CELEX: 62003CJ0399
Statligt stöd
Befintlig stödordning
Skatteordning för samordningscentrum i Belgien
Rådets behörighet

1       Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen skall ogiltigförklara rådets beslut 2003/531/EG av den 16 juli
2003 om den belgiska regeringens beviljande av stöd till vissa samordningscentrum i Belgien (EGT L 184, s. 17) (nedan kallat
det omtvistade beslutet).

Tillämpliga bestämmelser
2       I artikel 1 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel [88] i EG-fördraget
(EGT L 83, s. 1) föreskrivs:
”I denna förordning avses med
…
b)       befintligt stöd:
…
ii)      godkänt stöd, det vill säga stödordningar och individuella stöd som har godkänts av kommissionen eller av rådet
iii)      stöd som anses ha godkänts enligt artikel 4.6 i denna förordning eller före denna förordning men i enlighet med detta förfarande,
iv)      stöd som enligt artikel 15 är att betrakta som befintligt stöd,
v)      stöd som är att betrakta som befintligt stöd, eftersom det kan fastställas att det inte utgjorde något stöd när det infördes
men senare blev ett stöd på grund av utvecklingen av den gemensamma marknaden, utan att medlemsstaten företagit någon ändring.
När vissa åtgärder blir stöd sedan en verksamhet har liberaliserats genom gemenskapslagstiftning, skall sådana åtgärder inte
betraktas som befintligt stöd efter det datum som har fastställts för liberalisering,
c)      nytt stöd: allt stöd, det vill säga stödordningar och individuellt stöd, som inte är befintligt stöd, inbegripet ändringar
av befintligt stöd;
…”

