CELEX: 62002CJ0173
Regula (EEK) Nr. 3950/92
Piena un piena produktu tirgus kopīgā organizācija
Komisijas lēmums, kas aizliedz atbalstu piena kvotu iegādei

Ar savu prasību Spānijas Karaliste lūdz atcelt Komisijas 2002. gada 12. marta Lēmumu 2002/411/EK par valsts atbalstu, ko Spānija
ir sniegusi govs piena ražotājiem, kas tiek uzskatīti par prioritāriem ražotājiem (dokuments attiecas uz EEZ) (paziņots ar
dokumentu Nr. C (2002) 905) (OV L 144, 49. lpp.) (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”).

Atbilstošās tiesību normas
Saskaņā ar EKL 36. pantu:
“Šī Līguma nodaļa par konkurenci attiecas uz lauksaimniecības produktu ražošanu un tirdzniecību tikai tiktāl, ciktāl to noteikusi
Padome [..].”
Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulas (EEK) Nr. 804/68 par piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju (OV L 148, 13. lpp.)
23. pants noteic:
“Ja vien šajā regulā nav paredzēts citādi, Līguma 92. līdz 94. pantu (tagadējais 87., 88. un 89. pants) piemēro 1. pantā uzskaitīto
produktu ražošanai un tirdzniecībai.”
Padomes 1992. gada 28. decembra Regulas (EEK) Nr. 3950/92, ar ko ievieš papildmaksājumus piena un piena produktu nozarē (OV L 405,
1. lpp.), 5. pants noteic:
“Nepārsniedzot 3. pantā minētos daudzumus, dalībvalsts visu individuālo salīdzināmo daudzumu vispārējas samazināšanas rezultātā
var papildināt valsts rezervi, lai piešķirtu papildu vai īpašos daudzumus ražotājiem, kurus nosaka saskaņā ar objektīviem
kritērijiem, kam piekritusi Komisija.
Neskarot 6. panta 1. punktu, salīdzināmos daudzumus, kas pieejami ražotājiem, kuri vienā no divpadsmit mēnešu laikposmiem
nav laiduši tirgū pienu vai citus piena produktus, pievieno valsts rezervei, un tos var piešķirt atkārtoti saskaņā ar šā panta
pirmo daļu. Ja ražotājs atsāk piena vai citu piena produktu ražošanu dalībvalsts noteiktā laikā, viņam ne vēlāk kā 1. aprīlī
pēc pieteikuma iesniegšanas saskaņā ar 4. panta 1. punktu piešķir salīdzināmo daudzumu.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 3950/92 priekšpēdējo apsvērumu nolūkā turpināt piena ražošanas pārstrukturēšanu un vides uzlabošanu
ir jāatļauj dalībvalstīm turpināt īstenot pārstrukturēšanas valsts programmas, kā arī radīt iespējas zināmai salīdzināmo daudzumu
mobilitātei konkrētā ģeogrāfiskā zonā, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem.
Šajā sakarā Regulas Nr. 3950/92 8. pants precizē:
“Lai pabeigtu piena ražošanas pārstrukturēšanu valsts, reģionālā vai savākšanas zonas līmenī, vai nolūkā uzlabot vides stāvokli,
dalībvalstis var veikt vienu vai vairākas no šādām darbībām saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, kurus tās paredz, ņemot
vērā pušu likumīgās intereses:
-      piešķirt kompensāciju, veicot vienu vai vairākus gada maksājumus ražotājiem, kas apņemas galīgi vai daļēji izbeigt piena ražošanu
un šādi atbrīvotos salīdzināmos daudzumus nodot valsts rezervē;
-      pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, paredzēt nosacījumus, ar kādiem kompetentā iestāde vai šīs iestādes nozīmēta struktūra
12 mēnešu laikposma sākumā par samaksu var pārdalot piešķirt ražotājiem salīdzināmos daudzumus, ko iepriekšējā divpadsmit
mēnešu laikposma beigās ir galīgi atbrīvojuši citi ražotāji, pretī saņemot tādu kompensāciju vienā vai vairākos gada maksājumos,
kuru apjoms ir vienāds ar iepriekšminēto samaksu;
[..].”

