CELEX: 62007FJ0127
Virkamiehet
Henkilöstö
Avoin kilpailu

Coto Moreno vaatii virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 30.10.2007 faksitse saapuneessa kanteessaan (jonka alkuperäiskappale
jätettiin 6.11.2007) virkamiestuomioistuinta kumoamaan 12.2.2007 tehdyn päätöksen, jolla kilpailun EPSO/AD/28/05 valintalautakunta
kieltäytyi merkitsemästä hänen nimeään varallaololuetteloon, toteamaan, että toimivaltaisten viranomaisten on merkittävä hänen
nimensä kyseiseen varallaololuetteloon, ja velvoittamaan Euroopan yhteisöjen komission maksamaan korvausta ammatillisesta
ja taloudellisesta vahingosta sekä henkisestä kärsimyksestä, jota hän väittää itselleen aiheutuneen.

Riidan taustalla olevat tosiseikat
Kantaja nimitettiin 16.9.2004 palkkaluokan B*3 virkamieheksi, ja hänen asemapaikakseen määrättiin komission edustusto Botswanassa.
Tämän jälkeen kantaja osallistui kilpailuun EPSO/AD/28/05, jolla oli tarkoitus laatia 100 hyväksytyn hakijan varallaololuettelo
palkkaluokan AD 5 hallintovirkamiesten palvelukseen ottamiseksi alalle ”Rahoitusvarojen hallinnointi”.
Kuten Euroopan unionin virallisessa lehdessä 20.7.1005 julkaistusta kilpailuilmoituksesta EPSO/AD/28/05 (EUVL C 178 A, s.
3; jäljempänä kilpailuilmoitus) ilmenee, tämä kilpailu oli kolmivaiheinen.
Ensinnäkin kilpailu alkoi hakijan valitsemalla toisella kielellä pidetyillä kolmella esivalintakokeella, jotka muodostuivat
monivalintakysymyksistä. Hakijat, jotka saivat kaikista näistä kokeista vähintään vaaditun pistemäärän ja sijoittuivat 300
parhaan hakijan joukkoon, hyväksyttiin kirjalliseen kokeeseen.
Toiseksi kirjallinen koe hakijan pääkielellä koski yhtä kilpailun piiriin kuuluvaa alaa, ja sen tarkoituksena oli mitata hakijan
tietämystä, kykyä ymmärtää, analysoida ja koota yhteen tietoja sekä tekstinlaadintakykyä. Kokeesta annettiin 0–50 pistettä,
ja vähimmäispistemäärä oli 25. Hakijat, jotka saivat kirjallisesta kokeesta vähimmäispistemäärän ja sijoittuivat 150 parhaan
hakijan joukkoon, kutsuttiin suulliseen kokeeseen.
Kolmanneksi suullisella kokeella, joka pidettiin niin ikään hakijan pääkielellä, pyrittiin antamaan valintalautakunnalle mahdollisuus
arvioida hakijan soveltuvuutta niiden toimien tehtäviin, joita kilpailulla oli tarkoitus täyttää. Se koski kilpailun alan
erityistuntemusta sekä tietoja Euroopan unionista, sen toimielimistä ja politiikoista. Samalla arvioitiin myös hakijan toisen
kielen kielitaitoa sekä hänen kykyään sopeutua työhön Euroopan unionin virkamiehenä monikulttuurisessa ympäristössä. Kokeesta
sai 0–50 pistettä, ja vaadittu vähimmäispistemäärä oli 25.
Esivalintakokeet ja kirjallinen koe pidettiin 31.3.2006. Kantaja suoritti ne menestyksellisesti, ja hänet kutsuttiin suulliseen
kokeeseen, joka pidettiin Brysselissä 10.1.2007.
Euroopan yhteisöjen henkilöstövalintatoimisto (EPSO) ilmoitti kantajalle 12.2.2007 päivätyllä kirjeellä, että valintalautakunta
ei ollut merkinnyt hänen nimeään varallaololuetteloon, koska hänen tuloksensa ei ollut 100 parhaan tuloksen joukossa (jäljempänä
riidanalainen päätös). Viimeinen hyväksytty hakija oli saanut 56,1 pistettä, kun taas kantaja oli saanut yhteensä vain 54
pistettä, eli 25/50 kirjallisesta kokeesta ja 29/50 suullisesta kokeesta.
Kantaja hämmästeli EPSOlle 22.2.2007 osoittamassaan kirjeessä suullisesta kokeesta saamaansa pistemäärää, esitti huomautuksia
tästä kokeesta ja pyysi lopuksi valintalautakuntaa tarkistamaan hänen kirjallisen ja suullisen kokeensa.
