CELEX: 62009CJ0063
Gaisa pārvadājumi
Monreālas Konvencija
Pārvadātāju atbildība par reģistrēto bagāžu
22. panta 2. punkts
Atbildības ierobežojums bagāžas iznīcināšanas, pazušanas, sabojāšanas vai aizkavēšanas gadījumā
Jēdziens "kaitējums"
Mantiskie zaudējumi un morālais kaitējums

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Konvencijas par dažu starptautiskā gaisa transporta noteikumu unifikāciju, kas
1999. gada 28. maijā noslēgta Monreālā un ko Eiropas Kopiena parakstījusi 1999. gada 9. decembrī, un kas Kopienas vārdā apstiprināta
ar Padomes 2001. gada 5. aprīļa Lēmumu 2001/539/EK (OV L 194, 39. lpp.; turpmāk tekstā – “Monreālas konvencija”), 22. panta
2. punkta interpretāciju.
Šīs lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp A. Valcu, lidsabiedrības
Clickair SA
(turpmāk tekstā – “
Clickair
”) pasažieri, un minēto lidsabiedrību saistībā ar zaudējumu, kas, šai sabiedrībai veicot gaisa pārvadājumu, radušies reģistrētās
bagāžas pazušanas dēļ, atlīdzināšanu.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesiskais regulējums
Padomes 1997. gada 9. oktobra Regulas (EK) Nr. 2027/97 par gaisa pārvadātāju atbildību, veicot pasažieru un viņu bagāžas gaisa
pārvadājumus (OV L 285, 1. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 13. maija Regulu (EK) Nr. 889/2002
(OV L 140, 2. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2027/97”), 1. pantā ir noteikts:
“Šī regula īsteno attiecīgos Monreālas Konvencijas noteikumus par pasažieru un viņu bagāžas gaisa pārvadājumiem un nosaka
dažus papildu noteikumus. [..]”
Regulas Nr. 2027/97 3. panta 1. punktā ir noteikts:
“Kopienas gaisa pārvadātāju atbildību par pasažieriem un viņu bagāžu reglamentē visi Monreālas Konvencijas noteikumi, kas
attiecas uz šo atbildību.”

Monreālas konvencija
Monreālas konvencijas preambulas trešajā daļā valstis, kas ir šīs konvencijas puses, “atzīs[t] to, cik svarīgi ir nodrošināt
patērētāju interešu aizsardzību starptautisko gaisa pārvadājumu jomā un vajadzību pēc taisnīgas kompensācijas, kas noteikta,
balstoties uz atlīdzināšanas principu”.
Saskaņā ar šīs preambulas piekto daļu:
“[..] valstu kolektīvā darbība turpmākajai dažu noteikumu saskaņošanai un kodificēšanai, kas reglamentē starptautiskos gaisa
pārvadājumus, jaunas konvencijas veidā ir vispiemērotākais līdzeklis objektīva interešu līdzsvara panākšanai [..]”.
Monreālas konvencijas III nodaļas virsraksts ir “Pārvadātāja atbildība un zaudējumu kompensācijas apjoms”.
Šīs konvencijas 17. pantā, kura nosaukums ir “Pasažieru miesas bojājumi vai nāve – Bagāžas bojājumi”, ir paredzēts:
“1.      Pārvadātājs atbild par zaudējumiem, kas radušies pasažiera miesas bojājumu vai nāves gadījumā, taču vienīgi pie nosacījuma,
ka nelaimes gadījums, kurš izraisīja miesas bojājumus vai nāvi, notika gaisa kuģī vai jebkuru iekāpšanas vai izkāpšanas darbību
laikā.
2.      Pārvadātājs atbild par zaudējumu, kas radies reģistrētas bagāžas iznīcināšanas, pazušanas vai sabojāšanas gadījumā, taču vienīgi
pie nosacījuma, ka notikums, kurš izraisīja bagāžas iznīcināšanu, pazušanu vai sabojāšanu, notika gaisa kuģī vai jebkurā brīdī,
kad par reģistrēto bagāžu atbildēja pārvadātājs. Taču pārvadātājs nav atbildīgs tādā apmērā, kādā kaitējums iestājās bagāžai
raksturīga bojājuma, īpašības vai defekta rezultātā. Nereģistrētas bagāžas, tostarp personīgo lietu gadījumā pārvadātājs ir
atbildīgs tad, ja zaudējums radies viņa vai viņa darbinieku vai pārstāvju vainas dēļ.
