CELEX: 62004TJ0311
Henkilöstö
Ylennys
Vuoden 2003 ylennyskierros
Etusijapisteiden myöntäminen

Asiaa koskevat oikeussäännöt
1       Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettaviin henkilöstösääntöihin, sellaisena kuin ne olivat voimassa tosiseikkojen tapahtuma-aikana
(jäljempänä henkilöstösäännöt), sisältyy 26 artiklan ensimmäinen ja toinen kohta, joiden sanamuoto on seuraava:
”Virkamiestä koskeva henkilökansio sisältää:
a)      virkamiehen hallinnollista asemaa koskevat asiakirjat sekä hänen pätevyyttään, tehokkuuttaan ja käytöstään koskevat arvioinnit,
b)      virkamiehen kyseisten asiakirjojen osalta esittämät huomautukset.
Asiakirjat on merkittävä luetteloon, numeroitava juoksevasti ja luokiteltava aukottomasti; toimielin ei voi esittää perusteeksi
edellä a alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja eikä vedota niihin virkamiestä vastaan, jos niitä ei ole annettu hänelle tiedoksi,
ennen niiden sisällyttämistä henkilökansioon.”
2       Henkilöstösääntöjen 43 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään seuraavaa:
”Virkamiehen pätevyydestä, tehokkuudesta ja käytöksestä viranhoidossa, lukuun ottamatta palkkaluokkien A 1 – A 2 virkamiehiä,
laaditaan arviointi vähintään kahden vuoden välein kunkin toimielimen 110 artiklan mukaisesti vahvistamien edellytysten mukaisesti.”
3       Henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan sanamuoto on seuraava:
”Ylentämisestä päättää nimittävä viranomainen. Se tapahtuu nimittämällä virkamies lähinnä ylempään palkkaluokkaan sillä ura-alueella
tai siinä virkaryhmässä, johon hän kuuluu. Ylennys voidaan suorittaa ainoastaan valitsemalla ylennettävät niiden virkamiesten
joukosta, jotka ovat palvelleet tietyn vähimmäisajan palkkaluokassaan, heidän ansioidensa vertailun sekä heistä laadittujen
arviointien perusteella.”
4       Komissio hyväksyi 30.10.2001 tiedonannon SEC(2001) 1617, joka koski ”urakehityskertomusta” (henkilöstön arviointi) ja ylennyksiä.
Se hahmotteli siinä henkilöstöpolitiikkansa suuntaviivoja, jotta ”urakehitys perustuisi työntekijän tulosten ja potentiaalin
arviointiin”. Se esittää muun muassa, että ”[uuden ylennysjärjestelmän] keskeisin piirre on se, että se perustuu ansioihin”.
Komissio lisää, että ”ansiot ovat dynaaminen ja kumulatiivinen käsite (’pääomaa’) – – Ne lasketaan pistejärjestelmän perusteella.
Tietyn ajan kuluttua (kertyneiden ansioiden perusteella) pisteiden muodostama ’pääoma’ antaa virkamiehelle oikeuden tulla
ehdotetuksi ylennettäväksi ylempään palkkaluokkaan”. Komissio täsmentää, että ”arvosanat ja arvioinnit, joita saadaan – –
urakehityskertomusten yhteydessä, vastaavat ansiopisteitä” (jäljempänä ansiopisteet), joihin lisätään etusijapisteitä (jäljempänä
etusijapisteet). Komissio korostaa, että ”[näiden etusijapisteiden] myöntäminen on aina perusteltava kirjallisesti ansioihin
liittyvin perustein”. Niiden ”tarkoituksena on palkita ansioituneimmiksi katsottuja virkamiehiä lisäämällä pitkällä aikavälilä
heidän ylennysmahdollisuuksiaan tai antamalla heille heti mahdollisuus ylennykseen meneillään olevan ylennyskierroksen aikana”.
Komissio täsmentää, että ”myös etusijapisteiden myöntäminen on perusteltava yksityiskohtaisilla arvioinneilla”. Se lisää,
että ”etusijapisteet myönnetään sellaisen perusteiden hierarkian mukaan, jolla pyritään tekemään ratkaisu ansioituneen henkilöstön
osalta”. Komission mukaan ”keskeisenä perusteena on ansioiden vertailu koko [pääosaston] sisällä siten, että otetaan huomioon
muun muassa henkilöstön potentiaali (työsuorituksia ja osoitettua pätevyyttä koskevan objektiivisen arvioinnin perusteella)”.
Komissio korostaa sitä, että ”järjestelmällä pyritään varmistamaan erityisesti se, että arvioinnit ovat mahdollisimman yhdenmukaisia
komission eri yksiköissä”. Se täsmentää lopuksi, että ”samalla on johdonmukaisesti varmistettava se, että kaikkien henkilöstön
jäsenten ylennykset suoritetaan samalla tahdilla eri pääosastoissa”.
5       Komissio teki 26.4.2002 päätöksen henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisistä täytäntöönpanosäännöksistä ja päätöksen henkilöstösääntöjen
45 artiklan yleisistä täytäntöönpanosäännöksistä (jäljempänä henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskeva päätös
ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskeva päätös).
6       Henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 1 artiklan 1 kohdan mukaan säännöllisin aikavälein tehtävä
arviointi, jota kutsutaan nimellä urakehityskertomus, ”laaditaan vuosittain kaikkien vakituisten virkamiesten pätevyydestä,
tehokkuudesta ja käytöksestä viranhoidossa – – ”.
7       Henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 2 artiklan 1 kohdassa määritellään ansiopisteiden ja etusijapisteiden
käsitteet henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevien päätösten soveltamista varten. Kyseisen päätöksen
2 artiklan 1 kohdan toisen, kolmannen, neljännen ja viidennen alakohdan sanamuoto on seuraava:
”Sekä ansiopisteiden että etusijapisteiden tarkoituksena on ansioista palkitseminen, ja etusijapisteiden myöntäminen on aina
perusteltava ansioihin liittyvillä näkökohdilla.
Ansiopisteet perustuvat urakehityskertomuksen arvosanoihin ja arviointeihin.
Etusijapisteitä voivat myöntää
a)      pääjohtajat (A/LA-henkilöstön osalta) – – ansioituneille henkilöstön jäsenille sen jälkeen, kun urakehityskertomukset on laadittu
asianomaisessa [pääosastossa] tai yksikössä. Myöntämisperusteet määritellään henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 6 artiklassa
b)      nimittävä viranomainen ylennyskomiteoiden suosituksesta ansioituneille henkilöstön jäsenille, jotka ovat suostuneet hoitamaan
ylimääräisiä tehtäviä toimielimen hyväksi. Myöntämisperusteet määritellään henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 9 artiklassa
c)      nimittävä viranomainen ylennyskomiteoiden suosituksesta vastauksena valituksiin, joita on tehty etusijapisteiden myöntämisestä
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Sekä ansiopisteet että etusijapisteet kertyvät pääomaksi vuosien aikana. Ylennyksen jälkeen pisteitä vähennetään ylennyskynnystä
vastaavalla määrällä, ja mahdollisesti yli jäävät pisteet säilyvät seuraavalle ylennyskierrokselle.”
