz finder det uforholdsmæssigt kun at tage i betragtning, at der er tale om en forarbejdningsvirksomhed. Brangewitz
mener, at forarbejdningsvirksomheden kun har en oplysningspligt, når indehaveren har bevist, at hans beskyttede sort har været
genstand for forarbejdning på virksomhedens bedrift. I modsat fald ville hver forarbejdningsvirksomhed kunne modtage et ubegrænset
antal anmodninger om oplysninger fra forskellige indehavere.
Den nederlandske regering er af den opfattelse, at det generelle princip, som ligger til grund for forordning nr. 2100/94,
er at opnå ligevægt mellem landbrugerens og forarbejdningsvirksomhedens legitime interesser på den ene side og indehavernes
legitime interesser på den anden side. Denne regering konkluderer, at indehaveren burde kunne få oplysninger fra landbrugeren
eller forarbejdningsvirksomheden, når han har holdepunkter for at antage, at formeringsmateriale fra en beskyttet sort er
blevet anvendt eller forarbejdet.
Kommissionen anfører, at forarbejdningsvirksomhederne ikke har nogen kontakt med indehaveren, hverken i egenskab af køber
af såsæd eller som betaler af et vederlag. Forarbejdningsvirksomhederne udfører kun de i de pågældende bestemmelser omhandlede
tjenesteydelser i form af forarbejdning for landbrugere. I denne forstand bør gruppen af forarbejdningsvirksomheder, der er
nævnt i artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94, ikke være genstand for en mere udvidende fortolkning end
gruppen af landbrugere, som er nævnt i samme bestemmelse, og for hvem forarbejdningsvirksomheden udføres.
Kommissionen er af den opfattelse, at det af artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94 og artikel 9, stk. 2,
i forordning nr. 1768/95, og navnlig af sidstnævnte bestemmelses litra b) fremgår, at oplysningspligten kun omfatter forarbejdningsvirksomheder,
som forarbejder beskyttede sorter og véd det eller burde vide det. Det påhviler således den person, der ønsker at få oplysninger,
at bevise, at der er reelle holdepunkter for, at den pågældende forarbejdningsvirksomhed med henblik på forarbejdning af beskyttet
såsæd har leveret en sådan tjenesteydelse.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes indledningsvis, at det af artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 2100/94 følger, at tilladelse fra indehaveren
af EF-sortsbeskyttelsen er nødvendig, hvis der benyttes sortsbestanddele eller høstudbytte af den beskyttede sort særligt
med henblik på produktion eller reproduktion (formering) og ved behandling med henblik på formering.
Bestemmelserne i forordningens artikel 14 blev, således som det fremgår af syttende og attende betragtning til forordningen,
i almenhedens interesse vedtaget til sikring af landbrugsproduktionen og udgør en undtagelse fra denne regel (jf. Schulin-dommen,
præmis 47).
Artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 2100/94 tillader landbrugere med henblik på formering på marken på deres egne bedrifter
at anvende udbytte, som de har tilvejebragt ved på deres egne bedrifter at plante formeringsmateriale af en sort, bortset
fra hybrider og syntetiske sorter, der er omfattet af sortsbeskyttelse, og som vedrører en af de landbrugsafgrøder, der er
nævnt i forordningens artikel 14, stk. 2 (herefter »sorter, som er omfattet af farmer’s privilege«).
I artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94 præciseres det, at betingelserne for at anvende undtagelsen i bestemmelsens
stk. 1, til beskyttelse af forædlerens og landbrugerens legitime interesser fastsættes i gennemførelsesbestemmelser på grundlag
af en række kriterier. Herunder fastsættes det i artikel 14, stk. 3, fjerde led, at bortset fra små landbrugere skal »andre
landbrugere [...] betale indehaveren et rimeligt vederlag«, og i sjette led, at »indehaveren skal efter anmodning have relevante
oplysninger fra landbrugere og leverandører af forarbejdningstjenesteydelser«.
I modsætning til det af STV anførte fremgår det af opbygningen af artikel 14 i forordning nr. 2100/94, der har overskriften
»Undtagelser fra EF-sortsbeskyttelsen«, samt af ordlyden af bestemmelsens stk. 3, at sjette led i dette stykke ikke angår
alle forarbejdningsvirksomheder.
Artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94, hvori det i øvrigt udtrykkeligt bestemmes, at de nærmere regler for håndhævelsen
af undtagelsen i stk. 1 fastlægges i gennemførelsesbestemmelser, skal fortolkes i lyset af stk. 1 og kan således ikke omfatte
tilfælde, hvor denne undtagelsesbestemmelse end ikke har mulighed for at finde anvendelse (jf. Schulin-dommen, præmis 52).
Det fremgår således for det første af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 2100/94, at undtagelsen kun finder anvendelse på
landbrugsafgrøder, der udtrykkeligt er nævnt i bestemmelsen. Som generaladvokaten har anført i punkt 29 i sit forslag til
afgørelse, er det kun forarbejdningsvirksomheder, som har forarbejdet høstudbytte erhvervet ved udsåning af de afgrøder, der
er opregnet i forordningens artikel 14, stk. 2, som er omfattet af undtagelsen, eftersom det kun er disse afgrøder, undtagelsen
finder anvendelse på.
Det bemærkes for det andet, at landbrugeres ret til, uden indehaverens forudgående tilladelse, at udså høstudbytte erhvervet
ved udsåning af formeringsmateriale af en sort, som er omfattet af farmer’s privilege, i medfør af artikel 14, stk. 1, i forordning
nr. 2100/94 indebærer, at de har en pligt til på indehaverens anmodning at meddele alle relevante oplysninger og, med undtagelse
af små landbrugere, at betale denne et rimeligt vederlag. Således beskyttes landbrugernes og indehavernes gensidige legitime
interesser i deres direkte kontakt med hinanden.
Hvad derimod angår forarbejdningsvirksomheder præciseres det i artikel 14, stk. 3, andet led, i forordning nr. 2100/94, at
det skal være tilladt »landbrugeren selv at forarbejde eller at få forarbejdet« høstudbyttet med henblik på udsåning. Følgelig
bestemmer landbrugerne, om de vil få høstudbyttet forarbejdet hos en forarbejdningsvirksomhed, eller om de selv vil forarbejde
det. Forarbejdningsvirksomhedens ret til at levere sådanne tjenesteydelser er nemlig afledt af den ret, som landbrugeren i
medfør af artikel 14, stk. 1, har til uden indehaverens forudgående tilladelse at udså høstudbytte erhvervet ved udsåning
af en sort, som er EF-sortsbeskyttet.
Følgelig afhænger forarbejdningsvirksomhedens pligt til at meddele indehaveren oplysninger også af, om landbrugeren har gjort
brug af undtagelsen i medfør af artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 2100/94, og af hans beslutning om at få en forarbejdningsvirksomhed
til at forarbejde høstudbyttet.
Det følger heraf, at indehaverens ret til at anmode en forarbejdningsvirksomhed om relevante oplysninger, grundlæggende er
afhængig af, om forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet høstudbyttet for en landbruger, som for egen vindings skyld gør
brug af eller vil gøre brug af undtagelsen i artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 2100/94, eller med andre ord, om forarbejdningsvirksomheden
har forarbejdet høstudbyttet erhvervet af landbrugere ved udsåning af formeringsmateriale af en sort, som er omfattet af farmer’s
privilege, med henblik på udsåning.
Det skal i denne forbindelse fastslås, som også STV og den tyske regering har gjort gældende, at det er uden relevans at vide,
om forarbejdningsvirksomhederne i deres egen forretningsmæssige interesse forarbejder såsæd af høstudbyttet til udsåning af
alle de sorter, som landbrugerne indleverer, og som utvivlsomt omfatter EF-sortsbeskyttet såsæd, hvilket står i modsætning
til landbrugere, der på baggrund af blandt andet deres markers geografiske placering, klimaforhold og afsætningsmuligheder
bevidst vælger deres sorter og træffer valg om, hvorvidt de skal bruge høstudbyttet eller ej.
Med hensyn til fortolkningen af artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 1768/95 skal det blot bemærkes, at eftersom denne forordning
er en gennemførelsesforordning, der fastsætter de nærmere regler for håndhævelsen af undtagelsen i artikel 14, stk. 1, i forordning
nr. 2100/94, kan disse bestemmelser ikke under nogen omstændigheder pålægge forarbejdningsvirksomheder videre forpligtelser
end dem, der følger af forordning nr. 2100/94 (jf. for så vidt angår landbrugere Schulin-dommen, præmis 60).
Artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 1768/95 præciserer, at mængden af oplysninger, forarbejdningsvirksomheden i medfør af
artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94 skal meddele indehaveren, kan gøres til genstand for en kontrakt
mellem »indehaveren og den pågældende forarbejdningsvirksomhed«. Denne artikels stk. 2, første punktum – som fastsætter, at
hvis en sådan kontrakt ikke er blevet indgået eller ikke finder anvendelse, skal »forarbejdningsvirksomheden« efter anmodning
fra »indehaveren« afgive en erklæring med de relevante oplysninger til indehaveren – skal følgelig, således som det fremgår
af stk. 1, forstås som omfattende alene indehaveren og den pågældende forarbejdningsvirksomhed (jf. for så vidt angår landbrugere
Schulin-dommen, præmis 61).
Artikel 9, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1768/95, som præciserer, at forarbejdningsvirksomheden på anmodning skal oplyse
indehaveren, om den som tjenesteydelse har forarbejdet høsten af én eller flere af indehaverens sorter med henblik på udsåning,
»såfremt sorten eller sorterne var angivet over for forarbejdningsvirksomheden eller på anden måde var denne bekendt«, bygger
på samme tankegang. Denne bestemmelse kan nemlig per definition kun vedrøre forarbejdningsvirksomheder, som har forarbejdet
høstudbytte erhvervet ved udsåning af indehaverens sort, som er EF-sortsbeskyttet.
Det følger af ovenstående, at artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94 og artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 1768/95
ikke kan fortolkes således, at de giver indehaverne ret til at kræve, at alle forarbejdningsvirksomheder på anmodning skal
meddele alle relevante oplysninger.
Imidlertid fremgår det af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94, navnlig af andet og sjette led, at forarbejdningsvirksomhedens
pligt til at forelægge indehaveren oplysninger har til formål at gøre det muligt for indehaveren at kontrollere, om landbrugerne
for egen vindings skyld har gjort brug af undtagelsen i artikel 14, stk. 1, for så vidt angår en af hans EF-sortsbeskyttede
sorter, og i givet fald i hvilket omfang, hvilket navnlig har til formål endelig at fastsætte det skyldige vederlag, og at
denne pligt udspringer af den omstændighed, at forarbejdningsvirksomheden bistår landbrugeren i at udøve sin ret i henhold
til artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 2100/94.
Under hensyn dels til indehaverens vanskeligheder med at gennemføre retten til oplysninger i forhold til landbrugerne, idet
undersøgelsen af en plante ikke gør det muligt at fastslå, om den er erhvervet ved anvendelse af høstudbytte eller ved erhvervelse
af såsæd, dels til den pligt til at beskytte planteforædlernes og landbrugernes legitime interesser, som udledes af artikel
14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94 og artikel 2 i forordning nr. 1768/95 (jf. Schulin-dommen, præmis 63), bør indehaveren
således have ret til at anmode en forarbejdningsvirksomhed om oplysninger vedrørende sine sorter, som er omfattet af farmer’s
privilege, så snart indehaveren har holdepunkter for, at forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet eller har til hensigt
at forarbejde høstudbytte erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af en sådan sort med henblik på udsåning. Det præciseres
herved, at indehaverens ret ikke afhænger af, om de pågældende sorter var angivet over for forarbejdningsvirksomheden eller
på anden måde var denne bekendt.
Af de ovenfor anførte grunde skal første præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning
nr. 2100/94, sammenholdt med artikel 9 i forordning nr. 1768/95, ikke skal fortolkes således, at bestemmelserne giver indehaveren
af en EF-sortsbeskyttelse mulighed for at anmode en forarbejdningsvirksomhed om de oplysninger, der er beskrevet i disse bestemmelser,
når indehaveren ikke har holdepunkter for, at forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet eller har til hensigt at forarbejde
høstudbytte, som landbrugere har erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af en sort, som er omfattet af farmer’s privilege,
med henblik på udsåning.