Valintalautakunnan puheenjohtaja vastasi 22.3.2007 päivätyllä kirjeellä kantajalle, että valintalautakunta oli tutkittuaan
kirjallisen ja suullisen kokeen uudelleen vahvistanut kantajan tuloksen, ja lähetti hänelle hänen kappaleensa kirjallisesta
kokeesta sekä tähän kappaleeseen liittyvän valintalautakunnan arviointilomakkeen.
Kantajan kappaleeseen liittyvästä valintalautakunnan arviointilomakkeesta ilmenee, että valintalautakunta oli katsonut, että
kantajan vastaus ensimmäiseen kysymykseen oli ”riittävä, mutta yksityiskohdat puuttuivat” tietämyksen osalta ja ”hyvä” analysoinnin,
tietojen yhteen kokoamisen ja tekstinlaadintakyvyn osalta. Vastauksesta kysymykseen 3, jonka kantaja oli valinnut kokeen aiheeksi
kysymyksistä 2, 3 ja 4, valintalautakunta totesi, että ”tiettyjä käsitteitä puuttui”, mutta luonnehti vastausta kuitenkin
”riittäväksi” tietämyksen osalta ja ”hyväksi” analysoinnin, tietojen yhteen kokoamisen ja tekstinlaadintakyvyn osalta.
Kantaja lähetti 29.3.2007 EPSOlle uuden kirjeen, jossa hän väitti, että hän ei ollut saanut riittävää vastausta suullista
koetta koskeneisiin huomautuksiinsa ja piti valintalautakunnan kommentteja erityisen suppeina. Hän kysyi myös, mitä pistemääriä
huomautukset ”riittävä” ja ”hyvä” vastasivat. Lopuksi kantaja kiisti kirjallisen kokeen kysymykseen 3 antamaansa vastausta
koskevan arvioinnin oikeellisuuden.
Valintalautakunnan puheenjohtaja vastasi kantajalle uudelleen 2.5.2007 päivätyllä kirjeellä. Hän perusteli erityisesti valintalautakunnan
kantajan kappaletta koskevaa arviointia. Hän totesi, että tämän kokeen neljä arviointiperustetta eivät olleet samanarvoisia,
koska koealueen tietämystä pidettiin tärkeämpänä kuin ymmärtämistä, analysointia ja ilmaisukykyä. Valintalautakunnan puheenjohtaja
esitti, että ensimmäisen kysymyksen osalta esseevastauksen sisällön puutteita oli korvannut analyysin, tietojen kokoamisen
ja tekstin laadinnan laatu, jonka ansiosta kantaja oli saanut arvosanan 25/50.
Valintalautakunnan puheenjohtaja esitti 2.5.2007 päivätyssä kirjeessä kysymykseen 3 annettua vastausta koskeneen arvioinnin
osalta seuraavat selitykset:
”Koska olette tiedustellut erikseen yksityiskohtaisempia tietoja erityisesti kysymykseen 3 antamastanne vastauksesta, ilmoitan
valintalautakunnan näkemyksenä, että vastauksessanne oli useita puutteita. Valintaperusteita ei ensinnäkään selitetty eikä
perusteltu. Mitkä olivat ehdotettujen enimmäismäärien tavoitteet? Miksi liikevaihdon pitäisi olla 10 kertaa markkina-arvon
suuruinen? Miksi 50 prosenttia liikevaihdosta piti saavuttaa tarjouskilpailuun liittyvällä alalla? Miksi 50 prosenttia henkilöstöstä
piti kohdentaa tarjouskilpailuun liittyvälle alalle? jne.
Sopimuksentekoperusteiden osalta ei mainittu yksikön suorituskykyä ja laatua. Esimerkiksi sellaisia perusteita kuin poistoprosenttia
ja osto- ja ylläpitokulujen välistä suhdetta ei mainittu. Henkilöstön ja yhtiön kokemusta koskevat perusteet ovat selvästi
valintaperusteita eivätkä sopimuksentekoperusteita; yksinkertaista mutta ratkaisevan tärkeää toimituspäivää ei myöskään mainittu.
Mainitut sopimuslausekkeet eivät olleet myöskään kaikilta osin merkityksellisiä (esimerkiksi ennakkorahoitustakuu) tällaisen
sopimuksen osalta, mutta muita mahdollisia ja tärkeämpiä lausekkeita puuttui, kuten lauseke, joka olisi koskenut seuraamuksia
viivästys- tai toimimattomuustapauksessa, sopimusvastuuta virheiden aiheuttamista vahingoista, velvollisuutta ottaa ammattialan
vakuutus. Vastauksessa ei myöskään mainittu lauseketta sopimuksen purkamisesta virheellisen menettelyn perusteella.”
