CELEX: 62008TJ0472
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
A 61 A NOSSA ALEGRIA közösségi ábrás védjegy bejelentése
A CACHAÇA 51 korábbi nemzeti szóvédjegy és a Cachaça 51 és Pirassununga 51 korábbi nemzeti ábrás védjegyek
Viszonylagos kizáró ok
Összetéveszthetőség
A megjelölések hasonlósága
A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja)

A jogvita előzményei
2003. december 2‑án a Missiato Industria e Comercio Ltda a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított
tanácsi rendelet (HL L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett a közösségi védjegyről
szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet [HL L 78., 1. o.]) alapján közösségi védjegybejelentés iránti kérelmet
nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).
A lajstromoztatni kívánt védjegy (a továbbiakban: bejelentett védjegy) az alábbi ábrás megjelölés:
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 3. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették, az alábbi leírással: „alkoholtartalmú
italok (a sörök kivételével)”.
A védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
39/2004. számában hirdették meg 2004. szeptember 27‑én.
2004. december 27‑én a felperes, a Companhia Muller de Bebidas a 40/94 rendelet 42. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet 41. cikke)
alapján felszólalást nyújtott be a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben, a védjegybejelentésben megjelölt áruk tekintetében.
E felszólalás többek között a következő korábbi jogokon alapult (a továbbiakban: korábbi védjegyek):
–        az itt látható, 1991. április 19‑én bejelentett és 1993. március 30‑án 273105. sz. alatt, a Nizzai Megállapodás szerinti 33. osztályba
tartozó „alkoholtartalmú italok” tekintetében lajstromozott portugál ábrás védjegy:
–        az itt látható, 1998. augusztus 10‑én bejelentett és 2001. augusztus 21‑én 331952. sz. alatt, a Nizzai Megállapodás szerinti
33. osztályba tartozó „alkoholtartalmú italok” tekintetében lajstromozott portugál ábrás védjegy:
–        az itt látható, 1995. június 30‑án bejelentett és 1998. november 10‑én VR 199803649. sz. alatt, a Nizzai Megállapodás szerinti
33. osztályba tartozó „cukornádalapú likőr” tekintetében lajstromozott dán ábrás védjegy:
–        az itt látható, a Nizzai Megállapodás szerinti 33. osztályba tartozó „cukornádalapú alkoholtartalmú italok” tekintetében bejelentett
és 2000. október 11‑én 2248316. sz. alatt lajstromozott egyesült királysági ábrás védjegysorozat:
–        az itt látható, 2001. október 22‑én 2354943. sz. alatt, a Nizzai Megállapodás szerinti 33. osztályba tartozó „cukornádalapú
alkoholtartalmú italok (a sörök kivételével)” tekintetében lajstromozott spanyol ábrás védjegy:
–        az itt látható, 1995. június 29‑én bejelentett és 1995. december 18‑án 161564. sz. alatt, a Nizzai Megállapodás szerinti 33. osztályba
tartozó „desztillált cukornádalapú alkoholtartalmú italok” tekintetében lajstromozott osztrák ábrás védjegy:
–        az itt látható, a Nizzai Megállapodás szerinti 33. osztályba tartozó „alkoholtartalmú italokra” vonatkozó, Portugáliában közismert
ábrás védjegy:
–        a Nizzai Megállapodás szerinti 33. osztályba tartozó „alkoholtartalmú italokra” vonatkozó, Portugáliában közismert CACHAÇA 51
szóvédjegy.
A felszólalási osztály előtt a felperes előadta, hogy a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 207/2009
rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja) értelmében vett összetévesztés veszélye áll fent az ütköző védjegyek között.
A felperes hivatkozott a Portugáliában a 40/94 rendelet 8. cikke (2) bekezdésének c) pontja (jelenleg a 207/2009 rendelet
8. cikke (2) bekezdésének c) pontja) értelmében véve, állítólag, közismert két védjegyére is.
2007. szeptember 4‑én a felszólalási osztály teljes egészében elutasította a felszólalást. E határozat ellen a felperes 2007.
október 29‑én fellebbezést nyújtott be az OHIM‑hoz a 40/94 rendelet 57–62. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet 58–64. cikke)
alapján.
A 2008. július 4‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az OHIM első fellebbezési tanácsa elutasította e
fellebbezést. Csatlakozva a felszólalási osztály érveléséhez, úgy vélte, hogy az ütköző védjegyek között fennálló különbségek
kizárják a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőséget.

A felek kérelmei
A felperes keresetében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot azon részében, amely helyben hagyja felszólalási osztálynak a bejelentett
védjegy lajstromozását engedélyező határozatát;
–        az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
A Törvényszék Hivatalához 2010. március 10‑én benyújtott levelében a felperes visszavonta a megtámadott határozat megváltoztatására
és a bejelentett védjegy lajstromozásának érvénytelensége megállapítására vonatkozó kereseti kérelmét.
Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

Az első ízben a Törvényszék előtt benyújtott dokumentumok elfogadhatóságról
A felperes a keresete 9‑11. mellékletében olyan dokumentumokat csatolt, amelyek eskü alatt tett nyilatkozatokat tartalmaztak
azon állítás alátámasztására, hogy a CACHAÇA 51 és Cachaça 51 korábbi szó‑ és ábrás védjegyek Portugáliában közismertek (lásd
a fenti 5. pontot).
Az OHIM azzal érvel, hogy e dokumentumok, amennyiben figyelembe vennék őket, megváltoztatnák a fellebbezési tanács előtti
jogvita tárgyát.
A kereset 9‑11. mellékletében szereplő iratokat, amelyeket első ízben a Törvényszék előtt nyújtottak be, nem lehet tekintetbe
venni. Ugyanis a 40/94 rendelet 63. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet 65. cikke) értelmében a Törvényszékhez benyújtott
keresetek az OHIM fellebbezési tanácsai által hozott határozatok jogszerűségének vizsgálatára irányulnak, így a Törvényszéknek
nem az a feladata, hogy az első ízben előtte benyújtott bizonyítékok fényében újból megvizsgálja a tényállási elemeket. A
fenti iratokat el kell tehát utasítani, anélkül hogy szükséges lenne azok bizonyító erejének vizsgálata (lásd ebben az értelemben
a Törvényszék T‑346/04. sz., Sadas kontra OHIM – LTJ Diffusion [ARTHUR ET FELICIE] ügyben 2005. november 24‑én hozott ítéletének
[EBHT 2005., II‑4891. o.] 19. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

Az ügy érdeméről
A megtámadott határozat hatályon kívül helyezése iránti kérelme alátámasztására a felperes egyetlen, két részre osztott jogalapra
hivatkozik. Az első rész a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésén, míg a második rész a 40/94 rendelet
52. cikke (1) bekezdése a) pontjának (jelenleg a 207/2009 rendelet 53. cikk (1) bekezdése a) pontjának) megsértésén alapul.
1.
A megtámadott határozat elleni egyetlen hatályon kívül helyezési jogalap második részéről, amely a 40/94 rendelet 52. cikke
(1) bekezdése a) pontjának megsértésén alapul
Ahogy azt az OHIM helyesen megjegyzi, a megtámadott határozat elleni egyetlen hatályon kívül helyezési jogalap második része,
amely a 40/94 rendelet 52. cikke (1) bekezdése a) pontjának megsértésén alapul, tárgytalan. E rendelkezés ugyanis a már lajstromozott
közösségi védjegy viszonylagos törlési okait sorolja fel, a bejelentett védjegyet azonban még nem lajstromozták.
A megtámadott határozat elleni egyetlen hatályon kívül helyezési jogalap második részét tehát, mint megalapozatlant, el kell
utasítani.
2.
A megtámadott határozat elleni egyetlen hatályon kívül helyezési jogalap első részéről, amely a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése
b) pontjának megsértésén alapul
A megtámadott határozat elleni egyetlen hatályon kívül helyezési jogalap első részében, amely a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése
b) pontjának megsértésén alapul, a felperes azzal érvel, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy az ütköző
megjelölések közötti különbség elegendő ahhoz, hogy a fogyasztók ne tévesszék össze őket a szóban forgó területeken, beleértve
Portugáliát is, ahol a felperes szerint a CACHAÇA 51 és Cachaça 51 korábbi szó‑ és ábrás védjegyek közismertek.

A felek érvei
Az egyetlen hatályon kívül helyezési jogalapnak a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésén alapuló részének
alátámasztására a felperes lényegében hét kifogást terjeszt elő, amelyekből kitűnik, hogy a fellebbezési tanács tévesen értelmezte
e rendelkezést és az állandó ítélkezési gyakorlatot, amely szerint az ütköző védjegyek átfogó értékelésének a megkülönböztető
és domináns elemein kell alapulnia, és ezért a védjegyek vizsgálata számos tévedést tartalmaz.
Az első kifogásával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévedett, amikor az összetéveszthetőséget nem az igazi
érintett vásárlóközönség szempontjából értékelte, és különösen amikor megállapította, hogy az érintett fogyasztó a széles
vásárlóközönség.
A második kifogásával a felperes lényegében azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg azt, hogy a korábbi
védjegyek domináns és megkülönböztető elemei a „cachaça” és az „51”.
A harmadik kifogásával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg azt, hogy az ütköző védjegyek
nem keltenek hasonló vizuális benyomást.
A negyedik kifogásával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg azt, hogy az ütköző védjegyek
nem keltenek nagyon hasonló hangzásbeli benyomást.
Az ötödik kifogásával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy az ütköző védjegyek
között nincs fogalmi hasonlóság.