Det omtvistade beslutet och dess bakgrund
3       I kunglig förordning nr 187 av den 30 december 1982 avseende upprättande av samordningscentrum (
Moniteur belge
av den 13 januari 1983), föreskrev Konungariket Belgien en skattebefrielse, med en varaktighet på 10 år, från vinstskatt för
de samordningscentrum som ombesörjer ett visst antal administrativa, förberedande eller biträdande uppgifter samt viss centralisering
av ekonomiska uppgifter för den koncern som de tillhör.
4       Den 3 februari 1983 informerade kommissionen den belgiska regeringen om att artikel 92.1 i EEG-fördraget (därefter artikel
92.1 i EG-fördraget, nu artikel 87.1 EG i ändrad lydelse) var tillämplig på de bestämmelser som föreskrivs i den kungliga
förordningen och begärde att den belgiska regeringen skulle underrätta kommissionen om denna skatteordning och omedelbart
upphöra med tillämpningen av den.
5       Till följd av den belgiska regeringens underrättelse av den 3 april 1984 om ett lagförslag med ändringar av skatteordningen
för samordningscentrumen, beslutade kommissionen den 2 maj 1984 att den sålunda ändrade skatteordningen inte längre utgjorde
ett statligt stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget. Den belgiska regeringen delgavs beslutet genom skrivelse
av den 16 maj 1984.
6       Med beaktande av att de ändringar som genomfördes genom nämnda lag inte helt överensstämde med förslaget inledde dock kommissionen
den 12 december 1985 ett förfarande enligt artikel 93.2 i EEG-fördraget (därefter artikel 93.2 i EG-fördraget, nu artikel
88.2 EG i ändrad lydelse).
7       Till följd av en ny lagändring av den 4 augusti 1986, avslutade kommissionen förfarandet och meddelade den belgiska regeringen
sitt beslut den 9 mars 1987.
8       Den 1 december 1997 antog rådet enhälligt ett antal slutsatser samt en resolution om en uppförandekod på området för företagsbeskattning.
I en rapport från rådet av den 29 februari 2000 fastställdes att de belgiska bestämmelserna om samordningscentrumen skulle
betraktas som skadevållande skattebestämmelser som skulle vara avskaffade den 31 december 2005. Därefter beslutade Ekofin-rådet
den 26 och den 27 november 2000 att detta sista datum för bestämmelsernas tillämpning gällde dem som var mottagare av stöd
enligt dessa bestämmelser den 31 december 2000. Den 21 februari 2003 uttalade sig rådet slutligen till stöd för att vissa
skadevållande bestämmelsers verkan skulle förlängas bortom år 2005 och, vad gäller de belgiska samordningscentrumen, fram
till den 31 december 2010.
9       Inom ramen för den undersökning som gjordes av samtliga skatteordningar som var i kraft i medlemsstaterna anmodade kommissionen
den 12 februari 1999 den belgiska regeringen att lämna upplysningar om samordningscentrumen. Genom skrivelse av den 17 juli 2000
informerade kommissionen de belgiska myndigheterna om att skatteordningen tycktes utgöra ett statligt stöd enligt artikel 87.1 EG.
10     Den 11 juli 2001 antog kommissionen förslag till övergångsbestämmelser enligt vilka de samordningscentrum som auktoriserades
innan dessa bestämmelser antogs kunde fortsätta att åtnjuta fördelarna av skatteordningen fram till den 31 december 2005.
11     Genom en skrivelse av den 27 februari 2002 delgav kommissionen Konungariket Belgien sitt beslut att inleda ett granskningsförfarande
i enlighet med artikel 88.2 EG och antog därefter beslut 2003/757/EG av den 17 februari 2003 om den stödordning som Belgien
har genomfört till förmån för samordningscentrum som är etablerade i Belgien (EUT L 282, s. 25). Detta beslut har varit föremål
för talan om ogiltigförklaring i två mål vid domstolen.
12     Efter att ha underrättats om ett preliminärt förslag till lag om ändringar i kunglig förordning nr 187, delgav kommissionen
genom skrivelse av den 23 april 2003 Konungariket Belgien sitt beslut att inleda ett granskningsförfarande avseende en del
av den planerade åtgärden.
13     Redan den 6 mars 2003 vände sig Konungariket Belgien till både kommissionen och rådet och begärde att ”nödvändiga åtgärder
vidtas för att auktoriseringen av de samordningscentrum vars auktorisering löp[te] ut den 17 februari 2003 [skulle] kunna
förlängas fram till den 31 december 2005”. Denna begäran förnyades den 20 mars och den 26 maj 2003 på grundval av artikel 88.2 tredje
stycket EG.
14     Vid ett sammanträde den 16 juli 2003 fattade rådet det omtvistade beslutet, varigenom det stöd som Konungariket Belgien avsåg
att bevilja de företag som den 31 december 2000 var auktoriserade samordningscentrum enligt kunglig förordning nr 187, men
vars auktorisering löpte ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2005, förklarades förenligt med den gemensamma
marknaden. Stödet utgjordes av en tillämpning av den normala skattesatsen för bolag på ett beskattningsunderlag som bestäms
enligt kostnadsplusmetoden, av en särskild årlig skatt på 10 000 euro per anställd, dock högst 100 000 euro, av befrielse
från fastighetsskatt på de fastigheter som ägs av centrumen och skatt på utdelning, ränta och royalty som centrumen erlägger
och på räntor som centrumen erhåller på insatta medel, samt med tillämpning av bestämmelserna om befrielse från registreringsavgiften
på tillskott och ökningar av dess stadgeenliga kapital.

Talan
15     Kommissionen har åberopat fyra grunder till stöd för sin talan, vilka avser rådets bristande behörighet, maktmissbruk och
åsidosättande av handläggningsregler, åsidosättande av fördraget och ett antal olika allmänna principer samt i andra hand
en uppenbart oriktig bedömning.

