CELEX: 62002CJ0239
Zbližovanie právnych predpisov
Výklad článku 28 ES a smerníc 1999/4/ES a 2000/13/ES
Platnosť smernice 1999/4/ES
Označovanie a reklama potravín
Zákaz odkazov na zdravie

Rozhodnutím z 28. júna 2002 doručeným Súdnemu dvoru 1. júla 2002 požiadal Rechtabank van Koophandel te Hasselt (obchodný súd)
formou prejudiciálnych otázok v súlade s článkom 234 ES o výklad článku 28 ES, výklad a posúdenie platnosti článku 2 smernice
Európskeho parlamentu a Rady 1999/4/ES z 22. februára 1999 o kávových extraktoch a čakankových [cigóriových –
neoficiálny preklad
] extraktoch (Ú. v. ES L 66, s. 26) a o výklad článku 18 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/13/ES z 20. marca 2000
o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa označovania, prezentácie a reklamy potravín (Ú. v. ES L 109,
s. 29).
Prejudiciálne otázky vyplynuli zo sporu týkajúceho sa obchodovania s výrobkom nazvaným „DynaSvelteCafé“ v Belgicku za podmienok,
ktoré sú, podľa názoru Douwe Egberts NV (ďalej len „Douwe Egberts“), v rozpore s vnútroštátnymi ustanoveniami o reklame a
označovaní potravín.

Právny rámec

Ustanovenia práva Spoločenstva
Článok 2 smernice 1999/4 uvádza:
„Smernica 79/112/EHS sa vzťahuje na výrobky vymedzené v prílohe za splnenia týchto podmienok:
a) názvy výrobkov uvedené v prílohe sa použijú len pre výrobky tam vymedzené, a pri obchodovaní s nimi musia byť použité na
ich označenie. Tieto názvy majú byť doplnené slovami:
–        ,pasta‘ alebo ,vo forme pasty‘
alebo
–        ,tekutina‘ alebo ,v tekutej forme‘
...“ [
neoficiálny preklad
]
Podľa článku 3 tejto smernice:
„Pre výrobky vymedzené v prílohe neschvália členské štáty vnútroštátne predpisy neustanovené touto smernicou.“ [
neoficiálny preklad
]
Bod 1 prílohy k smernici 1999/4 s názvom „Kávový extrakt, rozpustný kávový extrakt, rozpustná káva alebo instantná káva“ medzi
iným uvádza, že tieto pojmy znamenajú:
„Koncentrovaný výrobok získaný extrakciou z pražených kávových zŕn za výlučného použitia vody ako prostriedku extrakcie a
s vylúčením všetkých postupov hydrolýzy zahŕňajúcich pridávanie kyseliny alebo zásady.
...
Kávový extrakt musí obsahovať len rozpustné a aromatické zložky kávy. ...“ [
neoficiálny preklad
]
Štvrté, piate, šieste a ôsme odôvodnenie smernice 2000/13 znie:
„(4)      Cieľom tejto smernice by malo byť stanovenie pravidiel spoločenstva všeobecnej povahy uplatňujúcich sa horizontálne na všetky
výrobky uvedené na trh.
(5)      Pravidlá špecifickej povahy uplatňujúce sa vertikálne iba na konkrétne potraviny by sa mali ustanoviť ustanoveniami zaoberajúcimi
sa takýmito výrobkami.
(6)      Prvoradým dôvodom pre každé pravidlo týkajúce sa označovania potravín má byť potreba informovať a chrániť spotrebiteľa.
(8)      Podrobné označovanie poskytujúce najmä údaje o presnom druhu a vlastnostiach výrobku, ktoré pri výbere výrobku umožnia, aby
bol spotrebiteľ dokonale informovaný o skutočnostiach, je najvhodnejšie, keďže takto existujú najmenšie prekážky pre voľné
obchodovanie.“
Článok 2 ods. 1 smernice 2000/13 ustanovuje:
„Použité označenie a metódy nesmú:
a)      byť také, aby uviedli kupujúceho do omylu ohľadom podstaty látky, najmä:
i)      pokiaľ ide o vlastnosti potraviny a hlavne druhu, identity, vlastností, zloženia, množstva, trvanlivosti, pôvodu alebo miesta
pôvodu, spôsobu výroby alebo produkcie;
ii)      pripisovaním takých účinkov alebo vlastností potravine, aké nemá;
iii)      poukazovaním, že potravina má osobitné vlastnosti, keď v skutočnosti všetky podobné potraviny majú takéto charakteristiky;
b)      podliehajú ustanoveniam spoločenstva platným pre prírodné minerálne vody a potraviny určeným na osobitné výživové účely, pripisovať
akejkoľvek potravine vlastnosť uvádzajúcu, že u ľudí pôsobí preventívne, liečivo, alebo lieči chorobu, prípadne sa odvoláva
na takéto vlastnosti.“
Podľa článku 2 ods. 3 písm. b) tejto smernice sa zákazy alebo obmedzenia uvedené v odsekoch 1 a 2 rovnako uplatňujú aj na
reklamu.
