CELEX: 62000CJ0087
Sladkor
Cene
Regionalizacija
Območja s primanjkljajem
Uvrstitev Italije
Tržno leto 1998/99
Uredbi (EGS) št. 1785/81 in (ES) št. 1361/98
Veljavnost Uredbe št. 1361/98

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (EGS) št. 1785/81 z dne 30. junija 1981 o skupni
ureditvi trgov v sektorju sladkorja (UL L 177, str. 4), kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1101/95 z dne 24.
aprila 1995 (UL L 110, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1785/81) in veljavnost Uredbe Sveta (ES) št. 1361/98 z dne 26. junija
1998, s katero so za tržno leto 1998/99 določene izpeljane intervencijske cene za beli sladkor, intervencijska cena za surovi
sladkor, minimalne cene za sladkorno peso A in B in znesek nadomestila za stroške skladiščenja (UL L 185, str. 3).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med R. Nicolijem, pridelovalcem sladkorne pese v Italiji, in družbo Eridania SpA (v
nadaljevanju: družba Eridania), podjetjem za pridelavo sladkorja, ki mu je R. Nicoli dobavljal sladkorno peso, v zvezi z utemeljenostjo
uvrstitve Italije kot območja brez primanjkljaja za tržno leto 1998/99 in s tem neobstoja izpeljane intervencijske cene za
beli sladkor za območja te države članice ter neobstoja povečanih minimalnih cen za izplačilo pridelovalcem sladkorne pese.

Pravni okvir

Skupna ureditev trgov v sektorju sladkorja
V okviru skupne ureditve trgov sladkorja (v nadaljevanju: SUT sladkorja) je bil z Uredbo št. 1785/81 v naslovu I uveden sistem
cen, v naslovu III pa sistem kvot.
Glede sistema kvot je vsaki državi članici dodeljena osnovna količina nacionalne pridelave. Ta količina je v vsaki državi
članici v skladu z merili, določenimi v Uredbi št. 1785/81, razdeljena med proizvodna podjetja po modelu pridelovalnih kvot
A in B. Za ti dve kvoti velja zajamčena prodaja po intervencijski ceni za beli sladkor, na trgu Skupnosti in v tretjih državah,
in ustrezno nadomestilo, ki pa vseeno ni na enaki stopnji, ker je kvota B podvržena višjim dajatvam. Če presežne proizvodnje,
imenovane „sladkor C“, pridelovalna podjetja v okviru določenih količin ne prenesejo na naslednje tržno leto na račun proizvodnje
v tem tržnem letu, jo je treba brez posega Skupnosti izvoziti v tretje države.
S sistemom cen je določeno, da so te določene vsako leto za tržno leto, ki se prične 1. julija naslednje leto. Glede tega
člen 3(4) in (5) Uredbe št. 1785/81 določa:
„4.      Intervencijska cena za beli sladkor je določena pred prvim avgustom za tržno leto, ki se prične 1. julija naslednjega leta,
po postopku določenem v členu 43, odstavku 2, Pogodbe.
Po istem postopku Svet določi standardno kakovost, za katero velja ta cena.
5.      Svet na predlog Komisije s kvalificirano večino določi intervencijsko ceno za surovi sladkor in izpeljane intervencijske cene
vsako leto sočasno z določitvijo intervencijske cene za beli sladkor.
Po istem postopku Svet določi standardno kakovost, za katero velja intervencijska cena za beli sladkor.“
Za intervencijske cene belega sladkorja obstajata dve kategoriji: intervencijska cena v ožjem pomenu se uporablja za sladkor,
pridelan na območjih brez primanjkljaja, izpeljana intervencijska cena pa za sladkor, pridelan na območjih s primanjkljajem.
Cena, določena za slednja, je višja od tiste za območja brez primanjkljaja. To razlikovanje v ceni je poznano kot „regionalizacija“.
Vzporedno s ceno sladkorja je minimalna cena, po kateri morajo tovarne sladkorja odkupiti sladkorno peso od pridelovalcev,
določena vsako leto v skladu z členom 5(1) Uredbe št. 1785/81 hkrati z intervencijsko ceno za beli sladkor. Tudi za sladkorno
peso kot primarno surovino sladkorja obstajata dve kategoriji, A in B, ki ustrezata sladkorju A in sladkorju B.
Za ohranjanje vzporednosti z ureditvijo za sladkor je v členu 5(3) Uredbe št. 1785/81 določeno, da „se za območja, za katera
je določena izpeljana intervencijska cena za beli sladkor, minimalne cene za sladkorno peso A in sladkorno peso B povečajo
za znesek, enak razliki med izpeljano intervencijsko ceno zadevnega območja in intervencijsko ceno, znesek, ki je določen
s faktorjem 1,30“.
Tako je s sistemom, uveden z Uredbo št. 1785/81, za območja s primanjkljajem in v mejah dodeljenih kvot predpisana višja cena
za odkup primarne surovine, potrebne za pridelavo sladkorja, in obenem zajamčeno višje plačilo za sladkor, pridelan na teh
območjih.
Uredbo št. 1785/81 je nadomestila Uredba Sveta (ES) št. 2038/1999 z dne 13. septembra 1999 o skupni ureditvi trgov za sladkor
(UL L 252, str. 1), ki jo je razveljavila Uredba Sveta (ES) št. 1260/2001 z dne 19. junija 2001 o skupni ureditvi trgov za
sladkor (UL L 178, str. 1).
Člen 14(1) Uredbe Komisije (ES) št. 779/96 z dne 29. aprila 1996 o podrobnih pravilih za uporabo Uredbe Sveta (EGS) št. 1785/81
v zvezi s poročili v sektorju sladkorja (UL L 106, str. 9) določa:
„Vsaka država članica obvesti Komisijo:
1)      vsako leto pred 1. septembrom za prejšnje tržno leto in vsako leto pred 1. januarjem za prejšnje leto pridelave o podatkih
v zvezi z bilanco zalog sladkorja, izoglukoze in inulinskega sirupa za zadevno obdobje, pri čemer uporabi vzorčni obrazec
iz Priloge II“.
Uredba št. 779/96 v Prilogi II vsebuje vzorčno tabelo za poročila iz člena 14, točke 1, omenjene uredbe. Levi stolpec te tabele
je sestavljen takole:
1. ZAČETNE ZALOGE dne: 1. ......... skupaj vključujoč
[…]
2. PROIZVODNJA
[…]
3. UVOZ IZ TRETJIH DRŽAV
a) nepredelani
[…]
b) predelani proizvodi
4. UVOZ IZ DRUGIH DRŽAV ČLANIC
a) nepredelan
b) v proizvodih
5. SKUPNI RAZPOLOŽLJIVI SLADKOR
6. IZVOZ V DRUGE DRŽAVE ČLANICE
a) nepredelan
b) v proizvodih
7. IZVOZ V TRETJE DRŽAVE
a) nepredelan
b) v proizvodih
[…]
8. SKUPNA PORABA
[5 – (6 + 7 + 9)]
9. KONČNE ZALOGE dne: 30. .................. skupaj vključujoč
[…]