Faktiskie apstākļi, Apstrīdētais lēmums un Tiesas process
1998./1999. piena gada laikā Astūrijas apgabala (Spānija) autonomās kopienas kompetentās iestādes sniedza atbalstu piena kvotu
iegādei (turpmāk tekstā – “apstrīdētais atbalsts”). Šī atbalsta mērķis saskaņā ar Karaļa 1991. gada 30. decembra dekrētu Nr. 1888/91
(
VOV
[
BOE
] Nr. 2, 1992. gada 2. janvāris, 84. lpp.) bija atvieglot salīdzināmo daudzumu iegādi konkrētiem piena ražotājiem, kurus uzskatīja
par prioritāriem salīdzinājumā ar citiem ražotājiem.
Sakarā ar sūdzību par šo atbalstu Komisija 2002. gada 12. martā pieņēma Apstrīdēto lēmumu, saskaņā ar kuru tā aizliedza atbalstu,
pamatojoties uz to, ka tas bija nesaderīgs ar kopējo tirgu. Saskaņā ar Apstrīdēto lēmumu, pirmkārt, apstrīdētais atbalsts
nebija atļauts saskaņā ar Regulas Nr. 3950/92 noteikumiem un, otrkārt, EKL 87. panta 2. un 3. punkts nebija piemērojami.
Savā prasībā par lēmuma atcelšanu Spānijas Karaliste lūdz Tiesu atcelt Apstrīdēto lēmumu un piespriest Komisijai atlīdzināt
tiesāšanās izdevumus.
Komisija lūdz Tiesu noraidīt prasību kā nepamatotu un piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Par prasību
Savas prasības atbalstam Spānijas valdība norāda uz diviem pamatiem.

Pirmais pamats
Lietas dalībnieku argumenti
Kā savu pirmo pamatu Spānijas valdība vēlas norādīt to, ka Apstrīdētais lēmums ir pretrunā Regulai Nr. 3950/92, jo tas aizliedz
atbalstu, kas atbilst minētās Regulas mērķiem, kā arī Kopienu tiesību normām un pamatprincipiem.
Lai noteiktu atbalsta saderīgumu ar Regulu Nr. 3950/92, nav jākonstatē, ka Regula to tieši atļauj. Pietiek pierādīt, ka tas
atbilst šīs Regulas pamatā esošajiem mērķiem un ka atbalsts nepārkāpj nevienu citu tiesību normu, ne arī kādu no Kopienu tiesību
pamatprincipiem (1979. gada 26. jūnija spriedums lietā 177/78
Pigs and Bacon
,
Recueil 1979
, 2161. lpp., 14. punkts; 1988. gada 23. februāra spriedums lietā 216/84 Komisija/Francija,
Recueil 1988
, 793. lpp., 18. un 19. punkts; 1988. gada 14. jūlija spriedums lietā 90/86
Zoni
,
Recueil 1988
, 4285. lpp., 26. punkts, un 1990. gada 6. novembra spriedums lietā C‑86/89 Itālija/Komisija,
Recueil 1990
, I‑3891. lpp., 19. punkts). Apstrīdētais atbalsts atbilst šīm prasībām.
Jebkurā gadījumā dalībvalstīm esot rīcības brīvība, kas tām ļauj papildināt šīs Regulas 8. pantā norādītās iespējas.
Komisija iebilst, uzskatot, ka Tiesas judikatūrā tā nesaskata neko, kas varētu apstiprināt Spānijas valdības teikto, atbilstoši
kam apstrīdētais atbalsts ir saderīgs ar Regulu Nr. 3950/92, pat ja tajā tas tieši nav paredzēts.
Tiesas vērtējums
Kā norādīts iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Francija 18. punktā, piena produkti ir pakļauti tirgus kopīgai organizācijai.
Attiecībā uz atbalstu šajā sektorā no Regulas Nr. 804/68 23. panta, sasaistot to ar EKL 36. pantu, izriet, ka EKL 87. panta,
EKL 88. panta un EKL 89. panta normas ir piemērojamas piena produktu ražošanai un tirdzniecībai tikai tiktāl, cik to paredz
Regula, kas izveido tirgus kopīgo organizāciju.
Šajā sakarā Regula Nr. 3950/02, it sevišķi tās 5. un 8. pants, nosaka, ka dalībvalstis ar zināmiem nosacījumiem var piena
produktu ražotājiem piešķirt atbalstu.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, tiklīdz Kopiena ir izveidojusi tirgus kopīgo organizāciju noteiktā sektorā, Kopienas pienākums
ir meklēt risinājumus problēmām, kas rodas kopējās lauksamniecības politikas jomā. Tādējādi dalībvalstīm ir jāatturas no jebkādu
vienpusēju pasākumu pieņemšanas šajā jomā, pat ja tie pēc būtības var atbalstīt Kopienu kopējo politiku (skat. iepriekš minētos
spriedumus lietās Komisija/Francija, 18. punkts; Itālija/Komisija, 19. punkts, un
Zoni
, 26. punkts).
Piena produktu tirgus kopīgās organizācijas ietvaros likumīgi ir tikai tie valsts atbalsti, ko tieši atļauj Regula Nr. 3950/92,
sevišķi tās 5. un 8. pants.
Šajā sakarā Spānijas valdības arguments, saskaņā ar kuru no 2002. gada 20. jūnija sprieduma lietā
Mulligan
u.c. (C‑313/99,
Recueil 2002
, I‑5719. lpp.) izrietēja, ka nav nepieciešams, lai atbalsts ir tieši atļauts Regulā Nr. 3950/92, nav atbalstāms. Kā pamatoti
uzsver ģenerāladvokāts savu secinājumu 40. punktā, šajā lietā Tiesa atzina, ka attiecīgie Īrijas noteikumi bija likumīgi tikai
tāpēc, ka tie ietilpa tādu pasākumu jomā, uz kuriem attiecas Regulas Nr. 3950/92 7. panta 1. punktā atļautie pasākumi (skat.
iepriekšminēto spriedumu lietā
Mulligan
u.c., 29. punkts).
Šajā lietā apstrīdētais atbalsts, kas sastāv no procentu likmes samazināšanas attiecībā uz aizdevumiem nolūkā iegūt salīdzināmos
daudzumus pie citiem ražotājiem, nav tieši atļauts ne ar Regulas Nr. 3950/92 5. pantu, ne ar tās 8. pantu.
Salīdzināmie daudzumi, uz kuru iegādi ir vērsts atbalsts, nenāk no valsts rezerves, tie netiek labprātīgi atbrīvoti sakarā
ar kopējo individuālo salīdzināmo daudzumu lineāro redukciju un neatbilst salīdzināmajiem daudzumiem, ko izmanto ražotāji,
kuri netirgo piena vai citus produktus 12 mēnešu periodā atbilstoši Regulas Nr. 3950/92 5. pantam.
Turklāt apstrīdētais atbalsts ir aizdevuma procentu samazinājums, kas nav kompensācija Regulas Nr. 3950/92 8. panta pirmā
ievilkuma izpratnē.
Visbeidzot, uz šo atbalstu nav attiecināms 8. panta otrais ievilkums, jo salīdzināmie daudzumi, uz kuru iegādi tas ir vērsts,
nenāk no valsts rezerves.
Turklāt, kā tas ir pareizi norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 44. punktā, atsaukšanās uz Regulas Nr. 3950/92 8. panta “vienu
vai vairākām sekojošām normām” atļauj dalībvalstīm pieņemt savrupus vai kopīgus vienu vai vairākus tajā uzskaitītos pasākumus,
bet nepilnvaro tās paredzēt jauna veida normas šajā sakarā. Tāpat “kārtībai”, ko dalībvalstis var pieņemt, ir jāīsteno viens
vai vairāki iepriekš minētie pasākumi.
No šiem apsvērumiem izriet, ka pirmais pamats ir noraidāms.