Podľa článku 3 ods. 1 tejto smernice:
„V súlade s článkami 4 až 17 a na základe výnimiek, ktoré obsahujú, na označení potravín je povinné jedine uvedenie nasledovných
údajov:
1) názov, pod ktorým sa výrobok predáva;
...“
Podľa článku 5 smernice:
„1. Názov, pod ktorým sa výrobok predáva, je názov stanovený v príslušných ustanoveniach spoločenstva.
...
2. Názov, pod ktorým sa výrobok predáva nesmie byť nahradený žiadnou obchodnou [ochrannou] známkou, značkovým menom alebo
vymysleným názvom.
...]
Podľa článku 18 smernice 2000/13:
„1. Členské štáty nesmú zakázať obchodovanie s potravinami, ktoré sú v súlade s pravidlami ustanovenými v tejto smernici tým,
že budú uplatňovať neharmonizované vnútroštátne ustanovenia platné pre označenie a prezentáciu určitých potravín alebo potravín
vo všeobecnosti.
2. Odsek 1 sa neuplatňuje na neharmonizované vnútroštátne ustanovenia, ktoré sú opodstatnené v prípade:
–        ochrany zdravia verejnosti,
–        zamedzenia podvodu, pokiaľ takéto opatrenia nebránia uplatňovaniu definícií a pravidiel, ktoré sú ustanovené v tejto smernici,
–        ochrany priemyselných a obchodných práv, označenia miesta pôvodu, registrovaných označení pôvodu a zamedzenia nekalej súťaže.“

Vnútroštátna právna úprava
Článok 1 kráľovského dekrétu z 5. marca 1987 týkajúci sa kávy a kávovín (
Moniteur belge
z 12. júna 1987, s. 9035) medzi iným ustanovuje:
„Na účely tohto dekrétu je definovaná:
1. káva: zrno kávovníka (odroda rodu Coffea), ktoré je vhodne očistené a upražené; ...“
Článok 3 ods. 1 kráľovského dekrétu znie:
„Len názvy, ktoré sú v súlade s definíciou obsiahnutou v článku 1 môžu byť použité na označovanie potravín uvedených v tomto
článku pri obchodovaní s nimi.“
Článok 2 kráľovského dekrétu zo 17. apríla 1980 týkajúci sa reklamy potravín (
Moniteur belge
zo 6. mája 1980, s. 5476) ustanovuje:
„Pri reklame potravín je zakázané použitie:
...
3. odkazov na chudnutie;
...
7. odkazov na lekárske odporúčania, osvedčenia, vyhlásenia a stanoviská, alebo na súhlasy, okrem vyhlásenia, že potravina
nesmie byť konzumovaná v rozpore s odporúčaniami lekára; ...“

Spor pred vnútroštátnym súdom a predbežné otázky
Douwe Egberts vyrába a na belgickom trhu obchoduje s kávou pod obchodnou značkou „Douwe Egberts“. V konaní Douwe Egberts z
právneho hľadiska napáda obchodovanie s výrobkom pod názvom „DynaSvelte Café“ vyrábaným spoločnosťou Westrom Pharma NV a distribuovaným
do 31. decembra 2001 pánom Souranisom, vykonávajúcim podnikateľskú činnosť ako „Etablissements FICS“, a od 1. januára 2002
spoločnosťou FICS-World BVBA.
V konaní o predbežnom opatrení pred Rechtbank voor Kophandel, Douwe Egberts tvrdí, že vyhlásenia na dóze, balení a v pokynoch
pre užívanie, konkrétne „absolútny prielom v kontrole váhy“, „chudnutie, lepšia kontrola váhy, spomalenie nadmerného ukladania
tuku“ a „formula patentovaná v Spojených štátoch dr. Ann de Wees Allen z Glycemia Research Institute“, porušujú rôzne ustanovenia
vnútroštátnej právnej úpravy upravujúce reklamu a označovanie potravín.
