CELEX: 62008CJ0229
Direktiivi 2000/78/EY
4 artiklan 1 kohta
Ikään perustuvan syrjinnän kielto
Kansallinen säännös, jolla määrätään 30 vuoden enimmäisiästä otettaessa virkaan palomiehiä
Tavoiteltu päämäärä
"Todellisen ja ratkaisevan työhön liittyvän vaatimuksen" käsite

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (
EYVL L 303, s. 16
; jäljempänä direktiivi) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Colin Wolf ja Stadt Frankfurt am Main (Saksa) ja joka koskee jälkimmäisen kieltäytymistä ottamasta huomioon keskitason paloteknisen yksikön palvelukseen pyrkineen Wolfin työhakemusta, koska 30 vuoden ikäraja oli ylittynyt.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön säännöstö
Direktiivi annettiin EY 13 artiklan nojalla. Tämän direktiivin johdanto-osan 9, 11, 18 ja 25 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”(9)
Työ ja ammatti ovat keskeisiä tekijöitä yhtäläisten mahdollisuuksien takaamisessa kaikille, ja niiden kautta kansalaiset voivat osallistua täysimittaisesti talous-, kulttuuri- ja yhteiskunnalliseen elämään sekä kehittyä henkilökohtaisesti.
– –
(11)
Uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään taikka sukupuoliseen suuntautumiseen perustuva syrjintä voi haitata Euroopan yhteisön perustamissopimuksen tavoitteiden saavuttamista, etenkin korkean työllisyysasteen ja sosiaalisen suojelun korkean tason saavuttamista, elintason ja elämänlaadun kohottamista, taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja solidaarisuutta sekä henkilöiden vapaata liikkuvuutta.
– –
(18)
Erityisesti tämän direktiivin seurauksena ei voi olla, että puolustusvoimat, poliisiviranomaiset, vankila- tai pelastusorganisaatiot olisivat velvollisia ottamaan palvelukseen tai pitämään palveluksessa henkilöitä, joilla ei ole vaadittavia valmiuksia suoriutua niistä tehtävistä, joita heiltä voidaan edellyttää ottaen huomioon oikeutettu tavoite säilyttää näiden organisaatioiden [toimintakyky].
– –
(25)
Ikää koskevan syrjinnän kieltäminen on oleellinen tekijä pyrittäessä työllisyyden suuntaviivoissa asetettuihin tavoitteisiin ja lisättäessä työn moninaisuutta. Tietyissä tilanteissa ikään perustuva erilainen kohtelu voi olla perusteltua, ja tämän vuoksi tarvitaan erityisiä säädöksiä, jotka voivat vaihdella jäsenvaltioissa vallitsevan tilanteen mukaan. On siis syytä erottaa toisistaan erilainen kohtelu, joka on perusteltua erityisesti työllisyyspolitiikan, työmarkkinoiden ja ammatillisen koulutuksen oikeutettujen tavoitteiden nojalla, sekä syrjintä, joka on kiellettävä.”
Kyseisen direktiivin tarkoituksena on sen 1 artiklan mukaan luoda yleiset puitteet uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiselle työssä ja ammatissa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa.
Direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä ’yhdenvertaisen kohtelun periaatteella’ tarkoitetaan, ettei minkäänlaista 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä.
2.   Sovellettaessa 1 kohtaa:
a)
välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa
– –”
Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa täsmennetään seuraavaa:
”Yhteisölle annetun toimivallan puitteissa tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin henkilöihin sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, julkisyhteisöt mukaan lukien, kun kyseessä on:
a)
työn tai itsenäisen ammatin harjoittamista koskevat edellytykset, myös valinta- ja työhönottoperusteet, alasta ja ammattiasemasta riippumatta, sekä uralla eteneminen.”
Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Sen estämättä, mitä 2 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että erilainen kohtelu, joka perustuu johonkin 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan liittyvään ominaisuuteen, ei ole syrjintää, jos tiettyjen työtehtävien luonteen tai niiden yhteyksien vuoksi, joissa tehtävät suoritetaan, kyseinen ominaisuus on todellinen ja ratkaiseva työhön liittyvä vaatimus, edellyttäen, että tavoite on oikeutettu ja että vaatimus on oikeasuhteinen.”
Direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sen estämättä, mitä 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvaa erilaista kohtelua ei pidetä syrjintänä, jos [se on kansallisessa oikeudessa] objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu [oikeutetulla tavoitteella, erityisesti työllisyyspoliittisella, työmarkkinoita tai ammatillista koulutusta koskevalla oikeutetulla tavoitteella], ja jos tämän tavoitteen toteuttamiskeinot ovat asianmukaiset ja tarpeen.