8       Vuosien 2001–2002 (siirtymäkausi) henkilöstön arviointikierrosta koskevien 3.12.2002 päivättyjen hallinnollisten tiedonantojen
nro 99‑2002 mukaan ”jokainen virkamies saa arvioinnin yhteydessä kokonaisarvosanan [0:n] ja [20:n] väliltä, jolloin paras
arvosana on [20]”. Tämä arvosana muunnetaan tämän jälkeen ansiopisteiksi, jotka ovat käytettävissä ylennystä varten. Samoista
hallinnollisista tiedonannoista ilmenee, että ansiopisteiden määrä vastaa poikkeustapauksia lukuun ottamatta kokonaisarvosanaa.
9       Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 3 artiklassa määrätään, että virkamiehiä voidaan ylentää
vasta ”sen jälkeen, kun on otettu huomioon ylennyskelpoisten virkamiesten vertaillut ansiot”. Kyseisestä artiklasta ilmenee,
että ”ensimmäinen huomioon otettava seikka on siten niiden ansiopisteiden ja etusijapisteiden määrä, joka kullekin virkamiehelle
on kertynyt vuoden tai aikaisempien vuosien aikana”. Komissio lisää, että ”muitakin täydentäviä seikkoja voidaan ottaa huomioon
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklan 1 kohdassa määrätyin edellytyksin, jotta voidaan
tehdä ratkaisu niiden virkamiesten välillä, joilla on yhtä paljon ansiopisteitä ja etusijapisteitä”.
10     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 4 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Ylennyskierros sisältää seuraavat kaksi vaihetta:
a)       pääosastot ja tämän jälkeen 14 artiklassa määritellyt ylennyskomiteat myöntävät etusijapisteet 6, 7 ja 9 artiklassa määrättyjen
yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti,
b)      10 artiklassa kuvattu varsinainen ylennysmenettely.”
11     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan mukaan pääjohtajat tai johtajat jakavat kunkin
pääosaston käyttöön annetut etusijapisteet (jäljempänä pääosaston etusijapisteet) arviointikomiteoita kuultuaan.
12     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että pisteitä jaettaessa
”kullakin pääosastolla on käytettävissään – – etusijapistekiintiö, joka on suuruudeltaan 2,5 kertaa niiden virkamiesten lukumäärä,
jotka ovat vielä ylennettävissä, kun otetaan huomioon heidän palkkaluokkansa, ja joilla on virka kyseisessä pääosastossa”.
Samasta määräyksestä ja hallinnollisista tiedonannoista nro 99‑2002 ilmenee kuitenkin, että niiltä pääosastoilta, joiden ansiopisteiden
keskiarvo tietyn palkkaluokan osalta ylittää yli pisteellä keskiarvon 14/20, etusijapistekiintiötä pienennetään ylitystä täsmälleen
vastaavalla määrällä. Pääosastot voivat kuitenkin perustella tämän ylityksen, ja ylennyskomiteat voivat päättää tämän pienennyksen
kumoamisesta poikkeuksellisesti kokonaan tai osittain.
13     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 2 kohdassa määrätään, että ”pääjohtajat ja johtajat
kokoontuvat etusijapisteiden myöntämistä varten ylennyskierroksen alussa kunkin pääosaston sisällä ja sopivat perusteista,
joiden mukaan etusijapistekiintiö jaetaan osastojen kesken”.
14     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 3 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Tutkittuaan urakehityskertomusten tulokset pääjohtajat myöntävät johtajiensa ehdotuksesta ura-alueen A henkilöstön osalta
– – etusijapisteet ansioituneimpina pidettäville virkamiehille erityisesti
i)      sen perusteella, että he ovat edistäneet tuloksiin pääsyä osaston/pääosaston työohjelman yhteydessä tavalla, joka ylittää
heidän omat tavoitteensa, jolloin huomioon otetaan myös heidän toisille yksiköille antamansa tuki
ii)      sen perusteella, että he ovat työskennelleet erityisen ahkerasti ja saavuttaneet loistavia tuloksia tehtäviä hoitaessaan heidän
urakehityskertomuksistaan ilmenevällä tavalla.”
15     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 4 kohdassa määrätään, että ”erojen saamiseksi
henkilöstön jäsenten välille
’a)      50 prosenttia pääosaston käyttöön annettuun kiintiöön kuuluvista etusijapisteistä jaetaan sellaisten tehokkaimpien virkamiesten
kesken, jotka ovat osoittaneet erityisiä ansioita täyttämällä 3 kohdan i ja ii alakohdassa mainitut edellytykset. Nämä virkamiehet
muodostavat noin 15 prosenttia pääosaston henkilöstöstä kussakin palkkaluokassa. Jokaiselle virkamiehelle jaetaan 6–10 pistettä.
b)      Loput 50 prosenttia pisteistä jaetaan niiden muiden virkamiesten kesken, joita pidetään 3 kohdan i ja ii alakohdassa mainittujen
edellytysten valossa ansioituneina ja joille kullekin jaetaan 0–4 pistettä.
Tietyn virkamiehen saamat etusijapisteet voivat kuulua vain jompaan kumpaan edellä mainituista kahdesta tapauksesta. Näin
ollen suurin mahdollinen etusijapisteiden määrä, jonka sama virkamies [voi] saada kullakin ylennyskierroksella, on 10’”.
16     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 8 artiklassa määrätään, että kun etusijapisteitä myönnetään
6 artiklan mukaisessa menettelyssä, henkilöstön ja hallinnon pääosasto (PO) laatii ansioituneimpien virkamiesten luettelot
kunkin asianomaisen palkkaluokan osalta pistejärjestyksessä, julkaisee ne intranetissä ja ilmoittaa ne koko henkilöstölle.
Näissä luetteloissa on niiden virkamiesten nimet, joilta puuttuu enintään viisi pistettä ylennyskynnykseen, ja niiden virkamiesten
nimet, jotka ovat saavuttaneet tai ylittäneet tämän kynnyksen.
17     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artiklan 1 kohdan mukaan virkamiehet voivat viiden työpäivän
kuluessa henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 8 artiklassa tarkoitetun ansioituneimpien virkamiesten
luettelon julkaisemisesta tehdä ylennyskomitealle hallinnollisen valituksen (jäljempänä hallinnollinen valitus) etusijapisteiden
myöntämisestä. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artiklan 2 kohdan mukaan ”kutakin tapausta
tutkiessaan ylennyskomitea ehdottaa tietyn etusijapisteiden määrän myöntämistä, mikäli se pitää tätä tarkoituksenmukaisena.
Ylennyskomitea esittää perustellussa lausunnossaan suosituksen [nimittävälle viranomaiselle]”, joka päättää mahdollisten täydentävien
etusijapisteiden myöntämisestä, ja näiden jaettavien pisteiden määrä julkaistaan (jäljempänä valituksen perusteella myönnettävät
etusijapisteet).