Po zvážení, že výsledok sporu závisí od výkladu práva Spoločenstva a od posúdenia platnosti smernice 1999/4, sa Rechtbank
von Koophandel te Hasselt rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru nasledujúce otázky:
„1)      Musí sa článok 2 smernice 1999/4/ES... vykladať v tom zmysle, že výlučne názvy výrobkov uvedené v prílohe k tejto smernici
sa môžu použiť pre výrobky v nej vymedzené a že iné označenia sa nesmú použiť popri týchto názvoch (napríklad vymyslené alebo
obchodné označenia), alebo treba článok 2 vykladať v tom zmysle, že názvy výrobkov uvedené v prílohe sa môžu použiť iba pre
výrobky v nej vymedzené, ale že popri týchto názvoch sa môžu pre tieto výrobky súčasne použiť aj iné označenia (napríklad
vymyslené alebo obchodné označenia)?
2)      Ak Súdny dvor... posúdi, že článok 2 smernice 1999/4/ES... sa musí vykladať v tom zmysle, že výlučne názvy výrobkov uvedené
v prílohe k tejto smernici sa môžu použiť pre výrobky v nej vymedzené a že iné označenia sa nesmú použiť popri týchto názvoch
(napríklad vymyslené alebo obchodné označenia), nevyplýva potom z toho, že táto smernica je v rozpore s článkom 28 Zmluvy
ES, ktorý zakazuje kvantitatívne obmedzenia dovozu a všetky opatrenia majúce rovnaký účinok medzi členskými štátmi Európskeho
spoločenstva, pretože takto vykladaná smernica vo vzťahu k výrobkom patriacim do jej definície kávových extraktov:
–        vylučuje použitie iných označení ako ,kávový extrakt‘ alebo ,instantná káva‘, ako aj použitie názvu ,káva‘,
–        v dôsledku toho vyhradzuje použitie názvu ,káva‘ pre jedinú formu ,kávy‘, a to pre kávové zrno,
–        a tým umelo chráni trh s kávou pred konkurenčnými výrobkami zloženými z iných foriem kávy ako kávových zŕn, ako sú medzi inými
kávové extrakty a instantná káva?
3)      Musí sa článok 18 ods. 1 a článok 18 ods. 2 smernice 2000/13/ES vykladať v tom zmysle, že nezosúladené vnútroštátne ustanovenia
o označovaní a prezentácii potravín a o ich reklame, ktoré zakazujú určité vyhlásenia, ako napríklad ,odkazy na chudnutie‘
a ,odkazy na lekárske odporúčania, osvedčenia, vyhlásenia alebo súhlasy‘ pri označovaní a/alebo prezentácii potravín a/alebo
ich reklame, dokonca aj v prípade, ak takéto vyhlásenia nie sú zakázané smernicou, zakladajú porušenia smernice so zreteľom
na skutočnosť, že ôsme odôvodnenie smernice uvádza, že najvhodnejším označovaním je také označovanie, ktoré vytvára najmenšie
prekážky pre voľné obchodovanie a že sa z tohto dôvodu tieto vnútroštátne ustanovenia nemôžu uplatniť?
4)      Musí sa článok 18 ods. 2 smernice 2000/13/ES vykladať v tom zmysle, že ,ochranu zdravia verejnosti‘ treba chápať tak, že zahŕňa
nezosúladené vnútroštátne ustanovenia o označovaní a prezentácii potravín a o ich reklame, ktoré zakazujú určité vyhlásenia
ako ,odkazy na chudnutie‘ a ,odkazy na lekárske odporúčania, osvedčenia, vyhlásenia alebo súhlasy‘?