Tällaista erilaista kohtelua voi olla erityisesti:
a)
erityisten työhönpääsyä ja ammatillista koulutusta koskevien ehtojen sekä työehtojen, myös irtisanomis- ja palkkaehtojen, käyttöön ottaminen nuorille ja ikääntyville työntekijöille sekä työntekijöille, joilla on huollettavia, heidän työelämään pääsynsä tukemiseksi tai heidän suojelunsa varmistamiseksi
b)
ikään, ammatilliseen kokemukseen tai palveluajan pituuteen liittyvien vähimmäisehtojen asettaminen työhönpääsylle tai tiettyjen työhön liittyvien etujen saaminen
c)
enimmäisiän vahvistaminen työhönoton edellytykseksi kyseisen toimen koulutusvaatimusten perusteella tai jotta työ voisi kestää kohtuullisen ajan ennen eläkkeelle siirtymistä.”
Direktiivin 17 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista, ja niiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niitä sovelletaan. Seuraamusten, joihin saattaa kuulua korvausten maksaminen uhrille, on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia – –.”
Direktiivin 18 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan tämä direktiivi oli saatettava osaksi jäsenvaltioiden oikeusjärjestystä viimeistään 2.12.2003. Saman artiklan toisessa kohdassa säädetään kuitenkin seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat tarvittaessa erityisolosuhteiden huomioon ottamiseksi hyödyntää 2.12.2003 alkavaa kolmen vuoden lisäaikaa ikään tai vammaisuuteen perustuvaan syrjintään liittyvien tämän direktiivin säännösten täytäntöönpanemiseksi, jolloin yhteenlaskettu määräaika on enintään kuusi vuotta. Tässä tapauksessa niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä – –.”
Saksan liittotasavalta käytti tätä mahdollisuutta, joten ikään tai vammaisuuteen perustuvaa syrjintää koskevat direktiivin 2000/78 säännökset oli pantava täytäntöön kyseisessä jäsenvaltiossa viimeistään 2.12.2006.
Kansallinen säännöstö
Hessenin osavaltion säännöstö
Hessenin osavaltiossa 21.12.1994 annetun ammattipalokunnan virkamiesten työuraa koskevan asetuksen (Hessische Feuerwehrlaufbahnverordnung, jäljempänä FeuerwLVO) 3 §:n 1 momentin 1 kohdan mukaan keskitason paloteknisen yksikön palvelukseen voidaan ottaa ainoastaan hakijoita, joiden ikä on enintään 30 vuotta.
Hessenin osavaltiossa 21.3.1962 annetun virkamieslain (Hessisches Beamtengesetz; GVBl. 1962 I, s. 26) 194 ja 197 §:ssä säädetään seuraavaa:
”194 § Eläkkeelle siirtyminen
1)   Vakinainen poliisivirkamies siirtyy eläkkeelle sen kuukauden viimeisenä päivänä, jonka aikana hän täyttää 60 vuotta (ikäraja).
2)   Yksikön edun vuoksi ja poliisitoimen virkamiehen pyynnöstä eläkkeelle siirtymistä voidaan hänen täytettyään 60 vuotta lykätä määräajaksi enintään vuosi kerrallaan siihen asti, kunnes hän täyttää 62 vuotta.
– –
197 § Oikeusasema
1)   Edellä 187 ja 192–194 §:n säännöksiä sovelletaan vastaavasti ammattipalokunnan virkamiehiin.
– –”
Liittovaltion säännöstö
Liittovaltion ja osavaltioiden virkamiesten ja tuomareiden eläkkeistä 24.8.1976 annetun lain (Gesetz über die Versorgung der Beamten und Richter in Bund und Ländern; BGBl. 1976 I, s. 3839) 4 ja 14 §:ssä, sellaisina kuin niitä sovellettiin pääasian tosiseikkojen tapahtumahetkellä, säädetään seuraavaa:
”4 § Eläkeoikeuden syntyminen ja eläkkeen määrän laskeminen
1)   Eläkettä voidaan myöntää vain virkamiehelle
1.
jolle on kertynyt vähintään viisi palvelusvuotta – –
– –
14 § Eläkkeen määrä
1)   Eläkettä kertyy jokaiselta eläkkeeseen oikeuttavalta palvelusvuodelta 1,79375 prosenttia eläkkeeseen oikeuttavasta palkasta (5 §), mutta kuitenkin niin, että eläkkeen määrä on enintään 71,75 prosenttia.
