CELEX: 62010CJ0149
Socialinė politika
Direktyva 96/34/EB
Bendrasis susitarimas dėl vaiko priežiūros atostogų
Bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalis
Teisės į vaiko priežiūros atostogas gavėjas
Vaiko priežiūros atostogos gimus dvyniams
"Gimimo" sąvoka
Atsižvelgimas į gimusių vaikų skaičių
Vienodo požiūrio principas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1995 m. gruodžio 14 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų
(toliau – bendrasis susitarimas), esančio 1996 m. birželio 3 d. Tarybos direktyvos 96/34/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl tėvystės
atostogų, sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC (OL L 145, p. 4; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 285),
iš dalies pakeistos 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyva 97/75/EB (OL L 10, 1998, p. 24; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių  k., 5 sk., 3 t., p. 263, toliau – Direktyva 96/34), priede, 2 punkto 1 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą tarp Z. Chatzi ir jos darbdavio
Ypourgos Oikonomikon
(Finansų ministerija) dėl Salonikų (Graikija) mokesčių inspekcijos Nr. 1 direktoriaus sprendimo atsisakyti skirti papildomas
vaiko priežiūros atostogas gimus dvyniams.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Direktyva 96/34 priimta pagal procedūrą, numatytą Susitarimo dėl socialinės politikos, pridėto prie 14-ojo protokolo dėl socialinės
politikos, kuris savo ruožtu Sutartimi dėl Europos Sąjungos steigimo pridėtas prie Europos bendrijos steigimo sutarties (toliau
– susitarimas dėl socialinės politikos), 4 straipsnio 2 dalyje.
Šio bendrojo susitarimo bendrųjų nuostatų pirmoje pastraipoje nustatyta:
„Šiuo pridedamu bendruoju susitarimu UNICE, CEEP ir ETUC įsipareigoja nustatyti minimalius tėvystės atostogų ir nebuvimo darbe
dėl
force majeure
reikalavimus, kurie yra svarbūs derinant darbą ir šeimyninį gyvenimą, bei skatinant vyrų ir moterų lygias galimybes ir vienodą
požiūrį į juos.“
Bendrojo susitarimo bendrųjų nuostatų 4–6 ir 9 punktuose įtvirtinta:
„4.      Kadangi Bendrijos pagrindinių socialinių teisių chartijos 16 punkte, kur kalbama apie vienodą požiūrį, yra nustatyta, jog
būtina sukurti priemones, leidžiančias vyrams ir moterims suderinti savo profesines pareigas su pareigomis šeimai.
„5.      Kadangi 1994 m. gruodžio 6 d. Tarybos rezoliucijoje pripažįstama, jog būtina veiksmingos lygių galimybių užtikrinimo politikos
prielaida yra bendra visaapimanti strategija, leidžianti geriau ir lanksčiau nustatyti darbo valandas, padedanti lengviau
grįžti į darbą, pabrėžianti darbdavių ir darbuotojų vaidmens svarbą šioje srityje ir suteikianti vyrams bei moterims galimybę
suderinti savo darbo pareigas su pareigomis šeimai.
„6.      Kadangi priemonės, skirtos darbui suderinti su šeimyniniu gyvenimu, turėtų skatinti diegti naujus lanksčius darbo organizavimo
ir laiko nustatymo būdus, kurie geriau atitiktų kintančius visuomenės poreikius ir leistų atsižvelgti ir į įmonių, ir į jų
darbuotojų poreikius.
<....>
9.      Kadangi šiame bendrajame susitarime yra nustatyti minimalūs tėvystės atostogų, atskiriant jas nuo motinystės atostogų, ir
nebuvimo darbe dėl
force majeure
reikalavimai bei nuostatos, ir kreipiamasi į valstybes nares bei socialinius partnerius dėl šios teisės suteikimo sąlygų
ir detalių taikymo taisyklių, atsižvelgiant į konkrečią padėtį kiekvienoje valstybėje narėje, nustatymo.“
Bendrojo susitarimo 1 punkte numatyta:
„1.      Šiame susitarime nustatyti minimalūs reikalavimai, kad būtų galima lengviau suderinti dirbančių tėvų pareigas su profesinėmis
pareigomis.
2.      Šis susitarimas taikomas visiems darbuotojams, vyrams ir moterims, dirbantiems pagal darbo sutartis arba turintiems kitokius
darbo santykius, apibrėžtus kiekvienos valstybės narės galiojančiuose teisės aktuose, kolektyvinėse sutartyse ar nusistovėjusioje
tvarkoje.“
Bendrojo susitarimo 2 punkto 1, 3 ir 5 dalyse įtvirtinta:
„1.      Šio susitarimo 2.2 straipsnyje [punkte] nurodytiems asmenims [darbuotojams], vyrams ir moterims, suteikiama asmeninė teisė
gauti tėvystės atostogas gimus vaikui ar jį įvaikinus, kurios skirtos prižiūrėti vaiką nuo trijų mėnesių iki tam tikro amžiaus,
kuris gali būti iki 8 metų, ir yra nustatomas kiekvienos valstybės narės ir (arba) administracijos ir darbuotojų.