Om det andet spørgsmål
Med sit andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning
nr. 2100/94, sammenholdt med artikel 9 i forordning nr. 1768/95, når indehaveren har holdepunkter for, at en forarbejdningsvirksomhed
har forarbejdet, eller har til hensigt at forarbejde høstudbytte, som landbrugere har erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale
af en sort, der er omfattet af farmer’s privilege, skal fortolkes således, at bestemmelserne forpligter den pågældende virksomhed
til at forelægge oplysninger om alle de landbrugere, for hvilke den har forarbejdet den omhandlede sort, eller kun oplysninger
om de landbrugere, om hvem indehaveren har holdepunkter for, at de har fået forarbejdningsvirksomheden til at forarbejde indehaverens
beskyttede sort.
Indlæg til Domstolen
Brangewitz har gjort gældende, at eftersom indehaveren har tilstrækkelige muligheder for at gøre sine rettigheder gældende
over for landbrugere, som anvender hans beskyttede sorter, kan en anmodning om oplysninger fra forarbejdningsvirksomheden
kun tjene til kontrol af, at landbrugerens oplysninger er korrekte og fuldstændige.
Hvis indehaverne var berettiget til at rette spørgsmål til forarbejdningsvirksomhederne, ville de få oplysninger om landbrugere,
som forarbejdningsvirksomhederne ikke ville skulle meddele i forbindelse med en almindelig anmodning om oplysninger, og som
i overensstemmelse med artikel 8, stk. 5 og 6, i forordning nr. 1768/95 kun af tredjemænd skal meddeles indehaverne, hvis
landbrugerne har givet deres bemyndigelse hertil.
STV, den tyske regering og Kommissionen er af den opfattelse, at en forarbejdningsvirksomhed, som forarbejder såsæd af en
beskyttet sort, skal give indehaveren oplysninger om alle de landbrugere, der har pålagt den at forarbejde denne sort, og
ikke kun de landbrugere, som indehaveren allerede kender til.
Den nederlandske regering mener, at oplysningspligten, der påhviler forarbejdningsvirksomheden, skal omfatte alle landbrugere,
for hvem indehaveren har holdepunkter for, at de har ladet forarbejdningsvirksomheden forarbejde såsæd af den pågældende sort.
Domstolens bemærkninger
Det bemærkes, som det også fremgår af denne doms præmis 46, at indehaverens ret til at anmode en forarbejdningsvirksomhed
om relevante oplysninger grundlæggende er afhængig af, om forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet høstudbytte, som landbrugere
har erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af en sort, som er omfattet af farmer’s privilege, med henblik på udsåning.
Hvis indehaveren derfor, som fastslået i denne doms præmis 53, har mulighed for at anmode en forarbejdningsvirksomhed om oplysninger
vedrørende sine sorter, som er omfattet af farmer’s privilege, så snart indehaveren har et holdepunkt for, at forarbejdningsvirksomheden
har forarbejdet eller har til hensigt at forarbejde høstudbytte erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af en sådan
sort med henblik på udsåning, bør det i princippet heraf følge, at forarbejdningsvirksomheden i påkommende tilfælde skal meddele
indehaveren de relevante oplysninger om alle landbrugere, for hvem den således har forarbejdet de omhandlede sorter.
Som Kommissionen har bemærket, er forarbejdningsvirksomhedens oplysningspligt, uanset at den afhænger af landbrugerens anvendelse
af undtagelsen i artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 2100/94 og hans beslutning om at få en forarbejdningsvirksomhed til
at foretage forarbejdningen, nemlig knyttet til den sort, den har forarbejdet, og ikke til kunden, som er landbrugeren.
Denne fortolkning finder støtte i artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 1768/95, hvorefter forarbejdningsvirksomheden efter
anmodning fra indehaveren skal afgive en erklæring med de relevante oplysninger, herunder vedrørende spørgsmålet, om forarbejdningsvirksomheden
har forarbejdet det høstede produkt af en eller flere af indehaverens sorter til udsåning, mængden af det høstede produkt
af den eller de pågældende sorter, som er blevet forarbejdet, tid og sted for denne forarbejdning, såvel som navn og adresse
på den eller de personer, for hvem den har udført forarbejdningen. En sådan præcisering er nødvendig, når indehaveren kun
har et holdepunkt for, at forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet eller har til hensigt at forarbejde høstudbytte, som
landbrugere har erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af en af indehaverens sorter til udsåning (jf. i denne retning
for så vidt angår landbrugeres oplysningspligt Schulin-dommen, præmis 64).