Uredbi (ES) št. 1360/98 in 1361/98
Z Uredbo Sveta (ES) št. 1360/98 z dne 26. junija 1998, s katero so za tržno leto 1998/99 določene nekatere cene sladkorja
in standardna kakovost sladkorne pese (UL L 185, str. 1) je bila za zadevno tržno leto med drugim določena intervencijska
cena belega sladkorja.
Uredba št. 1361/98, sprejeta na podlagi Uredbe št. 1785/81, glede določitve izpeljanih intervencijskih cen v svoji drugi in
tretji uvodni izjavi natančno določa:
„upoštevajoč, da člen 3(1) Uredbe (ES) št. 1785/81 predpisuje, da se izvedene intervencijske cene za beli sladkor določijo
za vsako od območij s primanjkljajem; da je za to določitev primerno upoštevati regionalne razlike v ceni sladkorja, ki bi
lahko bile mogoče v primeru običajne letine in prostega pretoka sladkorja, na podlagi naravnih pogojev za določitev cen na
trgu;
upoštevajoč, da je pomanjkljivo oskrbo mogoče predvideti na območjih pridelave na Irskem, v Združenem Kraljestvu, v Španiji,
na Portugalskem in na Finskem“.
Ker za beli sladkor za območje Italije z Uredbo št. 1361/98 ni bila določena izvedena intervencijska cena, se je intervencijska
cena za beli sladkor, določena s členom 1(2) Uredbe št. 1360/98 za tržno leto 1998/99 uporabila tudi v Italiji. Zato je bila
Italija obravnavana kot območje s presežkom.

