CELEX: 62001CJ0486
Apeliacinis skundas
Pareiškimas dėl frakcijos sukūrimo pagal Europos Parlamento darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalį
Bendrų politinių pažiūrų nebuvimas
NDT frakcijos atgaline tvarka likvidavimas
Priešpriešinis apeliacinis skundas
EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos išaiškinimas
"Tiesiogiai ir konkrečiai" su fiziniu ar juridiniu asmeniu susijusio sprendimo sąvoka
Nacionalinės politinės partijos pareikšto ieškinio nepriimtinumas


Front national
apeliaciniu skundu, pateiktu Teisingumo Teismo sekretoriatui 2001 m. gruodžio 12 d., remdamasis EB 225 straipsniu ir Teisingumo
Teismo statuto 49 straipsniu, apskundė 2001 m. spalio 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Martinez ir kt. prieš Parlamentą
(sujungtose bylose T-222/99, T-327/99 ir T-329/99, Rink. p. II-2823; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Pirmosios instancijos
teismas atmetė jos ieškinį dėl Europos Parlamento 1999 m. rugsėjo 14 d. sprendimo, kuriuo išaiškinama Parlamento darbo tvarkos
taisyklių 29 straipsnio 1 dalis ir atgaline tvarka likviduojama „Nepriklausomų deputatų techninė (NDT) frakcija – mišri frakcija“
(toliau – ginčijamas aktas), panaikinimo.
Atskiru dokumentu, pateiktu Teisingumo Teismo sekretoriatui 2001 m. gruodžio 11 d.,
Front national
, remdamasi EB 242 straipsniu, taip pat paprašė sustabdyti skundžiamo sprendimo vykdymą. Tačiau 2002 m. vasario 21 d. Teisingumo
Teismo pirmininko nutartimi sujungtose bylose
Front national ir Martinez prieš Parlamentą
(
C-486/01 P-R
ir
C-488/01 P-R
, Rink. p. I-1843) šis prašymas buvo atmestas, motyvuojant,
inter alia
, tuo, kad sprendimo vykdymo sustabdymas nebūtų užkirtęs kelio didelei ir neatitaisomai žalai, kurią nurodė apeliantė.

Teisinis pagrindas
Nagrinėjamu laikotarpiu galiojusios Europos Parlamento darbo tvarkos taisyklių redakcijos (OL L 202, 1999, p. 1; toliau –
Darbo tvarkos taisyklės) 29 straipsnis „Frakcijų kūrimas“ numatė:
„1.       Parlamento nariai gali jungtis į frakcijas pagal savo politines pažiūras.
2.      Frakciją turi sudaryti Parlamento nariai iš daugiau kaip vienos valstybės narės. Frakcijai įkurti reikia ne mažiau kaip dvidešimt
trijų Parlamento narių, jeigu jie yra iš dviejų valstybių narių; aštuoniolikos Parlamento narių, jeigu jie yra iš trijų valstybių
narių; ir keturiolikos Parlamento narių, jeigu jie yra iš keturių ar daugiau valstybių narių.
3.      Parlamento narys negali priklausyti daugiau kaip vienai frakcijai.
4.      Apie frakcijos sukūrimą pranešama Pirmininkui pareiškimu. Šiame pareiškime nurodomas frakcijos pavadinimas, jos nariai ir
biuro sudėtis.
<...>“ (Neoficialus vertimas)
Darbo tvarkos taisyklių 30 straipsnis dėl nepriklausomų Parlamento narių numatė:
„1.      Jokiai frakcijai nepriklausantys Parlamento nariai turi savo sekretoriatą. Išsamią tvarką nustato biuras, remdamasis Generalinio
sekretoriaus pasiūlymu.
2.      Biuras taip pat apibrėžia tokių Parlamento narių statusą ir parlamentines teises.“ (Neoficialus vertimas)
Darbo tvarkos taisyklių 180 straipsnis dėl šių taisyklių taikymo nustatė:
„1.      Kilus abejonių dėl šių Darbo tvarkos taisyklių taikymo ar aiškinimo, Pirmininkas, nepažeisdamas jokių anksčiau šioje srityje
priimtų sprendimų, gali perduoti šį klausimą nagrinėti atsakingam komitetui.
Jei iškeliamas klausimas dėl darbo tvarkos pagal 142 straipsnį, Pirmininkas šį klausimą taip pat gali perduoti atsakingam
komitetui.
2.      Atsakingas komitetas nusprendžia, ar būtina siūlyti Darbo tvarkos taisyklių pakeitimus. Šiuo atveju, jis vadovaujasi 181 straipsnyje
nustatyta procedūra.