<...>
3.      Tėvystės atostogų suteikimo sąlygos ir detalios naudojimosi jomis taisyklės valstybėje narėje nustatomos teisės aktais ir
(arba) kolektyvinėje sutartyje, laikantis šiame susitarime nustatytų minimalių reikalavimų. Konkrečiai valstybės narės ir
(arba) administracija bei darbuotojai gali:
a)      nuspręsti, ar tėvystės atostogos suteikiamos darbo dieną (savaitę), ar jos dalį, dalimis ar suminio laiko sistema;
<...>
c)      nustatyti tėvystės atostogų suteikimo sąlygas ir detalias naudojimosi jomis taisykles specialiai įvaikinimo atveju;
<...>
5.      Pasibaigus tėvystės atostogoms darbuotojai turi teisę grįžti į tą patį darbą arba, jeigu tai neįmanoma, į jam prilygstantį
ar panašų darbą, atitinkantį jų darbo sutartį arba darbo santykius.“
Bendrojo susitarimo 4 punkto 6 dalyje numatyta:
„Nepažeisdami atitinkamo Komisijos vaidmens, nacionaliniai teismai ir Teisingumo Teismas kiekvieną klausimą, susijusį su šio
susitarimo aiškinimu Europos mastu, kaip pirmajai instancijai turi perduoti spręsti susitarimą pasirašiusiųjų šalių komisijai,
kuri pateikia savo išvadą.“ [Nepažeidžiant atitinkamai Komisijos, nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo vaidmens,  visus
klausimus, susijusius su šio susitarimo aiškinimu Europos mastu, Komisija pirmiausia turi perduoti spręsti susitarimą pasirašiusiosioms
šalims, kurios pateikia savo išvadą.]
Pagal Direktyvos 96/34 2 straipsnio 1 dalį valstybės narės įstatymais ir kitais teisės aktais įtvirtina nuostatas, būtinas,
kad šios direktyvos būtų pradėta laikytis ne vėliau kaip nuo 1998 m. birželio 3 d.

Nacionalinės teisės aktai
Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Direktyvos 96/34 nuostatos į Graikijos teisės sistemą perkeltos
laipsniškai.
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikomas Įstatymo Nr. 3528/2007 redakcijos naujo kodekso dėl valstybės tarnautojų
ir pagal viešąją teisę įsteigtų juridinių asmenų tarnautojų statuso 53 straipsnis.
Šio 53 straipsnio „Lengvatos tarnautojams, turintiems pareigų šeimai“ 2 dalyje numatyta:
„Tarnautojo, vieno iš tėvų, turinčio vaikų iki dvejų metų amžiaus, darbo laikas sutrumpinamas dviem valandomis per dieną;
o turinčio vaikų nuo dvejų iki ketverių metų amžiaus – viena valanda. Tarnautojas, vienas iš tėvų, turi teisę į apmokamas
devynių mėnesių vaiko priežiūros atostogas vaikui auginti, jeigu jis nepasirenka sutrumpinto darbo dienos grafiko, kaip numatyta
ankstesnėje dalyje. <...>“
Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat matyti, jog šią nuostatą Graikijos valdžios institucijos aiškina
taip, kad valstybės tarnautojui, vienam iš tėvų, vaiko priežiūros atostogos gali būti suteikiamos, tik kol vaikui sueis ketveri
metai.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Ieškovė pagrindinėje byloje Z. Chatzi yra Salonikų (Graikija) mokesčių inspekcijos Nr. 1 tarnautoja.
2007 m. gegužės 21 d. ji pagimdė dvynius.
2008 m. birželio 27 d. Salonikų mokesčių inspekcijos Nr. 1 direktoriaus sprendimu jos prašymu jai suteiktos devynių mėnesių
apmokamos vaiko priežiūros atostogos nuo 2007 m. rugsėjo 20 d.
2009 m. sausio 30 d. ji paprašė suteikti antras devynių mėnesių apmokamas vaiko priežiūros atostogas nuo 2009 m. kovo 1 d.
už antrąjį iš dvynių. Šis prašymas atmestas 2009 m. gegužės 14 d. Salonikų mokesčių inspekcijos Nr. 1 direktoriaus sprendimu.
Tokį sprendimą Z. Chatzi apskundė
Dioikitiko Efeteio Thessalonikis
(Salonikų administracinis apeliacinis teismas).