(”As you specifically requested more detail as regards your answer to question 3, the opinion of the Board is that your answer
contained many weaknesses. First, the selection criteria were not explained or justified. What were the purposes of the proposed
ceilings? Why would the turnover have to be 10 times the value of the market? Why did 50 % of the turnover have to come from
the tender domain? Why would 50 % of the personnel have to be dedicated to the tender domain? etc.
As regards the award criteria there was no mention of performance and quality of the equipment. Criteria such as the rate
of becoming obsolete and the purchase cost versus maintenance, for example, were not mentioned. The criteria on the experience
of the personnel and the company are clearly selection criteria and not award criteria; the simple but crucial date of delivery
was also not mentioned.
Further the contractual clauses given were not always pertinent (e.g. Pre-financing guarantee) for such a market, but other
more important possible clauses were missing such as a clause for the sanctions in case of delay or non-function, the contractual
responsibility for damages resulting from faults, the obligation to subscribe a professional insurance. Clauses for cancelling
the contract in case of professional misconduct were also not mentioned.”)
Kantaja teki riidanalaisesta päätöksestä hallinnollisen valituksen 3.5.2007. Nimittävä viranomainen hylkäsi tämän hallinnollisen
valituksen 31.7.2007 tekemällään päätöksellä.

Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen
–        velvoittaa komission suorittamaan hänelle 25 000 euron korvauksen henkisestä kärsimyksestä, jota hän väittää itselleen aiheutuneen
–        velvoittaa komission korvaamaan hänelle 8 000 euroa asianajajien palkkioista
–        toteaa ensisijaisesti, että toimivaltaisten viranomaisten on merkittävä hänen nimensä varallaololuetteloon, tai toissijaisesti,
mikäli tällaista merkintää ei tehdä, suoritettava hänelle 384 000 euron suuruinen korvaus hänelle aiheutuneesta aineellisesta
vahingosta, ja
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että virkamiestuomioistuin
–        hylkää kanteen ja
–        velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kumoamisvaatimukset
Kantaja esittää kumoamisvaatimustensa tueksi neljä kanneperustetta:
–        ensimmäisen kanneperusteen mukaan valintalautakunta on tehnyt ilmeisen virheen arvioidessaan hänen kirjallisessa ja suullisessa
kokeessa antamiaan vastauksia
–        toisen kanneperusteen mukaan kilpailuilmoitusta on rikottu sekä yhdenvertaisuusperiaatetta ja ”kohtuullisuusperiaatetta” on
loukattu
–        kolmannen kanneperusteen mukaan perusteluvelvollisuus on laiminlyöty ja
–        neljännen kanneperusteen mukaan on tehty ilmeinen arviointivirhe, koska kirjallisen kokeen arvosana ja valintalautakunnan
kirjalliset arvioinnit eivät ole olleet yhdenmukaisia.

Ensimmäinen ja neljäs kanneperuste, joiden mukaan valintalautakunta on tehnyt ilmeisiä arviointivirheitä
Asianosaisten lausumat
–       Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan valintalautakunta on tehnyt ilmeisen virheen arvioidessaan kantajan kirjallisessa ja
suullisessa kokeessa antamia vastauksia
Kantaja väittää ensinnäkin, että valintalautakunta on tehnyt ilmeisen arviointivirheen viitatessaan ”useisiin puutteisiin”
hänen kirjallisen kokeen kysymykseen 3 antamassaan vastauksessa. Yhtäältä kantajaa ei voida moittia siitä, että hän ei ole
selittänyt ja perustellut tarjouksen tehneiden yritysten taloudelliseen ja tekniseen suorituskykyyn liittyviä valintaperusteita,
koska hakijoita pyydettiin määrittelemään valintaperusteet eikä perustelemaan valintaansa. Lisäksi kantajan esittämät valintaperusteet
olivat niin selviä, että niiden valitsemisen perusteleminen tai oikeuttaminen olisi ollut tarpeetonta. Toisaalta kantajan
esittämät valintaperusteet olivat sekä asianmukaisia että käytännössä vakiintuneesti käytettyjä, koska ne sisältyivät ”Käytännön
ohjeet sopimuksentekomenettelyihin ulkoisten toimintojen yhteydessä” -nimiseen komission ohjekirjaan. Koska kantaja oli maininnut
tämän komission ohjekirjan perusteet, valintalautakunta ei olisi saanut katsoa, että hänen vastauksessaan oli ”useita puutteita”.
Toiseksi valintalautakunta teki ilmeisen arviointivirheen myös katsoessaan, että kantaja oli menetellyt virheellisesti mainitessaan
henkilöstön ja yrityksen kokemuksen sopimuksentekoperusteiksi, vaikka kyseessä olivat valintaperusteet. ”Käytännön ohjeet
sopimuksentekomenettelyihin ulkoisten toimintojen yhteydessä” ‑nimisessä komission ohjekirjassa mainittiin näet ehdotettujen
asiantuntijoiden ansioluettelot palvelusopimusten tekoperusteina. Siten valintalautakunta on jättänyt huomiotta säännöt, jotka
komissio oli itse itselleen asettanut, ja loukannut siten patere legem quam ipse fecisti ‑periaatetta.