5)      Musí sa článok 28 Zmluvy ES vykladať v tom zmysle, že vnútroštátne ustanovenia o označovaní a prezentácii potravín a o ich
reklame, ktoré nie sú zosúladené na európskej úrovni a ktoré sa odchyľujú od smernice 2000/13/EC do tej miery, že zakazujú
určité vyhlásenia pri označovaní a/alebo prezentácii potravín a/alebo ich reklame, ako napríklad ,odkazy na chudnutie‘ a ,odkazy
na lekárske odporúčania, osvedčenia, vyhlásenia alebo súhlasy‘, sa musia považovať za opatrenia majúce rovnaký účinok a/alebo
za kvantitatívne obmedzenia dovozu medzi členskými štátmi Európskeho spoločenstva, vzhľadom na to, že tieto vnútroštátne ustanovenia:
–        dodatočne zaťažujú dovoz potravín požiadavkou, aby tieto výrobky boli v súlade s vnútroštátnou právnou úpravou a v dôsledku
toho bránia obchodu medzi členskými štátmi,
a
–        neuplatňujú sa na všetkých podnikateľov zúčastnených na trhu, ktorí vykonávajú svoju činnosť na vnútroštátnom území, pretože
sa tam nachádzajú výrobky zásadne porovnateľnej povahy (napríklad kozmetické výrobky), na ktoré sa tieto ustanovenia nepoužijú
a na ktoré sa nepoužije ani žiadne iné rovnocenné opatrenie, a že v dôsledku toho možno vnútroštátny súd nebude uplatňovať
tieto ustanovenia?“

Predbežné pripomienky
Belgická vláda, Parlament a Rada vyslovili pochybnosti týkajúce sa povahy výrobku „DynaSvelte Café“, ktoré by mohli znamenať,
že v prejednávanej veci je vylúčené použitie smernice 1999/4. Komisia zdôrazňuje, že v prípade, ak výrobok nie je bežne konzumovanou
potravinou, ale potravinou určenou na osobitný výživový účel, potom výrobok nepatrí pod rozsah pôsobnosti smernice 2000/13.
Je potrebné pripomenúť, že je ustálenou súdnou praxou v rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi ustanovenej
článkom 234 ES, že je výlučne na vnútroštátnom súde, ktorému bol spor predložený na rozhodnutie a ktorý musí prevziať zodpovednosť
za ďalšie súdne rozhodnutie, aby s prihliadnutím na špecifické okolnosti prípadu posúdil jednak potrebu rozhodnutia o prejuciálnej
otázke tak, aby mu to umožnilo vyniesť rozsudok vo veci samej, a jednak závažnosť otázky, ktorú Súdnemu dvoru predkladá (pozri
medzi iným rozsudok z 13. marca 2001, PreussenElektra, C-379/98, Zb. s. I-2099, bod 38, a rozsudok z 5. júna 2003, Design
Concept, C-438/01, Zb. s. I-5617, bod 14).
V prejednávanej veci je vhodné odpovedať na predložené otázky vychádzajúc z predpokladu obsiahnutého v rozhodnutí o podaní
návrhu na začatie konania o prejudiciálnej otázke, a to, že výrobok „DynaSvelte Café“ je bežne konzumovanou potravinou a patrí
pod rozsah pôsobnosti smernice 1999/4.

O prvej prejudiciálnej otázke
V prvej otázke žiada vnútroštátny súd v podstate posúdiť, či sa v prípade, keď sa obchoduje s výrobkami vymedzenými v prílohe
k smernici 1999/4, môžu na ich označenie použiť výlučne názvy výrobkov uvedené v prílohe, alebo či sa popri týchto názvoch
môžu súčasne použiť iné označenia, ako napríklad vymyslené alebo obchodné označenia.
Na začiatok je potrebné poukázať na to, že smernica 2000/13 ustanovuje pravidlá Spoločenstva všeobecnej povahy, ktoré sa uplatňujú
horizontálne na všetky potraviny, zatiaľ čo ustanovenia špecifickej povahy, ktoré sa uplatnia vertikálne len pri kávových
a čakankových [cigóriových –
neoficiálny preklad
] extraktoch ,boli prijaté smernicou 1999/4.
V tomto kontexte je smernica 1999/4 sektorovou smernicou na účely piateho odôvodnenia smernice 2000/13 a je potrebné ju vykladať
z tohto pohľadu.
Podľa článku 2 písm. a) smernice 1999/4 „názvy výrobkov uvedené v prílohe sa použijú len pre výrobky tam vymedzené, a pri
obchodovaní s nimi musia byť použité na ich označenie“ [
neoficiálny preklad
].
Z uvedeného vyplýva, že, po prvé, názvy výrobkov, medzi iným „kávový extrakt“, „rozpustný kávový extrakt“, „rozpustná káva“
a „instantná káva“ sa môžu použiť len pri predaji výrobkov, na ktoré sa uplatňuje smernica 1999/4, a po druhé, že takéto použitie
je povinné.