Den första grunden
Parternas argument
16     Kommissionen har som första grund gjort gällande att rådet inte var behörigt att fatta det omtvistade beslutet.
17     Inledningsvis har kommissionen hävdat att bestämmelserna i fördraget och i förordning nr 659/1999 ger kommissionen ensam behörighet
att fatta ett sådant beslut som det omtvistade. Rådet har på detta område endast en behörighet som har karaktären av undantag
och bestämmelserna härom skall tolkas restriktivt, eftersom det annars föreligger risk för en behörighetskonflikt mellan de
två institutionerna. Dessutom har rådet i det förevarande fallet förlorat sin behörighet av tidsmässiga skäl (
rationae temporis
), eftersom villkoren i artikel 88.2 EG för förverkande av behörigheten var uppfyllda.
18     Vidare har kommissionen anfört att det omtvistade beslutet syftar till att upprätthålla skatteordningens verkan. I sin skrivelse
av den 23 april 2003 har kommissionen dock uttryckt tvivel med avseende på denna skatteordnings förenlighet med den gemensamma
marknaden. Kommissionen har även anfört att beslutet inte avser en ny stödordning eller individuella stödåtgärder utan stöd
som betraktas som befintligt i den mening som avses i fördraget.
19     Rådet har gjort gällande att lösningen i domen av den 29 juni 2004 i mål C‑110/02, kommissionen mot rådet (REG 2004, s. I-6333),
inte kan överföras på det förevarande fallet, eftersom rådet godkände ett nytt stöd som skiljer sig från det som kommissionen
förklarat oförenligt med den gemensamma marknaden.
20     Rådet har härvid hävdat att det godkända stödet, vilket infördes genom nya lagbestämmelser, beviljas ett begränsat antal företag
som alla kan identifieras, nämligen ett trettiotal samordningscentrum vars auktorisering löpte ut mellan den 17 februari 2003
och den 31 december 2005. Dessutom har beslutet begränsad verkan i tiden eftersom det inte sträcker sig längre än till den
31 december 2005. Stödet är enligt rådet mindre fördelaktigt för företagen än den stödordning som rådde innan.
21     I övrigt anser rådet att Konungariket Belgien genom det omtvistade beslutet gavs tillåtelse att anta en ny rättsakt och inte
att upprätthålla den stödordning som kommissionen förklarat oförenlig med den gemensamma marknaden.
22     Vad gäller den tid som förflöt från det att Konungariket Belgien lämnade in en begäran i enlighet med artikel 88.2 EG till
dess att det omtvistade beslutet fattades, har rådet gjort gällande att skrivelsen av den 20 mars 2003 från Konungariket Belgiens
ständige representant endast utgjorde en förberedande handling som syftade till att underlätta översättningarna, så att diskussionerna
om de planerade åtgärderna skulle kunna komma till stånd. Konungariket Belgiens begäran inlämnades alltså till rådet först
den 26 maj 2003.
Domstolens bedömning
23     I domen i det ovannämnda målet kommissionen mot rådet fastställde domstolen de förutsättningar under vilka rådet har behörighet
att fatta ett beslut om godkännande av ett statligt stöd när kommissionen har fattat ett beslut och förklarat att stödet är
oförenligt med den gemensamma marknaden.
24     I punkt 31 i den domen gjorde domstolen först en tolkning av artikel 88.2 tredje stycket EG för att avgöra dess tillämpningsområde,
varvid den ansåg att det är uppenbart att rådets behörighet har karaktären av undantag. Domstolen drog härav slutsatsen att
om den berörda medlemsstaten inte har framställt någon begäran till rådet med stöd av denna bestämmelse innan kommissionen
har fastställt att det ifrågasatta stödet är oförenligt med den gemensamma marknaden, har rådet efter kommissionens beslut
inte längre rätt att utöva den exceptionella behörighet som det enligt nämnda bestämmelse har för att fastställa att ett sådant
stöd är förenligt med den gemensamma marknaden (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot rådet, punkt 33).
25     Med denna tolkning undviks att samma statliga stöd blir föremål för motstridiga beslut som fattas efter varandra av kommissionen
respektive rådet, vilket bidrar till rättssäkerheten (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot rådet, punkt 35).
26     Domstolen prövade därefter om rådets bristande behörighet i en sådan situation medförde att rådet likaså saknade behörighet
att fatta beslut avseende ett stöd vars syfte var att bevilja mottagarna av ett rättsstridigt stöd, som kommissionen tidigare
i beslut förklarat oförenligt med den gemensamma marknaden, ett belopp som avser att neutralisera följderna av den återbetalning
som dessa mottagare var skyldiga att göra enligt detta beslut.