[..]”
Šīs konvencijas 22. pantā ir noteikta “maksimālā atbildība attiecībā uz aizkavējumu, bagāžu un kravu”:
“[..]
2.      Pārvadājot bagāžu, pārvadātāja atbildība bagāžas iznīcināšanas, pazušanas, sabojāšanas vai aizkavēšanas gadījumā nepārsniedz
1000 īpašās aizņēmumtiesības [SDR] par katru pasažieri, ja vien pasažieris brīdī, kad reģistrētā bagāža tika nodota pārvadātājam,
nebija iesniedzis īpašu paziņojumu par piegādi galamērķī un nebija samaksājis papildu summu, ja tas bija nepieciešams. Tādā
gadījumā pārvadātājam būs jāsamaksā summa, kas nepārsniedz deklarēto summu, ja vien viņš nepierāda, ka šī summa ir lielāka
nekā pasažiera faktiskā interese par piegādi galamērķī.
[..]”

Pamata lieta un prejudiciālais jautājums
2008. gada 14. aprīlī A. Valcs pret lidsabiedrību
Clickair
cēla prasību, kurā viņš minētajai lidsabiedrībai pieprasīja atlīdzināt zaudējumus par reģistrētās bagāžas nozaudēšanu tā gaisa
pārvadājuma laikā, ko veikusi šī lidsabiedrība no Barselonas (Spānija) uz Porto (Portugāle).
A. Valcs pieprasīja zaudējumu atlīdzību EUR 3200 apmērā, no kuriem EUR 2700 atbilst nozaudētās bagāžas vērtībai un EUR 500
– morālajam kaitējumam, kas nodarīts minētās nozaudēšanas rezultātā.

Clickair
apstrīdēja pieprasītās atlīdzības apmēru, pamatojoties uz to, ka pieprasītā zaudējumu atlīdzība pārsniedz Monreālas konvencijas
22. panta 2. punktā noteikto atbildības, kas iestājas par bagāžas nozaudēšanu, ierobežojumu 1000 īpašo aizņēmumtiesību [SDR]
apmērā.
Tā kā šis strīds ir saistīts ar tāda gaisa pārvadājuma īstenošanas nosacījumiem, ko Eiropas Savienības pārvadātājs nodrošināja
starp divām pilsētām, kas atrodas atšķirīgās dalībvalstīs,
Juzgado de lo Mercantil nº 4 de Barcelona
[Barselonas Komerctiesa Nr. 4], kurā tika iesniegta prasība, piemēroja Regulu Nr. 2027/97.
Iesniedzējtiesa ir norādījusi, ka, runājot par Savienības gaisa pārvadātāju atbildību saistībā ar pasažieru un to bagāžas
gaisa pārvadājumiem Savienības teritorijā, Regula Nr. 2027/97 tikai īsteno attiecīgos Monreālas konvencijas noteikumus. Tādēļ
tā izskatīja jautājumu par dažu šīs konvencijas noteikumu, kuru starpā ir arī tās 22. panta 2. punkts, kas nosaka gaisa pārvadātāju
atbildības ierobežojumu bagāžas nozaudēšanas gadījumā, interpretāciju.
Šajā sakarā iesniedzējtiesa atsaucās uz
Audiencia Provincial de Barcelona
[Barselonas apgabaltiesas] judikatūru. 2008. gada 2. jūlija spriedumā šī tiesa noteica, ka šis iepriekš minētais ierobežojums
neattiecas uz mantisko zaudējumu un morālo kaitējumu kopā, bet, pirmkārt, šis ierobežojums SDR 1000 apmērā attiecas uz mantisko
zaudējumu un, otrkārt, cits ierobežojums tādā pašā SDR 1000 apmērā attiecas arī uz morālo kaitējumu un tādēļ, summējot mantisko
zaudējumu ar morālo kaitējumu, ierobežojuma kopsumma būtu SDR 2000.
Ņemot vērā, ka iesniedzējtiesa šādai interpretācijai nepiekrita, tā nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu
jautājumu:
“Vai [Monreālas] konvencijas 22. panta 2. punktā paredzētais atbildības ierobežojums attiecas gan uz mantisko zaudējumu, gan
morālo kaitējumu, kas izriet no bagāžas nozaudēšanas?”