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
R. Nicoli, pridelovalec sladkorne pese, je s pogodbo, sklenjeno 2. decembra 1997, družbi Eridania prodal svoj pridelek sladkorne
pese za tržno leto 1998/99 v skupni teži 53,23 ton. Družba Eridania je plačala znesek 6.651.350 ITL (3435,14 evra), ki ne
vključuje zneska za „regionalizacijo“ cene, in sicer 421.263,88 ITL (217,56 evra).
R. Nicoli, ki se je štel za upravičenega do tega zneska, je pred Giudice di pace di Genova začel postopek proti družbi Eridania,
da bi dosegel izplačilo ostanka cene, za katerega meni, da mu pripada.
Predložitveno sodišče ugotavlja zlasti, da so merila za določitev območij s presežkom oziroma primanjkljajem odvisna bodisi
od prevladovanja pridelave nad porabo (območja s presežkom) bodisi od prevladovanja porabe nad pridelavo (območja s primanjkljajem).
Glede porabe se omenjeno sodišče sprašuje zlasti o tem, ali je zaradi opredelitve nekega območja kot območja s primanjkljajem
primerno sladkor, ki je v Italiji dodan živilom, ki so pozneje zaužita v drugih državah članicah, dosledno šteti za porabljenega
v Italiji ali pa je nasprotno treba šteti, da je ta sladkor porabljen v državah, kjer so omenjena živila zaužita.
V teh okoliščinah je Giudice di pace di Genova prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo tri vprašanja.
Sodišče je s sklepom predsednika Sodišča z dne 13. aprila 2000 prekinilo odločanje, dokler se ne zaključi zadeva, v kateri
je bila 14. marca 2002 izrečena sodba v zadevi Italija proti Svetu (C-340/98, Recueil, str. I-2663), katere predmet je bila
prav veljavnost Uredb št. 1360/98 in 1361/98. Ta sodba je bila posredovana Giudice di pace di Genova, ki je v sklepu z dne
30. julija 2002, vpisanem v sodnem tajništvu 19. avgusta 2002, ugotovilo, da je Sodišče odgovorilo samo na prvo od treh vprašanj,
ki jih je Giudice di pace di Genova postavilo v predložitveni odločbi.
Po mnenju Giudice di pace di Genova ni odgovora na drugo vprašanje glede, po eni strani, razlage pojma „poraba na območju
s primanjkljajem“, in po drugi strani, vprašanja, ali ta pojem vključuje ali ne vključuje sladkorja, vsebovanega v predelanem
proizvodu, ki je pozneje porabljen v drugi državi. Po mnenju omenjenega sodišča ni bilo odgovorjeno tudi na njegovo tretje
vprašanje, ki je z drugim vprašanjem povezano v tem, da iz njega ne izhaja samo na podlagi nepravilne utemeljitve Uredbe št.
1361/98, ampak tudi na podlagi dejstva, da ta uredba ne določa izpeljane intervencijske cene za vsa območja v Italiji.
V teh okoliščinah je Giudice di pace di Genova, s tem da je ohranilo zadnji dve vprašanji, zastavljeni v predložitveni odločbi
z dne 28. februarja 2000, Sodišču predložilo naslednji vprašanji za predhodno odločanje:
„1.      Ali je treba Uredbo št. 1785/81 razlagati tako, da se območje s primanjkljajem določi po načinu izračuna, ki za sladkor, porabljen
na tem območju, šteje sladkor, vsebovan v predelanem proizvodu, celo če je slednji zaužit v drugi državi, ali pa mora biti
območje s primanjkljajem določeno po načinu izračuna, ki sladkorja, ki je vsebovan v predelanem proizvodu, vendar je zaužit
v drugi državi, ne šteje za porabljenega na tem območju?
2.      Ali je Uredba […] št. 1361/98 […] veljavna, ker v njej ni določena izpeljana intervencijska cena za vsa območja v Italiji
glede na člene 3(1), 5(3) in 6(2) Uredbe […] št. 1785/81 in v tem pogledu ne vsebuje nobene utemeljitve?
Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 3. septembra 2002 odredil nadaljevanje postopka.