– –
4)   Eläkkeen määrä on vähintään 35 prosenttia eläkkeeseen oikeuttavasta palkasta (5 §).
– –”
Direktiivi saatettiin osaksi kansallista oikeusjärjestystä 14.8.2006 annetulla yleisellä yhdenvertaista kohtelua koskevalla lailla (Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz; BGBl. 2006 I; s. 1897, jäljempänä AGG).
AGG:n 1 §:n, 3 §:n, 7 §:n, 10 §:n ja 15 §:n sanamuoto on seuraava:
”1 § Lain tavoite
Tämän lain tavoitteena on estää tai poistaa kaikki epäsuotuisa kohtelu, joka perustuu rotuun tai etniseen alkuperään, sukupuoleen, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoli-identiteettiin.
– –
3 § Määritelmät
1)   Välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan rodun tai etnisen alkuperän perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa – –
– –
7 § Syrjintää koskeva kielto
1)   Työntekijöitä ei saa syrjiä 1 momentissa mainituilla perusteilla – –
2)   Säännökset, joilla rikotaan 1 momentissa tarkoitettua syrjintää koskevaa kieltoa, ovat tehottomia.
– –
10 § Ikään perustuvan erilaisen kohtelun sallittavuus
Sen estämättä, mitä 8 §:ssä säädetään, ikään perustuva erilainen kohtelu on sallittua myös, jos se on objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu oikeutetulla tavoitteella. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi käytettävien keinojen on oltava asianmukaiset ja tarpeen. Tällaista erilaista kohtelua voi olla erityisesti
– –
3.
enimmäisiän vahvistaminen työhönoton edellytykseksi kyseisessä tehtävässä vaadittavan erityiskoulutuksen tai eläkkeelle siirtymistä edeltävän vähimmäispalvelusajan vuoksi.
– –
15 § Vahingonkorvaukset
1)   Syrjintäkieltoa rikkonut työnantaja velvoitetaan korvaamaan aiheuttamansa vahingot. Tätä velvollisuutta ei ole, jos työnantaja ei ole vastuussa kiellon rikkomisesta.
2)   Työntekijä voi vaatia asianmukaista rahallista korvausta hänelle aiheutetusta aineettomasta vahingosta. Jos kyseessä on työnhakijan hylkääminen, vahingonkorvaus voi olla enintään kolmen kuukausipalkan suuruinen, jos työnhakijaa ei olisi otettu palvelukseen myöskään syrjimättömässä työhönottomenettelyssä.
3)   Jos alalla on voimassa työehtosopimus, työnantaja voidaan velvoittaa vahingonkorvauksiin ainoastaan, jos se on toiminut tahallisesti tai törkeän tuottamuksellisesti.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Wolf, joka on syntynyt 9.12.1976, haki Stadt Frankfurt am Mainin palo-osastolle saapuneella kirjeellä työhön keskitason palotekniseen yksikköön.
Stadt Frankfurt am Main ilmoitti Wolfille 13.11.2006, että seuraava työhönottoajankohta olisi . Ajankohtaa kuitenkin lykättiin asti, ja valintamenettely toimitettiin elokuussa 2007.
Stadt Frankfurt am Main ilmoitti Wolfille 28.2.2007 päivätyllä kirjeellä, ettei hänen hakemustaan voitu ottaa huomioon, koska 30 vuoden ikäraja ylittyi.
Wolf vaati 12.4.2007 Stadt Frankfurt am Mainilta vahingonkorvausta AGG:n 21 §:n nojalla. Vaaditun vahingonkorvauksen määrä vastasi kolminkertaisena sitä kuukausipalkkaa, jonka Wolf olisi saanut, jos hänet olisi otettu palvelukseen.
Koska vaatimus hylättiin 4.5.2007 tehdyllä päätöksellä, joka vahvistettiin , Wolf nosti Verwaltungsgericht Frankfurt am Mainissa kanteen, jossa hän vaati, että ja tehdyt päätökset kumotaan ja Stadt Frankfurt am Main velvoitetaan maksamaan hänelle vahingonkorvausta.
Wolf väitti kyseisessä tuomioistuimessa, että FeuerwLVO on AGG:n vastainen.
Verwaltungsgericht Frankfurt am Main, joka epäili kyseisen Saksan lainsäädännön yhteensopivuutta direktiivin 6 ja 17 artiklan kanssa, päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko kansallisella lainsäätäjällä direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdassa annettua harkintavaltaa käytettäessä yleisesti ottaen laaja harkinta- ja organisointivalta, vai onko kyseinen harkintavalta rajattu joka tapauksessa vain tarpeelliseen silloin, kun on kyse enimmäisiän vahvistamisesta työhönoton edellytykseksi direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan c alakohdan mukaisen eläkkeelle siirtymistä edeltävän vähimmäispalvelusajan vuoksi?