Par prejudiciālo jautājumu
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai termins “zaudējumi”, kas ir Monreālas konvencijas 22. panta
2. punkta pamatā, kurā noteikts ierobežojums gaisa pārvadātāja atbildībai attiecībā uz zaudējumiem, kas radušies bagāžas pazušanas
gadījumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas gan uz mantiskajiem zaudējumiem, gan morālo kaitējumu.
Pirmkārt, ir jāatgādina, ka attiecībā uz Savienības gaisa pārvadātāju atbildību saistībā ar pasažieru un viņu bagāžas gaisa
pārvadājumiem Savienības teritorijā Regula Nr. 2027/97, kas ir piemērojama šajā gadījumā, īsteno attiecīgos Monreālas konvencijas
noteikumus. Līdz ar to it īpaši no šīs regulas 3. panta 1. punkta izriet, ka Savienības gaisa pārvadātāju atbildību par pasažieriem
un to bagāžu reglamentē visi Monreālas konvencijas noteikumi, kas attiecas uz šo atbildību. Tādēļ iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot
šīs konvencijas attiecīgo noteikumu interpretāciju.
Monreālas konvencija, ko Kopiena parakstīja 1999. gada 9. decembrī, pamatojoties uz EKL 300. panta 2. punktu, tās vārdā tika
apstiprināta ar Lēmumu 2001/539 un attiecībā uz Kopienu stājās spēkā 2004. gada 28. jūnijā.
Tā kā no brīža, kad šī konvencija stājās spēkā, tās noteikumi ir nedalāma Savienības tiesību sistēmas sastāvdaļa, Tiesas kompetencē
ir sniegt prejudiciālu nolēmumu par tās interpretāciju (pēc analoģijas skat. 1974. gada 30. aprīļa spriedumu lietā 181/73
Haegeman
,
Recueil
, 449. lpp., 2., 4. un 5. punkts, kā arī attiecībā uz Monreālas konvenciju – 2006. gada 10. janvāra spriedumu lietā C‑344/04
IATA
un
ELFAA
, Krājums, I‑403. lpp., 36. punkts, un 2008. gada 22. decembra spriedumu lietā C‑549/07
Wallentin‑Hermann
, Krājums, II‑11061. lpp., 28. punkts).
Tā kā Monreālas konvencijā nav ietverta termina “zaudējumi” definīcija, vispirms ir jāuzsver, ka, ņemot vērā šīs konvencijas
mērķi, kas ir starptautiskā gaisa pārvadājumu noteikumu unifikācija, šis termins ir jāinterpretē vienādi un autonomi neatkarīgi
no šī jēdziena atšķirīgās nozīmes to valstu tiesībās, kuras ir šīs konvencijas puses.
Šādos apstākļos starptautiskajā konvencijā ietvertais termins “zaudējumi” ir jāinterpretē saskaņā ar vispārējo starptautisko
tiesību interpretācijas noteikumiem, kas ir saistoši Savienībai.
Šajā sakarā 1969. gada 23. maijā Vīnē parakstītās Konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām, kas kodificē vispārējo starptautisko
tiesību noteikumus, 31. pantā ir noteikts, ka līgums jāinterpretē pēc labas ticības principa saskaņā ar tajā ietverto noteikumu
parasto nozīmi to kontekstā, ņemot vērā līguma mērķi un uzdevumu (šajā ziņā skat. it īpaši 1991. gada 14. decembra atzinumu 1/91,
Recueil
, I‑6079. lpp., 14. punkts, kā arī 1993. gada 1. jūlija spriedumu lietā C‑312/91
Metalsa
,
Recueil
, I‑3751. lpp., 12. punkts; 1999. gada 2. marta spriedumu lietā C‑416/96
Eddline El‑Yassini
,
Recueil
, I‑1209. lpp., 47. punkts, un 2001. gada 20. novembra spriedumu lietā C‑268/99
Jany
u.c.,
Recueil
, I‑8615. lpp., 35. punkts).