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad
Symvoulio tis Epikrateias
(Valstybės taryba) 2008 m. yra nusprendusi, jog valstybės tarnautojos daugiavaisis nėštumas nereiškia, kad ji įgyja teisę
į tiek vaiko priežiūros atostogų laikotarpių, kiek gimė vaikų.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi abejonių dėl to, kaip reikia aiškinti Direktyvą 96/34,
remiantis Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija (toliau – chartija), kuri, 2009 m. gruodžio 1 d. įsigaliojus Lisabonos
sutarčiai, įgijo privalomą teisinę galią.
Šiomis aplinkybėmis
Dioikitiko Efeteio Thessalonikis
nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.      Ar galima konstatuoti, kad <...> [bendrojo susitarimo] <...> 2 punkto 1 dalimi, aiškinama remiantis <...> chartijos 24 straipsniu
dėl vaiko teisių ir atsižvelgiant į didesnį šia chartija šioms teisėms suteikiamą apsaugos lygį, paraleliai nustatoma teisė
į vaiko priežiūros atostogas taip, kad gimus dvyniams suteikiant vienerias vaiko priežiūros atostogas pažeidžiamas <...> chartijos
21 straipsnis, nes diskriminuojama dėl gimimo ir apribojamos dvynių teisės, o tai nesuderinama su proporcingumo principu?
2.      Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, ar [bendrojo susitarimo] 2 punkto 1 dalyje vartojamas žodis „gimus“ turi
būti aiškinamas taip, kad dirbantiems tėvams suteikiama dviguba teisė į vaiko priežiūros atostogas, pagrįsta tuo, kad daugiavaisio
nėštumo pabaigoje gimsta du vaikai (dvynukai), ar vis dėlto taip, kad vaiko priežiūros atostogos suteikiamos vien dėl gimimo
fakto, nepaisant to, kiek gimė vaikų, nepažeidžiant <...> chartijos 20 straipsnyje įtvirtintos lygybės prieš įstatymą?“

Dėl prejudicinių klausimų

Pirminės pastabos
Dėl Teisingumo Teismo kompetencijos aiškinti bendrąjį susitarimą
Vokietijos vyriausybė pabrėžia, kad socialinių partnerių teisė į kolektyvines derybas, kuri jiems pripažįstama chartijos 28 straipsnyje,
ir teisė sudaryti susitarimus socialinės politikos klausimais, kurie Europos Sąjungos lygiu gali būti įgyvendinti Tarybos
sprendimu, įtvirtinta SESV 155 straipsnyje, reiškia, kad socialiniai partneriai gali savarankiškai nustatyti šių susitarimų
apimtį, nesant rizikos, kad jis apims daugiau nei jame numatyta ar siekiama.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad noras, jog socialiniai partneriai dalyvautų aiškinant bendrąjį susitarimą, išreikštas šio
susitarimo 4 punkto 6 dalyje, kur sakoma, jog Komisija kiekvieną klausimą, susijusį su šio susitarimo aiškinimu Europos mastu,
pirmiausia turi perduoti spręsti susitarimą pasirašiusiųjų šalių komisijai, kuri pateikia savo išvadą. Komisija, Teisingumo
Teismo paklausta, ar susitarimą pasirašiusios šalys pateikė savo išvadą dėl šioje prejudicinėje byloje iškeltų klausimų, per
teismo posėdį atsakė neigiamai. Ji paaiškino, kad, viena vertus, tokiam konsultavimuisi trukdė pagreitintos procedūros Teisingumo
Teisme terminų apribojimai ir, kita vertus, toks konsultavimasis nebūtų buvęs nei veiksmingas, nei konstruktyvus, nes prašyme
priimti prejudicinį sprendimą keliami klausimai nė karto nebuvo nagrinėti Europos lygiu.
Bet kuriuo atveju, kaip aiškiai numatyta bendrojo susitarimo 4 punkto 6 dalyje, konsultavimasis su šį susitarimą pasirašiusiomis
šalimis negali trukdyti atlikti atitinkamą Komisijos, nacionalinių teismų ar Teisingumo Teismo vaidmenį.
Savo ruožtu Teisingumo Teismas savo kompetenciją aiškinti direktyvas grindžia SESV 267 straipsniu. Žinoma, bendrasis susitarimas
yra Europos lygiu vykusio socialinių partnerių dialogo, pagrįsto Susitarimu dėl socialinės politikos, rezultatas, tačiau,
remiantis šio Susitarimo dėl socialinės politikos 4 straipsnio 2 dalimi, jis įgyvendintas Europos Sąjungos Tarybos direktyva,
kurios sudedamąja dalimi jis yra (šiuo klausimu žr. 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo
Gómez-Limón Sánchez-Camacho
, C‑537/07, Rink. p. I‑6525, 34 punktą).