27     Det är uppenbart att om en medlemsstat fick bevilja mottagare av ett rättsstridigt stöd ett nytt stöd med samma belopp som
det rättsstridiga stödet, i syfte att neutralisera följderna av de återbetalningar som stödmottagarna i enlighet med beslutet
är skyldiga att göra, skulle detta medföra att de beslut som har fattats av kommissionen med stöd av artiklarna 87 EG och
88 EG fråntas all ändamålsenlig verkan (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot rådet, punkt 43).
28     Domstolen fastställde därefter att när kommissionen har beslutat att ett stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden kan
rådet inte med stöd av artikel 88.2 tredje stycket EG omintetgöra beslutets ändamålsenliga verkan genom att själv förklara
att ett stöd, som beviljas mottagarna av det rättsstridiga stödet för att kompensera dessa för de återbetalningar som de ålagts
att göra enligt kommissionens beslut, är förenligt med den gemensamma marknaden (domen i det ovannämnda målet kommissionen
mot rådet, punkterna 44 och 45).
29     Med beaktande av denna rättspraxis saknade rådet behörighet att fatta det omtvistade beslutet.
30     Det är nämligen utrett att rådet mottog begäran av Konungariket Belgien efter antagandet av beslut 2003/757, genom vilket
Konungariket Belgiens stöd till samordningscentrumen förklarades oförenligt med den gemensamma marknaden.
31     Det skall därmed undersökas om det stöd som beskrivs i artikel 1 i det omtvistade beslutet och det som utgör föremålet för
beslut 2003/757 är samma stöd.
32     Av handlingarna i målet och särskilt av det meddelande som Konungariket Belgien sände till rådet den 6 mars 2003 framgår att
den stödordning som rådet skulle komma att förklara förenlig med den gemensamma marknaden var den som hade utgjort föremål
för beslut 2003/757.
33     I och med det meddelande den 26 maj 2003 där Konungariket Belgiens ständige representant vid Europeiska unionen har beskrivit
innehållet i stödet återstår heller inga tvivel om att det rör sig om samma åtgärder.
34     Slutligen tilläts i det omtvistade beslutet åtgärder bestående i tillämpning av samma metoder för att fastställa de skattepliktiga
vinsterna och den skatt som kan utkrävas i förhållande till antalet anställda som dem som föreskrivs i skatteordningen för
samordningscentrumen. Samma befrielser från fastighetsskatt och från skatt på lös egendom samt från skatten på kapitaltillskott
återges däri.
35     Domstolen finner det vidare lämpligt att avgöra vilka effekter som följer av det omtvistade beslutet. Det räcker att konstatera
att det av ordalydelsen i motiveringen till beslutet framgår att detta syftar till att kompensera för effekterna av beslut
2003/757, vad gäller de samordningscentrum vars auktorisering löpte ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2005.
36     Av detta följer att det omtvistade beslutet har fattats i strid med beslut 2003/757. Den omständigheten att det endast rör
ett begränsat antal företag och endast har begränsad verkan i tiden saknar betydelse för huruvida det skall anses strida mot
beslut 2003/757, vari kommissionen i artikel 2 fastställt att fördelarna av den ifrågavarande stödordningen, från att beslutet
delgavs, inte kunde förlängas genom att de auktoriseringar som då var i kraft förnyades, samt att även om en auktorisering
löpte ut före den 31 december 2010 kunde stödordningen inte längre tillämpas, ens temporärt.
37     Av samtliga ovan angivna omständigheter följer att rådet saknat behörighet att fatta beslutet.
38     Således skall talan vinna bifall på den första grund som kommissionen har åberopat till stöd för sin talan avseende rådets
bristande behörighet att fatta det omtvistade beslutet. Beslutet skall följaktligen ogiltigförklaras.

De övriga grunderna för talan
39     Eftersom talan har bifallits på den första grunden och det omtvistade beslutet skall ogiltigförklaras saknas anledning att
pröva de övriga grunder som kommissionen har åberopat till stöd för sin talan.

Rättegångskostnader
40     Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats.
Kommissionen har yrkat att rådet skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom rådet har tappat målet, skall
kommissionens yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
1)
Rådets beslut 2003/531/EG av den 16 juli 2003 om den belgiska regeringens beviljande av stöd till vissa samordningscentrum
i Belgien ogiltigförklaras.
2)
Europeiska unionens råd skall ersätta rättegångskostnaderna.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: franska.