Navyše, ako konštatoval Parlament a Komisia, článok 3 smernice 2000/13 vymenúva údaje, ktorých uvedenie je pri označovaní
potravín povinné, vrátane názvu výrobku, ale bez toho, aby tým zabraňoval uvádzaniu iných údajov.
Okrem toho, článok 5 ods. 2 smernice 2000/13 ustanovuje, že žiadne ochranné známky, značkové mená alebo vymyslené názvy nesmú
nahradiť názov, pod ktorým sa výrobok predáva, ale nezakazuje súčasné použitie takýchto údajov.
Z tohto dôvodu článok 2 smernice 1999/4 nezabraňuje zahrnúť vymyslené označenie alebo obchodné označenie do povinného označenia
názvu, pod ktorým sa výrobok predáva. Zákaz takéhoto druhu by obmedzoval informáciu podávanú spotrebiteľom o vlastnostiach
výrobkov, o ktoré ide v konaní o veci samej, a bol by v rozpore s jedným z cieľov, ktoré sú vysvetlené v šiestom odôvodnení
smernice 2000/13.
Podobne odpoveď na prvú otázku musí znieť, že článok 2 smernice 1999/4 treba vykladať v tom zmysle, že ak sa obchoduje s výrobkami
vymedzenými v prílohe k tejto smernici, nie sú zo súčasného použitia popri názve výrobku vylúčené iné označenia, ako napríklad
obchodné alebo vymyslené označenia.

O druhej prejudiciálnej otázke
Otázka platnosti článku 2 smernice 1999/4 bola vnútroštátnym súdom nastolená iba pre prípad, ak by vo svojej odpovedi na prvú
otázky Súdny dvor vyložil, že vo vzťahu k výrobkom vymedzeným v prílohe k tejto smernici je vylúčené súčasné použitie iných
označení popri názve výrobku.
S prihliadnutím na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.

O tretej, štvrtej a piatej prejudiciálnej otázke
V týchto otázkach, ktoré je vhodné preskúmať spolu, žiadal vnútroštátny súd v podstate posúdiť, či článok 28 ES, ako aj článok
18 ods. 1 a 2 smernice 2000/13 vylučuje použitie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá zakazuje odkazy na „chudnutie“ a „lekárske
odporúčania, osvedčenia, vyhlásenia alebo súhlasy“ pri označovaní, prezentácii a reklame potravín.
Z rozhodnutia o podaní návrhu na začatie konania o prejudiciálnej otázke je zrejmé, že kráľovský dekrét zo 17. apríla 1980
zakazuje použitie sporných vyhlásení nielen v reklame, ale aj pri označovaní potravín.
Ako Súdny dvor rozhodol v rozsudku z 12. decembra 1999, SARPP (C-241/89, Zb. s. I-4695, bod 15), ustanovenia smernice týkajúce
sa označovania sa v jednom podstatnom smere líšia od ustanovení vzťahujúcich sa na reklamu. Keďže smernica je všeobecná a
uplatňuje sa horizontálne, dovoľuje členským štátom zachovať alebo prijať dodatočné pravidlá okrem pravidiel ustanovených
v smernici. Pokiaľ ide o označovanie, limity právomoci ponechanej členským štátom sú vysvetlené samotnou smernicou, pretože
táto smernica v článku 18 ods. 2 taxatívne uvádza dôvody, pri existencii ktorých je opodstatnené použitie nezosúladených vnútroštátnych
ustanovení zakazujúcich obchodovanie s potravinami. Toto ustanovenie však nie je aplikovateľné na reklamu. V dôsledku toho
otázka, či v tejto oblasti právo Spoločenstva zabraňuje uplatneniu vnútroštátnych pravidiel, ktoré boli prijaté okrem pravidiel
ustanovených smernicou, sa musí posudzovať s osobitným zreteľom na ustanovenia Zmluvy týkajúce sa slobodného pohybu tovaru
a zvlášť so zreteľom na články 28 a 30 ES.
Z tohto dôvodu je nevyhnutné preskúmať oddelene aspekty vnútroštátnej právnej úpravy, ktoré sa vzťahujú na označovanie, a
aspekty, ktoré sa vzťahujú na reklamu potravín.