Iš to matyti, kad Teisingumo Teismo kompetencija aiškinti bendrąjį susitarimą nesiskiria nuo bendrosios Teisingumo Teismo
kompetencijos aiškinti kitas direktyvų nuostatas.
Dėl bendrojo susitarimo taikymo
ratione personae
Kadangi Z. Chatzi turi tarnautojos statusą, pirmiausia reikia patikrinti, ar Direktyva 96/34 ir prie jos pridėtas bendrasis
susitarimas gali būti taikomi ir tarnautojams.
Šioje vietoje reikia pažymėti, kad šių dviejų aktų nuostatose nėra nieko, kas leistų daryti išvadą, jog į jų taikymo sritį
nepatenka tarnautojai.
Atvirkščiai, kaip matyti iš bendrojo susitarimo 1 punkto 2 dalies formuluotės, jo taikymo sritis yra plati, jį bendrai taikant
„visiems darbuotojams, <...> dirbantiems pagal darbo sutartis arba turintiems kitokius darbo santykius, apibrėžtus kiekvienos
valstybės narės galiojančiuose teisės aktuose, kolektyvinėse sutartyse ar nusistovėjusioje tvarkoje“. Be to, bendrojo susitarimo
1 punkto 2 dalyje kalbama apie „darbuotojus“, neskiriant pagal viešą ar privatinę teisę įsteigtų darbdavių, su kuriais jie
susiję, t. y. apimant visus darbuotojus (žr. dėl 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių
sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja
valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (OL L 175, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368) – 2006 m. liepos 4 d. Sprendimo
Adeneler ir kt
., C‑212/04, Rink. p. I‑6057, 54 ir paskesnius punktus bei 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo
Vassallo
, C‑180/04, Rink. p. I‑7251, 32 punktą).
Tokį aiškinimą taip pat pagrindžia teiginys, kad, kaip matyti iš bendrojo susitarimo preambulės pirmos pastraipos ir jo bendrųjų
nuostatų 4 punkto, juo, be kita ko, siekiama skatinti vienodo požiūrio į vyrus ir moteris užimtumo ir profesinėje srityje
bendruosius pagrindus. Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principas, įtvirtintas Sutarties
socialinėse nuostatose, galioja visuotinai ir taikomas darbo santykiams viešajame sektoriuje (šiuo klausimu žr. 1997 m. spalio
2 d. Sprendimo
Gerster
, C‑1/95, Rink. p. I‑5253, 18 punktą ir 2000 m. sausio 11 d. Sprendimo
Kreil
, C‑285/98, Rink. p. I‑69, 18 punktą).

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar bendrojo susitarimo 2 punkto
1 dalį galima aiškinti taip, kad vaikui ja suteikiama individuali teisė į vaiko priežiūros atostogas ir dėl to atsisakymu,
gimus dvyniams, suteikti antrąsias vaiko priežiūros atostogas pažeidžiamos teisės, kurias dvyniai turi pagal Sąjungos teisės
sistemą.
Kaip pažymėjo visi Teisingumo Teismui pastabas pateikę suinteresuotieji asmenys, tiek iš paties bendrojo susitarimo teksto,
tiek iš jo tikslo darytina išvada, kad į šį klausimą reikia atsakyti neigiamai.
Bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalyje aiškiai įtvirtinta, kad individuali teisė į vaiko priežiūros atostogas suteikiama „darbuotojams,
vyrams ir moterims“. Be to, kalbant apie bendrojo susitarimo taikymo sritį, šio susitarimo 1 punkto 2 dalyje patikslinama,
kad jis taikomas „visiems darbuotojams, vyrams ir moterims, dirbantiems pagal darbo sutartis arba turintiems kitokius darbo
santykius“.
Iš tokios formuluotės aiškiai matyti, kad teisę į vaiko priežiūros atostogos turi tik tėvai, kaip darbuotojai, ir tik jie.
Tokį pažodinį aiškinimą patvirtina vaiko priežiūros atostogų tikslas.
Remiantis bendrojo susitarimo 1 punkto 1 dalimi šiuo tikslu siekiama, kad būtų „lengviau suderinti dirbančių tėvų pareigas
su profesinėmis pareigomis“, o toks tikslas, kaip primenama šio susitarimo bendrųjų nuostatų 4 punkte, įtvirtintas Bendrijos
darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijos, priimtos 1989 m. gruodžio 9 d. Strasbūre vykusiame Europos Tarybos posėdyje,
16 punkte.
