CELEX: 62005CJ0169
Autorių teisės ir gretutinės teisės
Direktyva 93/83/EEB
9 straipsnio 2 dalis
Atlygio surinkimo organizacijos, kuri laikoma valdančia teisių turėtojo teises, kurių valdymo jis jai neperdavė, įgaliojimų apimtis
Naudojimasis teise suteikti kabelinio tinklo operatoriui leidimą retransliuoti ar jo nesuteikti

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 1993 m. rugsėjo 27 d. Tarybos direktyvos 93/83/EEB dėl tam tikrų autorių
teisių ir gretutinių teisių taisyklių, taikomų palydoviniam transliavimui ir kabeliniam perdavimui, koordinavimo (OL L 248,
p. 15, toliau – direktyva) 9 straipsnio 2 dalies aiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą
Uradex SCRL
(toliau –
Uradex
) prieš
Union Professionnelle de la Radio et de la Télédistribution
(toliau – RTD) ir
Société Intercommunale pour la Diffusion de la Télévision
(toliau – BRUTELE), kurioje
Uradex
prašo, kad RTD nariams, o būtent BRUTELE būtų nurodyta nutraukti jos repertuarui priklausančio atlikimo kabelinę retransliaciją.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Dvidešimt septinta direktyvos konstatuojamoji dalis nustato:
„<...> programų kabelinei retransliacijai iš kitų valstybių narių turi būti taikomos autorių teisės ir atitinkamais atvejais
gretutinės teisės; <...> kabelinės televizijos operatorius tam turi gauti kiekvieno teisių į kiekvieną retransliuojamos programos
dalį turėtojo leidimą; <...> pagal šią direktyvą leidimas iš principo turi būti duodamas sutarties pagrindu<...>“. (Pataisytas
vertimas)
Pagal direktyvos dvidešimt aštuntą konstatuojamąją dalį:
„<...> norint užtikrinti, kad kiti asmenys, kuriems priklauso teisės į kai kurias šių programų dalis, remdamiesi savo teisėmis
negalėtų užginčyti tinkamo sutarčių vykdymo, reikia numatyti, įpareigojant kreiptis į atlygio surinkimo organizaciją, išimtinai
kolektyvinį naudojimąsi leidimo teise, kiek tai reikalinga atsižvelgiant į kabelinės retransliacijos ypatumus; <...> leidimo
teisė išlieka nepakitusi, ir tam tikru mastu reguliuojamas tik naudojimasis ja, kad teisę leisti kabelinę retransliaciją būtų
galima perduoti <...>“ (Pataisytas vertimas)
Direktyvos 8 straipsnio 1 dalis nustato:
„Valstybės narės užtikrina, kad jų teritorijoje kabeliu retransliuojant kitų valstybių narių programas, bus gerbiamos taikomos
autorių ir gretutinės teisės ir kad toks retransliavimas bus vykdomas remiantis individualiomis ar kolektyvinėmis sutartimis,
sudarytomis tarp autorių teisių turėtojų, gretutinių teisių turėtojų ir kabelinių tinklų operatorių“.
Direktyvos 9 straipsnis „Naudojimasis kabelinio retransliavimo teisėmis“ yra suformuluotas taip:
„1.      Valstybės narės užtikrina, kad autorių ir gretutinių teisių turėtojų teise suteikti kabelinio tinklo operatoriui leidimą retransliuoti
ar jo nesuteikti būtų galima naudotis tik per atlygio surinkimo organizaciją.