Kolmanneksi valintalautakunta menetteli virheellisesti väittäessään, että kantajan ehdottamat sopimuslausekkeet tuotteiden
ja palvelujen laadun varmistamiseksi ja taloudellisten riskien rajoittamiseksi eivät olleet kaikilta osin asiaankuuluvia.
Ennakkorahoitustakuu, jonka valintalautakunta mainitsi esimerkkinä 2.5.2007 päivätyssä kirjeessään, on hänen mielestään päinvastoin
paitsi asiaankuuluva, jopa pakollinen Euroopan kehitysrahaston (EKR) tekemissä sopimuksissa.
Lopuksi kantaja oli antanut EKR:n käytännön mukaisen vastauksen suullisessa kokeessa esitettyyn kysymykseen siitä, miten valuuttakurssien
vaihteluista aiheutuvien taloudellisten menetysten riskiä voitaisiin vähentää sellaisen sopimuksen yhteydessä, joka tehdään
kahdesta maasta peräisin olevien osapuolten välisessä sopimuksessa, kun niillä on eri rahayksiköt: maksamalla hinta käyttämällä
molempia rahayksiköitä ja vahvistamalla sopimuslausekkeita, jotka mahdollistavat hintojen muutokset. Valintalautakunta on
siten menetellyt virheellisesti pitäessään tätä vastausta riittämättömänä.
Komissio muistuttaa, että virkamiestuomioistuin voi harjoittaa valintalautakunnan arviointien osalta vain rajoitettua valvontaa.
Komissio arvioi kirjallisen kokeen osalta, että kanteessa ”EuropeAid-yhteistyötoimiston ohjeet” -nimiseen ohjekirjaan esitetyistä
viittauksista, joilla kantaja pyrkii osoittamaan vastaustensa perusteltavuuden, ilmenee perspektiivivirhe. Kyseisessä ohjekirjassa
käsitellään EKR:n tekemiä palvelusopimuksia, kun puolestaan kirjallisen kokeen kysymyksissä ei mainittu EKR:ää ja ne koskivat
tavaranhankintoja.
–       Neljäs kanneperuste, jonka mukaan kirjallisen kokeen numeroarvosana ja valintalautakunnan sanalliset arvioinnit ovat selvästi
yhteensopimattomia
Kantaja väittää, että valintalautakunta on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se on muuntanut arviointinsa hänen kirjallisesta
kokeestaan numeroarvosanaksi. Koska valintalautakunta oli pitänyt hänen vastauksiaan ”riittävinä” tietämyksen osalta ja ”hyvinä”
analysoinnin, tietojen yhteen kokoamisen ja tekstinlaadintakyvyn osalta, valintalautakunta on selvästi tehnyt virheen antaessaan
hänelle arvosanan 25/50 eli vähimmäisarvosanan, jotta hänet on hyväksytty suulliseen kokeeseen.
Kun valintalautakunta on antanut kantajalle arvosanan 25/50, se on lisäksi loukannut yhdenvertaisuusperiaatetta. Valintalautakunta
on näet kohdellut kantajaa kuten ketä tahansa hakijaa, joka on saanut kaksi kertaa arvioinnin ”riittävä” tietämyksestä ja
kaksi kertaa arvioinnin ”riittävä” analysoinnin, tietojen yhteen kokoamisen ja tekstinlaadintakyvyn osalta. Kantaja arvioi,
että hänen arvosanastaan olisi pitänyt ilmetä se, että hän oli saanut maininnan ”hyvä” kaikista perusteista, jotka eivät kuuluneet
tietämykseen.
Kirjallisesta kokeesta saatu arvosana ei ole missään tapauksessa oikeassa suhteessa arviointilomakkeessa olevaan arviointiin.
Komissio vastaa, että numeroarvosanan 25/50 ja huomautusten välillä ei ole minkäänlaista epäjohdonmukaisuutta. Kuten valintalautakunnan
puheenjohtaja on selittänyt 2.5.2007 päivätyssä kirjeessään, kilpailun alan tietämyksellä oli painotettu merkitys hakijoiden
arvioinnissa. Vaikka oletettaisiin, että numeroarvosanan ja huomautusten välillä on epäjohdonmukaisuutta, se on täysin vähäistä
eikä missään tapauksessa ilmeistä.
Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Kantaja vetoaa kahteen ilmeiseen arviointivirheeseen, joista ensimmäinen rasittaa hänen mukaansa valintalautakunnan hakijoiden
suorituksesta esittämää arviointia ja jälkimmäinen heikentää kirjallisen kokeen numeroarvosanan ja valintalautakunnan sanallisten
arvioiden välistä yhdenmukaisuutta.
Aluksi on muistutettava sen valvonnan laajuudesta, jota virkamiestuomioistuin harjoittaa sellaisen päätöksen osalta, jolla
kilpailun valintalautakunta kieltäytyy merkitsemästä hakijaa hyväksyttyjen hakijoiden luetteloon.
Kun tällaisen päätöksen laillisuus on virkamiestuomioistuimen käsiteltävänä, se tarkistaa, että sovellettavia oikeussääntöjä
eli henkilöstösäännöissä ja kilpailuilmoituksessa määriteltyjä sääntöjä, erityisesti prosessisääntöjä, on noudatettu, samoin
kuin niitä sääntöjä, joita sovelletaan valintalautakunnan työhön, erityisesti valintalautakunnan puolueettomuusvelvoitetta
ja velvoitetta, jonka mukaan sen on kohdeltava hakijoita yhdenvertaisesti (asia T-24/01, Staelen v. parlamentti, tuomio 5.3.2003,
Kok. H. 2003, s. I‑A‑79 ja II‑423, 47–52 kohta; asia T-72/01, Pyres v. komissio, tuomio 25.6.2003, Kok. H. 2003, s. I‑A‑169
ja II‑861, 32–42 kohta ja asia T-165/03, Vonier v. komissio, tuomio 10.11.2004, Kok. H. 2004, s. I‑A‑343 ja II‑1575, 39 kohta),
ja että harkintavaltaa ei ole käytetty väärin (yhdistetyt asiat 112/73, 144/73 ja 145/73, Campogrande ym. v. komissio, tuomio
9.10.1974, Kok. 1974, s. 957, 34–53 kohta; asia T-200/97, Jiménez v. SMHV, tuomio 11.2.1999, Kok. H. 1999, s. I‑A‑19 ja II‑73,
43–57 kohta). Tietyissä tapauksissa, joissa valintalautakunnalla ei ole harkintavaltaa, tämä valvonta voi koskea niiden tosiseikkojen
paikkansapitävyyttä, joihin valintalautakunta on nojautunut tehdessään päätöksen (asia T-100/04, Giannini v. komissio, tuomio
12.3.2008, 277–278 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Sitä vastoin arvioinnit, joita kilpailun valintalautakunta tekee arvioidessaan hakijoiden tietämystä ja soveltuvuutta, eivät
kuulu virkamiestuomioistuimen valvontavaltaan (em. asia Campogrande ym. v. komissio, tuomion 53 kohta ja asia T-267/03, Roccato
v. komissio, tuomio 26.1.2005, Kok. H. 2005, s. I‑A‑1 ja II‑1, 42 kohta).
Tilanne ei ole näin numeroarvosanan ja valintalautakunnan sanallisten arviointien yhdenmukaisuuden osalta. Tämä yhdenmukaisuus,
joka on hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun takeena, on näet yksi valintalautakunnan työhön sovellettavista säännöistä, ja
tuomioistuimen on edellä mainitun oikeuskäytännön nojalla varmistettava, että sitä on noudatettu. Lisäksi virkamiestuomioistuin
voi valvoa numeroarvosanan ja kirjallisen arvioinnin yhdenmukaisuutta riippumatta valintalautakunnan hakijoiden suorituksista
tekemästä arvioinnista, jota virkamiestuomioistuin kieltäytyy valvomasta, kunhan yhdenmukaisuuden valvonta rajoittuu sen selvittämiseen,
että ilmeistä epäjohdonmukaisuutta ei ole. Tästä syystä virkamiestuomioistuin tutki asiassa F-73/06, Neyghem vastaan komissio,
13.12.2007 antamassaan tuomiossa (87 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), oliko valintalautakunta tehnyt ilmeisen
arviointivirheen päättäessään koepaperiin liittyneestä huomautuksesta, kun otettiin huomioon kyseiseen koepaperiin liittyneessä
arviointilomakkeessa ollut kirjallinen arviointi.
Tämän tuomion 33 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee ensinnäkin, että kantaja ei voi vedota virkamiestuomioistuimessa
hyödyllisesti ilmeiseen arviointivirheeseen, joka hänen mielestään rasittaa valintalautakunnan arviointia hakijoiden suorituksista,
ja että ensimmäinen kanneperuste on näin ollen välttämättä hylättävä.