Siekiant būtent šio tikslo teisė į vaiko priežiūros atostogas įrašyta į chartijos 33 straipsnio 2 dalį tarp pagrindinių socialinių
teisių, sugrupuotų IV antraštinėje dalyje „Solidarumas“.
Pateiktos analizės nepakeičia ir chartijos 24 straipsnis, į kurį daro nuorodą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
teismas.
Šiame straipsnyje, esančiame chartijos III antraštinėje dalyje „Lygybė“, sakoma, kad vaikai turi teisę į jų gerovei užtikrinti
būtiną apsaugą ir globą. Vis dėlto tai nereiškia, kad šių vaikų naudai dėl šios teisės į apsaugą ir globą būtinai jų tėvams
suteikiama individuali teisė į vaiko priežiūros atostogas. Užtenka, kad tokia teisė būtų suteikiama patiems tėvams. Būtent
jiems ir suteikta ir teisė, ir pareiga užtikrinti savo vaikų auklėjimą ir dėl to – galimybė nuspręsti, kaip geriausia atlikti
tėvų pareigas, renkantis, imti ar ne vaiko priežiūros atostogas.
Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalis negali būti aiškinama taip, kad individuali
teisė į vaiko priežiūros atostogas suteikiama vaikui.

Dėl antrojo klausimo
Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar bendrojo susitarimo 2 punkto
1 dalis gali būti aiškinama taip, kad gimus dvyniams atsiranda teisė gauti tiek vaiko priežiūros atostogų, kiek gimė vaikų,
ar vis dėlto ji turi būti aiškinama taip, kad dėl gimimo fakto atsiranda teisė, kaip ir gimus vienam vaikui, tik į vienerias
vaiko priežiūros atostogas.
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką aiškinant Bendrijos aktą reikia atsižvelgti ne tik į jo formuluotę, bet ir
į kontekstą bei reglamentavimo, kurio dalis jis yra, tikslus (žr., be kita ko, 2006 m. gruodžio 7 d. Sprendimo
SGAE
, C‑306/05, Rink. p. I‑11519, 34 punktą ir 2009 m. lapkričio 19 d. Sprendimo
Sturgeon ir kt
., C‑402/07 ir C‑432/07, Rink. p. I‑0000, 41 punktą).
Be to, pagal bendrąjį aiškinimo principą Bendrijos aktas turi būti aiškinamas kiek įmanoma taip, kad nebūtų paneigtas jo galiojimas,
ir laikantis visos pirminės teisės (žr., be kita ko, 2008 m. gegužės 22 d. Sprendimo
Feinchemie Schwebda ir Bayer CropScience
, C‑361/06, Rink. p. I‑3865, 49 ir 50 punktus bei minėto Sprendimo
Sturgeon ir kt.
47 ir 48 punktus), įskaitant vienodo požiūrio principą.
Šią teismo praktiką leidžiama taikyti tokiems susitarimams, kurie, kaip antai bendrasis susitarimas, įgyvendinti Europos Sąjungos
Tarybos direktyva, kurios sudedamoji dalis jis yra (žr. šio sprendimo 25 punktą).
Dėl bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalies formuluotės
Pagal bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalį darbuotojams, vyrams ir moterims, „suteikiama asmeninė teisė gauti tėvystės atostogas
gimus vaikui ar jį įvaikinus, kurios skirtos prižiūrėti vaiką nuo trijų mėnesių iki tam tikro amžiaus“. Chartijos 33 straipsnio
2 dalis suformuluota panašiai, nes joje, be kita ko, numatyta, kad „kiekvienas asmuo turi teisę <...> į vaiko priežiūros atostogas
gimus vaikui ar jį įvaikinus“.
Kipro ir Jungtinės Karalystės vyriausybės pastebėjo, jog vienaskaitos vartojimas („gimus
vaikui
“, „skirtos prižiūrėti vaiką“) leidžia daryti prielaidą, kad darbuotojas turi teisę į vaiko priežiūros atostogas, atskiras
už kiekvieną vaiką.
Kipro vyriausybės nuomone, aiškinimas, pagal kurį lemiamas kriterijus, dėl kurio atsiranda teisė į vaiko priežiūros atostogas,
yra vaikas, o ne gimimas, grindžiamas 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimu
Komisija prieš Liuksemburgą
(C‑519/03, Rink. p. I‑3067, 47 punktas), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, jog formuluotė, pagal kurią vaiko priežiūros
atostogos suteikiamos „dėl vaiko gimimo“, atspindi tik tai, kad vaiko priežiūros atostogų suteikimas priklauso nuo vaiko gimimo
fakto.
Toks siūlomas aiškinimas pažodžiui kelia abejonių.