18     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan 1 kohdan nojalla ylennyskomiteoiden tehtävänä
on lisäksi esittää nimittävälle viranomaiselle suosituksia etusijapisteiden myöntämisestä toimielimen hyväksi suoritettujen
ylimääräisten tehtävien perusteella (jäljempänä ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet). Nämä tehtävät
luetellaan kyseisten täytäntöönpanoa koskevien päätösten liitteessä I.
19     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklassa vahvistetaan vuoden 2003 ylennyskierrosta
koskevia siirtymäkauden määräyksiä, jotta ”ansiot kyettäisiin ottamaan asianmukaisesti huomioon pitkältä aikaväliltä”. Kyseisen
määräyksen 3 kohdassa vahvistetaan seuraavat kolme siirtymäkauden etusijapisteiden (jäljempänä siirtymäkauden etusijapisteet)
ryhmää:
”a)      virkamiehille myönnetään siirtymäkauden etusijapisteitä yksi piste palkkaluokassa palveltua vuotta kohti, kuitenkin yhteensä
enintään 7 pistettä. Lisäksi ylennyskomiteoilla on siirtymäkauden etusijapisteiden kiintiö, jonka suuruus on 0,25 pistettä
virkamiestä kohti ja josta ne voivat jakaa enintään 2 pistettä yhdelle virkamiehelle.
b)      pääosastot voivat myöntää täydentäviä erityisiä etusijapisteitä, jotta huomioon otettaisiin edellisellä ylennyskierroksella
ylennettäviksi ehdotetut virkamiehet, joita ei tuolloin ylennetty – – ” (jäljempänä jäännösryhmä).
20     Täydentäviä erityisiä etusijapisteitä (jäljempänä täydentävät erityiset etusijapisteet) voidaan 17.2.2003 julkaistujen hallinnollisten
tiedonantojen nro 18‑2003 (Ylennykset 2003 – Ura-alueet A, LA, B, C ja D – Toimintabudjetti – Vuoden 2002 ylennyskierroksen
jäännösryhmä) ja 2.5.2003 julkaistujen hallinnollisten tiedonantojen nro 34‑2003 (vuoden 2003 ylennyskierros) III kohdan mukaan
jakaa enintään neljä.
21     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1. Kun 9 artiklassa kuvattu menettely on saatettu päätökseen, 14 artiklassa tarkoitetut ylennyskomiteat kokoontuvat tutkimaan
ansioituneimpien virkamiesten luetteloa ja tekemään ehdotuksia [tekemällä valinnan] sellaisten virkamiesten ryhmästä, jotka
ovat saavuttaneet ylennyskynnyksen mutta joiden lukumäärä ylittää todelliset ylennysmahdollisuudet (samalla sijalla olevien
ryhmä). Kun komiteat tekevät tämän valinnan yhtä paljon pisteitä saaneiden virkamiesten välillä, ne ottavat huomioon erityisesti
sellaisia seikkoja kuten sen, miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, sekä yhtäläisiin mahdollisuuksiin
liittyvät näkökohdat. Tämä ylennyskierros alkaa viimeistään 15.5. Komiteoiden on perusteltava ehdotuksensa ja esitettävä ne
nimittävälle viranomaiselle. Nämä ehdotukset sisältävä ansioituneimpien virkamiesten luettelo julkaistaan intranetissä. Kun
kyseessä ovat virkamiehet, joiden pistemäärä on sama kuin ylennyskynnys, luettelossa erotetaan heidät toisistaan sen mukaan,
ehdottaako ylennyskomitea heitä ylennettäviksi vai ei.
2. Virkamiehen ylentäminen edellyttää sitä, että hänen viimeisintä arviointikierrosta koskevassa urakehityskertomuksessaan
on yhteensä vähintään 10 ansiopistettä – – .
3. Nimittävä viranomainen päättää kesäkuussa ylennyskomiteoiden ehdotusten perusteella, ketkä virkamiehet ylennetään kussakin
palkkaluokassa. Kunkin ylennyksen yhteydessä viitekynnys vähennetään ylennettävien virkamiesten pistekertymästä, ja yli jääneet
pisteet säilyvät seuraavia vuosia varten.
4. Henkilöstön ja hallinnon pääosasto julkaisee heinäkuussa ylennettyjen virkamiesten luettelon.”
22     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 14 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”1. Perustetaan viisi ylennyskomiteaa siten, että A‑, LA‑, B‑, C‑ ja D‑ura-alueen henkilöstöllä on kullakin oma ylennyskomiteansa.
2. Komiteoiden kokoonpano on seuraava:
–       Ura-alueen A henkilöstön osalta: puheenjohtaja, joka on henkilöstön ja hallinnon pääosaston johtaja, sekä jäsenet, joiden
määrä vastaa pääjohtajien ja yksiköiden päälliköiden lukumäärää, sekä 15 henkilöstön keskuskomitean nimeämää jäsentä, joiden
on oltava vähintään palkkaluokan A 4/LA 4 virkamiehiä.
–       – – .”

Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
23     Kantaja on ollut Euroopan yhteisöjen virkamies huhtikuusta 1991 lähtien. Hän on ollut komission oikeudellisen yksikön palveluksessa
1.7.2001 lähtien.
24     Kantajalle annettiin 15.3.2003 hänen urakehityskertomuksessaan arvosanaksi 16/20 heinäkuun 2001 ja joulukuun 2002 väliseltä
ajanjaksolta. Tämä arvosana muunnettiin 16 ansiopisteeksi.
25     Oikeudellisen yksikön pääjohtaja myönsi lisäksi kantajalle päätöksellä, joka annettiin hänelle tiedoksi 3.7.2003, yhden pääosaston
etusijapisteen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan perusteella.
26     Oikeudellinen yksikkö myönsi hänelle henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan
a alakohdan ensimmäisen virkkeen perusteella myös kolme siirtymäkauden etusijapistettä eli yhden pisteen kultakin vuodelta,
jonka hän oli palvellut kyseisessä palkkaluokassa (jäljempänä pääosaston siirtymäkauden etusijapisteet), koska hän oli palvellut
kolme vuotta palkkaluokassa A 5.
27     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 8 artiklassa tarkoitettu ansioituneimpien virkamiesten
luettelo, joka koski kantajan kaltaisia palkkaluokan A 5 virkamiehiä, julkaistiin vuoden 2003 ylennyskierroksen osalta 7.7.2003
hallinnollisissa tiedonannoissa nro 48‑2003. Siinä mainitaan kunkin asianosaisen virkamiehen osalta kertyneiden ansiopisteiden
ja pääosaston etusijapisteiden määrän lisäksi myös pääosaston siirtymäkauden etusijapisteet ja täydentävät erityiset etusijapisteet.
Luettelossa ei ole kantajan nimeä.