A hatodik kifogásával a felperes lényegében azt hangsúlyozza, hogy a fent említett tévedések hatással voltak a megtámadott
határozatra, mivel azok vezették a fellebbezési tanácsot annak téves megállapítására, hogy a fogyasztók nem tévesztik össze
a szóban forgó megjelöléseket.
Végül a hetedik kifogásával a felperes előadja, hogy az általa benyújtott dokumentumok elegendők annak bizonyításához, hogy
a Cachaça 51 és Cachaça 51 korábbi szó‑ és ábrás védjegyek Portugáliában közismertek, vagy legalábbis hogy az általános megkülönböztető
képességük ezen országban magas szintű. A fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy azon védjegy, amelynek a közismertségét
bizonyítani kellett az 51‑es szám, és hogy ennek közismertségét nem bizonyították.
Az OHIM a kereset elutasítását kéri azzal az indokkal, hogy a fellebbezési tanács joggal állapította meg, hogy a jelen esetben
nem áll fenn a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetévesztés veszélye.

A Törvényszék álláspontja
A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának értelmében a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés
nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik
a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága
miatt. Az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció)
útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőséget okozhatja az, ha a közönség azt hiheti, hogy a szóban forgó
áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól, vagy a gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak.
Ugyanezen ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy az érintett vásárlóközönség
milyen képet alkot a megjelölésről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni valamennyi adott
ügyre jellemző tényezőt, különösen a szóban forgó megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága közötti
kölcsönös függőséget (lásd a Törvényszék T‑162/01. sz., Laboratorios RTB kontra OHIM – Giorgio Beverly Hills [GIORGIO BEVERLY
HILLS] ügyben 2003. július 9‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑2821. o.] 30–33. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési
gyakorlatot).
A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának alkalmazásában az összetéveszthetőség előfeltétele, hogy az ütköző védjegyek
azonosak vagy hasonlók legyenek, és hogy a védjegybejelentésben szereplő áruk vagy szolgáltatások azonosak vagy hasonlók legyenek.
E feltételeknek együttesen kell teljesülniük (lásd a Törvényszék T‑316/07. sz., Commercy kontra OHIM – easyGroup IP Licensing
[easyHotel] ügyben 2009. január 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2009., II‑43. o.] 42. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési
gyakorlatot).
A jelen esetben a fenti 28‑30. pontban kifejtett elvekre tekintettel kell megvizsgálni az egyetlen hatályon kívül helyezési
jogalap első részét, amely a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésén alapul.
Az érintett vásárlóközönségről
Az ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőség átfogó értékelésekor az érintett termékek és szolgáltatások átlagos
fogyasztóját kell figyelembe venni, aki szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő. Szintén tekintettel kell
lenni arra a tényre, hogy az átlagfogyasztó figyelmének szintje a szóban forgó termékek vagy szolgáltatások típusától függően
változhat (lásd a Törvényszék C‑256/04. sz., Mundipharma kontra OHIM – Altana Pharma [RESPICUR] ügyben 2007. február 13‑án
hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑449. o.] 42. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A megtámadott határozat 20. pontjában a fellebbezési tanács megállapította, hogy az érintett vásárlóközönség a széles vásárlóközönség,
amely az átlagos portugál, spanyol, egyesült királysági, osztrák vagy dán fogyasztóból áll, aki feltehetően szokásosan tájékozott,
ésszerűen figyelmes és körültekintő.
Elsőként, ami az összetéveszthetőség értékelésénél figyelembe veendő területeket illeti, meg kell állapítani, hogy – amint
azt a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 20. pontjában helyesen megállapította, anélkül hogy azt bárki vitatta volna –
mivel a korábbi védjegyek nemzeti védjegyek, az említett területek azon tagállamokat jelentik, amelyekben az említett védjegyek
oltalom alatt állnak, vagyis Portugália, Spanyolország, az Egyesült Királyság, Ausztria és Dánia.
Másodszor, ami az érintett vásárlóközönséget alkotó fogyasztókat illeti, a felperes az első kifogásával azt állítja, hogy
a megtámadott határozat hibás, mivel a szóban forgó fogyasztók nem a „teljes vásárlóközönség”, hanem csak a fiatal és középkorú
fogyasztók. E tekintetben a felperes kiemeli, hogy az OHIM előtti eljárásban bizonyította, hogy a cachaça italt a gyerekek
és az idősek kivételével az említett vásárlóközönség fogyasztja.
A jelen esetben a bejelentett védjeggyel és a korábbi védjegyekkel jelölt áruk a 33. osztályba tartoznak, amely a Nizzai Megállapodás
értelmében magában foglalja az „alkoholtartalmú italokat (a sörök kivételével)”. A korábbi dán, egyesült királysági, spanyol
és osztrák védjegyeket csak a „cukornádalapú likőr”, a „desztillált cukornádalapú alkoholtartalmú italok” vagy a „cukornádalapú
alkoholtartalmú italok” tekintetében lajstromozták.
Kétségtelen, hogy a felperes lényegében rámutat arra, hogy kizárólagosan használja a korábbi védjegyeket a Brazíliában gyártott
alkoholtartalmú italok vagy cukornádalapú likőrök egy bizonyos fajtája, nevezetesen a cachaça forgalmazása tekintetében, és
okkal feltételezhető, hogy a Missiato Industria e Comercio is cachaçát hozna forgalomba a bejelentett védjeggyel, tekintettel
arra, hogy az már jelenleg is fogalmazza ezen árukat az említett védjeggyel.
Ugyanakkor meg kell állapítani, hogy az ütköző védjegyek által nyújtott, vagy feltehetően nyújtandó jogok az áruk és szolgáltatások
minden olyan kategóriájára kiterjednek, amelyek tekintetében e védjegyek oltalmat élveznek, illetve a védjegybejelentésben
megjelölt áruk minden kategóriájára kiterjednek. Az ütköző védjegyek jogosultjainak kereskedelmi választása vagy feltehető
kereskedelmi választása olyan tényező, amelyet meg kell különböztetni e védjegyekből származó jogoktól, mivel az csak az említett
védjegyek jogosultjainak akaratától a függ, és megváltozhat. Mindaddig amíg az ütköző védjegyek által jelölt áruk listája
nem kerül módosításra, az ilyen tényező semmilyen hatással sincs azon érintett vásárlóközönségre, amelyet a 40/94 rendelet
8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség vizsgálatának szakaszában figyelembe kell venni (lásd
ebben az értelemben a Törvényszék T‑286/03. sz., Gillette kontra OHIM – Wilkinson Sword [RIGHT GUARD XTREME sport] ügyben
2005. április 13‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 33. pontját].
Mivel a korábbi védjegyek által oltalomban részesített áruk, és a bejelentett védjegy lajstromozása iránti kérelemben megjelölt
áruk hétköznapi fogyasztási cikkek, vagyis nem szakértő vásárlóközönségnek szánják őket, a fellebbezési tanács helyesen állapította
meg a megtámadott ítélet 20. pontjában, hogy az érintett vásárlóközönség az átlagos portugál, spanyol, egyesült királysági,
osztrák vagy dán fogyasztóból áll, aki feltehetően szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő.
Jóllehet az alkoholtartalmú italokat, a cukornádalapúakat is beleértve, éttermekben vagy bárokban értékesítik többek között
olyan koktélok formájában, mint a caipirinha, és bár az említett italokra vonatkozó egyes reklámkampányok különösen a fiatal
és középkorú felnőtteket célozzák, ezen italok általában széles körű forgalmazás tárgyát képezik, és azokat nemcsak szaküzletekben,
hanem bevásárlóközpontokban is értékesítik, így elérhetők a széles vásárlóközönség számára (lásd ebben az értelemben a Törvényszék
T‑81/03., T‑82/03. és T‑103/03. sz., Mast‑Jägermeister kontra OHIM – Licorera Zacapaneca [VENADO kerettel és társai] egyesített
ügyekben 2006. december 14‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑5409. o.] 82. pontját]. Végeredményben a felperes által az
OHIM‑hoz benyújtott, a megtámadott határozat 41. pontjában idézett 1. és 2. sz. iratból kitűnik, hogy a korábbi portugál védjegyekkel
ellátott árukat az élelmiszer‑kiskereskedelemben, többek között élelmiszerboltokban forgalmazták.
Ami a felperes azon érvét illeti, amely szerint a fellebbezési tanács nem jelölte meg kifejezetten a megtámadott határozatban,
hogy az érintett vásárlóközönséget kizárólag felnőtt fogyasztók alkotják, elég azt megjegyezni, hogy az alkoholtartalmú italok
gyermekeknek való értékesítése közérdekből általánosan tiltott, és így pusztán a törvény erejénél fogva ezen áruk érintett
vásárlóközönsége a felnőtt fogyasztókra korlátozódik. A megtámadott határozat egyetlen része sem teszi lehetővé annak feltételezését,
hogy a fellebbezési tanács nem vette figyelembe azon átlagos fogyasztó életkorához minden tagállamban kötődő jogi korlátokat,
amelyre tekintettel az összetéveszthetőséget vizsgálta, és hogy a tanács értékelését e mulasztás befolyásolta volna.
Ennélfogva el kell utasítani a felperes első érvét, amely azon alapul, hogy a fellebbezési tanács tévedett az érintett vásárlóközönségnek
a megtámadott határozat 20. pontjában szereplő meghatározása vonatkozásában.