Vispirms ir jāprecizē, ka, interpretējot Monreālas konvenciju, termins “préjudice”, kas minēts gan šīs konvencijas III nodaļas
virsrakstā, gan arī 17. panta 1. punktā, ir jāuzskata par sinonīmu jēdzienam “dommage”, kas minēts šīs konvencijas 17. panta
virsrakstā un šī panta 2. punktā. No Monreālas konvencijas citu valodu autentiskajām versijām izriet, ka viens un tas pats
termins (“daño” spāņu valodas versijā, “damage” angļu valodas versijā) tiek lietots, lai apzīmētu šīs konvencijas franču valodas
versijā lietotos jēdzienus “préjudice” un “dommage”. Turklāt, lai gan tāpat kā franču valodas versijā, arī minētās konvencijas
krievu valodas versijā ir lietoti divi jēdzieni, proti, “вред” (zaudējumi) un “повреждение” (kaitējums), šie abi jēdzieni,
kuri cēlušies no vienas saknes un kuru lietojums ir vienāds, ir jāuzskata par sinonīmiem, interpretējot šo konvenciju.
Runājot par kontekstu, kurā termins “préjudice” minēts Monreālas konvencijas 17. pantā, ir jāuzsver, kā jau tas arī tika minēts
šī sprieduma iepriekšējā punktā, ka šis termins ietverts arī šīs konvencijas III nodaļas virsrakstā, kuras daļa ir arī 17. pants.
Līdz ar to, ņemot vērā, ka šajā konvencijā nav nekādu norāžu, kas liecinātu par pretējo, šīm jēdzienam jāpiedēvē vienāda nozīme
viscaur minētajā nodaļā.
Turklāt Monreālas konvencijas 22. pants, kurš arī ir iekļauts III nodaļā un tātad ir attiecināms uz šo kontekstu, ierobežo
pārvadātāja atbildību bagāžas iznīcināšanas, pazušanas, sabojāšanas vai aizkavēšanas gadījumā, kas norāda uz to, ka šajā gadījumā
nav svarīgs pasažierim nodarīto zaudējumu raksturs.
Visbeidzot, lai precizētu terminu “préjudice” un “dommage” parasto nozīmi, piemērojot šī sprieduma 23. punktā minēto interpretācijas
noteikumu, ir jāatgādina, ka pastāv zaudējumu jēdziens, kas neizriet no starptautiskajiem līgumiem un kas ir kopīgs visām
starptautisko tiesību apakšsistēmām. Arī saskaņā ar 31. panta 2. punktu Apvienoto Nāciju Organizācijas Starptautisko tiesību
komisijas izstrādātajos Pantos par valsts atbildību par starptautiskām nelikumīgām darbībām, kurus minētās organizācijas Ģenerālā
Asambleja 2001. gada 12. decembrī ir iekļāvusi savā Rezolūcijā 56/83, “zaudējumi nozīmē jebkādu kaitējumu, gan mantiskos zaudējumus,
gan morālo kaitējumu [..]”.
Zaudējumu jēdziena divus aspektus, kuri izriet no iepriekš minētās tiesību normas, kuras mērķis šajā sakarā ir kodificēt vispārējās
starptautiskās tiesības pašreizējā situācijā, var uzskatīt par tādiem, kas kopīgi izsaka minētajam jēdzienam piešķiramo parasto
nozīmi starptautiskajās tiesībās. Turklāt ir jāatgādina, ka Monreālas konvencijā nekas neliecina par to, ka līgumslēdzējas
valstis ir vēlējušās zaudējumu jēdzienam piešķirt īpašu nozīmi attiecībā uz saskaņotu atbildības sistēmu starptautisko gaisa
satiksmes privāttiesību kontekstā un novirzīties no šī jēdziena parastās nozīmes. Tādēļ zaudējumu jēdziens, tāds, kāds tas
izriet no vispārējām starptautiskajām tiesībām saskaņā ar iepriekš minētās Konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 31. panta
3. punkta c) apakšpunktu, ir piemērojams Monreālas konvencijas līgumslēdzēju pušu savstarpējām attiecībām.
No iepriekš minētā izriet, ka Monreālas konvencijas III nodaļā ietvertie termini “préjudice” un “dommage” ir jāsaprot tādā
veidā, ka tie attiecas gan uz mantiska rakstura zaudējumiem, gan uz morālo kaitējumu.
Šādu secinājumu turklāt apstiprina mērķi, kas virzīja Monreālas konvencijas pieņemšanu.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Monreālas konvencijas preambulas trešo daļu valstis, kas ir šīs konvencijas puses,
atzīstot, “cik svarīgi ir nodrošināt patērētāju interešu aizsardzību starptautisko gaisa pārvadājumu jomā un vajadzību pēc
taisnīgas kompensācijas, kas noteikta, balstoties uz atlīdzināšanas principu”, ir nolēmušas noteikt stingru atbildības sistēmu
gaisa pārvadātājiem.