28     Kantaja teki henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artiklan perusteella 14.7.2003 valituksen
siitä, että hänelle oli myönnetty vain yksi pääosaston etusijapiste. Lisäksi hän vaati ylimääräisten tehtävien perusteella
myönnettäviä etusijapisteitä. Ura-alueen A henkilöstön ylennyskomitea kokoontui 17.10. ja 24.10.2003 tutkimaan muun muassa
tätä valitusta.
29     Edellä mainittu ylennyskomitea hyväksyi tämän jälkeen 13.11.2003 henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 10 artiklassa tarkoitetun palkkaluokan A 5 ansioituneimpien virkamiesten luettelon. Tämä luettelo julkaistiin samana
päivänä hallinnollisissa tiedonannoissa nro 69‑2003. Siinä ei ole kantajan nimeä.
30     Nimittävä viranomainen laati 20.11.2003 luettelon vuoden 2003 ylennyskierroksella ylennettävistä virkamiehistä, eikä siihen
sisälly kantajan nimeä. Tämä luettelo julkaisiin 27.11.2003 hallinnollisissa tiedonannoissa nro 73‑2003.
31     Tutkittuaan 16.12.2003 oman ylennyskansionsa komission intranetin Sysper 2 ‑sivuilla kantaja sai tietää, että hänelle oli
vuoden 2003 ylennyskierroksella myönnetty yhteensä 20 pistettä.
32     Komissio julkaisi 19.12.2003 yhteenvetomuistion kyseisen ylennyskierroksen kulusta hallinnollisissa tiedonannoissa nro 82‑2003.
33     Kantaja teki 12.2.2004 päivätyllä muistiolla henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun valituksen.
34     Nimittävä viranomainen hylkäsi tämän valituksen 15.6.2004 tekemällään päätöksellä, jonka se antoi asianomaiselle tiedoksi
seuraavana päivänä.
35     Kantaja on nostanut nyt käsiteltävän kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 22.7.2004 toimittamallaan
kannekirjelmällä.
36     Vastinekirjelmä jätettiin 19.11.2004.
37     Kantaja on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 14.1.2005 saapuneella kirjeellään luopunut vastauskirjelmän
jättämisestä.
38     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti työjärjestyksensä 14 artiklan nojalla ja viidennen jaoston ehdotuksesta asianosaisia
edellä mainitun työjärjestyksen 51 artiklan mukaisesti kuultuaan siirtää asian laajennetun jaoston käsiteltäväksi.
39     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu viides jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa
suullisen käsittelyn ja esitti työjärjestyksen 64 artiklassa tarkoitettuina prosessinjohtotoimenpiteinä kantajalle ja komissiolle
kirjallisia kysymyksiä, joihin se kehotti niitä vastaamaan 31.8.2005 mennessä. Asianosaiset noudattivat tätä pyyntöä asetetussa
määräajassa.
40     Asianosaisia kehotettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamon 15.9.2005 päivätyssä kirjeessä esittämään huomautuksensa
vastapuolen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjallisiin kysymyksiin antamista vastauksista 23.9.2005 mennessä. Kantaja
jätti huomautuksensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 23.9.2005 ja komissio 22.9.2005.
41     Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin kuultiin 29.9.2005
pidetyssä istunnossa.

Asianosaisten vaatimukset
42     Kantaja vaatii kannekirjelmässään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       määrää prosessinjohtotoimina tiettyjen asiakirjojen esittämisestä
–       kumoaa seuraavat toimet:
–       oikeudellisen yksikön pääjohtajan tekemän, 2.7.2003 tiedoksi annetun päätöksen, jolla kantajalle myönnettiin ainoastaan yksi
pääosaston etusijapiste vuoden 2003 ylennyskierroksella ja joka vahvistettiin 16.12.2003 tehdyllä nimittävän viranomaisen
päätöksellä
–       nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla kantajalle ei vuoden 2003 ylennyskierroksella myönnetty yhtäkään ylimääräisten tehtävien
perusteella myönnettävää etusijapistettä ja joka annettiin tiedoksi Sysper 2 ‑järjestelmän välityksellä 16.12.2003
–       seuraavat päätökset: nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla kantajalle myönnettiin vuoden 2003 ylennyskierroksella yhteensä
20 pistettä; 13.11.2003 hallinnollisissa tiedonannoissa nro 69-2003 julkaistun palkkaluokan A 5 ansioituneimpien virkamiesten
luettelon vuoden 2003 ylennyskierrokselta; 27.11.2003 hallinnollisissa tiedonannoissa nro 73-2003 julkaistun luettelon palkkaluokkaan
A 4 ylennetyistä virkamiehistä vuoden 2003 ylennyskierrokselta ja joka tapauksessa päätöksen olla merkitsemättä kantajan nimeä
mainittuihin luetteloihin
–       kumoaa tarvittaessa 15.6.2004 tehdyn nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla kantajan 12.2.2004 tekemä valitus hylättiin
–       velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
43     Vastaaja vaatii vastinekirjelmässään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       jättää tutkimatta ja toteaa perusteettomiksi kantajan vaatimukset, joiden mukaan päätös siitä, että hänelle myönnettiin yhteensä
20 pistettä, on kumottava
–       muilta osin hylkää kanteen perusteettomana ja
–       määrää oikeudenkäyntikuluista asiaa koskevien säännösten mukaisesti.
44     Komissio luopui suullisessa käsittelyssä väitteistään, jotka koskivat kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumista
siltä osin kuin kanne koskee päätöstä antaa kantajalle yhteensä 20 ylennyspistettä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
kirjasi tämän suullisesta käsittelystä laadittuun pöytäkirjaan.
45     Tämän ilmoituksen jälkeen kantaja ilmoitti luopuvansa vaatimuksista, jotka koskivat niiden erillispäätösten kumoamista, joilla
hänelle oli myönnetty tai ei ollut myönnetty eri ryhmiin kuuluvia etusijapisteitä; tämä kuitenkin sillä edellytyksellä, että
hänellä olisi edelleen mahdollisuus riitauttaa eri pisteiden myöntämisperusteiden pätevyys kanteella, joka koskee ylennyspisteiden
kokonaismäärän vahvistamisesta tehtyä päätöstä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kirjasi tämän suullisesta käsittelystä
laadittuun pöytäkirjaan.

Tutkittavaksi ottaminen
46     Kuten edellä 44 kohdassa todettiin, komissio luopui suullisessa käsittelyssä väitteestään, joka koski kanteen tutkittavaksi
ottamista siltä osin kuin kanne koskee päätöstä antaa kantajalle yhteensä 20 pistettä vuoden 2003 ylennyskierroksella.
47     On kuitenkin muistettava, että koska kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset ovat ehdottomia, ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin voi tutkia ne viran puolesta, eikä sen tutkinta rajoitu asianosaisten esittämiin oikeudenkäyntiväitteisiin. On
näet yksinomaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä tutkia ja määritellä asianosaisten kannanotoista riippumatta,
onko kussakin yksittäistapauksessa tehty kantajalle vastainen päätös (ks. asia T-275/02, D v. EIP, tuomio 8.3.2005, 42 kohta
oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
48     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia tai päätöksiä ovat sellaiset toimenpiteet,
joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi (asia 60/81,
IBM v. komissio, tuomio 11.11.1981, Kok. 1981, s. 2639, Kok. Ep. VI, s. 231, 9 kohta; yhdistetyt asiat T‑32/89 ja T‑39/89,
Marcopoulos v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 22.6.1990, Kok. 1990, s. II‑281, 21 kohta ja asia T‑324/02, McAuley v. neuvosto,
tuomio 17.12.2003, Kok. H. 2003, s. I‑A‑337 ja II‑1657, 28 kohta).