2)
Kuvastaako direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan c alakohdassa tarkoitettu tarpeellisuus direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainittujen keinojen asianmukaisuutta ja rajoittaako se siten kyseisen yleisen säännöksen soveltamisalaa?
3)
a)
Onko kyse direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta oikeutetusta tavoitteesta, kun työnantaja pyrkii työhönottoa koskevalla enimmäisiällä siihen, että palvelukseen otettavat virkamiehet ovat aktiivipalveluksessa mahdollisimman kauan?
b)
Onko tällaisen tavoitteen toteuttaminen epäasianmukaista jo silloin, kun sen vaikutuksesta virkamies on palveluksessa pidempään kuin mikä on tarpeen lainsäädännössä taatun vähimmäiseläkkeen saamiseksi siirryttäessä ennenaikaisesti eläkkeelle viiden palvelusvuoden jälkeen?
c)
Onko tällaisen tavoitteen toteuttaminen epäasianmukaista vasta silloin, kun sen vaikutuksesta virkamies on palveluksessa pidempään kuin mikä on tarpeen lainsäädännössä taatun vähimmäiseläkkeen ansaitsemiseksi (tällä hetkellä 19,51 vuotta) ennenaikaisesti eläkkeelle siirryttäessä?
4)
a)
Onko kyse direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta oikeutetusta tavoitteesta, kun mahdollisimman alhaisella työhönottoa koskevalla enimmäisiällä kaikkien palvelukseen otettavien virkamiesten määrä pidetään mahdollisimman pienenä tapaturmaetuuksien tai sairausetuuksien kaltaisten yksilöllisten etuuksien (avustukset, jotka kattavat myös perheenjäsenet) määrän minimoimiseksi?
b)
Mitä merkitystä voidaan tältä osin antaa sille, että virkamiesten ikääntyessä tapaturmaetuudet tai sairaustapauksissa maksettavat avustukset (myös perheenjäsenille) ovat suuremmat kuin nuorempien virkamiehien osalta, joten se, että työhön otetaan iältään vanhempia virkamiehiä, voisi lisätä tällä perusteella suoritettavien kokonaiskustannusten määrää?
c)
Onko tältä osin esitettävä tarkastettuja ennusteita tai tilastoja vai riittävätkö yleisesti tunnetut todennäköisyydet?
5)
a)
Onko kyse direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta oikeutetusta tavoitteesta, kun työnantaja haluaa soveltaa tiettyä työhönottoa koskevaa enimmäisikää turvatakseen ’tasapainoisen ikärakenteen kulloisellakin ura-alueella’?
b)
Jos näin on, mitä vaatimuksia tällaisen ikärakenteen toteuttamista koskevien perusteiden on vastattava, jotta oikeuttamisperustetta koskevat edellytykset (asianmukaisuus ja tarpeellisuus, välttämättömyys) täyttyvät?
6)
Onko kyse direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta oikeutetusta näkökohdasta, kun työnantaja vetoaa työhönottoa koskevan enimmäisiän osalta siihen, että palotoimen keskitasolla suoritettavaan harjoitteluun ottamista koskevat asialliset edellytykset eli vastaava kouluopetus ja ammattikoulutus on yleensä mahdollista täyttää tällaisen iän saavuttamiseen saakka?
7)
Mitä perusteita on käytettävä arvioitaessa sitä, onko eläkkeelle siirtymisen edellyttämä vähimmäispalvelusaika asianmukainen tai tarpeellinen?
a)
Voidaanko vähimmäispalvelusaikaa koskeva tarve katsoa perustelluksi yksinomaan eräänlaisena vastikkeena työnantajan yksin rahoittamasta (keskiasteen palotoimen virkaan vaadittavasta) työnantajan palveluksessa tapahtuvasta ammattipätevyyden hankkimisesta, kun tarkoituksena on varmistaa se, että tällaisen pätevyyden kannalta katsoen tämän jälkeinen kyseisen työnantajan palveluksessa suoritettava palvelusaika on asianmukainen siten, että virkamiesten koulutuskustannukset poistetaan tällä tavalla vähitellen?
b)
Minkä pituinen koulutusaikaa seuraava palvelusajanjakso saa olla enimmillään? Saako se ylittää viisi vuotta, ja jos saa, niin millä edellytyksin?