Tiesą sakant, negalima atmesti, jog vienaskaitos vartojimas bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalyje turi ne kiekybinę, o bendrąją
reikšmę ir vienaskaitinė forma reiškia ne santykį tarp vaikų skaičiaus ir vaiko priežiūros atostogų skaičiaus, o apibūdina
visus vaikus kaip asmenų, dėl kurių gali atsirasti teisė į vaiko priežiūros atostogas, kategoriją.
Kalbant apie minėto Sprendimo
Komisija prieš Liuksemburgą
reikšmę, skaitant to sprendimo 47 punktą matyti, kad aiškindamas bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalį taip, jog vaiko priežiūros
atostogų suteikimas priklauso ne nuo gimimo, bet nuo vaiko gimimo sąlygos, Teisingumo Teismas norėjo pažymėti, jog teisė į
vaiko priežiūros atostogas nesusijusi su gimimo data, ir nebūtina, jog vaikas būtų gimęs po to, kai atitinkamoje valstybėje
narėje įsigaliojo Direktyva 96/34. Šitaip Teisingumo Teismas pareiškė nuomonę dėl Direktyvos 96/34 taikymo laiko atžvilgiu,
o ne dėl to, ar tuo atveju, kai gimsta keli vaikai, turi būti suteikta tiek vaiko priežiūros atostogų laikotarpių, kiek gimė
vaikų.
Todėl reikia konstatuoti, jog, kalbant apie atsakymą į šį klausimą, bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalies formuluotė yra dviprasmiška
ir savaime neleidžia atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo užduotą klausimą.
Todėl reikia atsižvelgti į reglamentavimo, kurio dalis yra ši nuostata, tikslus.
Dėl Direktyvos 96/34 konteksto ir tikslų
Iš bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalies matyti, kad vaiko priežiūros atostogų tikslas yra suteikti tėvams galimybę rūpintis
savo vaiku.
Kipro vyriausybė mano, kad vaiko priežiūros atostogos yra susijusios su vieno iš tėvų galėjimu skirti visą savo laiką vaikui.
Vadinasi, dvynių atveju tas faktas, kad reikia pasirūpinti kiekvienu iš vaikų, pateisintų atskirų atostogų suteikiamą už kiekvieną
vaiką.
Tokią analizę ginčijo Graikijos, Čekijos, Vokietijos, Estijos ir Lenkijos vyriausybės, kurių nuomone, vaiko priežiūros atostogų
tikslas nėra susijęs su vaikų, kuriais vienas iš tėvų turi pasirūpinti šiuo laikotarpiu, skaičiumi. Jų teigimu, gimus dvyniams
vienas iš tėvų turi iš karto ir vienu metu tenkinti jų poreikius. Kadangi dvynių ir vieno vaiko tėvo situacijos skirtųsi tik
atliktinų pareigų intensyvumu, o ne jų trukme, vaiko priežiūros atostogų dvigubinimas būtų nepateisinamas.
Kaip matyti ir bendrojo susitarimo preambulės pirmos pastraipos bei jo bendrųjų nuostatų 5 punkto, šiuo bendruoju susitarimu
socialiniai partneriai, nustatydami minimalius reikalavimus, įsipareigoja įgyvendinti priemones, skirtas skatinti vyrų ir
moterų lygias galimybes ir vienodą požiūrį į juos bei suteikiančias jiems galimybę suderinti darbo pareigas su pareigomis
šeimai (2009 m. spalio 22 d. Sprendimo
Meerts
, C‑116/08, Rink. p. I‑0000, 35 punktas).
Šitaip bendruoju susitarimu naujiesiems tėvams sudaromos sąlygos nutraukti savo profesinę veiklą ir skirti visą laiką pareigoms
šeimai, kartu juos užtikrinant, kaip numatyta šio susitarimo 2 punkto 5 dalyje, kad pasibaigus šioms atostogoms jie tebeturės
savo darbo vietą. Šiuo laikotarpiu, kurį kiekviena valstybė narė nustato laisvai laikydamasi minimalios trijų mėnesių trukmės
reikalavimo ir pagal tvarką, kurią paliekama nustatyti nacionalinės teisės aktų leidėjui, naujieji tėvai turi galimybę skirti
vaikui tokią priežiūrą, kurios reikia, atsižvelgiant į jo amžių, ir tvarkyti šeiminį gyvenimą, planuojant ateityje vėl užsiimti
profesine veikla.
Kalbant apie tai, ar atsižvelgiant į šį tikslą dvynių tėvai turi galėti prašyti tiek vaiko priežiūros atostogų laikotarpių,
kiek gimė vaikų, reikia pažymėti, kaip pastebėjo Graikijos, Čekijos, Vokietijos, Estijos ir Lenkijos vyriausybės, kad didesnis
krūvis, su kuriuo susiduria dvynių tėvai, yra kiekybinio pobūdžio, nes jie tuo pačiu metu turi tenkinti dviejų vaikų poreikius,
tačiau šios papildomos pastangos neišplečiamos laiko atžvilgiu, nes paprastai dvyniai vienu metu išgyvena tuos pačius raidos
etapus.