49     Oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että kun päätös laaditaan useassa vaiheessa, kannekelpoisia ovat ainoastaan toimenpiteet,
joilla vahvistetaan lopullisesti päätöksen tekijän kanta, eivät sen sijaan valmistelevat toimenpiteet, joilla pyritään valmistelemaan
lopullista päätöstä (edellä 48 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Marcopoulos v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomion 21 kohta
ja edellä 48 kohdassa mainittu asia McAuley v. neuvosto, tuomion 28 kohta).
50     Kantaja riitauttaa tässä tapauksessa vuoden 2003 ylennyskierrokseen eli ensimmäiseen ylennyskierrokseen, johon sovellettiin
henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevia päätöksiä, kuuluvien eri toimien sääntöjenmukaisuuden ja väittää
muun muassa, että tietyt näistä toimista ovat mitättömiä.
51     Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että on välttämätöntä kuvata jäljempänä uuden ylennysjärjestelmän
tarkoitusta ja koko ylennyskierroksen kulkua, jotta kyettäisiin määrittelemään asianomaiselle vastainen toimi ja sitä vastaan
nostettavan kanteen määräajat.
1.
Ylennysjärjestelmä
52     On korostettava, että ylennys perustuu sovellettavien määräysten perusteella virkamiehen monivuotisiin ansioihin ja työsuoritusten
tasoon, jotka ilmaistaan pisteinä, joita myönnetään vuosittaisen arviointi‑ ja ylennyskierroksen yhteydessä.
53     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 3 artiklassa, joka on otsikoitu ”Ylennyksen perusteet”,
täsmennetään esimerkiksi, että ”ensimmäinen huomioon otettava seikka on siten niiden ansiopisteiden ja etusijapisteiden määrä,
joka kullekin virkamiehelle on kertynyt vuoden tai aikaisempien vuosien aikana”.
54     Lisäksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 5 artiklasta ilmenee, että virkamies voi saada
ylennyksen vasta sen jälkeen, kun hänelle on kertynyt pisteitä tietty kokonaismäärä, joka on vähintään yhtä suuri kuin viitekynnys
tai ylennyskomiteoiden kunkin ylennyskierroksen osalta määrittelemä ”ylennyskynnys”.
55     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 5 artiklan 3 kohdassa määrätään näet seuraavaa:
”ylennyskynnys ilmaisee sen pistemäärän (ansio‑ ja etusijapisteet), joka tarvitaan, jotta asianomainen voitaisiin ylentää
tiettyyn palkkaluokkaan; ne virkamiehet, joiden pistemäärä ylittää vahvistetun kynnyksen, ylennetään, mikäli tämä on talousarvion
perusteella mahdollista. Ne, joiden pistemäärä vastaa kynnystä, voidaan ylentää, mutta he voivat myös joutua odottamaan myöhempää
ylennyskierrosta sen mukaan, miten suuri osuus voidaan ylentää”.
56     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklan 3 kohta täydentää edellä mainittua määräystä,
sillä siinä määrätään, että ”kunkin ylennyksen yhteydessä viitekynnys vähennetään ylennettävien virkamiesten pistekertymästä,
ja yli jääneet pisteet säilyvät seuraavia vuosia varten”.
57     Virkamiehen ylennyskierroksella saamien pisteiden kokonaismäärä on tulos monitahoisesta prosessista, jonka aikana kyseiselle
virkamiehelle annetaan ansiopisteitä, jotka perustuvat urakehityskertomuksen arvosanoihin ja arviointeihin, ja etusijapisteitä,
joita voivat henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 2 artiklan 1 kohdan mukaan myöntää joko kunkin
pääosaston pääjohtajat tai johtajat (pääosaston etusijapisteet) taikka nimittävä viranomainen ylennyskomiteoiden suosituksesta
(ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet ja valituksen perusteella myönnettävät etusijapisteet).
58     Lisäksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdassa määrätään vuoden 2003 eli
uuden ylennysmenettelyn ensimmäisen käyttöönottovuoden ylennyskierroksen osalta siirtymäkauden järjestelyistä, ”jotta ansiot
kyettäisiin ottamaan asianmukaisesti huomioon pitkältä aikaväliltä”. Nämä järjestelyt sisältävät sen, että virkamiehille myönnetään
yhtäältä viran puolesta siirtymäkauden etusijapisteitä yksi piste palkkaluokassa palveltua vuotta kohti, kuitenkin yhteensä
enintään seitsemän pistettä (pääosaston siirtymäkauden etusijapisteet, henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan ensimmäinen virke), tai ylennyskomiteoiden suosituksesta, mikäli tämä on perusteltua
virkamiehen tilanteen perusteella, ja tällöin pisteitä voidaan antaa enintään kaksi yhdelle virkamiehelle (siirtymäkauden
etusijapisteet, henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan toinen
virke), toisaalta enintään neljä täydentävää erityistä etusijapistettä niille virkamiehille, joita ehdotettiin ylennettäviksi
vuoden 2002 ylennyskierroksella mutta joita ei ylennetty (henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
12 artiklan 3 kohdan b alakohta ja hallinnolliset tiedonannot nro 18‑2003 ja nro 34‑2003).
2.
Ylennyskierroksen kulku
59     Ylennyskierros alkaa joka vuosi arviointikierroksen päättyessä, ja sen ensimmäinen vaihe ansiopisteiden myöntämisen jälkeen
on etusijapisteiden myöntäminen kunkin pääosaston tasolla.
60     Tässä tapauksessa oikeudellisen yksikön pääjohtaja myönsi kantajalle päätöksellä, joka annettiin hänelle tiedoksi 3.7.2003,
yhden pääosaston etusijapisteen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan nojalla niiden
16 ansiopisteen lisäksi, jotka hän oli saanut aiemmin. Oikeudellinen yksikkö antoi hänelle henkilöstösääntöjen 45 artiklan
täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan ensimmäisen virkkeen nojalla myös kolme pääosaston siirtymäkauden
etusijapistettä kolmesta vuodesta, jotka hän oli palvellut palkkaluokassa A 5. Kantaja ei sitä vastoin saanut henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja täydentäviä erityisiä etusijapisteitä.