c)
Voiko 7 kohdan a alakohdasta riippumatta vähimmäispalvelusaikaa pitää asianmukaisena tai tarpeellisena sillä perusteella, että sellaisten virkamiesten osalta, joiden eläkkeet työnantaja rahoittaa yksin, odotetun aktiivisen palvelusajan työhönottamisesta todennäköiseen eläkkeelle siirtymiseen saakka on riitettävä lainsäädännössä taatun vähimmäiseläkkeen ansaitsemiseksi palvelusajalla, jonka pituus on tällä hetkellä 19,51 vuotta?
d)
Onko päinvastoin se, että henkilöä ei oteta työhön, perusteltua direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdan perusteella vasta silloin, kun henkilö otettaisiin työhön iässä, joka johtaisi hänen odotettavissa olevan eläkkeelle siirtymispäivänsä huomioon ottaen vähimmäiseläkkeen maksamiseen, vaikkei sitä ole vielä ansaittu?
8)
a)
Onko direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan c alakohdassa tarkoitettua eläkkeelle siirtymistä tarkasteltaessa otettava huomioon lainsäädännössä vahvistettu eläkkeelle siirtymisen ikäraja ja tätä seuraava eläke vai onko huomioon otettava tiettyjen virkamiesten tai ammattiryhmien tilastollinen eläkkeelle siirtymisen keski-ikä?
b)
Jos näin on, missä määrin on otettava huomioon se, että yksittäisten virkamiesten osalta säännönmukaista eläkkeelle siirtymistä voidaan lykätä enintään kahdella vuodella? Johtaako tämä seikka vastaavassa laajuudessa työhönottoa koskevan enimmäisiän nousemiseen?
9)
Voidaanko vähimmäispalvelusaikaa direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdan yhteydessä laskettaessa ottaa huomioon myös alkuvaiheessa virkasuhteessa suoritettava sisäinen koulutus? Onko tältä osin merkitystä sillä, otetaanko koulutusaika eläkeoikeutta hankittaessa kokonaisuudessaan huomioon eläkkeeseen oikeuttavana palvelusaikana, vai onko koulutusaika vähennettävä siitä ajanjaksosta, jonka työnantaja voi asettaa direktiivin – – 6 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan c alakohdan mukaiseksi vähimmäispalvelusajaksi?
10)
Ovatko AGG:n 15 §:n 1 momentin toisen virkkeen ja 3 momentin säännökset yhteensoveltuvia direktiivin – – 17 artiklan kanssa?”
Ennakkoratkaisukysymykset
Yhdeksällä ensimmäisellä kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kansallisen lainsäätäjän harkintavallasta säätää siitä, että ikään perustuva erilainen kohtelu ei ole yhteisön oikeudessa kiellettyä syrjintää. Se tiedustelee erityisesti, ovatko virkamiesten pitkän työuran turvaamista, sosiaalietuuksien määrän rajoittamista, tasapainoisen ikärakenteen turvaamista tietyllä ammattialueella tai eläkkeelle siirtymistä edeltävän vähimmäispalvelusajan turvaamista koskevien pyrkimysten kaltaiset tavoitteet oikeutettuja direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja onko keskitason paloteknisen yksikön palvelukseen otettaville hakijoille asetettu 30 vuoden enimmäisikä asianmukainen ja tarpeellinen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
Jotta näihin kysymyksiin voidaan vastata, on tarkasteltava, kuuluuko pääasiassa kyseessä oleva lainsäädäntö tämän direktiivin soveltamisalaan, käsittääkö se erilaista kohtelua mainitussa direktiivissä tarkoitetulla tavalla, ja jos tähän vastataan myöntävästi, onko tällainen erilainen kohtelu perusteltua vai ei.
Kun kysymys koskee ensinnäkin sen selvittämistä, kuuluuko pääasiassa kyseessä oleva lainsäädäntö direktiivin soveltamisalaan, on todettava, että mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdan a alakohdasta johtuu erityisesti, että sitä sovelletaan yhteisölle annetun toimivallan rajoissa ”kaikkiin henkilöihin sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, julkisyhteisöt mukaan lukien”, kun kyseessä ovat ”työn – – harjoittamista koskevat edellytykset, myös valinta- ja työhönottoperusteet, alasta ja ammattiasemasta riippumatta” (ks. asia C-88/08, Hütter, tuomio 18.6.2009, Kok., s. I-5325, 34 kohta).
FeuerwLVO:n 3 §:stä käy myös ilmi, että keskitason paloteknisen yksikön palvelukseen voidaan ottaa ainoastaan hakijoita, joiden ikä on enintään 30 vuotta. Tämä säännös vaikuttaa näin ollen työhönottoperusteisiin kyseisten työtehtävien osalta. Näin ollen on katsottava, että tämänkaltaisella sääntelyllä luodaan sääntöjä direktiivin 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista työhönottoperusteista.