Todėl panašu, kad vaiko priežiūros atostogų trukmės dvigubinimas nebūtinai yra vienintelė tinkama priemonė, kurios gali imtis
valstybės narės, kad palengvintų šeimyninio ir profesinio gyvenimo derinimą dvynukų tėvams – reikia atsižvelgti į visą sistemą,
kurioje numatytos priemonės, skirtos įveikti sunkumus, su kuriais susiduria šie tėvai.
Tokį vertinimą patvirtina teiginys, jog atsižvelgiant į tai, kad bendrojo susitarimo reikalavimai yra minimalūs, o valstybėms
narėms palikta didelė veiksmų laisvė vaiko priežiūros atostogų įgyvendinimo srityje, nacionalinės priemonės, perkeliančios
direktyvą, labai skiriasi, nelygu valstybė narė.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad atsižvelgiant į  kontekstą, į kurį patenka bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalis,
ir į šio susitarimo tikslą 2 punkto 1 dalimi nereikalaujama, kad gimus dvyniams automatiškai būtų suteikiama teisė į tiek
vaiko priežiūros atostogų laikotarpių, kiek gimė vaikų.
Vis dėlto būtina išnagrinėti, kokia gali būti dvynių tėvų situacija atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą.
Dėl vienodo požiūrio principo
Įgyvendinant teisę į vaiko priežiūros atostogas vienodo požiūrio principo, kuris yra vienas iš bendrųjų Sąjungos teisės principų
ir kurio pagrindinis pobūdis įtvirtintas chartijos 20 straipsnyje, paisymas įgyja dar didesnę reikšmę nei šios socialinės
teisės pagrindinis pobūdis, kuris taip pat pripažintas chartijos 33 straipsnio 2 dalyje.
Šiuo principu reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, nebent
toks vertinimas būtų objektyviai pagrįstas (žr., be kita ko, 2008 m. birželio 5 d. Sprendimo
Wood
, C‑164/07, Rink. p. I‑4143, 13 punktą bei minėto Sprendimo
Sturgeon ir kt.
48 punktą).
Atsižvelgdama į tai Komisija tvirtina, kad dvynių tėvai yra panašioje situacijoje, kurioje yra vaikų, tarp kurių – nedidelis
amžiaus skirtumas, tėvai, nes visi jie tuo pačiu metu turi auginti savo vaikus. Todėl dvynių tėvai, kaip ir anie tėvai, turėtų
turėti atskiras atostogas už kiekvieną vaiką.
Kriterijus, kuriuo lygindama situacijas rėmėsi Komisija, atskleidžia sunkumus nustatyti asmenų, su kuriais gali būti palyginti
dvynių tėvai, grupę. Šis kriterijus remiasi sunkiai kiekybiškai apibrėžiamu veiksniu, t. y. „nedidelis amžiaus skirtumas“.
Beje, nors negalima paneigti, kad pareigos, susijusios su dvynių auginimu, reikalauja daugiau pastangų, todėl yra nepalyginamos
su vienintelio vaiko priežiūra, vis dėlto negalima paneigti ir to, jog tai, kad dvyniai auga ir vystosi vienu metu, reikalauja
suderintų veiksmų, ir todėl pareigos, susijusios su jų auginimu, nebūtinai yra palyginamos su tomis, kurios susijusios su
dviejų skirtingo amžiaus vaikų auginimu.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad dvynių tėvai yra ypatingoje situacijoje, į kurią pirmiausia turi atsižvelgti
nacionalinės teisės aktų leidėjas, priimdamas Direktyvos 96/34 perkėlimo priemones.
Tokiomis aplinkybėmis reikia dar kartą pabrėžti, kad, kaip priminta bendrojo susitarimo 1 punkto 1 dalyje ir 2 punkto 1 dalyje,
jame įtvirtinti tik minimalūs reikalavimai. Valstybėms narėms, be vaiko priežiūros atostogų trukmės, kurią jos gali nustatyti
laisvai laikydamosi minimalaus trijų mėnesių reikalavimo, palikta visiška laisvė nustatyti sąlygas, kuriomis suteikiamos šios
atostogos, ir jų tvarką. Bendrojo susitarimo 2 punkto 3 dalyje šiuo klausimu daroma nuoroda į įstatymus ir (arba) kolektyvines
sutartis valstybėse narėse, nes šią nuorodą, remiantis bendrojo susitarimo bendrųjų nuostatų 9 punktu, pateisina poreikis
atsižvelgti į konkrečią padėtį kiekvienoje valstybėje narėje.