61     Sen lisäksi, että jokaisen virkamiehen pääosasto antaa virkamiehelle erikseen ja luottamuksellisesti tiedon hänelle kertyneistä
ansiopisteistä ja etusijapisteistä (henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 8 kohta),
komission henkilöstön ja hallinnon pääosasto laatii ja julkaisee pääosaston etusijapisteiden myöntämisen jälkeen kunkin palkkaluokan
osalta ansioituneimpien virkamiesten luettelon, jossa mainitaan niiden virkamiesten nimet, joilta puuttuu enintään viisi pistettä
ylennyskynnyksestä, ja niiden virkamiesten nimet, jotka ovat saavuttaneet tai ylittäneet tämän kynnyksen, missä yhteydessä
mainitaan heille kullekin kertyneiden ansiopisteiden lukumäärä ja heidän saamansa pääosaston etusijapisteet (henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 8 artikla).
62     Edellä mainittu ansioituneimpien virkamiesten luettelo palkkaluokkaan A 5 kantajan tavoin kuuluvien virkamiesten osalta julkaistiin
vuoden 2003 ylennyskierroksen osalta 7.7.2003 hallinnollisissa tiedonannoissa nro 48‑2003. Siinä mainitaan kunkin asianomaisen
virkamiehen osalta kertyneiden ansiopisteiden ja pääosaston etusijapisteiden määrän lisäksi myös pääosaston siirtymäkauden
etusijapisteet ja täydentävät erityiset etusijapisteet, jotka on myönnetty siirtymäkauden määräysten soveltamisen perusteella.
63     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 8 artiklassa tarkoitetussa luettelossa ei vahvisteta lopullisesti
tähän luetteloon kuuluvien tai kuulumattomien virkamiesten asemaa ylennyskierroksella.
64     Ensinnäkin virkamiehellä, joka on tyytymätön saamiensa pääosaston etusijapisteiden määrään, on mahdollisuus tehdä viiden työpäivän
kuluessa edellä mainitun ansioituneimpien virkamiesten luettelon julkaisemisesta valitus toimivaltaiselle ylennyskomitealle,
joka voi tarvittaessa suositella nimittävälle viranomaiselle valituksen perusteella myönnettävien etusijapisteiden myöntämistä
asianomaiselle virkamiehelle (henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artikla). Kantaja tekikin
asianmukaisesti tällaisen valituksen 14.7.2003.
65     Toiseksi virkamiehet voivat vielä henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 8 artiklassa tarkoitetun
ansioituneimpien virkamiesten luettelon julkaisemisen jälkeenkin saada ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettäviä etusijapisteitä
(henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artikla) ja siirtymäkauden määräysten mukaisesti nimittävän
viranomaisten ylennyskomiteoiden ehdotuksesta myöntämiä siirtymäkauden etusijapisteitä (jäljempänä ylennyskomiteoiden suosituksesta
myönnettävät siirtymäkauden etusijapisteet) (henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan
3 kohdan a alakohdan toinen virke).
66     Ylennyskierroksen toisen vaiheen muodostavat ylennyskomiteoiden kokous ja niiden toimivaltaan kuuluvien ehdotusten toimittaminen
nimittävälle viranomaiselle.
67     On kiistatonta, että ylennyskomiteoilla on lähinnä kahdenlaista toimivaltaa. Ensimmäinen koostuu siitä, että ne suosittelevat
nimittävälle viranomaiselle tiettyjen etusijapisteiden myöntämistä (henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 9, 12 ja 13 artikla), jolloin on huomattava, että kyseiset komiteat antavat yleensä lausunnon valituksen perusteella
myönnettävien etusijapisteiden myöntämisestä ennen kuin ne antavat suosituksen ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävien
etusijapisteiden erillisestä myöntämisestä (henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artikla).
Jälkimmäinen koostuu siitä, että ne ehdottavat nimittävälle viranomaiselle niin sanottujen samalla sijalla olevien virkamiesten
ryhmään eli niiden virkamiesten ryhmään, jotka ovat saavuttaneet ylennyskynnyksen mutta joiden lukumäärä ylittää todelliset
ylennysmahdollisuudet, kuuluvien virkamiesten luokittelua (henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
10 artikla).
68     Kun otetaan huomioon se, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskeva päätös on sanamuodoltaan epätarkka,
ylennyskomiteoiden toimenpiteitä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen ajalliseen määrittämiseen liittyy kuitenkin tiettyjä
vaikeuksia.
69     Esimerkiksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklassa määrätään, että ylennyskomiteat
kokoontuvat tutkimaan ansioituneimpien virkamiesten luetteloa ja tekemään ehdotuksia tekemällä valinnan samalla sijalla olevien
virkamiesten ryhmästä, ”kun 9 artiklassa kuvattu menettely on saatettu päätökseen”. Viimeksi mainittu ilmaisu, luettuna yhdessä
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artiklan kanssa, saattaisi antaa aihetta ajatella, että
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artikla merkitsisi ensimmäistä sellaista ylennyskomiteoiden
ja nimittävän viranomaisen toimenpidettä henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 8 artiklassa tarkoitetun
ansioituneimpien virkamiesten luettelon julkaisemisen jälkeen, joka koskisi etusijapisteiden myöntämistä koskevaa ehdotusta
ja niistä tehtävää päätöstä.
70     Tämän toimenpiteen tarkoituksena olisi vahvistaa lopullisesti virkamiesten asema ylennyskierroksen yhteydessä myönnettävien
pisteiden kokonaismäärän osalta, ja sitä seuraisi väistämättä uusi ylennyskomiteoiden kokous, jossa laadittaisiin ehdotukset
samalla sijalla olevien virkamiesten ryhmään kuuluvien virkamiesten luokittelun osalta.
71     Tällainen menettely ei kuitenkaan vastaa henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen sanamuotoa eikä
rakennetta.
72     Ensinnäkin on korostettava, että käsitteen ”menettely” käyttäminen ei ole asianmukaista, koska henkilöstösääntöjen 45 artiklan
täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklaan ei sisälly varsinaisesti kuvausta kokonaisvaltaisesta menettelystä eikä siinä
ole vahvistettu täsmällistä aikataulua vaan toimivallan jako ylennyskomiteoiden ja nimittävän viranomaisen välillä ylimääräisten
tehtävien perusteella myönnettävien etusijapisteiden osalta.
73     Toiseksi edellä 69 ja 70 kohdassa mainittu tulkinta merkitsee sitä, että on olemassa nimittävän viranomaisen väliaikainen
päätös, jolla vahvistetaan pisteiden kokonaismäärä. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklassa
ei viitata millään tavoin siihen, että nimittävä viranomainen tekee tämän päätöksen, vaan siinä tyydytään toteamaan yleisluonteisesti
nimittävän viranomaisen periaatteellinen toimivalta etusijapisteiden myöntämisessä, täsmentämättä sitä, millä hetkellä tätä
toimivaltaa täytyy tarkalleen ottaen käyttää.