Kun kysymys koskee toiseksi sen selvittämistä, käsittääkö pääasiassa kyseessä oleva säännöstö ikään perustuvaa erilaista kohtelua työssä ja ammatissa, on todettava, että direktiivin 2 artiklan 1 kohdan mukaan kyseisessä direktiivissä ”yhdenvertaisen kohtelun periaatteella” tarkoitetaan, ettei minkäänlaista direktiivin 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä. Direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa täsmennetään, että sovellettaessa mainitun artiklan 1 kohtaa välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin saman direktiivin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan vertailukelpoisessa tilanteessa (ks. asia C-411/05, Palacios de la Villa, tuomio 16.10.2007, Kok., s. I-8531, 50 kohta ja asia C-388/07, Age Concern England, tuomio , Kok., s. I-1569, 33 kohta).
FeuerwLVO:n 3 §:n soveltamisesta seuraa, että henkilöitä kohdellaan epäsuotuisammin kuin muita henkilöitä kohdellaan vertailukelpoisessa tilanteessa sen vuoksi, että he ovat ylittäneet 30 vuoden iän. Tällainen säännös käsittää ikään perustuvaa erilaista kohtelua direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Kolmanneksi on tarkasteltava, kuten ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on pyytänyt, onko FeuerwLVO:n 3 §:n soveltamisesta seuraava erilainen kohtelu perusteltua vai ei direktiivin perusteella.
Tältä osin ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on katsonut, että on tarkasteltava, voiko ikään perustuva erilainen kohtelu olla perusteltua AGG:n 10 §:n soveltamisen perusteella, kun kyseinen säännös sisältää direktiivin 6 artiklan 1 kohdasta ilmenevän kaltaiset periaatteet. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on siten keskittänyt eri kysymyksensä tähän direktiivin säännökseen ja sivuuttanut sen mahdollisuuden, ettei erilainen kohtelu voisi kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa olla syrjintää. Sen mukaan keskitason paloteknisen yksikön palvelukseen pyrkivän hakijan fyysinen työkyky arvioidaan nimittäin sellaisen erillisen valintamenettelyn yhteydessä, johon Wolfia ei ole hyväksytty hänen ikänsä vuoksi. Tämän vuoksi lainmukaista ammattiin pääsyä koskevaa ikärajaa ei voida pitää todellisena ja ratkaisevana työhön liittyvänä vaatimuksena mainitun 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
Tässä yhteydessä on muistettava, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on muodollisesti rajoittanut kysymyksensä koskemaan vain direktiivin 6 artiklan 1 kohdan tulkintaa sen tarkastelun kannalta, onko pääasiassa sovellettavan kansallisen säännöstön soveltamisesta seuraava erilainen kohtelu perusteltua, tämä seikka ei vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan estä unionin tuomioistuinta esittämästä tälle kansalliselle tuomioistuimelle kaikkia yhteisön oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, jotka saattavat olla hyödyllisiä kansallisen tuomioistuimen arvioidessa käsiteltävänään olevaa asiaa, riippumatta siitä, onko kansallinen tuomioistuin kysymyksiään esittäessään viitannut muihin tulkintaongelmiin (ks. erityisesti asia C-321/03, Dyson, tuomio 25.1.2007, Kok., s. I-687, 24 kohta; asia C-392/05, Alevizos, tuomio , Kok., s. I-3505, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja asia C-532/06, Lianakis ym., tuomio , Kok., s. I-251, 23 kohta). Unionin tuomioistuimen on poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn päätöksen perusteluista ne yhteisön oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon riidan kohde (ks. asia C-115/08, ČEZ, tuomio , 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sekä Saksan hallituksen esittämistä vastauksista unionin tuomioistuimen perussääntönsä 24 artiklan nojalla esittämiin kysymyksiin että Saksan hallituksen suullisessa käsittelyssä esittämistä huomautuksista ilmenee, että Hessenin osavaltion keskitason paloteknisen yksikön palomiesten työhönottoa koskevalla 30 vuoden ikärajan asettamisella pyritään varmistamaan ammattipalokunnan toimintakyky ja moitteeton toiminta.