3.      Jei komitetas nusprendžia, kad pakanka pateikti galiojančių Darbo tvarkos taisyklių išaiškinimą, tą išaiškinimą jis perduoda
Pirmininkui, o šis apie tai praneša Parlamentui.
4.      Jei frakcija ar mažiausiai trisdešimt du Parlamento nariai prieštarauja atsakingo komiteto pateiktam išaiškinimui, klausimas
teikiamas balsuoti Parlamentui, kuris sprendžia paprasta balsavusiųjų dauguma, dalyvaujant bent trečdaliui Parlamento narių.
Jei siūlomas tekstas atmetamas, jis grąžinamas komitetui.
5.      Išaiškinimai, dėl kurių nepareikštas prieštaravimas, taip pat Parlamento patvirtinti išaiškinimai parašomi kursyvu prie Darbo
tvarkos taisyklių atitinkamo straipsnio ar straipsnių kartu su sprendimu dėl Darbo tvarkos taisyklių taikymo.
6.      Šie išaiškinimai yra atitinkamų straipsnių taikymo ir aiškinimo ateityje precedentas.
<...>“ (Neoficialus vertimas)

Faktinės bylos aplinkybės
Iš skundžiamo sprendimo išplaukia, kad po 1999 m. liepos 19 d. pranešimo Parlamento Pirmininkei apie naujos frakcijos „Nepriklausomų
deputatų techninė (NDT) frakcija – mišri frakcija“ (toliau – NDT frakcija), kuri deklaravo tikslą užtikrinti visų Parlamento
narių parlamentinių įgaliojimų vykdymą visa apimtimi, sukūrimą, kitų frakcijų pirmininkai pareiškė prieštaravimus dėl šios
frakcijos, kadangi ją sudarantys asmenys neturėjo bendrų politinių pažiūrų. Dėl šios priežasties, remiantis Darbo tvarkos
taisyklių 180 straipsnio 1 dalimi, buvo paprašyta Parlamento konstitucinių reikalų komiteto (toliau – Konstitucinių reikalų
komitetas) išaiškinti Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalį.
Šio komiteto pirmininkas pateikė prašomą išaiškinimą Parlamento Pirmininkei 1999 m. liepos 28 d. raštu. Šiame rašte konstatuota:
„Konstitucinių reikalų komitetas posėdyje, vykusiame 1999 m. liepos 27 ir 28 d., išnagrinėjo prašymą dėl Darbo tvarkos taisyklių
29 straipsnio 1 dalies išaiškinimo, perduotą jam pirmininkų sueigos 1999 m. liepos 21 d. posėdyje.
Po išsamaus pasikeitimo nuomonėmis, gavus penkiolika balsų „už“ ir du „prieš“, vienam susilaikant, Konstitucinių reikalų komitetas
išaiškino Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalį taip:
(NDT frakcija) buvo sukurta pažeidžiant (Darbo tvarkos taisyklių) 29 straipsnio 1 dalį.
Iš esmės pareiškime apie šios frakcijos sukūrimą, ypač šio rašto Europos Parlamento pirmininkei antrame priede, neišskiriamos
kokios nors bendros politinės pažiūros. Juo įvairiems frakcijos nariams suteikiama visiška politinė nepriklausomybė.
Siūlome kaip Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalies išaiškinimą įterpti šią pastabą:
„Frakcijos, kuri atvirai neigia bet kokį savo politinį pobūdį ir jos narių bendras politines pažiūras, kūrimas yra nepriimtinas
šio straipsnio prasme.“
<...>“
Šio rašto turinį Parlamentui perdavė jo Pirmininkė plenarinėje sesijoje 1999 m. rugsėjo 13 d. Kadangi NDT frakcija, remdamasi
Darbo tvarkos taisyklių 180 straipsnio 4 dalimi, prieštaravo Konstitucinių reikalų komiteto pateiktam išaiškinimui, šis buvo
teikiamas balsuoti Parlamentui, kuris jį savo narių balsų dauguma priėmė plenarinėje sesijoje 1999 m. rugsėjo 14 d.
Manydama, kad esant tokioms aplinkybėms balsavimas jai pakenkė,
Front national
pareiškė ieškinį dėl ginčijamo akto panaikinimo, kurį Pirmosios instancijos teismo sekretoriatas gavo 1999 m. lapkričio 19
d. (byla T-327/99). J.-C. Martinez ir C. de Gaulle (byla T-222/99) bei E. Bonino, M. Pannella, M. Cappato, G. Dell’Alba, B.