2.      Kai teisės turėtojas nėra perdavęs savo teisių valdymo atlygio surinkimo organizacijai, tariama, kad atlygio surinkimo organizacijai,
kuri valdo tos pačios kategorijos teises, yra pavesta valdyti jo teises. Kai tos kategorijos teises valdo kelios atlygio surinkimo
organizacijos, teisės turėtojas laisvai pasirenka, kuri iš tų atlygio surinkimo organizacijų bus laikoma įgaliota valdyti
jo teises. Šioje dalyje nurodytas teisių turėtojas turi tokias pat teises ir pareigas, kylančias iš sutarties tarp kabelinių
tinklų operatoriaus ir atlygio surinkimo organizacijos, kuri laikoma įgaliota valdyti jo teises, kaip ir teisių turėtojai,
kurie įgaliojo tą atlygio surinkimo organizaciją <…>
<…>“

Nacionalinės teisės aktai
Pagal 1994 m. birželio 30 d. Įstatymo dėl autorių ir gretutinių teisių (
Moniteur belge
, 1994 m. liepos 27 d., p. 19297, toliau – įstatymas) 36 straipsnio pirmąją pastraipą:
„Išskyrus jeigu susitarta kitaip, atlikėjas audiovizualinio kūrinio gamintojui perleidžia išimtinę teisę savo atlikimą naudoti
audiovizualiai <...>“
Skirsnyje „Kabelinė retransliacija“ esantis įstatymo 51 straipsnis nustato:
„Vadovaujantis prieš tai esančiais skyriais ir toliau apibrėžtomis taisyklėmis, autorius ir gretutinių teisių turėtojai turi
išimtinę teisę leisti jų kūrinių ar jų atlikimo kabelinę retransliaciją“.
Tame pačiame skirsnyje, įstatymo 53 straipsnio 1 ir 2 dalys analogiškomis formuluotėmis į Belgijos teisę perkėlė atitinkamai
direktyvos 9 straipsnio 1 ir 2 dalis.

Pagrindinė byla

Uradex
, atlikėjų su gretutinėmis teisėmis susijusio atlygio surinkimo organizacija, Briuselio pirmosios instancijos teisme pateikė
prašymą, siekdama, jog būtų pripažinta, kad be jos leidimo ir tuo pažeidžiant įstatymo 51 ir 53 straipsnius retransliuodamos
kabeliu jos repertuarui priklausantį atlikėjų atlikimą, kabelinio tinklo operatorių bendrovės, RTD narės, konkrečiai tariant,
BRUTELE, pažeidžia
Uradex
valdomas gretutines teises. Ji taip pat paprašė, kad kiekviena iš aptariamų bendrovių būtų įpareigota nutraukti šio atlikimo
kabelinę retransliaciją.
Kadangi šis prašymas buvo atmestas,
Uradex
pateikė apeliacinį skundą Briuselio apeliaciniam teismui.
Ir audiovizualinio, ir neaudiovizualinio atlikimo atžvilgiu
Uradex
iš pradžių laikėsi nuomonės, kad nors su gretutinėmis teisėmis susijusio atlygio surinkimo organizacijos turi išimtinę teisę
leisti ar drausti jų kabelinę retransliaciją (toliau – teisė retransliuoti), vis dėlto ši teisė apsiriboja teisėmis, kurių
valdymas buvo patikėtas šioms organizacijoms.
Iš tiesų, apeliacinio teismo teigimu, įstatymo 53 straipsnio 2 dalis, perkelianti direktyvos 9 straipsnio 2 dalį, nenumato,
kad tokia teisių valdymo organizacija naudojasi atlikėjų, kurie jai nėra perdavę savo teisių valdymo, teise retransliuoti,
kaip, atsižvelgiant į įstatymo 53 straipsnio 1 dalį, yra atlikėjų, kurie tai padarė, atveju.
Įstatymo 53 straipsnio 2 dalis nustato tik tai, kad ši organizacija „laikoma įgaliota valdyti jų teises“, o šis valdymas,
atsižvelgiant į jo iš esmės fiduciarinį pobūdį, realiai iš esmės apima atlyginimo už šį atlikimą rinkimą ir jo perdavimą šių
teisių turėtojams.
Be to, apeliacinis teismas laikėsi nuomonės, kad tiek, kiek tai susiję su audiovizualiniu atlikimu, atsižvelgiant į įstatymo
36 straipsnį,
Uradex
negali naudotis teise retransliuoti kabeliu net tuo atveju, kai atlikėjai savo teisių valdymą perdavė šiai organizacijai.