74     Sama pätee valituksen perusteella myönnettäviä etusijapisteitä koskevaan henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 13 artiklaan, jossa määrätään vain nimittävän viranomaisen päätöksentekovallasta mutta ei täsmennetä tarkemmin sitä,
missä vaiheessa tätä toimivaltaa käytetään ylennyskierroksen aikana. Lisäksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 13 artiklan 2 kohdassa määrätään, että nimittävän viranomaisen tällä tavoin valituksen perusteella myöntämien
pisteiden lukumäärä julkaistaan, mutta siinä ei sen sijaan määritellä tältä osin, missä vaiheessa ne julkaistaan, ja on huomattava,
että vuoden 2003 ylennyskierroksen osalta valituksen perusteella myönnettävien pisteiden lukumäärä täsmennettiin kyseisen
ylennyskierroksen kulkua koskeneessa yhteenvetomuistiossa, joka julkaistiin hallinnollisissa tiedonannoissa nro 82‑2003.
75     Todellisuudessa on kiistatonta, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen missään artiklassa
ei mainita eikä täsmennetä ajallisesti sitä, milloin nimittävä viranomainen tekee väliaikaisen ja erillisen päätöksen pisteiden
kokonaismäärän vahvistamisesta.
76     Kolmanneksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklassa todetaan, että ylennyskomiteat
kokoontuvat ”tutkimaan ansioituneimpien virkamiesten luetteloa”, joka on henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 8 artiklaan sisältyvä nimitys ja joka vastaa niiden virkamiesten luetteloa, joilta puuttuu enintään viisi pistettä
ylennyskynnyksestä, ja niiden virkamiesten nimiä, jotka ovat saavuttaneet tai ylittäneet tämän kynnyksen, missä yhteydessä
ilmoitetaan kunkin virkamiehen ansiopisteiden ja pääosaston etusijapisteiden kertynyt määrä sekä siirtymäkauden järjestelyyn
liittyvät pääosaston siirtymäkauden etusijapisteet ja täydentävät erityiset etusijapisteet. Tällaisen luettelon huomioon ottamisessa
on mieltä vain silloin, jos tällä asiakirjalla on vielä tässä vaiheessa merkitystä, mikä ei ole tilanne siinä tapauksessa,
että nimittävä viranomainen tekee päätöksen pisteiden kokonaismäärän vahvistamisesta kyseisen luettelon julkaisemisen jälkeen.
77     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen rakenteesta on todettava, että täytäntöönpanoa koskevien
päätösten 10 artiklan 3 kohdassa todetaan, että ”nimittävä viranomainen päättää kesäkuussa ylennyskomiteoiden ehdotusten perusteella,
ketkä virkamiehet ylennetään kussakin palkkaluokassa”.
78     Vaikuttaa siten siltä, että hyvään hallintoon ja oikeusvarmuuteen liittyvistä ilmeisistä syistä määrättiin siitä, että nimittävän
viranomaisen virallista päätöksentekoa lykättäisiin ylennysmenettelyn tavanomaiseen päättämiseen saakka, jolloin kaikilla
asianomaisilla virkamiehillä olisi mahdollisuus saada varmalla ja lopullisella tavalla vahvistus ylennyskierroksen lopputuloksesta.
79     Jos henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevaa päätöstä tulkitaan siten, että päädytään ylennyskomiteoiden ja
nimittävän viranomaisen toimenpiteiden eriyttämiseen ja siihen, että nimittävän viranomaisen on välttämättä tehtävä väliaikainen
päätös pisteiden kokonaismäärästä, tällä monimutkaistettaisiin liikaa ylennyskelpoisten virkamiesten tilannetta sekä asianomaiselle
vastaisen toimen määrittelemisen että kanteen nostamisen määräaikojen noudattamisen osalta, mikä olisi oikeusvarmuuden vaatimusten
vastaista.
80     Näin ollen on katsottava, että sen jälkeen, kun henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 8 artiklassa
tarkoitettu ansioituneimpien virkamiesten luettelo on julkaistu, ylennyskomiteat kokoontuvat laatimaan ehdotuksensa sekä toimivaltaansa
kuuluvien etusijapisteiden myöntämisestä että samalla sijalla olevien virkamiesten ryhmään kuuluvien virkamiesten luokittelusta.
Näiden ehdotusten kokonaisuus sisältyy henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklan 1 kohdassa
mainittuun ansioituneimpien virkamiesten luetteloon.
81     Tässä tapauksessa on korostettava, että 17.10. ja 24.10.2003 kokoontuneen ura-alueen A henkilöstön ylennyskomitean työskentelyyn
perustuva henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklassa tarkoitettu luettelo julkaistiin
13.11.2003 hallinnollisissa tiedonannoissa nro 69‑2003.
82     Tässä luettelossa mainitaan niiden virkamiesten nimet ja toimipaikat, jotka ovat saavuttaneet tai ylittäneet ylennyskynnyksen,
ja niiden virkamiesten nimet ja toimipaikat, joilta puuttuu enintään viisi pistettä tästä kynnyksestä, ja samalla mainitaan
–       kullekin heistä ehdotettujen pisteiden kokonaismäärä, jota on saatettu lisätä tiettyjen virkamiesten osalta verrattuna määrään,
joka mainittiin 7.7.2003 julkaistussa ansioituneimpien virkamiesten luettelossa, ja tämä perustuu ylimääräisten tehtävien
perusteella myönnettävien etusijapisteiden, valituksen perusteella myönnettävien etusijapisteiden ja ylennyskomiteoiden suosituksesta
myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden myöntämistä koskeviin komitean ehdotuksiin
–       kirjain ”p” komitean ylennettäväksi ehdottaman virkamiehen nimen vieressä; tähän mainintaan liittyvä oikeudellinen vaatimus
ja intressi koskee ainoastaan yhtä samalla sijalla olevien virkamiesten ryhmää eli niiden virkamiesten ryhmää, jotka ovat
saavuttaneet ylennyskynnyksen mutta joiden lukumäärä ylittää todelliset ylennysmahdollisuudet, jolloin tilanne edellyttää
asianomaisten luokittelua muun muassa sen mukaan, miten pitkään he ovat palvelleet samassa palkkaluokassa, ja tasavertaisiin
mahdollisuuksiin liittyvien näkökohtien mukaan.
83     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklassa tarkoitetussa luettelossa ei myöskään vahvisteta
lopullisesti virkamiesten asemaa ylennyskierroksella, mainitaanpa heidät tässä luettelossa tai ei.
84     Kuten edellä on jo esitetty, ylennyskomitea antaa sekä etusijapisteiden myöntämisen osalta että samalla sijalla olevien virkamiesten
ryhmän sisällä tehtävien erottelujen osalta ainoastaan ehdotuksia nimittävälle viranomaiselle, joka on yksin toimivaltainen
tekemään päätöksen, kuten henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 2 artiklasta ja henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklasta ja 14 artiklan 4 kohdasta ilmenee. Tässä yhteydessä on korostettava
ja pahoiteltava tiettyjä henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen sanamuodon epätarkkuuksia, jotka
saattavat aiheuttaa sekaannusta ylennyskomitean roolin osalta, kuten 9 artiklan otsikko ”Ylennyskomiteoiden myöntämät etusijapisteet”,
kun kyseisen artiklan 3 kohdassa todetaan selvästi, että kyseessä ovat etusijapisteiden myöntämistä koskevat yksittäiset ”ehdotukset”,
jotka tehdään nimittävälle viranomaiselle, joka ”ratkaisee etusijapisteiden myöntämistä koskevan asian”. Kuten komissio on
myöntänyt suullisessa käsittelyssä, sama pätee henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan
3 kohdan a alakohdan sanamuotoon, joka koskee ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettäviä siirtymäkauden etusijapisteitä.