Della Vedova, O. Dupuis, M. Turco ir
Lista Emma Bonino
(byla T-329/99) taip pat pareiškė du ieškinius dėl to paties dalyko, kuriuos Pirmosios instancijos teismo sekretoriatas gavo
atitinkamai 1999 m. spalio 5 d. ir 1999 m. lapkričio 22 d.

Skundžiamas sprendimas
Skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas
Front national
ieškinį pripažino priimtiną, bet atmetė jį kaip nepagrįstą.

Dėl priimtinumo
Pirmosios instancijos teismas atmetė Parlamento prieštaravimus dėl ieškinio priimtinumo, kad ginčijamas aktas neegzistuoja,
kad ginčijamas aktas nėra Bendrijos teismų vykdomos teisėtumo priežiūros objektas ir kad jis nėra tiesiogiai bei konkrečiai
susijęs su
Front national
EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme.
Pirma, dėl prieštaravimo dėl priimtinumo, kad ta ginčijamo akto dalis, kuria buvo likviduota NDT frakcija, neegzistuoja, Pirmosios
instancijos teismas skundžiamo sprendimo 26 punkte nusprendė, jog siekiant nustatyti, ar aktas gali būti ieškinio pagal EB
230 straipsnį dalykas, reikia labiau atsižvelgti į akto turinį, o ne į jo formą. Išnagrinėjęs akto turinį ir jo priėmimo aplinkybes
Pirmosios instancijos teismas sprendimo 46 punkte nustatė, kad tokiu aktu Parlamentas ne tik nusprendė priimti bendrą Darbo
tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalies išaiškinimą, pateiktą Konstitucinių reikalų komiteto, ir pritarė šio komiteto pozicijai
dėl pareiškimo apie NDT frakcijos sukūrimo atitikimo šią nuostatą, bet taip pat nustatė, kad ši frakcija dėl tame straipsnyje
nurodytų sąlygų nesilaikymo neegzistuoja
ex tunc
.
Dėl Parlamento pareikšto antrojo prieštaravimo dėl priimtinumo, kad ginčijamas aktas negali būti užginčijamas, Pirmosios instancijos
teismas skundžiamo sprendimo 59–62 punktuose nusprendė, jog tokios rūšies aktas, atimantis iš Parlamento narių, kurie pareiškė
apie NDT frakcijos sukūrimą, galimybę jungtis į politinę frakciją Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio prasme, nes manyta,
kad jie yra nepriklausomi Parlamento nariai pagal Darbo tvarkos taisyklių 30 straipsnį, turėjo įtakos susijusių Parlamento
narių parlamentinių funkcijų vykdymo sąlygoms ir sukėlė teisinių pasekmių jų atžvilgiu. Todėl toks aktas negali būti laikomas
tiktai Parlamento darbo vidaus organizavimo aktu, o jo teisėtumą gali prižiūrėti Bendrijos teismai pagal EB 230 straipsnio
pirmąją pastraipą.
Galiausiai dėl prieštaravimo dėl priimtinumo, kuriuo Parlamentas abejojo, ar įvykdytos EB 230 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje
nustatytos priimtinumo sąlygos, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 65 punkte nusprendė, kad ginčijamas aktas
turi būti laikomas tiesiogiai susijęs su J.-C. Martinez, C. de Gaulle ir Parlamento nariais, pareiškusiais ieškinį byloje
T-329/99, nes jis be jokio papildomo akto užkirto kelią šiems Parlamento nariams jungtis į NDT frakciją – kaip į politinę
frakciją Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio prasme, ir tai tiesiogiai paveikė jų funkcijų vykdymą. Dėl šios priežasties
Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad ginčijamas aktas taip pat turi būti laikomas tiesiogiai bei konkrečiai susijusiu
su
Front national
.
Kiek tai susiję su pirmąja iš šių sąlygų, Pirmosios instancijos teismas nusprendė konkrečiai:
„66      Byloje T-327/99 pabrėžtina, kad
Front national
, kaip Prancūzijos politinė partija, yra juridinis asmuo, kurio tikslas yra per savo narius propaguoti politines idėjas bei
projektus nacionalinėse ir Europos institucijose. 1999 m. birželio mėnesio rinkimuose į Parlamentą ji pateikė savo kandidatų
sąrašą. Visi iš šio sąrašo išrinkti partijos nariai yra tarp Parlamento narių, pareiškusių apie NDT frakcijos sukūrimą. Dėl
1999 m. rugsėjo 14 d. akto jie visi yra 59 punkte nurodytoje situacijoje, kuri daro tiesioginę įtaką Europos Parlamente jų
atstovaujamos partijos idėjų ir projektų propagavimui, vadinasi, taip pat ir šios partijos tikslo siekimui Europos lygmeniu.