Tātad, runājot it īpaši par zaudējumiem, kas radušies reģistrētas bagāžas iznīcināšanas, pazušanas vai sabojāšanas gadījumā,
saskaņā ar Monreālas konvencijas 17. panta 2. punktu pārvadātājs ir atbildīgs par šiem zaudējumiem, “taču vienīgi pie nosacījuma,
ka notikums, kurš izraisīja bagāžas iznīcināšanu, pazušanu vai sabojāšanu, notika gaisa kuģī vai jebkurā brīdī, kad par reģistrēto
bagāžu atbildēja pārvadātājs”.
Šāda stingras atbildības sistēma tomēr liecina par to, kā tas arī izriet no Monreālas konvencijas preambulas piektās daļas,
ka ir jāsaglabā “objektīvs interešu līdzsvars”, it īpaši attiecībā uz gaisa pārvadātāju un pasažieru interesēm.
Lai saglabātu šādu līdzsvaru, līgumslēdzējas valstis ir vienojušās atsevišķos gadījumos – it īpaši saskaņā ar Monreālas konvencijas
22. panta 2. punktu bagāžas iznīcināšanas, pazušanas, sabojāšanas vai aizkavēšanas gadījumā – ierobežot gaisa pārvadātāju
atbildību. No tā izrietošais kompensācijas apmēra ierobežojums tiek aprēķināts “par katru pasažieri”.
No tā izriet, ka dažādās situācijās, kurās saskaņā ar Monreālas konvencijas III nodaļu pastāv pārvadātāja atbildība, minētais
“objektīvo interešu līdzsvars” pieprasa, lai būtu noteikta skaidra kompensācijas apmēra robeža attiecībā uz zaudējumiem kopumā,
kas radušies katram pasažierim katrā šādā gadījumā, neatkarīgi no tam radušos zaudējumu rakstura.
Patiesībā šādā veidā radītais kompensācijas apmēra ierobežojums ļauj vienkārši un ātri izmaksāt kompensāciju pasažieriem,
tajā pašā laikā neuzliekot gaisa pārvadātājiem pārmērīgu zaudējumu atlīdzināšanas slogu, kuru būtu grūti noteikt un aprēķināt
un kurš varētu traucēt vai pat apturēt minēto pārvadātāju saimniecisko darbību.
No tā izriet, ka dažādie kompensācijas apmēra ierobežojumi, kas minēti Monreālas konvencijas III nodaļā, tai skaitā ierobežojums,
kas noteikts šīs konvencijas 22. panta 2. punktā, ir attiecināmi uz nodarīto zaudējumu kopumu neatkarīgi no to mantiskā vai
morālā kaitējuma rakstura.
Turklāt Monreālas konvencijas 22. panta 2. punktā ir paredzēta iespēja pasažierim iesniegt īpašu paziņojumu brīdī, kad reģistrētā
bagāža tiek nodota pārvadātājam. Šāda iespēja apstiprina to, ka, ja nav iesniegts šāds paziņojums, minētajā pantā paredzētais
gaisa pārvadātāja atbildības ierobežojums attiecībā uz zaudējumiem, kas radušies bagāžas pazušanas gadījumā, ir uzskatāms
par maksimālo atbildības apmēru, kas attiecas gan uz morālo kaitējumu, gan mantiskajiem zaudējumiem.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka termins “zaudējumi”, kas ir Monreālas konvencijas
22. panta 2. punkta pamatā, kurā noteikts ierobežojums gaisa pārvadātāja atbildībai saistībā ar zaudējumiem, kas radušies
bagāžas pazušanas gadījumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas gan uz mantiskajiem zaudējumiem, gan morālo kaitējumu.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Termins “zaudējumi”, kurš ir Konvencijas par dažu starptautiskā gaisa transporta noteikumu unifikāciju, kas 1999. gada 28. maijā
noslēgta Monreālā, 22. panta 2. punkta pamatā, kurā noteikts ierobežojums gaisa pārvadātāja atbildībai saistībā ar zaudējumiem,
kas tostarp radušies bagāžas pazušanas gadījumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas gan uz mantiskajiem zaudējumiem,
gan morālo kaitējumu.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – spāņu.