Iš tiesų ši nuostata įtvirtina teisinę prezumpciją, kuria remdamasis atlikėjas savo teisę retransliuoti perdavė gamintojui.
Tačiau atlygio surinkimo organizacija veikia jos atstovaujamų atlikėjų vardu ir ji negali valdyti daugiau teisių, negu turi
pastarieji. Todėl
Uradex
leidimo gali būti reikalaujama tik tada, jei pagal įstatymo 36 straipsnį ji paneigė šią prezumpciją įrodžiusi, jog tarp suinteresuotųjų
atlikėjų ir gamintojų egzistuoja susitarimai, draudžiantys perduoti teisę retransliuoti, arba, to neįrodžius, jei ji atstovauja
audiovizualinių kūrinių gamintojams. Nagrinėjamu atveju taip nėra.
Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad apeliacinis teismas prašymą pripažino pagrįstą tik iš dalies. Viena vertus, jis, be kita
ko, pripažino tai, kad transliuodama neaudiovizualinį atlikimą BRUTELE pažeidžia atlikėjų gretutines teises, kurių valdymą
jie perdavė
Uradex
, ir todėl įpareigojo šias retransliacijas nutraukti, nebent būtų gautas
Uradex
leidimas. Kita vertus, kitą ieškinio dalį jis atmetė.

Uradex
pateikė kasacinį skundą
Cour de cassation
tvirtindama, kad tiek, kiek tai susiję visų pirma su gretutinėmis teisėmis, kurių turėtojai šių teisių valdymo jai neperdavė,
iš įstatymo 53 straipsnio ir direktyvos 9 straipsnio išplaukia, jog atlygio surinkimo organizacija yra laikoma atsakinga ne
tik už valdymą, kuris apsiriboja atlyginimo rinkimu, šie straipsniai jai taip pat suteikia teisę retransliuoti. Be to,
Uradex
nuomone, ši organizacija šia teise naudojasi ir audiovizualinio atlikimo atžvilgiu, nes nurodyti straipsniai nedaro jokio
skirtumo pagal tai, ar tretiesiems asmenims retransliacijos teisė buvo perduota, ar ne.
Tokiomis aplinkybėmis kasacinis teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį
klausimą:
„Ar (direktyvos) 9 straipsnio 2 (dalis) turi būti aiškinama taip, jog kai atlygio surinkimo organizacija yra laikoma įgaliota
valdyti autorių teisių ar gretutinių teisių turėtojo teises, kurių jis neperdavė valdyti atlygio surinkimo organizacijai,
ši organizacija neturi teisės naudotis šio teisių turėtojo teise suteikti kabelinio tinklo operatoriui leidimą retransliuoti
per kabelį programas ar jo nesuteikti, nes jai patikėta valdyti tik piniginius šio teisių turėtojo teisių aspektus?“

Dėl prejudicinio klausimo
Iš direktyvos 8 straipsnio 1 dalies ir jos dvidešimt septintos konstatuojamosios dalies išplaukia, kad kabelinio tinklo operatorius
atitinkamas programas gali retransliuoti tik sutarčių pagrindu gavęs visų šių teisių turėtojų, tai yra ir tų, kurie jų teisių
valdymą perdavė atlygio surinkimo organizacijai, ir tų, kurie to nepadarė, leidimą. Teisių turėtojai atlyginimą gauna iš esmės
kaip atlygį už šį leidimą.
Vis dėlto teisinio saugumo tikslais tam, kad kabelinio tinklo operatoriai galėtų būti tikri, jog jie iš tikrųjų įgijo visas
su retransliuojamomis programomis susijusias teises, ir siekiant užtikrinti, kad kiti asmenys, kuriems priklauso teisės į
kai kurias šių programų dalis, remdamiesi savo teisėmis negalėtų užginčyti tinkamo šias programas retransliuoti leidžiančių
sutarčių vykdymo, direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad šie teisių turėtojai teise retransliuoti gali naudotis tik
per atlygio surinkimo organizaciją. Taip direktyva apriboja skaičių subjektų, su kuriais kabelinio tinklo operatoriai turi
derėtis siekdami būtent už atlyginimą gauti leidimą retransliuoti, laikantis visų teisių turėtojų autorių ir gretutinių teisių.