Az áruk hasonlóságáról
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az érintett áruk vagy szolgáltatások hasonlóságának megítéléséhez az ezen áruk közötti
viszonyt jellemző minden tényezőt figyelembe kell venni. E tényezők magukban foglalják különösen az áruk természetét, rendeltetését
és használatát, valamint hogy az áruk egymással versenyben állnak, vagy kiegészítik egymást. Olyan egyéb tényezőket is figyelembe
lehet venni, mint például az érintett termékek forgalmazási csatornái (lásd a Törvényszék T‑443/05. sz., El Corte Inglés kontra
OHIM – Bolaños Sabri [PiraÑAM diseño original Juan Bolaños] ügyben 2007. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑2579. o.]
37. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Amennyiben a lajstromozás iránti kérelemben megjelölt áruk a korábbi védjeggyel érintett áruk körébe tartoznak, úgy ezeket
az árukat azonosnak kell tekinteni (lásd fenti 14. pontban hivatkozott ARTHUR ET FELICIE ügyben hozott ítélet 34. pontját
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A felperes nem vitatja a fellebbezési tanácsnak a megtámadott határozat 22. és 36. pontjában kifejtett értékelését, amely
szerint a korábbi védjeggyel érintett áruk azonosak a lajstromozás iránti kérelemben megjelölt árukkal, mivel ez utóbbi áruk
„magukban foglalják a korábbi védjeggyel oltalmazott árukat (vagy ezek tartalmazzák a kérelemben megjelölt árukat)”. A fenti
44. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat alapján meg kell erősíteni a fellebbezési tanács értékelését.
A megjelölések hasonlóságáról
–       A megkülönböztető és domináns elemekről
Az összetéveszthetőség átfogó értékelésének – a szóban forgó védjegyek vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlósága tekintetében –
az ezek által keltett összbenyomáson kell alapulnia, figyelembe véve különösen azok megkülönböztető és domináns elemeit. A
védjegyeknek a szóban forgó árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban az átlagfogyasztó által történő észlelése döntő szerepet
játszik az összetéveszthetőség átfogó értékelésénél. E tekintetben az átlagfogyasztó rendszerint egészében érzékeli a védjegyet,
és nem vizsgálja annak egyes részeit (lásd a Bíróság C‑334/05. P. sz., OHIM kontra Shaker ügyben 2007. június 12‑én hozott
ítéletének [EBHT 2007., I‑4529. o.] 35. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Valamely védjegy alkotóeleme megkülönböztetőképességének meghatározása érdekében átfogóan meg kell vizsgálni, hogy ez az alkotóelem
többé‑kevésbé azonosítani tudja‑e azon árukat, amelyek vonatkozásában a védjegyet lajstromozták – a védjegy igazolja, hogy
azok valamely adott vállalkozástól származnak –, tehát megkülönbözteti őket más vállalkozások áruitól. E mérlegelés során
figyelembe kell venni nevezetesen a védjegy önmagában rejlő tulajdonságait, ideértve azt a tényt, hogy azon áruk tekintetében,
amelyekre vonatkozóan a védjegy lajstromozásra került tartalmaz‑e leíró elemet, vagy sem (lásd a Törvényszék T‑153/03. sz.,
Inex kontra OHIM – Wiseman [tehénbőr ábrázolása] ügyben 2006. június 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑1677. o.] 35. pontját
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a T‑242/06. sz., Cabrera Sánchez kontra OHIM – Industrias Cárnicas
Valle [el charcutero artesano] ügyben 2007. december 13‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 51. pontját).
Két védjegy közötti hasonlóság értékelése nem korlátozódhat az összetett védjegy csupán egyik alkotóelemének figyelembevételére
és annak valamely másik védjeggyel történő összehasonlítására. Ellenkezőleg: az összehasonlítást a kérdéses védjegyeket megvizsgálva
kell elvégezni, mindegyiket egészében tekintve, ez azonban nem jelenti azt, hogy az összetett védjegy által az érintett fogyasztókban
keltett összbenyomás szempontjából bizonyos körülmények esetén ne lehetne domináns a védjegy egy vagy több alkotóeleme (lásd
a fenti 46. pontban hivatkozott OHIM kontra Shaker ügyben hozott ítélet 41. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Csak abban az esetben értékelhető a hasonlóság egyedül a domináns elem alapján, ha a védjegy összes többi eleme elhanyagolható
(a Bíróság fenti 46. pontban hivatkozott OHIM kontra Shaker ügyben hozott ítéletének 42. pontja és a C‑193/06. P. sz., Nestlé
kontra OHIM ügyben 2007. szeptember 20‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 42. pontja). Ez az eset különösen
akkor állhat fenn, ha ez az alkotóelem már önmagában alkalmas arra, hogy meghatározza az érintett vásárlóközönségben a védjegyről
kialakult képet, és ezáltal valamennyi többi elemnek elhanyagolható szerep jut a védjegy által keltett összbenyomásban (a
fent hivatkozott Nestlé kontra OHIM ügyben hozott ítélet 43. pontja). A Bíróság kifejtette, hogy azon tény, hogy valamely
elem nem elhanyagolható, nem jelenti azt, hogy domináns lenne, ugyanígy az, hogy valamely elem nem domináns, egyáltalán nem
vonja maga után azt, hogy elhanyagolható lenne (a fent hivatkozott Nestlé kontra OHIM ügyben hozott ítélet 44. pontja).
Amennyiben valamely védjegy bizonyos elemei leíró jellegűek azon áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában, amelyeket a védjegyoltalom
érint vagy a lajstromozás iránti kérelem megjelöl, ezen elemek csak csekély, sőt nagyon csekély megkülönböztető képességgel
rendelkeznek (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑363/04. sz., Koipe kontra OHIM – Aceites del Sur [La Española] ügyben
2007. szeptember 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑3355. o.] 92. pontját, valamint a fenti 47. pontban hivatkozott El
charcutero artesano ügyben hozott ítélet 52. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Leggyakrabban csak azon
összetétel miatt tulajdonítható megkülönböztetőképesség ezen elemeknek, amelyet a védjegy többi elemével alkotnak. Valamely
védjegy leíró elemeit a csekély, sőt nagyon csekély megkülönböztetőképességük miatt a vásárlóközönség általában nem tekinti
dominánsnak a védjegy által keltett összbenyomásban, kivéve ha többek között a helyzetük vagy méretük miatt alkalmasnak tűnnek
arra, hogy a fogyasztó észlelje és megjegyezze őket (lásd ebben az értelemben a Törvényszék fenti 47. pontban hivatkozott
El charcutero artesano ügyben hozott ítéletének 53. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a T‑7/04. sz.,
Shaker kontra OHIM – Limiñana y Botella [Limoncello della Costiera Amalfitana shaker] ügyben 2008. november 12‑én hozott ítélet
[EBHT 2008., II‑3085. o.] 44. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Ez nem jelenti mindazonáltal azt, hogy
valamely védjegy leíró elemei szükségszerűen elhanyagolhatók a védjegy által keltett összbenyomásban. E tekintetben különösen
azt kell megvizsgálni, hogy a védjegy más elemei önmagukban képesek‑e meghatározni azt a képet, amelyet az érintett vásárlóközönség
fel tud idézni a védjegyről (lásd a fenti 48. pontot).
Emlékeztetni kell arra is, hogy semmi sem akadályozza annak vizsgálatát, hogy fennáll‑e vizuális hasonlóság valamely szóvédjegy
és valamely ábrás védjegy között, figyelemmel arra, hogy a két típusú védjegy grafikus megjelenítése alkalmas a vizuális benyomás
keltésére (a Törvényszék T‑359/02. sz., Chum kontra OHIM − Star TV [STAR TV] ügyben 2005. május 4‑én hozott ítéletének [EBHT 2005.,
II‑1515. o.] 43. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A megtámadott határozat 24. pontjában a fellebbezési tanács megállapította, hogy a korábbi portugál szóvédjegy domináns eleme
a „cachaça” szó, mivel az szerepel első helyen, és mivel az ítélkezési gyakorlat szerint a megjelölés első része rendszerint
erősebb hatással van a fogyasztóra, mint az utolsó része.
A megtámadott határozat 25. pontjában a fellebbezési tanács megállapította, hogy a korábbi ábrás védjegyek domináns elemei
a megjelölést keresztező széles csíkba félig illesztett körbe fehérrel írt 51‑es számból álló központi ábrás elem, valamint
az ezen ábrás elem felé írt szó, amely mindig a „cachaça”, kivéve a 273105. sz. portugál lajstromozást, ahol e szó a „pirassununga”.
Ezen elemek domináns jellege az elhelyezésükből és a szóban forgó védjegy más elemeitől nagyobb méretükből ered.
A megtámadott határozat 26. és 27. pontjában a fellebbezési tanács megállapította, hogy a „cachaça” szó a korábbi spanyol,
egyesült királysági, osztrák és dán védjegyek megkülönböztető eleme, mivel a spanyol, egyesült királysági, osztrák és dán
fogyasztók e szót kitaláltnak gondolják. Mindezen területeken e szó a megjelölések leginkább megkülönböztető elemét jelenti,
mivel egyrészt szóelemként erősebb hatással van a fogyasztóra, mint a hozzá társuló ábrás elem – hiszen a vásárlóközönség
nem szokta vizsgálni a megjelöléseket, és könnyebben utal valamely megjelölésre a szóelemének használatával –, másrészt pedig
önmagukban a számok megkülönböztetőképessége korlátozott, mivel azok „általában utalnak áruk mennyiségeire, időszakokra, rendelésre
stb., és így a fogyasztók nem védjegyekként szokták észlelni őket”. Ezenkívül a kétjegyű számokat általában az „alkoholtartalmú
italok” bizonyos jellemzőinek megjelölésére szokták használni, mint például egységnyi alkoholtartalom vagy az érlelési folyamathoz
szükséges idő.