67      Todėl 1999 m. rugsėjo 14 d. aktas turi būti laikomas tiesiogiai susijusiu su
Front national
.“
Dėl EB 230 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje nustatytos antrosios priimtinumo sąlygos Pirmosios instancijos teismas, nurodydamas
teismų praktiką dėl šios sąlygos išaiškinimo ir aplinkybes, dėl kurių buvo likviduota NDT frakcija, skundžiamo sprendimo 72
punkte nusprendė, kad ginčijamas aktas yra konkrečiai susijęs su
Front national
dėl aplinkybių, išskiriančių ją iš kitų asmenų.
Dėl šių priežasčių Pirmosios instancijos teismas atmetė Parlamento trečiąjį prieštaravimą dėl priimtinumo ir skundžiamo sprendimo
75 punkte nusprendė, kad
Front national
ieškinys dėl panaikinimo turi būti pripažintas priimtinu.

Dėl pagrįstumo
Kiek tai susiję su ieškinio pagrįstumu, Pirmosios instancijos teismas vis dėlto atmetė visus
Front national
pateiktus ieškinio pagrindus, susijusius su Parlamento darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalies neteisingu išaiškinimu
(pirmasis pagrindas), vienodo požiūrio principo ir Darbo tvarkos taisyklių pažeidimu bei ginčijamo akto teisinio pagrindo
nebuvimu (antrasis pagrindas), vienodo požiūrio principo pažeidimu NDT frakcijos narių atžvilgiu (trečiasis pagrindas), valstybėms
narėms bendrų parlamentinių tradicijų nepaisymu (ketvirtasis pagrindas), esminių procedūros reikalavimų pažeidimu (penktasis
pagrindas) ir piktnaudžiavimo procedūra prezumpcija (šeštasis pagrindas).
Dėl šių priežasčių Pirmosios instancijos teismas atmetė jam pateiktą ieškinį dėl panaikinimo ir priteisė
Front national
atlyginti jos pačios ir Parlamento byloje T-327/99 patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinis skundas

Front national
apeliaciniame skunde Teisingumo Teismo prašo:
–        pripažinti apeliacinį skundą priimtiną,
–        pripažinti, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė Bendrijos teisę,
–        visiškai arba iš dalies panaikinti skundžiamą sprendimą,
–        paskelbti byloje galutinį sprendimą arba, nepatenkinus šio prašymo, grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui ir
–        priteisti iš Parlamento visas bylinėjimosi išlaidas.
Parlamentas Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinį skundą,
–        panaikinti skundžiamo sprendimo dalį, kurioje buvo pripažintas priimtinu
Front national
ieškinys dėl panaikinimo,
–        atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba, nepatenkinus šio prašymo, kaip nepagrįstą ir
–        priteisti iš
Front national
bylinėjimosi išlaidas.

Dėl priešpriešinio apeliacinio skundo

Šalių argumentai
Parlamentas savo priešpriešiniu apeliaciniu skundu, kurį šioje byloje reikia nagrinėti pirmiausia, ginčija iš esmės
Front national
teisę pareikšti ieškinį dėl ginčijamo akto panaikinimo. Šiuo atžvilgiu jis tvirtina, kad nors Pirmosios instancijos teismas
skundžiamo sprendimo 66 punkte teisingai įvertino šio akto poveikį apie NTD frakcijos sukūrimą pareiškusių Parlamento narių
(keletas iš jų buvo taip pat ir
Front national
nariai) teisinei padėčiai, jis vis tiek padarė teisės klaidą, sprendimo 67 punkte nuspręsdamas, kad ginčijamas aktas turi
būti laikomas „tiesiogiai“ susijusiu su
Front national
. Ši partija neatitinka EB 230 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje nustatytos sąlygos dėl to, kad ji su ginčijamu aktu buvo
susijusi tik netiesiogiai. Šiuo atžvilgiu Parlamentas remiasi tokiais argumentais.
Pirma, Pirmosios instancijos teismo išvada, padaryta skundžiamo sprendimo 67 punkte, prieštarauja išvadoms kitose sprendimo
dalyse, konkrečiai 59 ir 65 punktuose, kuriuose Teismas nustatė, jog ginčijamas aktas turi būti laikomas tiesiogiai susijusiu
su Parlamento nariais, kurie pareiškė apie NDT frakcijos sukūrimą, kadangi iš jų buvo atimta „galimybė jungtis į politinę
frakciją Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio prasme“. Parlamento nuomone, neįmanoma, kad nacionalinė politinė partija, kuriai
pagal Darbo tvarkos taisykles nesuteikiamas joks specialus statusas, būtų paveikta Parlamento aktų lygiai taip pat kaip Parlamento
nariai, kurie pagal šias taisykles turi specialų statusą.