Työskentely keskitason paloteknisen yksikön palveluksessa edellyttää tietyissä tehtävissä poikkeuksellisen tiukkoja fyysisiä ominaisuuksia, jotka vain nuorimmat virkamiehet voivat täyttää. Kun otetaan huomioon lääketieteellisesti todennettu vanhenemisprosessi, virkamiehillä, jotka ovat ylittäneet 45–50 vuoden iän, ei ole enää hyvää fyysistä kuntoa, jolloin nuorimmat virkamiehet joutuvat hoitamaan nämä tehtävät. Näin ollen työhönottoa koskevan enimmäisiän tavoitteena on turvata se, että keskitason paloteknisen yksikön palveluksessa olevat virkamiehet voivat suorittaa suhteellisen pitkän ajan työuransa aikana työtehtäviä, jotka edellyttävät poikkeuksellisen tiukkoja fyysisiä ominaisuuksia.
Tästä on todettava, että direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan ”erilainen kohtelu, joka perustuu johonkin [tämän direktiivin] 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan liittyvään ominaisuuteen, ei ole syrjintää, jos tiettyjen työtehtävien luonteen tai niiden yhteyksien vuoksi, joissa tehtävät suoritetaan, kyseinen ominaisuus on todellinen ja ratkaiseva työhön liittyvä vaatimus, edellyttäen, että tavoite on oikeutettu ja että vaatimus on oikeasuhteinen”. Tästä seuraa, ettei sen seikan, johon erilainen kohtelu perustuu, ole oltava todellinen ja ratkaiseva työhön liittyvä vaatimus, vaan tähän seikkaan liittyvän ominaisuuden.
Sen tarkastelemiseksi, onko pääasiassa kyseessä oleva kansalliseen säännöstöön sisältyvä ikään perustuva erilainen kohtelu perusteltua, on tutkittava, onko fyysinen työkyky ikään liittyvä ominaisuus ja onko se esillä olevassa asiassa todellinen ja ratkaiseva työhön tai työn tekemiseen liittyvä vaatimus, edellyttäen, että tämän säännöstön tavoite on oikeutettu ja että vaatimus on oikeasuhteinen.
Siltä osin kuin kysymys koskee ensinnäkin kyseisen kansallisen säännöstön tavoitetta, Saksan hallituksen esittämistä selityksistä käy ilmi, että säännöksellä tavoiteltu päämäärä on ammattipalokunnan toimintakyvyn ja moitteettoman toiminnan turvaaminen.
Tästä on todettava, että ammattipalokunta kuuluu pelastustoimeen. Direktiivin johdanto-osan 18 perustelukappaleessa täsmennetään, että sen seurauksena ei voi olla, että organisaatiot olisivat velvollisia ottamaan palvelukseen tai pitämään palveluksessa henkilöitä, joilla ei ole vaadittavia valmiuksia suoriutua niistä tehtävistä, joita heiltä voidaan edellyttää ottaen huomioon oikeutettu tavoite säilyttää näiden organisaatioiden toimintakyky.
Näin ollen ammattipalokunnan toimintakyvyn ja moitteettoman toiminnan turvaaminen on direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu oikeutettu tavoite.
Siltä osin kuin kysymys koskee toiseksi todellista ja ratkaisevaa työhön tai työn tekemiseen liittyvää vaatimusta, Saksan hallituksen esittämistä selityksistä, joita ei ole kiistetty, käy ilmi, että keskitason paloteknisen yksikön palveluksessa olevat henkilöt suorittavat ammattipalomiehille kuuluvia työtehtäviä kentällä. Näiden henkilöiden työtehtävät – toisin kuin paloteknisen yksikön johdon ja päällystön tehtävät – ovat enimmäkseen fyysisiä. Tämän yksikön palveluksessa olevat henkilöt suorittavat tällöin sammutus- ja hengenpelastustöitä, ympäristönsuojelutehtäviä, eläinpelastusta ja vaarallisten eläinten kiinniottamista sekä erilaisia huoltotöitä, kuten suojavarusteiden ja pelastusajoneuvojen kunnossapitoa ja tarkastusta. Tästä seuraa, että erityisen hyvää fyysistä kuntoa voidaan pitää direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna todellisena ja ratkaisevana työhön liittyvänä vaatimuksena palomiehen ammatissa keskitason paloteknisen yksikön palveluksessa toimimiselle.