Egyébiránt a megtámadott határozat 26–28. pontjában a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy a „cachaça” és a „pirassununga”
szavak nem rendelkeznek megkülönböztetőképességgel Portugáliában, ahol az átlagos fogyasztó azokat az ütköző védjegyek által
jelölt árutípust és a gyártási helynek megfelelő „brazíliai helységet” leíró kifejezésekként észleli.
A megtámadott határozat 28. és 29. pontjában a fellebbezési tanács arra a következtetésre jutott, hogy a korábbi spanyol,
egyesült királysági, osztrák és dán védjegyek domináns és leginkább megkülönböztető eleme a „cachaça” szó, míg tekintettel
egyrészt a „cachaça” vagy a „pirassununga” szavak portugál fogyasztó számára való leíró értelmére, másrészt pedig a kétjegyű
szám alkoholtartalmú italok esetében való korlátozott megkülönböztetőképességére, a korábbi portugál szó‑ és ábrás védjegyek
megkülönböztetőképessége az „elemeik” vagy a „legdominánsabb elemeik”, azaz a „cachaça 51”, illetve a „Pirassununga 51” összekapcsolásában
rejlik.
A második kifogásával a felperes lényegében azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg azt, hogy a „cachaça”
elem a korábbi védjegyekben domináns és megkülönböztető. A „cachaça” szó a leíró jellege miatt önmagában nem rendelkezik megkülönböztetőképességgel
sem a portugál, sem pedig a spanyol, egyesült királysági, osztrák és dán fogyasztók számára. Az összetéveszthetőséget csak
a cachaçával összekapcsolt vagy összekapcsolható „51” és „61” elemekre tekintettel lehet vizsgálni.
Következésképpen össze kell hasonlítani az ütköző védjegyeket, meghatározva az esetleges domináns vagy elhanyagolható elemeiket
először valamennyi korábbi védjegy, majd a bejelentett védjegy tekintetében.
Ami a korábbi portugál szóvédjegyet illeti, meg kell állapítani, hogy az két elem összekapcsolásából áll, az első a „cachaça”
szó, a második az „51”.
Nem vitatott, hogy a „cachaça” szót az átlagos portugál fogyasztó valamely alkoholtartalmú ital, nevezetesen cukornádalapú
szeszes ital tisztán leíró szóelemeként érzékeli.
Az 51‑es szám a korábbi portugál szóvédjegyben tetszőleges, öncélú számelemként jelenik meg. Kétségtelen, hogy a fellebbezési
tanács a megtámadott határozat 27. pontjában azt állapította meg, hogy a önmagukban a számok, különösen a kétjegyű számok
megkülönböztető képessége korlátozott, mivel azokat általában áruk, többek között az alkoholtartalmú italok bizonyos jellemzőinek
megjelölésére használják, valamint hogy a fogyasztók nem védjegyekként szokták észlelni őket. Ugyanakkor a fellebbezési tanács
nem vette figyelembe azt, hogy –amint azt a felperes helyesen megállapítja – az 51‑es számot az érintett vásárlóközönség nem
észleli egyből az érintett áru valamely tulajdonságának leírásaként, mivel az a korábbi portugál védjegyben nem kapcsolódik
semmilyen olyan egységhez, amely rendszerint az alkoholtartalmú italok egyedi tulajdonságának mérésére szolgál, mint például
az egységnyi alkoholtartalom, az űrtartalom vagy az érlelési folyamathoz szükséges idő. Az OHIM egyébként válaszbeadványában
megállapítja, hogy „nem ismert az az érték, amelyre a[z 51‑es és 61‑es] számok utalnak”.
Bár igaz, hogy a megtámadott határozat 24. pontjában a fellebbezési tanács a „cachaça” szót a korábbi portugál védjegy domináns
elemének minősítette, megállapítva ugyanezen határozat 26‑28. pontjában, hogy e szó önmagában véve nem rendelkezik megkülönböztetőképességgel
Portugáliában, ahol az érintett árutípus leírásaként észlelik, a fellebbezési tanács mindazonáltal a megtámadott határozat
28. és 29. pontjában megállapította, hogy az „51” elem nem elhanyagolható az e védjegy által keltett összbenyomásban, mivel
a védjegy megkülönböztetőképessége a „cachaça” és az „51” elemei összekapcsolásában rejlik.
Nem állítható tehát, hogy a fellebbezési tanács nem vette figyelembe a korábbi portugál szóvédjegy „51” elemét a 40/94 rendelet
8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetévesztés veszélye fennállásának vizsgálatakor. Ezenkívül nem kifogásolható
az, hogy a fellebbezési tanács ugyanezen vizsgálat során a „cachaça” elemet is figyelembe vette. Bár ezen elemet az átlagos
portugál fogyasztó a szóban forgó árutípus leírásaként észleli, az mindazonáltal a korábbi portugál szóvédjegyben megőrzi
az „51” elemtől való függetlenségét, valamint némi maradék megkülönböztetőképességet, amely az „51” elemmel való összekapcsolásából,
valamint abból ered, hogy a korábbi portugál szóvédjegy első részeként vizuálisan és hangzásban rendszerint erősebb hatással
van a fogyasztóra, mint a szóvédjegy utolsó része (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑183/02. és T‑184/02. sz., El Corte
Inglés kontra OHIM – González Cabello és Iberia Líneas Aéreas de España [MUNDICOR] egyesített ügyekben 2004. március 17‑én
hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑965. o.] 81. és 83. pontját).
Következésképpen a korábbi portugál szóvédjegy esetében a fellebbezési tanács nem tévedett azzal, hogy figyelembe vette a
„cachaça” és a „51” elemeket a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség vizsgálatakor.
Ami a korábbi ábrás védjegyeket illeti, meg kell állapítani, hogy azokat számos szó‑ és ábrás elem összekapcsolása alkotja.
Nem vitatott, hogy az e védjegyeket alkotó, a „cachaça” vagy „pirassununga” elemtől és a megjelölést keresztező széles csíkba
félig illesztett körbe fehérrel írt „51” elemtől eltérő elemek elhanyagolhatók a védjegy által keltett összbenyomásban, és
így azokat nem kell figyelembe venni a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetévesztés veszélye
fennállásának vizsgálatakor.
Ami a korábbi portugál ábrás védjegyeket illeti, kétségtelen, hogy azokban a „cachaça” és „pirassununga” szavakat az átlagos
portugál fogyasztó a szóban forgó védjegyek által jelölt árutípus, nevezetesen a cukornádalapú szeszes ital, és annak gyártási
helye, vagyis egy brazil település tisztán leíró elemeiként érzékeli.
A fenti 60. pontban említett okokkal megegyező okokból az 51‑es számot a korábbi portugál ábrás védjegyekben tetszőleges,
öncélú elemnek kell tekinteni.
A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 25. és 29. pontjában megállapította, hogy az e védjegyek által keltett összbenyomásban
a „cachaça” vagy „pirassununga” és az „51” elemek dominánsak, valamint hogy azok megkülönböztetőképessége ezen elemek összekapcsolásában
rejlik.
Nem állítható érvényesen tehát, hogy a fellebbezési tanács nem vette figyelembe a korábbi portugál szóvédjegyben szereplő,
a megjelölést keresztező széles csíkba félig illesztett körbe fehérrel írt „51” elemet a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
b) pontja értelmében vett összetévesztés veszélye fennállásának vizsgálatakor. Egyébiránt nem kifogásolható az, hogy a fellebbezési
tanács ez utóbbi vizsgálat során a „cachaça” vagy „pirassununga” elemet is figyelembe vette. Bár ezen elemet az átlagos portugál
fogyasztó a szóban forgó árutípus, vagy gyártási helyének leírásaként észleli, mindazonáltal az a korábbi portugál szóvédjegyben
megőrzi az „51” elemtől való függetlenségét, valamint némi maradék megkülönböztető képességet, amely az „51” elemmel való
összekapcsolásából, valamint abból ered, hogy a „cachaça” vagy „pirassununga” szó a védjegyben nem ugyanolyan helyet foglal
el, mint az „51” elem. Legalábbis vizuális szempontból a „cachaça” vagy „pirassununga” elem nem tekinthető tehát elhanyagolhatónak
az „51” elemhez képest.
Következésképpen a korábbi portugál ábrás védjegyek esetében a fellebbezési tanács nem tévedett azzal, hogy mind a „cachaça”
vagy „pirassununga” elemet, mind a megjelölést keresztező széles csíkba félig illesztett körbe fehérrel írt „51” elemet, valamint
az ezek összekapcsolásából eredő benyomást figyelembe vette a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében
vett összetévesztés veszélye fennállásának vizsgálatakor.
Ami a korábbi spanyol, egyesült királysági, osztrák és dán védjegyeket illeti, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat
27. és 29. pontjában megállapította, hogy azok domináns és leginkább megkülönböztető eleme a „cachaça”, tekintettel arra,
hogy az a spanyol, egyesült királysági, osztrák és dán fogyasztók számára kitalált szó, valamint arra, hogy a kétjegyű számok
alkoholtartalmú italok esetében való megkülönböztetőképessége korlátozott. A fellebbezési tanács ugyanakkor a megtámadott
határozat további részében nem találta úgy, hogy az „51” elem elhanyagolható az említett védjegyek által keltett összbenyomásban,
ezzel szemben helyesen vette figyelembe ezen elemet a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetévesztés
veszélye fennállásának vizsgálatakor. A megtámadott határozat 31. pontjában többek között megállapította, hogy „[h]angzásbeli
szempontból Spanyolországban, Dániában, az Egyesült Királyságban és Ausztriában a fogyasztók a korábbi védjegyekre fognak
gondolni, „cachaçának” vagy „cachaça 51‑nek” híva őket, mivel azok a védjegyek domináns és megkülönböztető elemei”.