Antra, Parlamentas teigia, kad tvirtinimas, jog ginčijamas aktas tiesiogiai veikia
Front national
, taip pat prieštarauja Teisingumo Teismo praktikai, būtent 1970 m. birželio 16 d. sprendimui byloje
Alcan ir kt. prieš Komisiją
(69/69, Rink. p. 385), pagal kurį aktas gali būti tiesiogiai susijęs su ieškovu tik tuomet, kai jis
per se
tiesiogiai jį veikia, atimdamas iš ieškovo teisę arba jį įpareigodamas, ir todėl ieškovas atsiduria panašioje padėtyje į tą,
kurioje atsidurtų, jei tas aktas būtų skirtas jam. Parlamento nuomone, nagrinėjamoje byloje taip nėra, kadangi
Front national
, skirtingai nuo jos kandidatų, išrinktų Parlamento nariais, minėtas aktas veikia tik netiesiogiai.
Trečia, Parlamentas tvirtina, kad nors iš Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, jog Parlamento priimamų aktų atžvilgiu gali
būti pateikiami ieškiniai dėl panaikinimo, jeigu jie sukelia teisines pasekmes tretiesiems asmenims arba jei tokios pasekmės
išeina už Parlamento darbo vidaus organizavimo ribų, toks aktas, šiuo atveju – ginčijamas aktas, reglamentuojantis konkrečių
Parlamento narių padėtį, neturi teisinių pasekmių tokiems tretiesiems asmenims kaip nacionalinė politinė partija. Dėl to
Front national
negali remtis faktu, kad ji dalyvavo rinkimuose 1999 m. birželio mėn., ar faktu, kad kai kurie jos nariai buvo iš tikrųjų
išrinkti į Parlamentą, nes po rinkimų tarp politinių partijų, dalyvavusių rinkimų kampanijoje, ir išrinktos asamblėjos nebeliko
jokių teisinių ryšių. Iš 1976 m. rugsėjo 20 d. Akto dėl Europos Parlamento narių rinkimų remiantis tiesiogine visuotine rinkimų
teise (OL L 278, p. 5) 4 straipsnio 1 dalies ir Darbo tvarkos taisyklių 2 straipsnio išplaukia, kad išrinkti Parlamento nariai,
vykdydami savo įgaliojimus, veikia nepriklausomai, negali būti varžomi jokių nurodymų ir gauti jokio įpareigojančio mandato.
Jei esant tokioms aplinkybėms būtų pritarta teiginiui, kad ginčijamas aktas taip pat turi teisinių pasekmių tokiai nacionalinei
politinei partijai kaip
Front national
, Parlamento nariai būtų paprasti „tarpininkai“ tarp Parlamento ir jų partijos, neturintys nepriklausomybės ir atsakomybės,
o tai prieštarautų anksčiau minėtų nuostatų raidei ir dvasiai.
Ketvirta, Parlamentas nurodo negatyviais pasekmes, kurios gali atsirasti, jei
Front national
ieškinys būtų pripažintas priimtinu. Jei Teisingumo Teismas sutiktų su Pirmosios instancijos teismo išaiškinimu, abu teismai
rizikuotų būti užversti ne tik kitų asmenų ar asmenų grupių, tik netiesiogiai susijusių su Parlamento vidaus organizavimo
priemonėmis, tokių kaip politinių partijų fondų, kuriems gali būti daromas poveikis, pavyzdžiui, jei taptų nebegalima mokėti
subsidijų iš asignavimų politinėms partijoms, pareikštais ieškiniais, bet ir kitų politinių partijų, kurios, remdamosi savo
įstatais, galėtų manyti, kad joms taikomos specialios Darbo tvarkos taisyklių nuostatos, pavyzdžiui, 152 straipsnis dėl Parlamento
komitetų sudėties ar 168 straipsnio 2 dalis, pagal kurią sudarant tarpparlamentines delegacijas turi būti atsižvelgiama, „kiek
tai įmanoma, į proporcingesnį atstovavimą įvairioms valstybėms narėms ir politinėms pažiūroms“, ieškiniais.

Front national
pastabose dėl priešpriešinio apeliacinio skundo, pateiktose pagal Teisingumo Teismo darbo reglamento 117 straipsnio 2 dalį,
ginčijo Parlamento argumentą, kad ji negali pareikšti ieškinio pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą. Jos nuomone,
jos ieškinys priimtinas ne tik atsižvelgiant į ginčijamo akto teisinį pobūdį, bet ir į pačią ieškovę.