Siltä osin kuin kysymys koskee kolmanneksi tiukkojen fyysisten vaatimusten yhteyttä ikään, on todettava Saksan hallituksen väittäneen – eikä näitä väitteitä ole kiistetty – että tietyt keskitason paloteknisen yksikön palveluksessa olevien henkilöiden suorittamat tehtävät, kuten sammutus- ja hengenpelastustyöt, edellyttävät poikkeuksellisen hyvää fyysistä kuntoa, ja niitä voivat suorittaa vain nuoret virkamiehet. Saksan hallitus on tältä osin toimittanut tietoja työ- ja urheilulääketieteen yhteydessä tehdyistä tutkimuksista, joista käy ilmi, että hengityskyky, lihasvoima ja kestävyys heikkenevät iän myötä. Näin ollen hyvin harvalla 45 ikävuoden ylittäneistä virkamiehistä on riittävä fyysinen kyky työskennellä sammutustehtävissä. Hengenpelastustehtävissä kyseisillä virkamiehillä ei ole enää tätä kykyä heidän täytettyään 50 vuotta. Virkamiehet, jotka ovat ylittäneet nämä iät, työskentelevät muilla edellä mainituilla toimintasektoreilla. Tästä seuraa, että vaatimus täydestä fyysisestä kunnosta palomiehen ammatissa keskitason paloteknisen yksikön palveluksessa toimimiseksi liittyy mainitun yksikön palveluksessa olevien henkilöiden ikään.
Siltä osin kuin kysymys koskee neljänneksi ja viimeiseksi pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen sellaisen kansallisen säännöstön oikeasuhteisuutta, jonka mukaan keskitason paloteknisen yksikön palvelukseen voidaan ottaa ainoastaan hakijoita, joiden ikä on enintään 30 vuotta ja joilla on hyvä fyysinen työkyky, on tarkasteltava, onko tämä ikäraja asianmukainen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, ja eikö sillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi.
Kuten on todettu, keskitason palotekniselle yksikölle kuuluvia sammutus- ja hengenpelastustehtäviä voivat tältä osin suorittaa vain nuorimmat virkamiehet. Yli 45- tai 50-vuotiaat virkamiehet suorittavat muita tehtäviä. Keskitason paloteknisen yksikön tehokkaan toiminnan takaamiseksi voidaan pitää välttämättömänä, että enemmistö tämän yksikön virkamiehistä kykenee suorittamaan vaativia fyysisiä työtehtäviä, ja että he siten ovat alle 45- tai 50-vuotiaita. Lisäksi 45 tai 50 ikävuoden ylittäneiden työskentely fyysisesti vähemmän vaativien tehtävien parissa edellyttää, että heidät korvataan nuorilla virkamiehillä. Otettaessa virkamies palvelukseen hänen silloinen ikänsä määrittää myös ajanjakson, jonka aikana virkamies voi suorittaa fyysisesti vaativia tehtäviä. Virkamies, joka on otettu palvelukseen ennen kuin hän on täyttänyt 30 vuotta, voi suoritettuaan kahden vuoden pituisen koulutuksen toimia näissä tehtävissä vähintään 15–20 vuoden ajan. Jos hänet on sen sijaan otettu palvelukseen 40 vuoden iässä, tämä kesto on vain korkeintaan 5–10 vuotta. Myöhemmällä iällä tapahtuvasta palvelukseen ottamisesta seuraisi, että liian monet virkamiehet eivät voisi suorittaa fyysisesti vaativimpia työtehtäviä. Tällaisella tavalla palvelukseen otetut virkamiehet eivät myöskään voisi työskennellä kyseisissä tehtävissä tarpeeksi kauan. Kuten Saksan hallitus on huomauttanut, lopuksi myös ammattipalokunnan asianmukainen organisointi keskitason paloteknisen yksikön osalta edellyttää vastaavuutta fyysisesti vaativien, iäkkäämmille virkamiehille soveltumattomien tehtävien ja fyysisesti vähemmän vaativien, näille virkamiehille soveltuvien tehtävien välillä.
Näin ollen käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaista sellaista kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan keskitason paloteknisen yksikön palvelukseen voidaan ottaa ainoastaan hakijoita, joiden ikä on enintään 30 vuotta, voidaan pitää yhtäältä asianmukaisena ammattipalokunnan toimintakykyä ja moitteetonta toimintaa koskevan tavoitteen kannalta, ja toisaalta sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi.
Koska ikään perustuva erilainen kohtelu on perusteltua direktiivin 4 artiklan 1 kohdan perusteella, ei ole tarpeen tutkia, onko se perusteltua kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan perusteella.
Kaikesta esitetystä seuraa, että yhdeksään ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa asetetaan 30 vuoden enimmäisikä otettaessa hakijoita keskitason paloteknisen yksikön palvelukseen.
Kun otetaan huomioon yhdeksään ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, kymmenenteen ennakkoratkaisukysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa asetetaan 30 vuoden enimmäisikä otettaessa hakijoita keskitason paloteknisen yksikön palvelukseen.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.