Nem állítható következésképpen, hogy a fellebbezési tanács nem vette figyelembe a korábbi spanyol, egyesült királysági, osztrák
és dán védjegyeknek a megjelölést keresztező széles csíkba félig illesztett körbe fehérrel írt „51” elemét a 40/94 rendelet
8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség vizsgálatakor. Egyébiránt nem kifogásolható az, hogy
a fellebbezési tanács ez utóbbi vizsgálat során a „cachaça” elemet is figyelembe vette. Feltételezve akár, hogy – amint azt
a felperes állítja – ezt az elemet az érintett vásárlóközönség egésze vagy jelentős része Spanyolországban, Dániában, az Egyesült
Királyságban és Ausztriában a szóban forgó védjegyek által érintett árutípus megjelöléséhez szükséges vagy összefoglaló megnevezésként
észleli, az mindazonáltal minden védjegyben megőrzi az „51” elemtől való függetlenségét, valamint némi maradék megkülönböztetőképességet,
amely az „51” elemmel való összekapcsolásából, valamint abból ered, hogy a „cachaça” szó a védjegyben nem ugyanolyan helyet
foglal el, mint az „51” elem, így legalábbis vizuális szempontból a „cachaça” elem nem tekinthető elhanyagolhatónak az „51”
elemhez képest.
A felperes nem állította tehát, hogy a korábbi spanyol, egyesült királysági, osztrák és dán védjegyek esetében a fellebbezési
tanács tévedett azzal, hogy mind a „cachaça”, mind a megjelölést keresztező széles csíkba félig illesztett körbe fehérrel
írt „51” elemet, valamint az ezek összekapcsolásából eredő benyomást figyelembe vette a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség vizsgálatakor.
A fenti megfontolások összességére tekintettel a felperes nem állíthatja, hogy a fellebbezési tanács tévedett azzal, hogy
minden korábbi védjegy esetében mind a „cachaça” vagy „pirassununga”, mind az „51” elemet figyelembe vette a 40/94 rendelet
8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetévesztés veszélye fennállásának vizsgálatakor, ezért a második kifogást
teljes egészében el kell utasítani.
Ami a bejelentett védjegyet illeti, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 30. pontjában megállapította, hogy a bejelentett
védjegy megkülönböztető és domináns eleme a „61” központi ábrás és számelem, tekintettel mindenekelőtt központi elhelyezkedésére,
amelyet a két cukornádpalánta tesz hangsúlyossá, amely két oldalról közrefogja a számelemet, valamint tekintettel arra, hogy
a többi elem díszítésnek és másodlagosnak tűnik, akár leíró jellegük (a hordó vagy a két cukornádpalánta), akár a kis méretük
(a szalagon lévő „a nossa alegria” kifejezés „díszítő feliratnak” tűnik) miatt. Ugyanakkor a megtámadott határozatból kitűnik,
hogy a fellebbezési tanács nem vélte úgy, hogy a hordó és a két cukornádpalánta ábrás elemek, valamint az „a nossa alegria”
kifejezésből álló szóelem elhanyagolhatók az említett védjegy által keltett összbenyomásban. Az ütköző védjegyek közötti esetleges
hangzásbeli hasonlóság fennállásának vizsgálata során ugyanis a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 31. pontjában
megállapította, hogy „[n]em lehet kizárni azt a lehetőséget, hogy a [bejelentett védjegyre] „[a nossa alegriaként]” hivatkozzanak,
mivel […] a megjelölés egyetlen szóeleméről van szó”. Ugyanígy, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 34. pontjában
az ütköző védjegyek közötti esetleges fogalmi hasonlóság fennállásának vizsgálata során figyelembe vette, hogy a „bejelentett
védjegyben a 61‑es szám egy hordót jelöl, amely elem nem szerepel egyetlen korábbi védjegyben sem”.
A jelen eljárásban a felperes azt állítja, hogy a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetévesztés
veszélye fennállásának vizsgálatát csak a „61” elemmel kapcsolatban kell elvégezni, amely domináns a bejelentett védjegy által
keltett összbenyomásban. Az OHIM a kereset elutasítását kéri, és úgy véli, hogy e vizsgálatnak figyelembe kell vennie mind
a „61” elemet, mind a hordó és a két cukornádpalánta ábrás elemeket, valamint az „a nossa alegria” kifejezésből álló szóelemet,
amelyek nem elhanyagolhatók a bejelentett védjegy által keltett összbenyomásban.
Nem kifogásolható az, hogy a fellebbezési tanács a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetévesztés
veszélye fennállásának vizsgálatakor figyelembe vette a bejelentett védjegyben szereplő „a nossa alegria” kifejezést. E kifejezés,
amely az egyetlen kifejezés a bejelentett védjegyben, jelentőséggel bír az említett védjegy kiejtése szempontjából, és ezért
nem tekinthető jelentéktelennek a védjegy által keltett összbenyomásban. Ugyanígy, a fellebbezési tanács helyesen vette figyelembe
a bejelentett védjegy egyes ábrás elemeit, mint például a hordó rajzát. A hordó és a két cukornádpalánta, jóllehet erősen
valamely cukornádalapú, alkoholtartalmú italra utal, amelyet tölgyfahordóban érlelhetnek, és így az ilyen áruk szempontjából
csekély mértékben megkülönböztető, a bejelentett védjegyben megőrzi függetlenségét, valamint némi maradék megkülönböztetőképességet,
amely a „61” elemmel való összekapcsolásából, valamint abból ered, hogy az említett védjegyben legalább a „61” elemével egyenlő
helyet foglalnak el. Így az OHIM helyesen állította meg a jelen eljárásban azt, hogy ezen elemek legalábbis vizuális szempontból
nem tekinthetők elhanyagolhatónak a „61” elemhez képest.
Az előzőekre és a fenti 46. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel a hasonlóság vizsgálatát tehát a korábbi
portugál szóvédjegy és a bejelentett védjegy közötti kapcsolatok vonatkozásában kell lefolytatni, figyelembe véve egyrészt
a „cachaça” elem és az „51” elem összekapcsolása által keltett összbenyomást, másrészt pedig a fehér betűkkel középre írt
„61” elem, a két cukornádpalántával két oldalról közrefogott hordó rajzából álló elemek és az „a nossa alegria” kifejezést
viselő szalag elemének összekapcsolása által keltett összbenyomást. A korábbi ábrás védjegyek és a bejelentett védjegy közötti
kapcsolatokban ugyanezen vizsgálatot azon összbenyomás alapján kell lefolytatni, amelyet egyrészt a „cachaça” vagy „pirassununga”
elem és a megjelölést keresztező széles csíkba félig illesztett körbe fehérrel írt „51” elem összekapcsolása, másrészt pedig
a fehér betűkkel középre írt „61” elem, a két cukornádpalántával két oldalról közrefogott hordó rajzából álló elemek és az
„a nossa alegria” kifejezést viselő szalag elemének összekapcsolása kelt.
–       A vizuális hasonlóságról
Ami az ütköző védjegyek közötti vizuális hasonlóságot illeti, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 32. és 33. pontjában
megállapította, hogy e védjegyek csak az 1‑es számjegy ábrázolásában egyeznek meg. A meglehetősen általános betűtípussal írt
5‑ös és 6‑os számjegy közötti „viszonylagos vizuális hasonlóságok” nem vehetők figyelembe, mivel az érintett vásárlóközönség
hozzászokott e számjegyek látványához, és szokás szerint felismeri az azokat megkülönböztető részleteket. Az ütköző védjegyek
között 1‑es számjegy ábrázolásában fennálló megegyezés nem elegendő ahhoz, hogy e védjegyek hasonló vizuális összbenyomást
keltsenek, tekintettel a jellegükre, szerkezetükre és a különböző elrendezésükre.
A harmadik kifogásával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg azt, hogy az ütköző védjegyek
nem keltenek hasonló vizuális benyomást. Az „51” és „61” elemek vizuálisan hasonlók, mivel két számjegyből állnak, amelyek
közül az egyik megegyezik, mivel összehasonlítható hosszúságúak, mindkettő kör alakú fekete alapon fehér betűkkel jelenik
meg, és az 5‑ös és a 6‑os számjegyek grafikailag is nagyon hasonlók. Ezenkívül a bejelentett védjegy portugál szóelemei azt
sugallják, hogy az e védjegy által jelölt árutípus portugál nyelvterületről származik, ami növeli az összetéveszthetőséget.
Az OHIM lényegében a harmadik kifogás elutasítását kéri. Azt állítja, hogy az ütköző védjegyek vizuális szempontból összességében
különbözők. Még az 51‑es és 61‑es számok is különböznek vizuálisan, tekintettel az 5‑ös és 6‑os számjegy különböző megjelenésére.
A bejelentett védjegy által keltett vizuális összbenyomásban a leginkább megkülönböztető elemek a „61”, valamint a hordó és
a két cukornádpalánta díszítő ábrás elemek. Az „a nossa alegria” elem, amelyre a felperes hivatkozik, csak csekély vizuális
hatással bír, figyelembe véve kis méretét, a megjelölésben elfoglalt alsó helyzetét és jelentéktelen grafikai megjelenítését.
A „cachaça” vagy „pirassununga” és az „51” elemek dominánsak a korábbi védjegyekben a vizuális összbenyomásban, vagy dominánsak
lehetnek a grafikai megjelenítéstől függően a korábbi portugál szóvédjegy esetében, valamint a megjelölést keresztező széles
csíkba félig illesztett díszítő ábrás elem a domináns a korábbi ábrás védjegyekben.
