CELEX: 62008FJ0074
Közszolgálat
Tisztviselők

1.
Megsemmisítés iránti kereset – A közösségi bíróság hatásköre – Sérelmet okozó egyedi aktus megsemmisítése iránti kérelem –
A közösségi bíróság arra irányuló hatáskörének hiánya, hogy ítéletei rendelkező részében állapítsa meg valamely általános
jellegű rendelkezés jogellenességét
(EK 230. cikk)
2.
Tisztviselők – Nyugdíjak – Túlélő hozzátartozói nyugdíj
(Személyzeti szabályzat, 79. cikk; VIII. melléklet, 17. cikk; 260/68 tanácsi rendelet, 2., 3. cikk, (1) bekezdés, 4. és 8. cikk)
3.
Tisztviselők – Az illetmény után fizetett adó – Különböző jövedelemsávokra különböző adókulcs alkalmazása
(260/68 tanácsi rendelet, 4. cikk)
4.
Tisztviselők – Nyugdíjak – Túlélő hozzátartozói nyugdíj
(Az Európai Közösségek kiváltságairól és mentességeiről szóló jegyzőkönyv, 13. cikk; 260/68 tanácsi rendelet, 3. és 4. cikk)
1.
Noha a sérelmet okozó egyedi aktus megsemmisítése keretében a közösségi bíróság valóban jogosult megállapítani a megtámadott
határozat alapjául szolgáló általános jellegű rendelkezés jogellenességét, ítéletei rendelkező részében azonban a Közszolgálati
Törvényszék nem jogosult ilyen jellegű megállapítások megtételére.
(lásd a 37. pontot)
2.
A közösségi adórendszer progresszív adózást ír elő, amely az egyes kedvezményezettek adóalapjának kiszámításához minden járandóságot
figyelembe vesz. Így az Európai Közösségeket illető adó alkalmazása feltételeinek és eljárásának megállapításáról szóló 260/68
rendelet 4. cikke kimondja, hogy az adót a 3. cikk alkalmazásával kiszámított adóköteles összeg után kell fizetni, amely 3. cikk
(1) bekezdése szerint „az adófizetésre kötelezett személyeknek az adót havonta kell megfizetnie a Közösségek által kifizetett
illetmények, bérek és járandóságok után”. A közösségi adó alá tartozó adóalapot tehát az egyes adóalanyoknak a Közösségek
által fizetett illetmények, bérek és járandóságok alkotják.
A személyzeti szabályzat 79. cikke és annak a túlélő hozzátartozói nyugdíjra vonatkozó VIII. mellékletének 17. cikke semmiféle
eltérést nem ír elő a közösségi adó kiszámítása során a járandóságok összeadásának általános szabálya alól. Ugyanis noha e
rendelkezések az elhunyt hozzátartozó előmenetelének figyelembevételével állapítják meg a túlélő hozzátartozói nyugdíj adózás
előtti összegét, e nyugdíj olyan helyettesítő jövedelem, amely a túlélő házastárs számára az elhunyt hozzátartozó kieső jövedelmét
hivatott kompenzálni. E nyugdíj továbbá a 260/68 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a Közösségek által fizetett
járandóságnak minősül, amelynek ugyanezen rendelet 2. cikke értelmében a túlélő házastárs közvetlen kedvezményezettje. Amennyiben
az említett házastárs maga is tisztviselő, ugyanezen rendelkezések értelmében illetménye szintén a közösségi adó alá tartozik.
Következésképpen az ez utóbbi által fizetendő adót a 260/68 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése, és 4. cikke alapján kell kiszámolni,
vagyis az adóalapot az említett illetmény és a havonta fizetett említett járandóság alkotja.
A túlélő hozzátartozói nyugdíjra vonatkozó eltérést előíró kifejezett rendelkezés hiányában a jövedelmek összeadásának szabálya
alkalmazandó az illetmény és a túlélő hozzátartozói nyugdíj egyidejű folyósítása esetén. E következtetés nem kérdőjelezhető
meg azon az alapon, hogy az említett tisztviselő illetményének minden hónap 15‑én történő folyósítása és a túlélő hozzátartozói
nyugdíj hónap végi kifizetése nem egyidejűleg történik, mivel a 260/68 rendelet az összeadás szabályát nem rendeli alá a járandóságok
egyidejűleg történő kifizetése feltételének. Közelebbről a rendelet 3. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy „az adót havonta
kell megfizetni az illetmények, bérek és járandóságok után”, oly módon, hogy az adót az ezen időszak alatt folyósított minden
összeg alapján számítják ki. Végezetül a 260/68 rendelet 8. cikke, amely szerint „az adót a kifizető által levont adóként
szedik be”, csupán az adó beszedésének módját határozza meg.
(lásd a 48., 49. és 52–56. pontot)
Hivatkozás:
az Elsőfokú Bíróság T‑502/93. sz., Coen-Porisini kontra Bizottság ügyben 1994. december 1‑jén hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1994.,
I‑A‑303. o. és II‑949. o.) 22., 28. és 29. pontja.
3.
A különböző jövedelemsávokra eltérő adókulcs alkalmazása, amelyet az Európai Közösségeket illető adó alkalmazása feltételeinek
és eljárásának megállapításáról szóló 260/68 rendelet 4. cikke ír elő, nem akadálya annak, hogy az összesített jövedelem után
megkülönböztetés nélkül egyetlen adólevonásra kerüljön sor, amely levonás mértéke akkor emelkedik, ha az adóalany összesített
jövedelme magasabb sávot ér el.
(lásd a 64. pontot)
4.
Azáltal, hogy a Tanácsra bízta többek között azon feltételek meghatározását, amelyek között az uniós tisztviselők kötelesek
a Közösségek számára adót fizetni a Közösségek által fizetett illetmények, bérek és járandóságok után, és egyidejűleg mentesítette
ugyanezen illetményeket, béreket és járandóságokat a tagállami adók megfizetésének kötelezettsége alól, az Európai Közösségek
kiváltságairól és mentességeiről szóló jegyzőkönyv különösen a Közösségek alkalmazottaira vonatkozó adórendszert hozott létre.
E rendszer egységes volta és a tagállami adórendszerektől való függetlensége révén a Közösségek tisztviselői közötti egyenlő
bánásmód biztosítására irányul. Az uniós tisztviselői jogállás tehát az ilyen tisztviselő adójogi helyzete és a közösségi
illetményben nem részesülő személyek adójogi helyzete közötti különbségtétel állandó szempontja.
(lásd a 73. és 74. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság 6/60. sz., Humblet kontra Belgium ügyben 1960. december 16‑án hozott ítéletének (EBHT 1960., 1125. o.); 7/74. sz.,
Brouerius van Nidek ügyben 1974. július 3‑án hozott ítéletének (EBHT 1974., 757. o.) 11. pontja; 85/86. sz., Bizottság kontra
EBB ügyben 1988. március 3‑án hozott ítéletének (EBHT 1988., 1281. o.) 23. pontja; C‑437/04. sz., Bizottság kontra Belgium
ügyben 2007. március 22‑én hozott ítéletének (EBHT 2007., I‑2513. o.) 61. pontja.