Vprašanji za predhodno odločanje
Vprašanji, ki ju je Giudice di pace di Genova ohranilo pred Sodiščem in ki ju je treba preučiti skupaj, se v bistvu nanašata
na vprašanje, ali je Uredba št. 1361/98, ker v njej zaradi napačnega načina izračuna ocenjene porabe sladkorja ozemlje Italije
v tržnem letu 1998/99 ni bilo navedeno med območji Skupnosti s primanjkljajem, naštetimi v členu 1 omenjene uredbe, veljavna.
Predložitveno sodišče se prav tako sprašuje, ali je Uredba neveljavna, ker v njej ni utemeljena nedoločitev izpeljane intervencijske
cene za vsa območja na tem ozemlju.

Posledice zgoraj navedene sodbe Italija proti Svetu
Zato je treba ugotoviti, da v nasprotju s trditvami Sveta in Komisije zgoraj navedena sodba Italija proti Svetu ni odgovorila
na vprašanje veljavnosti Uredbe št. 1361/98 glede načina izračuna ocenjene porabe sladkorja, ki ga je uporabil zakonodajalec
Skupnosti.
Glede vprašanja razlage pojma porabe iz točk od 71 do 78 zgoraj navedene sodbe Italija proti Svetu izhaja, da je Sodišče presojalo
le domnevno spremembo načina, ki ga uporabljata Komisija in Svet za izračun prihodnjega stanja v Italiji.
Sodišče je v točki 73 navedene sodbe ugotovilo zlasti, da se je z uporabljenim načinom primerjala razpoložljiva proizvodnja
predvidenih količin sladkorja A in sladkorja B, po potrebi povečanih s prenosom sladkorja C, s predvideno porabo.
Vendar zgoraj navedena sodba v zadevi Italija proti Svetu ni presojala načina izračuna predvidene porabe in potemtakem tudi
ne vprašanja veljavnosti Uredbe št. 1361/98, ker Italija zaradi uporabe napačnega načina izračuna te porabe v njej ni navedena
kot območje s primanjkljajem za tržno leto 1998/99.
Nasprotno iz točk od 56 do 63 zgoraj navedene sodbe Italija proti Svetu, v katerih je Sodišče presodilo tožbeni razlog neobstoja
oziroma nezadostne utemeljitve sprejetja Uredbe št. 1361/98 glede na člen 190 Pogodbe ES (po spremembi člen 253 ES), izhaja,
da je bilo presojeno, da je bila utemeljitev sprejetja v skladu z zahtevami omenjenega predpisa. Dejansko je v točki 63 te
sodbe Sodišče ugotovilo, da v zvezi z zadevnim sklopom predpisov in razvojem zadevnega trga utemeljitev sprejetja omenjenega
predpisa glede uvrstitve Italije med območja brez primanjkljaja za tržno leto 1998/99, čeprav je zelo kratka, ustreza zahtevam
utemeljitve iz sodne prakse Sodišča.
Zato se veljavnost Uredbe št. 1361/98 ne bi smela ponovno izpodbijati na podlagi domnevne kršitve zahtev po utemeljitvi razlogov
za odločitev o tem, da se ne določi izpeljana intervencijska cena za vsa območja v Italiji.