Az ütköző védjegyeket vizuálisan az „a nossa alegria”, „cachaça” és „pirassununga” szóelemeik, valamint esetleg az – egyszerű
és jelentéktelen módon megjelenített – díszítő ábrás elemeik különböztetik meg. Ugyanakkor e védjegyek vizuálisan megegyeznek
azon kétjegyű szám ábrázolásában, amelyben a második számjegy, nevezetesen az 1, azonos. Ezenkívül bár az 5‑ös szám írásmódja
bizonyos részletekben különbözik a 6‑os számétól, e két szám között fennálló grafikai különbség kevésbé hangsúlyos, mint azok,
amelyek e két számot más számoktól megkülönböztetnek. Ráadásul az ütköző védjegyekben a kétjegyű szám, vagyis a korábbi védjegyben
az 51, a bejelentett védjegyben pedig a 61, középre helyezve hasonlóan nagy méretű karakterrel jelenik meg, amelynek fehér
színe kontrasztban áll a sötét színű háttérrel. Ezenkívül e háttér alakja viszonylag hasonló, nevezetesen kerek a korábbi
ábrás védjegyekben, és ovális, hordó alakú a bejelentett védjegyben.
Az ütköző védjegyek között fennálló vizuális hasonlóság, jóllehet csekélynek tűnik a védjegyek által kiváltott vizuális összbenyomás
szempontjából, elegendően jelentős ahhoz, hogy az egész érintett vásárlóközönség észlelje. Következésképpen meg kell állapítani,
hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy az ütköző védjegyek között lényegében nincs vizuális hasonlóság,
és adott helyt e tekintetben a felperes harmadik kifogásának.
–       A hangzásbeli hasonlóságról
Ami az ütköző védjegyek hangzásbeli hasonlóságát illeti, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 31. pontjában megállapította,
hogy a korábbi végjegyeket esettől függően „cachaçának”, „cachaça 51‑nek” vagy „pirassununga 51‑nek”, miközben a bejelentett
védjegyet „61‑nek” hívták, annak kizárhatósága nélkül, hogy azt „a nossa alegriának” nevezzék. Egyedül az „1” számjegy azonos
kiejtése nem elegendő ahhoz, hogy az ütköző védjegyek hasonló hangzásúak legyenek.
A negyedik kifogásával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg azt, hogy az ütköző védjegyek
nem keltenek nagyon hasonló hangzásbeli benyomást. Mivel az érintett vásárlóközönség a bárokban és az éttermekben szokás szerint
szóban rendeli a korábbi védjegyekkel megjelölt árut, és mivel a „cachaça” kezdő szót a Missiato Industria e Comercio használja,
és a jövőben is használhatja az árui megjelölésére, az ütköző védjegyeket „cachaça 51” vagy „cachaça 61” néven neveznék meg.
A védjegyek közötti hangzásbeli hasonlóság még nagyobb az olyan nyelvekben, mint a portugál és a spanyol, ahol az 5‑ös és
6‑os számok kimondva ugyanazon betűkkel kezdődnek és végződnek („s” és „enta”). A portugál és a spanyol fogyasztók az 51‑es
és 61‑es számokat közel azonosan ejtik ki, a portugálok: „sin‑cu‑enta y um” és „se‑senta y um”, illetve gyakorlatilag ugyanígy
a spanyolok: „sin‑cuenta e uno” és „se‑senta e uno”. A megjelölések közötti különbség a spanyol és portugál fogyasztókat illetően
csak a számok közepén lévő „incu” és „ess” betűkből fakad, e vásárlóközönség kiejtése alapján. Az ütköző védjegyek bizonyos
elemei közötti hangzásbeli különbség kisebb jelentőségű, figyelemmel ezen elemek díszítő és leíró szerepére a szóban forgó
megjelölésekben.
Az OHIM lényegében a negyedik kifogás elutasítását kéri. Akkor is, ha az ütköző védjegyekben lévő 51‑es vagy 61‑es számokat
vesszük is figyelembe, a védjegyek közötti hangzásbeli különbség hallható marad. Spanyolországban a „cincuenta y uno” és „sesenta
y uno” közötti hangzásbeli különbség nem marad észrevétlen. A különbségek még nyilvánvalóbbak az angolban a „fifty one” és
„sixty one”, a németben a „einundfünfzig” és „einundsechzig”, valamint a dánban a „enoghalvtreds” és „enogtres” között, ahol
az „50” és „60” szavak eleje kifejezetten különböző módon ejtendő ki. Az ütköző védjegyek közötti hangzásbeli különbségek
még hangsúlyosabbak, ha – mint azt az OHIM szükségesnek gondolja – figyelembe vesszük a „cachaça” szót, amelynek jelentését
az érintett vásárlóközönség Spanyolországban, az Egyesült Királyságban, Ausztriában és Dániában nem érti, valamint az „a nossa
alegria” kifejezést, amelynek jelentését az érintett vásárlóközönség Spanyolországban megértheti. Az ütköző megjelölések közötti
hangzásbeli hasonlóság legfeljebb csekély, sőt Spanyolországban minimális, és még csekélyebb az Egyesült Királyságban, Ausztriában
és Dániában. Portugáliában az ütköző védjegyek közötti hangzásbeli hasonlóság csekély, sőt minimális, mivel a „sincuenta y
um” és „sesenta y um” közötti hangzásbeli különbségek észrevehetőek, és valószínű, hogy az „a nossa alegria” kifejezést is
kiejtik.
Az ütköző védjegyekre az érintett vásárlóközönség szóban fog hivatkozni, legvalószínűbb módon kiejtve azon szóelemeikből álló
összetételt, amelyek a védjegyek által keltett összbenyomásban nem elhanyagolhatóak. Így a korábbi védjegyeket „cachaça 51‑nek”
vagy „pirassununga 51‑nek” hívják, míg a bejelentett védjegyet „61‑nek” vagy esetleg „61 a nossa alegriának” fogják hívni.
Az ütköző védjegyeket hangzásban az „a nossa alegria”, „cachaça” és „pirassununga” szóelemeik különböztetik meg. Ugyanakkor
e védjegyek a számelemük kiejtésében részben megegyeznek. Előzetesen meg kell állapítani, hogy minden érintett nyelvben az
51‑es és 61‑es számokat jelölő szavak az 50‑es és 60‑as számokhoz való egy egység hozzáadásából állnak. Ezen egység tízes
számokhoz való hozzáadását kifejező fonéma a szóban forgó összes nyelvben kivehető módon, és az 51 és a 61 esetében is ugyanúgy
ejtendő ki. Az „einund” és az „enog” fonémát ráadásul németül és dánul először ejtik ki az „einundfünfzig” és „einundsechzig”,
vagy az „enoghalvtreds” és „enogtres” szavakban. Ugyanakkor ellentétben azzal, amit a felperes állít, az ütköző védjegyek
hangzásban különböznek a tízes számok, az 50 vagy 60 fonémájának kiejtésében. A portugálban és spanyolban egyrészt a „cinquenta”
és „sessenta”, másrészt pedig a „cincuenta” és „sesenta” fonémák közötti kiejtésbeli különbségeket az érintett vásárlóközönség
észreveszi. A felperes állításával ellentétben még a „c” és „s” betű fonémája Portugáliában és Spanyolország legnagyobb részében
sem egyezik meg a szóban forgó szavak esetében. Ahogy azt az OHIM helyesen megállapítja, a különbségek még jobban hallhatók
az angolban („fifty” és „sixty”), a németben („fünfzig” és „sechzig”) és a dánban („halvtreds” és „tres”), ahol az 50‑es és
60‑as számok elejének kiejtése jelentős mértékben különbözik.
Következésképpen az ütköző védjegyek között fennálló hangzásbeli hasonlóság, jóllehet csekély a védjegyek által kiváltott
hangzásbeli összbenyomás szempontjából, elegendően jelentős ahhoz, hogy az egész érintett vásárlóközönség észlelje. Következésképpen
meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy az ütköző védjegyek között lényegében nincs
hangzásbeli hasonlóság, és adott helyt e tekintetben a felperes negyedik kifogásának.
–       A fogalmi hasonlóságról
Ami az ütköző védjegyek fogalmi hasonlóságát illeti, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 31. pontjában megállapította,
hogy az mindenesetre csak a kétjegyű szám mindkét védjegyben való ábrázolásából eredhet. Mindenesetre mivel e számok jelentősen
különböznek önmagukban az abszolút értékük miatt, amely különböző, és mivel a 61‑es szám a bejelentett védjegyben egy hordót
jelöl, az ütköző védjegyek fogalmilag különbözők.
Az ötödik kifogásával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy az ütköző védjegyek
között nincs fogalmi hasonlóság. E védjegyek megkülönböztető eleme egy kétjegyű szám, amelynek a második számjegye azonos,
és amely ugyanolyan típusú árukhoz, nevezetesen Brazíliában gyártott cukornádalapú szeszes italhoz, valamint ugyanazon a nyelven,
nevezetesen portugálul írt szóelemekhez kapcsolódik. Ezenkívül a szóban forgó számokat megelőzi vagy megelőzheti a „cachaça”
szó. Így fogalmi szempontból az ütköző védjegyek nem alapvetően különböznek.