Označovanie potravín
Článok 2 ods. 1 písm. a) a b) smernice 2000/13 zakazuje všetky vyhlásenia vzťahujúce sa na ľudské choroby bez ohľadu na to,
či sú, alebo nie sú spôsobilé klamať spotrebiteľa, ako aj vyhlásenia, ktoré hoci neobsahujú žiaden odkaz na choroby, ale odkazujú
skôr na zdravie, sa ukázali ako klamlivé (rozsudky z 23. januára 2003, Komisia/Rakúsko, C-221/00, Zb. s. I-1007, bod 35, a
Sterbenz a Haug, C-421/00, C-426/00 a C-16/01, Zb. s. I-1065, bod 28).
Navyše, podľa článku 18 ods. 1 smernice 2000/13 nesmú členské štáty zakázať obchodovanie s potravinami, ktoré sú v súlade
s pravidlami ustanovenými v smernici.
Z uvedeného vyplýva, že, potraviny, ktorých označenie obsahuje odkazy na zdravie, ktoré nie sú klamlivé, sa musia považovať
za vyhovujúce pravidlám ustanoveným v smernici 2000/13, pretože členské štáty nie sú oprávnené zakázať obchodovanie s nimi
z dôvodu možnej nesprávnosti tohto označenia (už citované rozsudky Komisia/Rakúsko, bod 37, a Sterbenz a Haug, bod 30).
Ako sa už konštatovalo v odseku 34 tohto rozsudku, smernica 2000/13 umožňuje členským štátom uplatňovať nezosúladené vnútroštátne
ustanovenia zakazujúce obchodovanie s potravinami, ktoré sú v súlade so smernicou v prípadoch, v ktorých je to odôvodnené
podľa článku 18 ods. 2 bez toho, aby ich bolo nevyhnutné posudzovať s ohľadom na články 28 a 30 ES. Medzi tam uvedenými dôvodmi
sa uvádza ochrana zdravia verejnosti a spotrebiteľov.
Vzhľadom na to, že sporné ustanovenia kráľovského dekrétu zo 17. apríla 1980 úplne zakazujú odkazy na „chudnutie“ a na „lekárske
odporúčania, osvedčenia, vyhlásenia a súhlasy“ bez ohľadu na to, či sú spôsobilé klamať spotrebiteľa, a za predpokladu, že
neodkazujú na ľudské choroby, musia sa považovať za nezosúladené vnútroštátne ustanovenia, ktorých zlučiteľnosť s právom spoločenstva
závisí od dôvodov, na ktorých sú založené, a od dodržania zásady proporcionality.
Zatiaľ čo článok 2 ods. 1 smernice 2000/13 zakazuje, po prvé, všetky vyhlásenia vzťahujúce sa na prevenciu, liečenie a liečenie
ľudských chorôb, dokonca aj vtedy, keď tieto vyhlásenia nie sú spôsobilé klamať kupujúceho, a po druhé, klamlivé vyhlásenia
vzťahujúce sa na zdravie, je potrebné poznamenať, že ochrana zdravia verejnosti nemôže ani za predpokladu, že v určitej situácii
existujú možné riziká ohrozovania zdravia, ospravedlniť systém, ktorý je výsledkom spornej vnútroštátnej právnej úpravy a
ktorý obmedzuje slobodný pohyb tovaru (v tejto súvislosti pozri už citované rozsudky Komisia/Rakúsko, bod 48, a Sterbenz a
Haug, bod 37).
V skutočnosti existujú menej obmedzujúce spôsoby prevencie takýchto zostávajúcich rizík, ako napríklad povinnosť výrobcu alebo
dovozcu dotknutého výrobku v prípade akejkoľvek neistoty predložiť dôkaz o správností všetkých skutočností uvedených v označení
(rozsudky z 28. januára 1990, Unilever, C-77/97, Zb. s. I-431, bod 35, a Sterbenz a Haug, už citovaný, bod 38).
Úplný zákaz uvádzania údajov vzťahujúcich sa na chudnutie alebo lekárske odporúčania pri označovaní určitých potravín bez
toho, aby sa prípad od prípadu skúmalo, či je takéto označenie spôsobilé klamať kupujúceho, by znamenal, že potraviny označené
takýmito údajmi by nemohli byť predmetom obchodovania v Belgicku, dokonca ani v prípade, ak by takéto vyhlásenia neboli klamlivé.
Takéto opatrenie by išlo nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa, ktorým je ochrana spotrebiteľov pred podvodom,
a nemohlo by byť odôvodnené článkom 18 ods. 2 smernice 2000/13.