Būtent šiame kontekste direktyvos 9 straipsnio 2 dalis numato, kad kai autorių teisių ir gretutinių teisių turėtojas nėra
perdavęs savo teisių valdymo atlygio surinkimo organizacijai, laikoma, kad atlygio surinkimo organizacijai, kuri valdo tos
pačios kategorijos teises, yra pavesta valdyti jo teises. Taigi ši nuostata tik sukonkretina šioje 9 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą
taisyklę konkrečios tokio teisių turėtojo situacijos atžvilgiu.
Be to, numatydama, jog laikoma, kad atlygio surinkimo organizacijai yra pavesta valdyti „jo teises“, direktyvos 9 straipsnio
2 dalis nenustato jokio apribojimo, susijusio su šio teisių turėtojo teisių valdymo apimtimi. Taigi iš jos formuluotės neišplaukia,
kad toks valdymas turi būti susijęs tik su piniginiais nagrinėjamų teisių aspektais, o ne su teise retransliuoti.
Papildomai direktyvos 9 straipsnio pavadinimas „Naudojimasis kabelinio retransliavimo teisėmis“ reiškia, kad visos šio straipsnio
nuostatos susijusios būtent su šia teise.
Vis dėlto atsižvelgiant į pagrindinės bylos kontekstą reikia pridurti, kad, kaip tai nurodo direktyvos dvidešimt aštunta konstatuojamoji
dalis, direktyva nedraudžia perduoti teisę retransliuoti. Tačiau ši teisė gali būti perduota remiantis tiek sutartimi, tiek
teisine prezumpcija. Taigi direktyva nedraudžia, kad autorius, atlikėjas ar gamintojas nacionalinės nuostatos, tokios kaip
įstatymo 36 straipsnio pirmoji pastraipa, pagrindu prarastų savo, kaip šios teisės „turėtojo“, statusą direktyvos 9 straipsnio
2 dalies prasme, dėl ko nutrūktų bet koks šios nuostatos pagrindu tarp jo ir atlygio surinkimo organizacijos egzistuojantis
teisinis ryšys.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog direktyvos 9 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama
taip, kad kai atlygio surinkimo organizacija yra laikoma įgaliota valdyti autorių teisių ar gretutinių teisių turėtojo teises,
kurių jis neperdavė valdyti atlygio surinkimo organizacijai, ši organizacija turi teisę naudotis šio teisių turėtojo teise
suteikti kabelinio tinklo operatoriui leidimą retransliuoti per kabelį programą ar jo nesuteikti, ir todėl atlygio surinkimo
organizacijos atliekamas šio teisių turėtojo teisių valdymas neapsiriboja tik piniginiais šių teisių aspektais.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1993 m. rugsėjo 27 d. Tarybos direktyvos 93/83/EEB dėl tam tikrų autorių teisių ir gretutinių teisių taisyklių, taikomų palydoviniam
transliavimui ir kabeliniam perdavimui, koordinavimo 9 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad kai atlygio surinkimo
organizacija yra laikoma įgaliota valdyti autorių teisių ar gretutinių teisių turėtojo teises, kurių jis neperdavė valdyti
atlygio surinkimo organizacijai, ši organizacija turi teisę naudotis šio teisių turėtojo teise suteikti kabelinio tinklo operatoriui
leidimą retransliuoti per kabelį programą ar jo nesuteikti, ir todėl atlygio surinkimo organizacijos atliekamas šio teisių
turėtojo teisių valdymas neapsiriboja tik piniginiais šių teisių aspektais.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.