Način izračuna ocenjene porabe
Uvodoma je treba spomniti, da je ocenjena poraba za prihodnje tržno leto sestavljena iz dveh dejavnikov, na katera se morajo
institucije opirati pri presoji, ali se določeno območje določi kot območje s primanjkljajem ali območje s presežkom. Dejansko
primanjkljaj v smislu Uredbe št. 1785/81 obstaja, če je celotna razpoložljiva proizvodnja manjša od porabe (glej sodbo z dne
6. julija 2000 v zadevi Eridania, C-289/97, Recueil, str. I-5409, točka 46, in zgoraj navedeno sodbo Italija proti Svetu,
točka 76).
Izraz „poraba“ ni bil opredeljen s predpisi o SUT sladkorja. Čeprav je v točki 8 Priloge II k Uredbi št. 779/96, uporabljene
ob nastanku dejstev v postopku o glavni stvari, predpisan način izračuna celotne porabe, pa ta priloga ne uvaja opredelitve
pojma porabe, primerne za določitev območja s primanjkljajem ali presežkom. Njen cilj je predvsem vzpostavitev skupnega modela
za izmenjavo podatkov, ki se uporabljajo za več ustrojev omenjene SUT.
Vendar pa je ugotovljeno, da se Svet in Komisija za utemeljitev območja kot območja s primanjkljajem oziroma s presežkom opirata
na opredelitev „celotne porabe“ iz omenjene točke 8. Celotno porabo ocenjujeta tako, da od celotne razpoložljive količine
odštejeta vsoto, ki ustreza količini, ki je namenjena za izvoz v druge države članice, za izvoz v tretje države in za končne
zaloge. Iz tega izhaja, da je vštet tudi sladkor, vsebovan v predelanih proizvodih, uvoženih iz tretjih držav ali iz drugih
držav članic, za porabljenega v zadevni državi članici pa ne šteje sladkor, ki je vsebovan v predelanih proizvodih in iznesen
v druge države.
R. Nicoli šteje tak izračun porabe za bistveno napačnega, saj teh zadnjih količin ne upošteva kot porabljenih.
Kar zadeva obseg sodnega nadzora Sodišča glede načina, ki sta ga za ugotovitev predvidene porabe sladkorja za zadevno tržno
leto sprejeli instituciji, je treba spomniti, da morata Svet in Komisija na osnovi podatkov, posredovanih od držav članic,
izdelati projekcije, ki se nanašajo obenem na tekoče tržno leto glede razvoja porabe in na obete za prihodnje tržno leto glede
gibanja razpoložljive pridelave (glej sodbo v zgoraj navedeni zadevi Eridania, točka 47).
Instituciji imata široko diskrecijsko pravico, vključujoč potrebo po presoji zapletenega ekonomskega stanja. Sodni organ Skupnosti,
ki nadzira zakonitost izvajanja te pristojnosti, svoje presoje v zadevnem primeru ne more nadomestiti s presojo pristojnega
organa, ampak mora zgolj preučiti, ali je prišlo do očitne napake pri presoji ali do zlorabe pooblastil ter ali zadevna institucija
ni očitno prekoračila meja svoje diskrecijske pravice (glej sodbi z dne 27. novembra 1997 v zadevi Somalfruit in Camar, C-369/95,
Recueil, str. I‑6619, točka 50, in z dne 14. decembra 2000 v zadevi Italija proti Komisiji, C-99/99, Recueil, str. I-11535,
točka 26).
Zato je ob upoštevanju te sodne prakse glede Uredbe št. 1361/98 treba preučiti, ali je Komisija pri oceni predvidene porabe
sladkorja za tržno leto 1998/99 s tem, da je upoštevala zgolj količino, porabljeno na samem kraju, brez upoštevanja sladkorja,
vsebovanega v proizvodih, predelanih na zadevnem območju in pozneje izvoženih, storila očitno napako pri presoji.
Kot izhaja iz pisnih pripomb Komisije, se določitev višje izpeljane intervencijske cene na območjih s primanjkljajem nanaša
po eni strani na to, da se slednjim omogoči dobava sladkorja iz območij brez primanjkljaja, upoštevajoč zlasti stroške prevoza,
po drugi strani pa na preprečitev zmanjšanja proizvodnje sladkorne pese, ki bi povzročila še večji primanjkljaj v naslednjih
tržnih letih.
Tudi če je način izračuna porabe, ki ga zagovarja R. Nicoli, primernejši za dosego ciljev, omenjenih v prejšnji točki, Komisija
ni zagrešila očitne napake pri presoji, ko je uporabila način izračuna predvidene porabe sladkorja, po katerem se sladkor,
ki je vsebovan v predelanih proizvodih in je iznesen v druge države, ne šteje za porabljenega v zadevni državi članici. Dejansko
je po uporabljenem načinu za izračun omenjene porabe hkrati vračunan sladkor, vsebovan v predelanih proizvodih, ki je uvožen
ali vnesen iz drugih držav.

Veljavnost Uredbe št. 1361/98
Iz zgoraj navedenega izhaja, da preučitev zastavljenih vprašanj ni razkrila ničesar, kar bi vplivalo na veljavnost Uredbe
št. 1361/98.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Preučitev postavljenih vprašanj ni razkrila ničesar, kar bi vplivalo na veljavnost Uredbe Sveta (ES) št. 1361/98 z dne 26
junija 1998, s katero so za tržno leto 1998/99 določene izpeljane intervencijske cene za beli sladkor, intervencijska cena
za surovi sladkor, minimalne cene za sladkorno peso A in B in znesek nadomestila za stroške skladiščenja.
Podpisi
*
Jezik postopka: italijanščina.