Toiseksi tämän tuomion 34 kohdasta ilmenee, että virkamiestuomioistuimen tehtävänä on sitä vastoin selvittää, ettei kilpailun
valintalautakunta ole antanut kantajalle arvosanaa, joka on selvästi yhteensopimaton niiden sanallisten arviointien kanssa,
joita se merkitsi hänen koepaperiinsa liittyvään arviointilomakkeeseen.
Kantaja vetoaa lähinnä siihen, että valintalautakunta on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se on antanut hänelle 25/50
kirjallisesta kokeesta, eli alimman arvosanan, jolla oli mahdollista tulla hyväksytyksi suulliseen kokeeseen, vaikka se oli
pitänyt hänen vastauksiaan kirjallisen kokeen kahteen kysymykseen ”riittävinä” tietämyksen osalta ja ”hyvinä” analysoimisen
ja tietojen yhteen kokoamisen sekä tekstinlaadintakyvyn osalta.
On muistettava, että kilpailun yhteydessä hakijoiden suoritusten arvoa arvioidaan vain suhteellisesti eikä mikään estä etenkään
sitä, että ainoastaan hakijat, joiden katsotaan olevan tasoltaan hyviä, hyväksytään suulliseen kokeeseen. Kantaja ei siten
voi perustellusti päätellä arvosanasta, jonka hän on saanut kirjallisesta kokeesta (25/50) ja joka oli juuri ja juuri riittävä
suulliseen kokeeseen hyväksymiseksi, että valintalautakunta ei ollut pitänyt hänen kappalettaan tyydyttävänä. Näin ollen se,
että kantaja on saanut suulliseen kokeeseen pääsemisen edellyttämän vähimmäispistemäärän, vaikka hänen kirjallisia vastauksiaan
oli pidetty kaiken kaikkiaan enemmän kuin riittävinä, ei osoita sitä, että arvosana ja kirjallinen arviointi olisivat ilmeisessä
ristiriidassa. Ilmeistä arviointivirhettä ei voida näin ollen tässä tapauksessa päätellä asianomaisen henkilön koepaperille
annetun arvosanan ja valintalautakunnan tästä kokeesta esittämien kirjallisten arviointien välisestä vertailusta.
Neljäs kanneperuste on näin ollen hylättävä.

Toinen kanneperuste, jonka mukaan kilpailuilmoitusta on rikottu sekä yhdenvertaisuusperiaatetta ja ”kohtuusperiaatetta” loukattu
Asianosaisten lausumat
Kantaja katsoo, että vaikka kilpailuilmoituksessa todettiin, että kirjallisessa kokeessa ”tarkoituksena oli mitata hakijan
tietämystä, kykyä ymmärtää, analysoida ja koota yhteen tietoja sekä tekstinlaadintakykyä”, valintalautakunta oli arvioinut
vain kantajan tietämystä. Tietämystä koskeva peruste oli kaikissa tapauksessa etusijalla muihin perusteisiin nähden.
Koska kilpailuilmoituksen noudattamisella pyritään varmistamaan hakijoiden yhdenvertainen kohtelu, yhdenvertaista kohtelua
ei enää taattu, koska kilpailuilmoitusta ei ollut noudatettu.
Kantajan mukaan hänen kirjallisesta kokeesta saamansa arvosana, joka oli juuri ja juuri riittävä, jotta hänet voitiin hyväksyä
suulliseen kokeeseen, kuvasti ainoastaan sitä, että valintalautakunta piti hänen tietämystään ”riittävänä”, eikä sitä, että
hänen kappalettaan olisi arvioitu myönteisesti analysoinnin, tietojen yhteen kokoamisen sekä tekstinlaadintakyvyn osalta.
Arvosanan ja kirjallisten arviointien epäyhdenmukaisuus korostivat siten sitä, että tietämystä koskevaa perustetta oli arvostettu
liikaa, ellei se ollut jopa ainoa peruste, joka oli otettu huomioon. Valintalautakunta oli siten loukannut ”kohtuullisuusperiaatetta”.
Komissio korostaa, että kirjallista koetta on arvioitu kaikkien vahvistettujen perusteiden kannalta, ja katsoo, että koska
kyseessä oli kilpailu, joka oli järjestetty sellaisten virkamiesten palvelukseen ottamiseksi, joilla on erityistä toimivaltaa
rahoitusvarojen hallinnoinnissa, oli kohtuullista antaa erityinen merkitys hakijoiden tietämykselle tästä alasta.
Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Kantaja esittää kaksi perustelua kanneperusteelleen, jonka mukaan kilpailuilmoitusta on rikottu sekä yhdenvertaisuusperiaatetta
ja ”kohtuullisuusperiaatetta” loukattu.
Hän väittää ensinnäkin, että valintalautakunta on ottanut huomioon ainoastaan hakijoiden tietämyksen kilpailun alasta eli
rahoitusvarojen hallinnoinnin alasta eikä muita kilpailuilmoituksessa ilmoitettuja kirjallisen kokeen arviointiperusteita.