Navyše v prípadoch, keď uvedené vyhlásenia majú vedecký základ, poskytujú spotrebiteľom podstatnú informáciu, ktorá ich osobitne
môže presvedčiť, aby si výrobok kúpili a spotrebovali, alebo naopak, odradiť ich od toho, aby tak urobili.
Napokon, vzhľadom na možné ťažkosti ustáliť v určitých prípadoch klamlivú povahu určitého vyhlásenia, je potrebné pripomenúť,
že je vecou vnútroštátnych súdov v každej pochybnej situácii formulovať záver, berúc do úvahy predpokladané očakávania priemerného
spotrebiteľa, ktorý je primerane dobre informovaný a primerane pozorný a opatrný (pozri predovšetkým rozsudky zo 4. apríla
2000, Darbo, C-465/98, Zb. s. I-2297, bod 20, a Sterbenz a Haug, bod 43).
Je preto potrebné odpovedať na tretiu, štvrtú a piatu otázku tak, že v prípade označovania potravín treba článok 18 ods. 1
a 2 smernice 2000/13 vykladať tak, že tento článok vylučuje vnútroštátnu právnu úpravu, ako je úprava v spornej veci, ktorá
zakazuje odkazy na „chudnutie“ a na „lekárske odporúčania, osvedčenia, vyhlásenia alebo súhlasy“ pri označovaní a prezentácii
potravín.
O reklame potravín
Vo vzťahu k aspektom vnútroštátnej právnej úpravy vzťahujúcej sa na reklamu potravín je potrebné poznamenať, že po prvé, táto
právna úprava je totožná s právnou úpravou vzťahujúcou sa na označovanie, a po druhé, že ustanovenia článku 2 ods. 1 smernice
2000/13 použiteľné na označovanie sú podľa článku 2 ods. 3 písm. b) tejto smernice použiteľné tiež na reklamu.
Za týchto podmienok a so zreteľom na závery bodov 36 a 40 tohto rozsudku, ustanovenie, ktoré nie je v súlade so smernicou
2000/13, vytvára úplný zákaz odkazov na „chudnutie“ a na „lekárske odporúčania, osvedčenia, vyhlásenia alebo súhlasy“ pri
reklame potravín.
Slobodný pohyb tovaru medzi členskými štátmi je základnou zásadou Zmluvy o ES, ktorá nachádza svoj výraz v zákaze kvantitatívnych
obmedzení dovozu medzi členskými štátmi a všetkých opatrení majúcich rovnaký účinok, ustanovenom v článku 28 ES.
Ako Súdny dvor rozhodol, na to, aby vnútroštátne ustanovenia obmedzujúce alebo zakazujúce určité obchodné opatrenia neboli
v rozpore s článkom 28 ES, nesmú byť takej povahy, aby zabraňovali výrobkom z iného členského štátu prístup na trh alebo aby
tento prístup sťažovali viac, ako je tomu pri tuzemských výrobkoch (rozsudky z 24. novembra 1993, Keck a Mithouard, C-267/91
a C-268/91, Zb. s. I-6097, bod 17).
Potraviny vyrobené a predávané v iných členských štátoch v súlade so zákonom, pri označovaní ktorých môžu byť podľa ustanovení
smernice 2000/13 uvedené údaje týkajúce sa zdravia, ktoré nie sú klamlivé, by však pri vstupe na belgický trh čelili obmedzeniam.
V skutočnosti nemožno vylúčiť možnosť, že donucovanie, aby výrobca prerušil reklamnú kampaň, ktorú považuje za osobitne účinnú,
môže vytvárať prekážky dovozu (pozri v tomto zmysle už citovaný rozsudok SARPP, bod 29).
Navyše, úplný zákaz reklamy určitých vlastností výrobku je viac spôsobilý sťažiť prístup na trh výrobkom z iných členských
štátov než domácim výrobkom, ktoré sú spotrebiteľom viac známe (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. marca 2001, Gourmet International
Products, C-405/98, Zb. s. I-1795, bod 21).
Zákaz ustanovený vnútroštátnou právnou úpravou z tohto dôvodu vytvára prekážku pre obchod vo vnútri Spoločenstva, ktorá patrí
pod článok 28 ES.
Takáto prekážka by mohla byť odôvodnená len niektorým z dôvodov verejného záujmu vysvetlených v článku 30 ES, ktoré zahŕňajú
ochranu ľudského zdravia a života, alebo niektorou zo základných požiadaviek zabezpečujúcich okrem iného ochranu spotrebiteľa.