Vadinasi, valstybės narės, laikydamosi bendrajame susitarime įtvirtinto minimalaus trijų mėnesių reikalavimo dėl vaiko priežiūros
atostogų, gali įvesti laikiną tvarką, pagal kurią galima išeiti šių atostogų. Tokia laisvė taip pat reiškia, kad valstybės
narės, nusprendusios nustatyti ilgesnes atostogas nei numatytosios bendrajame susitarime, gali nustatyti taisykles, taikomas
vieniems po kitų gimus keliems vaikams.
Iš to darytina išvada, kad nacionalinės teisės aktų leidėjas turi didelę veiksmų laisvę nustatydamas vaiko priežiūros atostogų
tvarką, taikomą dvynių tėvams ir leidžiančią jiems pasinaudoti tokiu vertinimu, kuriuo būtų geriausiai atsižvelgta į ypatingus
jų poreikius.
Tokiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad, bendrai imant, kur kas ilgesnė trukmė už minimalią bendrajame susitarime numatytą
vaiko priežiūros atostogų trukmę ir tam tikras lankstumas, kurį turi tėvai išeidami šių atostogų, atsižvelgiant į vaikų amžių,
gali sudaryti galimybes geriau susitvarkyti su didesniu krūviu, susijusiu su dvynių auginimu. Be to, taikymo tvarka, kuri
remiantis bendrojo susitarimo bendrųjų nuostatų 6 punktu prisideda prie lanksčios darbo organizavimo tvarkos, sudaro sąlygas
lengviau suderinti profesinio gyvenimo reikalavimus su ypatingais sunkumais, su kuriais susiduriama auginant dvynius.
Vis dėlto taip pat įmanoma numatyti ir priimti kitų priemonių, galinčių tenkinti ypatingus dvynių tėvų poreikius, kaip antai
materiali pagalba, pavyzdžiui, suteikiant teisę lankyti vaikų priežiūros centrus, ar finansinė pagalba, be kita ko, skiriant
specialias išmokas, leidžiančias laisvai pasirinkti priežiūros būdą.
Nacionalinis teismas, vienintelis turintis kompetenciją vertinti jam pateiktos nagrinėti bylos faktines aplinkybes, turi patikrinti,
ar nacionalinis reglamentavimas suteikia pakankamas galimybes, kad nagrinėjamoje byloje būtų tenkinami dvynių tėvų profesinio
ir šeiminio gyvenimo poreikiai.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalis neturi
būti aiškinama taip, kad gimus dvyniams atsiranda teisė gauti tiek vaiko priežiūros atostogų laikotarpių, kiek gimė vaikų.
Vis dėlto, atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą, šia nuostata reikalaujama, kad nacionalinės teisės aktų leidėjas įvestų
tokią vaiko priežiūros atostogų tvarką, pagal kurią, nelygu atitinkamoje valstybėje narėje susiklosčiusi situacija, dvynių
tėvams būtų užtikrinamas toks požiūris, kad būtų geriausiai atsižvelgta į ypatingus jų poreikius. Nacionalinis teismas turi
įvertinti, ar nacionaliniu reglamentavimu tenkinamas šis reikalavimas, ir prireikus aiškinti šį nacionalinį reglamentavimą
kiek įmanoma taip, kad jis atitiktų Sąjungos teisę.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
1995 m. gruodžio 14 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų, esančio 1996 m. birželio 3 d. Tarybos direktyvos
96/34/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų, sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC, iš dalies pakeistos 1997 m. gruodžio
15 d. Tarybos direktyva 97/75/EB, priede, 2 punkto 1 dalis negali būti aiškinama taip, kad individuali teisė į vaiko priežiūros
atostogas suteikiama vaikui.
2.
Bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalis neturi būti aiškinama taip, kad gimus dvyniams atsiranda teisė gauti tiek vaiko priežiūros
atostogų laikotarpių, kiek gimė vaikų. Vis dėlto, atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą, šia nuostata reikalaujama, kad
nacionalinės teisės aktų leidėjas įvestų tokią vaiko priežiūros atostogų tvarką, pagal kurią, nelygu atitinkamoje valstybėje
narėje susiklosčiusi situacija, dvynių tėvams būtų užtikrinamas toks požiūris, kad būtų geriausiai atsižvelgta į ypatingus
jų poreikius. Nacionalinis teismas turi įvertinti, ar nacionaliniu reglamentavimu tenkinamas šis reikalavimas, ir prireikus
aiškinti šį nacionalinį reglamentavimą kiek įmanoma taip, kad jis atitiktų Sąjungos teisę.
Parašai.
*
Proceso kalba: graikų.