Valintalautakunnan kantajan koepaperiin liittyvään arviointilomakkeeseen tekemät kirjalliset arvioinnit ovat selvästi ristiriidassa
tämän väitteen kanssa. Nämä arvioinnit koskevat näet sekä kantajan tietämystä, joita pidettiin ”riittävänä”, ja analysointia,
tietojen yhteen kokoamista sekä tekstinlaadintakykyä, joita pidettiin ”hyvinä”.
Kantaja arvioi toiseksi, hieman ristiriitaisesti edelliseen väitteeseen nähden, että valintalautakunta antoi lainvastaisesti
kilpailuilmoituksessa luetelluista valintaperusteista ensisijaisen arvon tietämykselle kilpailun alasta. On kiistatonta, että
valintalautakunta on todellakin pitänyt tätä perustetta tärkeimpänä.
Valintalautakunnan suorittama perusteiden asettaminen tärkeysjärjestykseen ei ole kuitenkaan ristiriidassa kilpailuilmoituksen
kanssa, koska siinä ei mainittu, että luetelluilla perusteilla olisi sama merkitys hakijoiden arvioinnissa.
Perusteiden asettaminen tärkeysjärjestykseen ei ole myöskään sinänsä hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaista.
Kantaja ei ole myöskään väittänyt, että valintalautakunta olisi soveltanut näitä perusteita eri tavalla muihin hakijoihin.
Kantaja nojautuu lopuksi yksinomaan siihen, että hänen mielestään hänen kirjallisesta kokeesta saamansa arvosana ja valintalautakunnan
hänen kokeestaan esittämät kirjalliset arvioinnit ovat ilmeisessä ristiriidassa, ja väittää, että valintalautakunta on antanut
selvästi suhteettoman suuren merkityksen tietämystä koskevalle perusteelle. Kuten tämän tuomion 38 kohdassa on esitetty, kantajan
kirjallisesta kokeesta saaman arvosanan ja valintalautakunnan kirjallisten arviointien välillä ei voida todeta ilmeistä epäyhdenmukaisuutta,
toisin kuin kantaja väittää.
Edellä esitetyn perusteella toinen kanneperuste on hylättävä.

Kolmas kanneperuste, jonka mukaan perusteluvelvoite on laiminlyöty
Asianosaisten lausumat
Kantajan mukaan valintalautakunnan puheenjohtaja totesi 2.5.2007 päivätyssä kirjeessään, että hänen kirjallisen kokeen kysymykseen
3 antamassaan vastauksessa oli ”useita puutteita”, vaikka valintalautakunta oli todennut arviointilomakkeessa, että tästä
vastauksesta puuttui tiettyjä käsitteitä mutta että se oli riittävä. Kun otetaan nämä ristiriidat huomioon, valintalautakunnan
arviointia ei voida pitää perusteltuna.
Valintalautakunta ei kantajan mukaan ole perustellut missään kantajan sille osoittamiin kirjeisiin antamissaan vastauksissa,
miksi kantajan suullinen vastaus valuuttakurssien vaihteluista aiheutuvia taloudellisia riskejä koskevaan kysymykseen ei ollut
riittävä. Valintalautakunta on siten laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa.
Komissio vetoaa siihen, kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa C-254/95 P, parlamentti vastaan Innamorati, 4.7.1996
antamassaan tuomiossa (Kok. 1996, s. I‑3423, 31 kohta), että eri kokeista saatujen arvosanojen ilmoittaminen on riittävä perustelu
valintalautakunnan päätöksille. Komissio päättelee tästä, että perustelujen puuttuminen ei voi johtua siitä, että arvosanan
antamisen jälkeen laadittujen kahden asiakirjan väitetään olevan ristiriidassa keskenään. Lisäksi kantaja on saanut kaikki
tarvittavat selitykset uudelleentarkastelumenettelyn vaiheissa ja oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä. Komissio toteaa,
että kantajalle on annettu tiedoksi paitsi hänen koepaperinsa, myös sitä koskeva arviointilomake.
Valintalautakunta on jo selittänyt kantajalle kysymyksestä, joka kantajalle esitettiin suullisessa kokeessa siitä, miten valuuttakurssien
vaihteluun liittyvään taloudelliseen riskiin pitäisi varautua, että hänen vastauksensa ei ollut täysin virheellinen mutta
että kysymykseen oli annettu asianmukaisempia ja paremmin perusteltuja vastauksia kuin hänen vastauksensa oli ollut.
Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Valintalautakunnan päätöksen perustelemista koskeva velvollisuus on yhtäältä sovitettava yhteen sen työskentelyn salaisen
luonteen kanssa. Salaisuuden säilyttäminen estää valintalautakuntien jäsenten henkilökohtaisten kannanottojen ja hakijoiden
luonteeltaan henkilökohtaiseen tai vertailevaan arviointiin liittyvien seikkojen paljastamisen (em. asia parlamentti v. Innamorati,
tuomion 24 kohta).
On toisaalta tärkeää, että perusteluvelvollisuus ei rasita kestämättömällä tavalla valintalautakuntien toimintaa ja henkilöstöhallinnon
työtä (asia 89/79, Bonu v. neuvosto, tuomio 28.2.1980, Kok. 1980, s. 553, 6 kohta ja vastakohtaispäätelmänä asia C-17/07 P,
Neirinck v. komissio, tuomio 28.2.2008, 58 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Tästä syystä kilpailussa, jossa
on useita osallistujia, eri kokeissa saatujen arvosanojen ilmoittaminen on riittävä perustelu valintalautakunnan päätöksille
(em. asia parlamentti v. Innamorati, tuomion 31 kohta).
Tässä tapauksessa 300 hakijaa hyväksyttiin esivalintakokeiden päätteeksi osallistumaan kilpailun kirjalliseen kokeeseen, ja
lopuksi laadittiin 100 hyväksytyn hakijan varallaololuettelo. Kilpailu, johon kantaja osallistui, oli siten kilpailu, johon
osallistui useita hakijoita. Kuten edellisessä kohdassa muistutetaan, eri kokeissa saatujen arvosanojen ilmoittaminen oli
siten riittävä perustelu valintalautakunnan kunkin hakijan osalta tekemille perusteluille. On kiistatonta, että kantajalle
on ilmoitettu hänen arvosanansa. Lisäksi kantaja on saanut joka tapauksessa muita tietoja, joiden perusteella hän on saanut
tietää vielä tarkemmin syyt, joiden vuoksi hän epäonnistui kilpailussa, kuten koepaperinsa kirjallisesta kokeesta, tähän kokeeseen
liittyvän arviointilomakkeen ja 2.5.2007 päivätyn selityskirjeen, jonka valintalautakunnan puheenjohtaja oli hänelle osoittanut.
Tästä seuraa, että kolmatta kanneperustetta, jonka mukaan riidanalaista päätöstä ei ollut perusteltu, ei voida hyväksyä.
Kyseisen päätöksen kumoamista koskevat vaatimukset on näin ollen hylättävä.

Vahingonkorvausvaatimukset
Kantaja vaatii korvausta aineellisista vahingoista ja henkisestä kärsimyksestä, joita hän väittää itselleen aiheutuneen riidanalaisesta
päätöksestä. Näin ollen kyseiseen päätökseen kohdistettujen vaatimusten hylkääminen merkitsee kanteen vahingonkorvausvaatimusten
hylkäämistä.
Edellä esitetyn perusteella kanne on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan nojalla kyseisen työjärjestyksen II osaston 8 luvun oikeudenkäyntikuluja
ja oikeudenkäyntimaksuja koskevia määräyksiä sovelletaan ainoastaan asioihin, jotka on pantu vireille virkamiestuomioistuimessa
tämän työjärjestyksen voimaantulopäivästä eli 1.11.2007 lukien. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen tältä
osin merkityksellisiä määräyksiä sovelletaan soveltuvin osin asioihin, jotka ovat vireillä virkamiestuomioistuimessa ennen
tätä päivämäärää.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Työjärjestyksen 88 artiklassa määrätään kuitenkin, että yhteisöjen
ja niiden henkilöstön välisissä riita-asioissa toimielinten on vastattava omista kustannuksistaan. Koska kantaja on hävinnyt
asian, on määrättävä, että molemmat asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Coto Morenon kanne hylätään.
2)
Molemmat asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Mahoney
Kanninen
Gervasoni
Julistettiin Luxemburgissa 11 päivänä syyskuuta 2008.
W. Hakenberg

P. Mahoney
kirjaaja

presidentti
Yhteisöjen tuomioistuimet yksilöidään edellä mainituissa tuomioissa asianumeroa edeltävällä kirjaimella: ”C” tarkoittaa yhteisöjen
tuomioistuinta, ”T” tarkoittaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ja ”F” virkamiestuomioistuinta. Yhteisöjen tuomioistuin
on antanut ennen päivämäärää 16.11.1989 ne tuomiot, joiden asianumeroa ei edellä mikään kirjain.
Tämän päätöksen teksti ja siinä mainittujen yhteisöjen tuomioistuinten päätösten tekstit, joita ei vielä ole julkaistu oikeustapauskokoelmassa,
ovat saatavilla yhteisöjen tuomioistuimen seuraavalla internet-sivulla: www.curia.europa.eu
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.