Kiek tai susiję, pirma, su ginčijamo akto teisiniu pobūdžiu,
Front national
tvirtina, kad sprendimas, kuriuo Parlamentas 1999 m. rugsėjo 14 d. pritarė Konstitucinių reikalų komiteto pateiktam Darbo
tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalies išaiškinimui, gali būti skundžiamas, nes pagal Teisingumo Teismo praktiką toks aktas
yra galutinis ir sukelia teisines pasekmes, išeinančias už Parlamento darbo vidaus organizavimo ribų, nes jis atima iš politinių
partijų bei Parlamento narių, siekiančių prisijungti prie NDT frakcijos, galimybę jungtis į frakciją. Esant tokioms aplinkybėms,
Front national
nariai, kuriuos ši partija iškelė kandidatais rinkimuose ir savo veikla prisidėjo prie jų išrinkimo, atsidurtų mažiau palankioje
padėtyje negu Parlamento nariai, priklausantys frakcijai, o tai turėtų tiesioginę įtaką partijos idėjų bei planų propagavimui
ir
a posteriori
iškreiptų rinkimų rezultatus.
Antra, dėl subjekto, kuris pareiškė ieškinį,
Front national
tvirtina, jog ieškinys priimtinas ir dėl to, kad ginčijamas aktas yra tiesiogiai ir konkrečiai su ja susijęs.
Kiek tai susiję su sąlyga, kad sprendimas, esantis ieškinio dalyku, turi būti „tiesiogiai“ susijęs su fiziniu ar juridiniu
asmeniu,
Front national
sutinka su Pirmosios instancijos teismo nuomone, kad ginčijamas aktas atitinka šią sąlygą, nes turėdamas didelį poveikį NDT
frakcijos nariams suteiktų politinių teisių bei materialinių lengvatų apimčiai, jis taip pat darė tiesioginę įtaką partijoms,
kurioms tie Parlamento nariai priklausė, ypač
Front national
, nes pastaroji aktyviai rėmė savo narius rinkimuose į Parlamentą, ir dėl to patyrė didelių išlaidų. Taigi ši partija turėjo
akivaizdų interesą, kad jos nariai, prie kurių išrinkimo prisidėjo, turėtų tas pačias lengvatas kaip ir kiti Parlamento nariai.
Šiuo atžvilgiu
Front national
ypač remiasi 1986 m. balandžio 23 d. sprendimu byloje
LesVerts prieš Parlamentą
(294/83, Rink. p. 1339) ir atmeta Parlamento argumentą, kad tarp rinkimų kampanijoje dalyvavusių partijų bei išrinktos asamblėjos
po rinkimų nebeliko teisinio ryšio. Vienodo partijų traktavimo principas rinkimų kampanijoje, kurį Teisingumo Teismas patvirtino
šiame sprendime, išlieka po rinkimų, todėl Teisingumo Teismas privalo bausti už šio principo pažeidimą, jei už
Front national
balsavę asmenys nebūtų atstovaujami Parlamente bent lygiavertėmis, jei ne tokiomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos Parlamento
nariams iš kitų politinių partijų.
Dėl sąlygos, kad sprendimas, dėl kurio reiškiamas ieškinys, turi būti „konkrečiai“ susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu,
Front national
tvirtina, jog ji atitiko teismo praktikoje, ypač 1994 m. gegužės 18 d. Sprendime
Codorniu prieš Tarybą
(C-309/89, Rink. p. I-1853), nustatytas sąlygas, nes ginčijamas aktas yra su ja susijęs ne tik dėl būdingų požymių, bet ir
remiantis aplinkybėmis, išskiriančiomis ją iš kitų asmenų. Šiuo požiūriu
Front national
sutinka su Pirmosios instancijos teismo vertinimu skundžiamo sprendimo 69 ir 71 punktuose.

Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma primintina, kad pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti
ieškinį dėl jam skirto sprendimo arba sprendimo, kuris, nors ir būtų kitam asmeniui skirto reglamento ar sprendimo formos,
yra „tiesiogiai ir konkrečiai“ su juo susijęs.
Nors Parlamentas priešpriešiniame apeliaciniame skunde neginčija Pirmosios instancijos teismo išvados, kad ginčijamas aktas
yra sprendimas bei konkrečiai susijęs su
Front national
, tačiau jis ginčija skundžiamo sprendimo 67 punkte padarytą išvadą, jog aktas tiesiogiai susijęs su šia partija.