Forordning nr. 2100/94 pålægger imidlertid ikke forarbejdningsvirksomheder at oplyse, hvilken sort det forarbejdede såsæd
tilhører. Forarbejdningsvirksomheden har således kun pligt til at meddele indehaveren relevante oplysninger vedrørende de
landbrugere, om hvem indehaveren ikke har holdepunkter for, at de har fået forarbejdet eller har til hensigt at få forarbejdet
de omhandlede sorter hos forarbejdningsvirksomheden, i de tilfælde, hvor sorten var angivet over for forarbejdningsvirksomheden
eller på anden måde var denne bekendt, hvilket også fremgår af artikel 9, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1768/95.
Heraf følger, at når først indehaveren har et holdepunkt for, at forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet eller har til
hensigt at forarbejde høstudbytte, som landbrugeren har erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af en af indehaverens
sorter til udsåning, skal forarbejdningsvirksomheden forelægge de relevante oplysninger ikke kun vedrørende de landbrugere,
for hvem indehaveren har holdepunkter for, at forarbejdningsvirksomheden har udført eller har til hensigt at udføre forarbejdningsvirksomhed,
men også vedrørende alle andre landbrugere, for hvem den har udført eller har til hensigt at udføre forarbejdningsvirksomhed,
såfremt den pågældende sort var angivet over for forarbejdningsvirksomheden eller på anden måde var denne bekendt.
Således skal det andet præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94,
sammenholdt med artikel 9 i forordning nr. 1768/95, skal fortolkes således, at når indehaveren har et holdepunkt for, at en
forarbejdningsvirksomhed har forarbejdet eller har til hensigt at forarbejde høstudbytte, som landbrugere har erhvervet ved
udsåning af formeringsmateriale af en sort, der er omfattet af farmer’s privilege, med henblik på udsåning, skal forarbejdningsvirksomheden
forelægge de relevante oplysninger ikke kun vedrørende de landbrugere, for hvem indehaveren har holdepunkter for, at forarbejdningsvirksomheden
har udført eller har til hensigt at udføre forarbejdningsvirksomhed, men også vedrørende alle andre landbrugere, for hvem
den har forarbejdet, eller har til hensigt at forarbejde høstudbytte erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af den
pågældende sort, såfremt denne sort var angivet over for forarbejdningsvirksomheden eller på anden måde var denne bekendt.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
1)
Artikel 14, stk. 3, sjette led, i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse og artikel 9
i Kommissionens forordning (EF) nr. 1768/95 af 24. juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende landbrugsundtagelsen
i artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94 skal ikke fortolkes således, at de giver indehaveren af en EF-sortsbeskyttelse
mulighed for at anmode en forarbejdningsvirksomhed om de oplysninger, der er beskrevet i disse bestemmelser, når indehaveren
ikke har holdepunkter for, at forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet eller har til hensigt at forarbejde høstudbytte,
som landbrugere har erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af en sort, bortset fra hybrider og syntetiske sorter, der
er omfattet af indehaverens beskyttelse, og som tilhører en af de arter af landbrugsafgrøder, der er opregnet i artikel 14,
stk. 2, i forordning nr. 2100/94, med henblik på udsåning.
2)
Artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94, sammenholdt med artikel 9 i forordning nr. 1768/95, skal fortolkes
således, at når indehaveren har et holdepunkt for, at en forarbejdningsvirksomhed har forarbejdet eller har til hensigt at
forarbejde høstudbytte, som landbrugere har erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af en sort, bortset fra hybrider
og syntetiske sorter, der er omfattet af indehaverens beskyttelse, og som tilhører en af de arter af landbrugsafgrøder, der
er opregnet i artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 2100/94, med henblik på udsåning, skal forarbejdningsvirksomheden forelægge
de relevante oplysninger ikke kun vedrørende de landbrugere, for hvem indehaveren har holdepunkter for, at forarbejdningsvirksomheden
har udført eller har til hensigt at udføre forarbejdningsvirksomhed, men også vedrørende alle andre landbrugere, for hvem
den har forarbejdet eller har til hensigt at forarbejde høstudbytte erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af den pågældende
sort, såfremt denne sort var angivet over for forarbejdningsvirksomheden eller på anden måde var denne bekendt.
Underskrifter
–
Processprog: tysk.