Az OHIM lényegében az ötödik kifogás elutasítását kéri. Arra hivatkozik, hogy az ütköző védjegyek fogalmilag összességében
különbözők. Mivel ismeretlen az az érték, amelyre az 51‑es és 61‑es számok utalnak, e számok aligha járulhatnak hozzá az ütköző
védjegyek közötti fogalmi hasonlósághoz vagy különbséghez. Ellenben a bejelentett védjegy ábrás eleme, nevezetesen a két cukornádpalántával
közrefogott hordó, fogalmi szempontból gazdag, különösen, hogy az iratokból nem tűnik ki, hogy sok gazdasági szereplő használná
az ilyen grafikai elemeket bármely stilizált formában az alkoholtartalmú italok kereskedelmében. A bejelentett védjegy ábrás
eleme tehát fogalmilag hozzájárul az ütköző védjegyek megkülönböztetéséhez. Fogalmilag az „a nossa alegria” kifejezés is megkülönböztető
elemet jelent az ütköző védjegyek között, mindenekelőtt Spanyolországban. E kifejezés jelentéstani tartalma megőrződhet az
emlékezetben, különösen mivel a bejelentett védjegynek ez az egyetlen olyan eleme, amely világos jelentéstani tartalommal
bír. Portugáliában az „a nossa alegria” kifejezés, valamint a „cachaça” és a „pirassununga” szavak további, fogalmilag megkülönböztető
elemeket jelentenek.
A bejelentett védjegy által keltett vizuális összbenyomásban a leginkább megkülönböztető elem a „61”, a szóban forgó árutípus
szempontjából vett tetszőleges, öncélú jellege miatt. A hordó és a két cukornádpalánta díszítő ábrás elem, ugyanúgy mint az
„a nossa alegria” kifejezés önmagában fogalmilag csak csekély mértékben megkülönböztető, mivel erősen utal a szóban forgó
árutípusra, annak származási helyére (nevezetesen a portugál nyelvterületre), vagy néhány jellemzőjére, illetve tulajdonságára,
így azok csak arra szolgálnak, hogy az érintett vásárlóközönségben képzettársítást váltsanak ki valamely árutípus, annak származási
helye, jellemzői vagy tulajdonságai, valamint a bejelentett védjegy leginkább megkülönböztető elemei között. A korábbi védjegyekben
az „51” elem a leginkább megkülönböztető a szóban forgó árutípus szempontjából vett tetszőleges, öncélú jellege miatt (lásd
a fenti 60. és 67. pontot). A korábbi ábrás védjegyekben a megjelölést keresztező széles csíkba félig illesztett díszítő ábrás
elem fogalmi szempontból az 51‑es szám és az említett védjegyek által jelölt árutípus közötti kapcsolatot hangsúlyozza. Következésképpen
e díszítő elem másodlagosnak tűnik a védjegy által keltett fogalmi összbenyomásban. A korábbi portugál védjegyekben szereplő
„cachaça” vagy „pirassununga” elemek fogalmilag csak csekély mértékben megkülönböztetők, mivel erősen utalnak a szóban forgó
árutípusra, annak származási helyére, így azok csak arra szolgálnak, hogy az érintett vásárlóközönségben képzettársítást váltsanak
ki valamely árutípus, annak származási helye, valamint az érintett védjegy leginkább megkülönböztető elemei között. Ugyanakkor
és feltételezve akár, hogy – amint azt a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 26. pontjában megállapított – a „cachaça”
szót Spanyolországban, Dániában, az Egyesült Királyságban és Ausztriában ténylegesen kitaláltként észleli az érintett vásárlóközönség
nagy része, amit a felperes vitat (fenti 72. pont), a „cachaça” elem az „51” elemmel együtt a korábbi spanyol, egyesült királysági,
osztrák és dán ábrás védjegyek egyik leginkább megkülönböztető elemének tekinthető.
Az ütköző védjegyeket fogalmilag az „a nossa alegria”, „cachaça” és „pirassununga” szóelemeik, valamint esetleg a díszítő
ábrás elemeik különböztetik meg. Ugyanakkor e védjegyek részben azonosak az „51” és „61” számelemeiket illetően. A legkisebb
kétség sem férhet ahhoz, hogy az érintett vásárlóközönség ezen elemeket azonnal olyan számokként észleli, amelyek lehetővé
teszik a mennyiségek vagy arányok értékelését és összehasonlítását, sőt hogy számozással rendezzék el az elemeket. A fenti
60. pontban már kifejtett okokból a jelen esetben azonban nem állapítható meg, hogy a szóban forgó számokat az érintett vásárlóközönség
azonnal úgy észleli, mint amelyek bizonyos, az ütköző védjegyek által jelölt árutípus egyértelműen meghatározott egyes jellemzőire
vonatkoznak, mint például az alkoholtartalom, az egységnyi alkoholtartalom, az űrtartalom vagy az érlelési folyamathoz szükséges
idő. Következésképpen az érintett vásárlóközönség e számokat önmagukban fogalomnak érzékeli, anélkül hogy pontos, egyértelmű
és meghatározott jelentést tudnának tulajdonítani nekik a szóban forgó árukkal kapcsolatban, ahogy azt az OHIM elismerte (lásd
a fenti 60. és 93. pontot).
Az „51” és a „61” elemek, mint számok fogalmilag mutatnak némi hasonlóságot. Ugyanis mindkettő természetes, páratlan, kétjegyű
egész szám, amelyeknek második számjegye, nevezetesen az egyesek helyi értékén lévő 1, megegyezik. Ugyanakkor a szóban forgó
számok egymástól a tízes helyi értéken lévő számjegyben különböznek, amely nevezetesen a korábbi védjegyben 5, a bejelentett
védjegyben pedig 6. Mindazonáltal az ütköző védjegyek közötti azon fogalmi különbséget, amely a tízes számjegyeik különbözőségéből
ered, hangsúlyosabbá teszi az, hogy a tízesek növekvő sorrendjében az 50‑es szám, amelyben az „5” szerepel a tízes helyi értéken,
közvetlenül azon 60‑as szám alatti értéket képvisel, amelyben a „6” szerepel a tízes helyi értéken, és az, hogy következésképpen
az „50” értéke viszonylag közelinek észlelhető a „60” értékéhez.
Egyrészt a spanyol, egyesült királysági, osztrák és dán védjegyek, másrészt pedig a bejelentett védjegy között az „51” és
a „61” elemekből eredő fogalmi hasonlóság mértéke kicsit lehetne ugyanakkor hangsúlyosabb, ha – ahogy azt az OHIM állítja –
a „cachaça” elemet Spanyolországban, az Egyesült Királyságban, Ausztriában és Dániában az érintett vásárlóközönség nagy része
ténylegesen kitalált szóként értelmezi, és ha ebből következően az az 51‑es számmal a korábbi spanyol, egyesült királysági,
osztrák és dán ábrás védjegyekben az egyik leginkább megkülönböztető elemet alkotja.
A fenti megfontolásokra tekintettel fennáll bizonyos mértékű fogalmi hasonlóság, amely a korábbi portugál védjegyek és a bejelentett
védjegy között általánosságban átlagosnak, illetve egyrészt a korábbi spanyol, egyesült királysági, osztrák és dán ábrás védjegyek,
másrészt a bejelentett védjegy közötti kapcsolatban az esettől függően átlagosnak, illetve csekélynek tekinthető. Következésképpen
meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy az ütköző védjegyek között lényegében nincs
fogalmi hasonlóság, és adott helyt e tekintetben a felperes ötödik kifogásának.
Az összetéveszthetőségről
Az összetéveszthetőség átfogó értékelése magában foglalja a számításba vett tényezők bizonyos kölcsönös függőségét, és különösen
a védjegyek, illetve a jelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlóságát (lásd a fenti 29. pontot). Így a jelölt áruk vagy szolgáltatások
közötti hasonlóság csekély fokát ellensúlyozhatja a védjegyek közötti hasonlóság magas foka, és fordítva (a Bíróság C‑39/97. sz.
Canon‑ügyben 1998. szeptember 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑5507. o.] 17. pontja és C‑342/97. sz. Lloyd Schuhfabrik
Meyer‑ügyben 1999. június 22‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑3819. o.] 19. pontja; a Törvényszék fenti 40. pontban hivatkozott
VENADO kerettel és társai ítéletének 74. pontja).
Az összetéveszthetőség átfogó értékelése szempontjából emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint az érintett
árukategória átlagos fogyasztójának ritkán adódik arra lehetősége, hogy a különböző védjegyeket közvetlenül összehasonlítsa,
így kénytelen az azokról alkotott tökéletlen emlékképre hagyatkozni (a fenti 99. pontban hivatkozott Lloyd Schuhfabrik Meyer
ügyben hozott ítélet 26. pontja).
Ezen átfogó értékelés keretében az ütköző megjelölések vizuális, hangzásbeli és fogalmi aspektusainak nem mindig azonos a
súlya, és meg kell vizsgálni azokat az objektív körülményeket, amelyek között a védjegyek megjelenhetnek a piacon (lásd ebben
az értelemben a Törvényszék T‑129/01. sz., Alejandro kontra OHIM – Anheuser‑Busch [BUDMEN] ügyben 2003. július 3‑án hozott
ítéletének [EBHT 2003., II‑2251. o.] 57. pontját, valamint a T‑117/03–T‑119/03. és T‑171/03. sz., New Look kontra OHIM – Naulover
[NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE és NLCollection] egyesített ügyekben 2004. október 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑3471. o.]
49. pontját).
Következésképpen kisebb jelentőség jut a két védjegy közötti hangzásbeli hasonlóságnak, ha olyan árukról van szó, amelyeket
úgy forgalmaznak, hogy a vele ellátott védjegyet az érintett vásárlóközönség a vásárlás során rendszerint vizuálisan érzékeli
(a Törvényszék T‑292/01. sz., Phillips‑Van Heusen kontra OHIM – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel [BASS] ügyben 2003. október
14‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑4335. o.] 55. pontja és a T‑301/03. sz., Canali Ireland kontra OHIM – Canal Jean [CANAL
JEAN CO. NEW YORK] ügyben 2005. június 28‑án hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑2479. o.] 55. pontja).