Navyše musí byť táto prekážka so zreteľom na zabezpečenie dosiahnutia cieľa, ktorý sleduje, primeraná a nesmie ísť nad rámec
toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. júla 1997, De Agostini a TV-Shop, C-34/95 až
C-36/95, Zb. s. I-3843, bod 45).
Dôvody, ktoré môžu ospravedlniť sporné aspekty vnútroštátnej právnej úpravy vzťahujúcej sa na reklamu, sú čo do rozsahu totožné
s dôvodmi, ktoré môžu ospravedlniť aspekty tejto právnej úpravy týkajúcej sa označovania, konkrétne ochrana zdravia ľudí a
zamedzenie podvodu. Z dôvodov uvedených v bodoch 41 až 46 tohto rozsudku nemožno tieto argumenty prijať.
Napriek tomu a na rozdiel od vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá je vzhľadom na označovanie v rozpore so smernicou 2000/13
a nemôže sa uplatniť ani na dovážané potraviny, ani na domáce potraviny, v prípadoch, v ktorých je vnútroštátna právna úprava
o reklame v rozpore s článkom 28 a 30 ES, je použitie takejto právnej úpravy vylúčené, len pokiaľ ide o dovážané výrobky a
nie aj domáce výrobky (už citovaný rozsudok SARPP, bod 16).
Keďže z rozhodnutia o podaní návrhu na začatie konania o prejudiciálnej otázke je zrejmé, že spor pred vnútroštátnym súdom
sa netýka dovážaných potravín, je na vnútroštátnom súde, aby posúdil, do akej miery vnútroštátne právne predpisy vyžadujú,
aby mal vnútroštátny výrobca tie isté práva, ktoré by výrobca z iného členského štátu v tej istej situácii pre seba vyvodil
z práva Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. decembra 2000, Guimont, C-448/98, Zb. s. I-10663, bod 23).
Zo zreteľom na vyššie uvedené, je potrebné odpovedať na tretiu, štvrtú a piatu predloženú otázku tak, že vo vzťahu k reklame
na potraviny treba článok 28 a 30 ES vykladať ako vylučujúci vnútroštátnu legislatívu, ktorá pri reklame potravín dovážaných
z iných členských štátov zakazuje odkazy na „chudnutie“ a na „lekárske odporúčania, osvedčenia, vyhlásenia alebo súhlasy“.

O trovách
Belgická vláda, Parlament, Rada, ako aj Komisia nemajú právo na náhradu trov konania, ktoré im vznikli v súvislosti s pripomienkami,
ktoré podali Súdnemu dvoru. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej
incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne
tento vnútroštátny súd.
Z týchto dôvodov
SÚDNY DVOR (druhá komora)
v odpovedi na otázky predložené Rechtbank van Koophandel te Hasselt rozhodnutím z 28. júna 2002 rozhodol takto:
1)
Článok 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 1999/4/ES z 22. februára 1999 o kávových extraktoch a čakankových [cigóriových
–
neoficiálny preklad
] extraktoch sa musí vykladať v tom zmysle, že v prípadoch, keď sa obchoduje s výrobkami uvedenými v prílohe k tejto smernici,
nie sú zo súčasného použitia popri názve výrobku vylúčené iné označenia, ako napríklad obchodné alebo vymyslené označenia.
2)
Článok 18 ods. 1 a 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/13/ES z 20. marca 2000 o aproximácii právnych predpisov členských
štátov týkajúcich sa označovania, prezentácie a reklamy potravín sa musí vykladať ako vylučujúci použitie vnútroštátnej právnej
úpravy, ako je úprava v spornej veci, ktorá zakazuje odkazy na „chudnutie“ a na „lekárske odporúčania, osvedčenia, vyhlásenia
alebo súhlasy“ pri označovaní a prezentácii potravín.
Články 28 a 30 ES sa musia vykladať ako vylučujúce použitie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá pri reklame potravín dovážaných
z iných členských štátov zakazuje odkazy na „chudnutie“ a na „lekárske odporúčania, osvedčenia, vyhlásenia alebo súhlasy“.
Timmermans
Puissochet
Cunha Rodrigues
Schintgen

Colneric
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 15. júla 2004.
Tajomník

Predseda druhej komory
R. Grass

C. W. A. Timmermans
*
Jazyk konania: holandčina.