Šiuo požiūriu pastebėtina, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką EB 230 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje nustatyta sąlyga,
kad sprendimas, dėl kurio reiškiamas ieškinys, turi būti „tiesiogiai susijęs“ su fiziniu ar juridiniu asmeniu, įvykdoma tik
tuomet, kai skundžiama Bendrijos priemonė tiesiogiai veikia individo teisinę padėtį ir nepalieka vertinimo laisvės adresatui,
atsakingam už jos įgyvendinimą, kuris įvyksta automatiškai ir išplaukia tik iš Bendrijos teisės normų, netaikant papildomų
įgyvendinančių nuostatų. (žr.,
inter alia
, 1998 m. gegužės 5 d. Sprendimo
Glencore Grain prieš Komisiją
, C-404/96 P, Rink. p. I‑2435, 41 punktą ir jame cituojamą teismų praktiką).
Šiuo atveju negalima neigti, kad ginčijamas aktas ta apimtimi, kuria juo iš Parlamento narių, pareiškusių apie NDT frakcijos
sukūrimą, konkrečiai – Parlamento narių iš
Front national
sąrašo, atimta galimybė jungtis į politinę frakciją, t. y. NDT frakciją Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio prasme, tiesiogiai
paveikė šiuos Parlamento narius. Pirmosios instancijos teismas teisingai nurodė, kad skundžiamo sprendimo 59 ir 65 punktuose
tiems Parlamento nariams tik šiuo ginčijamu aktu buvo faktiškai užkirstas kelias jungtis į frakciją, ir nuo to laiko jie laikomi
nepriklausomais Parlamento nariais Darbo tvarkos taisyklių 30 straipsnio prasme, dėl ko jiems suteikiamos labiau ribotos parlamentinės
teisės ir mažesnės materialinės bei finansinės lengvatos, palyginti su tomis, kuriomis naudojasi frakcijų nariai pagal 29
straipsnį.
Tačiau tokia išvada negali būti daroma tokios nacionalinės politinės partijos kaip
Front national
atžvilgiu. Generalinis advokatas savo išvados 40 punkte pastebėjo: nors natūralu, kad nacionalinė politinė partija, kelianti
savo kandidatus rinkimuose į Parlamento narius, nori, jog jos kandidatai po išrinkimo vykdytų savo įgaliojimus tokiomis pačiomis
sąlygomis kaip ir kiti Parlamento nariai, tačiau toks noras išrinktiems jos atstovams nesuteikia teisės kurti savo frakcijos
ar prisijungti prie Parlamente sukurtų frakcijų.
Primintina, kad pagal Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 2 dalį frakcijai Parlamente įkurti reikia minimalaus Parlamento
narių iš kelių valstybių narių skaičiaus ir kad visais atvejais 29 straipsnio 1 dalis mini tik galimybę jungtis į frakcijas
pagal savo politines pažiūras. Šios nuostatos nesuteikia jokio specialaus vaidmens frakcijų kūrimo procese nacionalinėms partijoms,
kurioms šie Parlamento nariai priklauso.
Esant tokioms aplinkybėms, negalima teigti, kad nacionalinė politinė partija yra tiesiogiai veikiama ginčijamu aktu, kuris
taikomas ir kuris faktiškai gali būti taikomas, remiantis dabartiniu Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsniu, tik apie NDT frakcijos
sukūrimą pareiškusiems Parlamento nariams.
Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 66 punkte nustatė: kadangi ginčijamas aktas atėmė iš susijusių Parlamento
narių, konkrečiai – iš išrinktų pagal
Front national
sąrašą, galimybę jungtis į frakciją, jis turėjo tiesioginę įtaką partijos, kuriai jie atstovavo Europos Parlamente, idėjų
ir projektų propagavimui, vadinasi, ir šios politinės partijos tikslui, nustatytam Europos lygmeniu, todėl
Front national
buvo tiesiogiai paliesta šio akto.
Vis dėlto tokios pasekmės negali būti laikomos tiesiogiai sukeltomis ginčijamo akto. Net manant, jog tokios pasekmės buvo,
jos kilo dėl to, kad jokiai frakcijai nepriklausantys Parlamento nariai traktuoti kaip nepriklausomi Parlamento nariai Darbo
tvarkos taisyklių 30 straipsnio prasme, ir dėl to, kad nepriklausomiems Parlamento nariams pagal pastarąjį straipsnį buvo
suteiktas mažiau palankus statusas.
Front national
galėjo būti paliesta ginčijamo akto tik netiesiogiai dėl pasekmių šiai partijai priklausančių Parlamento narių statusui.
Be to, atmestinas
Front national
argumentas, paremtas tuo, kad Teisingumo Teismas sprendime
Les Verts prieš Parlamentą
pripažino vienodo partijų traktavimo principą rinkimų į Europos Parlamentą kampanijoje, kuris išlieka ir po rinkimų. Šis
sprendimas buvo susijęs su visiškai kita situacija negu nagrinėjama šiuo atveju.