Az ütköző védjegyek közötti összetéveszthetőség hiányára vonatkozó azon következtetés, amelyre a megtámadott határozatban
a fellebbezési tanács jutott, azon alapul, hogy e védjegyek vizuálisan, hangzásban és fogalmilag összességében különbözők.
Márpedig, ahogy azt a fenti 84., 90. és 98. pont megállapítja, a megtámadott határozat tévedésen alapul annyiban, amennyiben
az ütköző védjegyek között nem állapít meg hangzásbeli, vizuális és fogalmi hasonlóságot. Az érintett vásárlóközönségben ugyanis
az ütköző védjegyek csekély mértékben hasonló vizuális és hangzásbeli, valamint átlagosan és csekély mértékben hasonló fogalmi
benyomást keltenek.
A hatodik kifogásával a felperes lényegében azt hangsúlyozza, hogy e tévedések hatással voltak a megtámadott határozatra,
mivel azok vezették a fellebbezési tanácsot annak téves megállapítására, hogy a fogyasztók nem tévesztik össze a szóban forgó
megjelöléseket. Azon fiatal és középkorú felnőttek, akik a koktélokat rendszerint fogyasztják bárokban, éttermekben, vagy
otthonukban, emlékezni fognak a „cachaça” szót megelőző „61” és „51” elemek hangzásbeli hasonlóságára, és a bejelentett védjegy
ábrás elemei nem képezik majd részét a védjegy azon tökéletlen képének, amelyet azok az emlékezetükben őriznek. Akkor is,
ha az érintett vásárlóközönség különbséget tud tenni az ütköző védjegyek között, az azok közötti hangzásbeli, vizuális és
fogalmi hasonlóság azt a képzetet keltheti benne, hogy az e védjegyekkel megjelölt áruk ugyanattól a vállalkozástól származnak.
Jóllehet – ahogy azt az OHIM is megemlíti – az italokat illetően a védjegyek hangzásbeli érzékelése olyakor döntő jelentőséget
kapott (a Törvényszék T‑99/01. sz., Mystery Drinks kontra OHIM – Karlsberg Brauerei [MYSTERY] ügyben 2003. január 15‑én hozott
ítéletének [EBHT 2003., II‑43. o.] 48. pontja), a jelen esetben erről nem lehet szó. Ahogy azt a fenti 40. pont megállapítja
ugyanis, a szóban forgó áruk általában széles körű forgalmazás tárgyát képezik, és azokat nemcsak szaküzletekben, hanem bevásárlóközpontokban
is értékesítik. Ezenkívül a felperes azt állítja, és az OHIM azt nem vitatja, hogy amennyiben az ütköző védjegyek által jelölt
alkoholtartalmú italokat vagy cukornádalapú likőröket bárokban vagy éttermekben fogyasztják, arra általában bizonyos koktélok,
mint például a caipirinha összetevőjeként kerül sor. Következésképpen ezen italokat szóban általában a koktélok neve alapján
rendeleik, és nem a saját elnevezésük szerint.
A jelen körülmények között az ütköző védjegyek hangzásbeli érzékelésének tehát csak másodlagos jelentőséget lehet tulajdonítani
az e védjegyek által keltett összbenyomásban. Ugyanakkor a vizuális és fogalmi érzékelések ugyanezen összbenyomásban döntő
fontosságúak.
Figyelembe kell venni, hogy vizuális és fogalmi szempontból az ütköző védjegyek alkoholtartalmú italok vagy cukornádalapú
likőrök, konkrétan a korábbi portugál védjegyek esetében a cachaça, valamint egy meghatározott szám, nevezetesen a korábbi
védjegyekben az 51, a bejelentett védjegyben pedig a 61 társításán alapszanak, amely az érintett vásárlóközönség szemében
nem utal vagy nem fog azonnal utalni a szóban forgó árutípus valamely meghatározott jellemzőjére. E szám az ütköző védjegyekben
azonos módon természetes, páratlan, kétjegyű egész szám, amelynek második számjegye, nevezetesen az egyesek helyi értékén
lévő, az 1. Egyébiránt az ütköző védjegyek közötti vizuális és fogalmi különbségeket, amelyek a grafikai különbségből és az
50‑es és 60‑as szám közötti értékkülönbségből erednek, hangsúlyosabbá teszi egyrészt az, hogy az 5‑ös szám írott alakja jobban
hasonlít a 6‑os szám írott alakjához, mint más számokéhoz, és viszont, másrészt hogy a tízesek növekvő sorrendjében az 50‑es
szám közvetlenül a 60‑as szám alatti értéket képviseli, következésképpen a szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő
érintett vásárlóközönség szemében e számokhoz kapcsolódó érték viszonylag közeli.
Ezenkívül a korábbi védjegyekben és a bejelentett védjegyben vizuális szempontból közös vagy konkrétan a korábbi portugál
szóvédjegyet illetően közös lehet, hogy a számaikat nagy méretben, a megjelölés közepén, egyszerű karakterrel, a sötét színű
háttérből fehér színnel kitűnő módon ábrázolják.
Ami az ütköző ábrás védjegyek ábrás elemeit illeti, azoknak nincs meghatározott fogalmi tartalma, és vizuálisan úgy jelennek
meg – hasonlóan a „cachaça”, „pirassununga” vagy „a nossa alegria” szóelemekhez a portugál fogyasztók számára – mint azok
az elemek, amelyeknek célja az, hogy a számelem, nevezetesen az 51‑es vagy 61‑es szám hatását megerősítsék a szóban forgó
árutípusokkal, nevezetesen a portugál nyelvterületen, a jelen esetben Brazíliában előállított alkoholtartalmú vagy cukornádalapú
likőr italokkal kapcsolatban. Ezenkívül az ütköző ábrás védjegyek bizonyos ábrás elemeikben megegyeznek, különösen azon hordó
kerek vagy ovális formáját tekintve, amelyre az 51‑es vagy 61‑es számot helyezték a korábbi ábrás védjegyeken vagy a bejelentett
védjegyen. Következésképpen ezen ábrás elemek, ugyanúgy mint a szóelemek a portugál vásárlóközönség számára, önmagukban nem
alkalmasak a korábbi ábrás védjegyek és a bejelentett védjegy elegendő megkülönböztetésére, valamint bármiféle, a 40/94 rendelet
8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség kizárására.
Végül az ütköző védjegyek közötti hangzásbeli különbségek, bármennyire jelentősek is, a jelen esetben viszonylag másodlagosnak
tűnnek a fenti 106. és 107. pontban már kifejtett okok miatt.
Akkor is, ha az érintett vásárlóközönség képes az ütköző védjegyek között bizonyos különbségeket észlelni, valós az a veszély,
hogy e védjegyek között kapcsolatot hoz létre, tekintettel a fenti megfontolások összességére, és figyelembe véve az említett
védjegyek által jelölt áruk azonosságát. Végeredményben e különbségek a jelen esetben nem tűnnek elegendőnek ahhoz, hogy teljesen
elhárítsák azt a veszélyt, hogy az érintett vásárlóközönség, vagy legalábbis az alkoholtartalmú italok átlagos portugál fogyasztója
átlagos szintű figyelmet tanúsítva, megbízva az említett védjegyekről alkotott tökéletlen emlékképben azt hihesse, hogy az
e védjegyek által jelölt áruk ugyanattól a vállalkozástól, vagy a gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól
származnak.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy az ütköző védjegyek között nem
áll fenn a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetévesztés veszélye, és adott helyt e tekintetben
a felperes hatodik kifogásának.
Ennélfogva, és azon hetedik kifogás vizsgálatának szükségessége nélkül, amely a korábbi CACHAÇA 51 és Cachaça 51 szó‑ és ábrás
védjegyek Portugáliában való közismertségére, vagy legalábbis ezen országban való általános megkülönböztető képességének magas
szintjére vonatkozó bizonyítékok értékelésében elkövetett tévedéseken alapul, helyt kell adni az egyetlen, a 40/94 rendelet
8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésén alapuló jogalapnak, és következésképpen hatályon kívül kell helyezni a megtámadott
határozatot.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte. Mivel az OHIM pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék hatályon kívül helyezi a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) első
fellebbezési tanácsának 2008. július 4‑i (R 1687/2007‑1. sz. ügyben hozott) határozatát.
2)
Az OHIM‑ot kötelezi a költségek viselésére.
Pelikánová
Jürimäe
Soldevila Fragoso
Kihirdetve Luxembourgban, a 2010. szeptember 3‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék
A jogvita előzményei
A felek kérelmei
Az első ízben a Törvényszék előtt benyújtott dokumentumok elfogadhatóságról
Az ügy érdeméről
1.  A megtámadott határozat elleni egyetlen hatályon kívül helyezési jogalap második részéről, amely a 40/94 rendelet 52. cikke
(1) bekezdése a) pontjának megsértésén alapul
2.  A megtámadott határozat elleni egyetlen hatályon kívül helyezési jogalap első részéről, amely a 40/94 rendelet 8. cikke
(1) bekezdése b) pontjának megsértésén alapul
A felek érvei
A Törvényszék álláspontja
Az érintett vásárlóközönségről
Az áruk hasonlóságáról
A megjelölések hasonlóságáról
– A megkülönböztető és domináns elemekről
– A vizuális hasonlóságról
– A hangzásbeli hasonlóságról
– A fogalmi hasonlóságról
Az összetéveszthetőségről
A költségekről
*
Az eljárás nyelve: angol.