Par otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Atsaucoties uz otro pamatu, Spānijas valdība uzskata, ka Apstrīdētais lēmums ir pretrunā Regulai Nr. 3950/92, jo tas aizliedz
atbalstu, kura rezultāts nav piena un piena produktu tirgus darbības noteikumu izkropļojums.
Kā uzskata Spānijas valdība, atbalsts, kas neizkropļo piena tirgus darbības noteikumus, ir saderīgs ar kopējo tirgu un līdz
ar to nevar tikt aizliegts.
Gadījumā, ja Tiesa nolemtu, ka Regula Nr. 3950/92 nekavē veikt citus restrukturizācijas pasākumus, kas nav tajā tieši noteiktie,
Komisija uzskata, ka apstrīdētais atbalsts varētu radīt ievērojamu tirgus izkropļojumu un tādējādi tas nav saderīgs ar tirgus
kopējo tiesisko regulējumu.
Tiesas vērtējums
Kā ir norādīts šī sprieduma 20. punktā, tikai atbalsts, ko tieši atļauj Regula Nr. 3950/92, ir likumīgs. Šāda likumība nav
atkarīga no iespējamām sekām, ko šāds atbalsts varētu atstāt uz piena un piena produktu tirgus darbību. Tādējādi, ja atbalsts
nav tieši atļauts ar iepriekš minēto regulu, tas ir nelikumīgs, pat ja tas neizkropļo iepriekš minētā tirgus darbību.
Šajā lietā Regula Nr. 3950/92 tieši neatļauj apstrīdēto atbalstu.
No tā izriet, ka otrais pamats ir noraidāms.
No visiem šiem apsvērumiem izriet, ka prasība ir noraidāma.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Spānijas
Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež Spānijas Karalistei
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
prasību noraidīt;
2)
Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – spāņu.