Parlamento sprendimai byloje
Les Verts prieš Parlamentą
buvo tiesiogiai susiję su ieškovu šioje byloje, nes jie 1984 m. rinkimų į Europos Parlamentą laikotarpiu nustatė asignavimų
paskirstymą tarp politinių partijų, įskaitant šią partiją, be tolesnių būtinų priemonių taip, kad kiekvienai partijai skiriamų
asignavimų dalis buvo apskaičiuojama automatiškai, ir, pasak šio Teisingumo Teismo sprendimo 31 punkto, nepaliko vertinimo
laisvės.
Tačiau šioje byloje
Front national
nėra tiesiogiai susijusi su ginčijamu aktu. Nors negalima neigti, kad tam, jog šis aktas sukeltų pasekmes, nereikia jokių
įgyvendinimo priemonių, neginčytina, kad pagal Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnį šis aktas gali sukelti pasekmes tik Parlamento
narių, o ne nacionalinės politinės partijos, pagal kurios sąrašą išrinkti tie Parlamento nariai, ir kuri prireikus prisidėjo
prie jų išrinkimo, teisinei padėčiai. Todėl priešingai reikalavimams, nustatytiems šio sprendimo 34 punkte nurodytoje teismo
praktikoje, toks aktas tiesiogiai nesukelia pasekmių
Front national
teisinei padėčiai.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, konstatuotina, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, skundžiamo sprendimo
67 punkte nustatydamas, kad ginčijamas aktas tiesiogiai palietė
Front national
, todėl turi būti panaikinama ta sprendimo dalis, kurioje
Front national
ieškinys buvo pripažintas priimtinu.

Dėl
Front national
ieškinio priimtinumo
Remdamasis Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio 1 dalimi, Teisingumo Teismas, panaikinęs Pirmosios instancijos teismo sprendimą,
gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Pirmosios instancijos
teismui.
Šiuo atveju Teisingumo Teismas mano, kad jis turi visus reikiamus duomenis nuspręsti dėl Pirmosios instancijos teismui pateikto
Front national
ieškinio. Šios partijos pateikti jos nuomonę pagrindžiantys argumentai sutampa su pateiktais pastabose dėl Parlamento priešpriešinio
apeliacinio skundo ir iš esmės yra paremti jau nurodytu tvirtinimu, kad ginčijamas aktas buvo tiesiogiai su ja susijęs, nes
labai paveikė partijos idėjų ir projektų propagavimą Europos Parlamente.
Dėl priežasčių, išdėstytų šio sprendimo 36–43 punktuose,
Front national
negali būti laikoma tiesiogiai paveikta ginčijamo akto.
Esant tokioms aplinkybėms, Pirmosios instancijos teismui pateiktas
Front national
ieškinys turi būti atmestas kaip nepriimtinas. Dėl to byla dėl pagrindinio apeliacinio skundo turi būti nutraukiama.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo darbo reglamento 69 straipsnio 2 dalį, kuri, remiantis šio Darbo reglamento 118 straipsniu, taikoma
apeliacinėse bylose, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi
Parlamentas prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš
Front national
ir pastaroji pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas, taip pat šio sprendimo 2
punkte minėtame laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procese patirtas išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija)
nusprendžia:
1.       Panaikinti tą 2001 m. spalio 2 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Martinez ir kt. prieš Parlamentą
(T-222/99, T-327/99 ir T-329/99) dalį, kurioje buvo pripažintas priimtinu
Front national
ieškinys (byla T-327/99).
2.       Atmesti kaip nepriimtiną
Front national
ieškinį dėl 1999 m. rugsėjo 14 d. Europos Parlamento sprendimo, kuriuo išaiškinama Europos Parlamento Darbo tvarkos taisyklių
29 straipsnio 1 dalis ir atgaline tvarka likviduojama „Nepriklausomų deputatų techninė (NDT) frakcija – mišri frakcija“, panaikinimo.
3.       Nutraukti bylą dėl
Front national
apeliacinio skundo, susijusio su šio sprendimo rezoliucinės dalies 1 punkte minėtu sprendimu.
4.       Priteisti iš
Front national
Europos Parlamento nurodytas bylinėjimosi išlaidas tiek šioje byloje, tiek laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procese.
Skouris
Jann
Timmermans
Rosas
Puissochet
Cunha Rodrigues
Schintgen
Macken
Calneric
Von Bahr                                           Silva de Lapuerta
Paskelbta viešame teismo posėdyje Liuksemburge 2004 m. birželio 29 d.
Sekretorius

Pirmininkas
R. Grass

V. Skouris
*
Proceso kalba: prancūzų.