85     Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklan 3 kohdassa täsmennetään niin ikään selvästi,
että nimittävä viranomainen ”päättää”, ketkä virkamiehet ylennetään kussakin palkkaluokassa ylennyskomiteoiden ”ehdotusten”
perusteella. Nämä ehdotukset eivät sido nimittävää viranomaista, jonka on ensin ratkaistava pisteiden myöntäminen ja tämän
jälkeen samalla sijalla olevien virkamiesten ryhmään kuuluvien virkamiesten luokittelu. Nimittävä viranomainen voi siis noudattaa
ylennyskomiteoiden ehdotuksia tai poiketa niistä, jolloin viimeksi mainittu tapaus saattaa merkitä asianomaiselle virkamiehelle
pisteiden kokonaismäärän vähennystä tai lisäystä, mistä seuraa, että pistemäärä voi olla ylennyskynnystä suurempi, yhtä suuri
tai pienempi.
86     Ylennyskierroksen kolmas ja viimeinen vaihe on ylennettävien virkamiesten luettelon laatiminen. Nimittävä viranomainen laati
nyt käsiteltävässä asiassa 20.11.2003 palkkaluokkaan A 4 ylennettävien virkamiesten luettelon, joka julkaistiin 27.11.2003
hallinnollisissa tiedonannoissa nro 73‑2003, jolloin se saatettiin kaikkien asianomaisten virkamiesten ja myös kantajan tietoon.
Tästä luettelosta ilmenee, että nimittävä viranomainen hyväksyi kaikki ylennyskomitean ehdotukset sekä pisteiden jakamisen
että samalla sijalla olevien virkamiesten ryhmään kuuluvien virkamiesten luokittelun osalta.
3.
Asianomaiselle vastainen toimi
87     Edellä esitetystä ilmenee, että ylennysmenettely päättyy ylennettävien virkamiesten luettelon laatimiseen. Tässä lopullisessa
päätöksessä yksilöidään virkamiehet, jotka ylennetään meneillään olevan ylennyskierroksen yhteydessä. Näin ollen silloin,
kun tämä luettelo julkaistaan, virkamiehet, jotka arvioivat voivansa tulla ylennetyiksi, saavat varmasti ja lopullisesti tiedon
ansioitaan koskevasta arvioinnista, ja heidän oikeusasemaansa vaikutetaan (asia T‑144/95, Michaël v. komissio, tuomio 21.11.1996,
Kok. H. 1996, s. I‑A‑529 ja II‑1429, 30 kohta ja yhdistetyt asiat T‑188/01–T‑190/01, Tsarnavas v. komissio, tuomio 19.3.2003,
Kok. H. 2003, s. I‑A‑95 ja II‑495, 73 kohta).
88     On kuitenkin muistettava, että pisteiden myöntämisellä tietyn vuoden aikana on vaikutuksia, jotka eivät rajoitu yksinomaan
meneillään olevaan ylennyskierrokseen. Uusi ylennysjärjestelmä perustuu siihen, että otetaan huomioon kumulatiiviset ansiot,
joita kuvaavat vuosien mittaan kertyneet pisteet. Tästä seuraa, että tietyn vuoden aikana myönnetyt pisteet vaikuttavat useaan
ylennyskierrokseen.
89     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut vastaavanlaisessa tilanteessa asiassa T‑323/02, Breton vastaan yhteisöjen
tuomioistuin, 11.12.2003 antamassaan tuomiossa (Kok. H. 2003, s. I‑A‑325 ja II‑1587, 52–54 kohta), että pisteiden määrän vahvistaminen
ylennystä varten on erillinen toimi, jolla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka vaikuttavat virkamiehen intresseihin muuttamalla
hänen oikeusasemaansa selvästi, vaikka se on vain yksi vaihe ylennysmenettelyssä.
90     Vaikka tämä oikeuskäytäntö koskee ylennysjärjestelmää, johon kuului vain yksi pisteiden ryhmä, se on sovellettavissa nyt käsiteltävään
asiaan. On siis katsottava, että lopullinen toimi, jolla ylennyskierros viedään päätökseen, on siinä mielessä monitahoinen,
että se sisältää kaksi erillistä päätöstä eli nimittävän viranomaisen päätöksen ylennettävien virkamiesten luettelon vahvistamisesta
ja nimittävän viranomaisen päätöksen pisteiden kokonaismäärän vahvistamisesta, ja ensin mainittu päätös perustuu tähän jälkimmäiseen
päätökseen. Tämä päätös, jolla nimittävä viranomainen vahvistaa pisteiden kokonaismäärän, on erillinen toimi, josta voidaan
edellisessä kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella sellaisenaan valittaa ja tarvittaessa nostaa kanne henkilöstösääntöjen
mukaisin oikeussuojakeinoin.
91     Näin ollen ylennettävien virkamiesten luetteloon kirjattu virkamies voi, mikäli hän riitauttaa nimittävän viranomaisen hänelle
myöntämien pisteiden kokonaismäärän ja samalla seuraaville vuosille jäävien pisteiden määrän, tehdä valituksen ja tarvittaessa
nostaa kanteen jo yksinomaan pisteiden myöntämistä koskevasta päätöksestä, jolla on hänelle sitovia ja lopullisia oikeusvaikutuksia.
92     Samoin voidaan ajatella, että ylentämättä jäänyt virkamies, joka ei halua riitauttaa sitä, että hänet on jätetty ylentämättä
kyseisellä ylennyskierroksella, vaan ainoastaan sen, että hänelle ei ole annettu tiettyä määrää pisteitä, jolloin hän ei voi
saavuttaa ylennyskynnystä, voisi panna kyseisen menettelyn vireille.
93     Lisäksi virkamies, joka on jäänyt ylentämättä sen vuoksi, että hän on saanut, mielestään perusteettomasti, riittämättömästi
pisteitä ja hän on siksi alittanut ylennyskynnyksen, voi kohdistaa kanteensa samaan aikaan nimittävän viranomaisen päätökseen,
joka koskee pisteiden kokonaismäärän vahvistamista, ja nimittävän viranomaisen päätökseen, jolla on vahvistettu ylennettävien
virkamiesten luettelo. Vaikka nämä kaksi toimea voidaan todellakin erottaa oikeudellisesti toisistaan ja niistä voidaan esittää
erilliset kumoamisvaatimukset, on varmaa, että ne liittyvät todellisuudessa läheisesti toisiinsa silloin, kun ylennys evätään,
koska ylennyksen epääminen liittyy väistämättä ja yksinomaan siihen, mikä on virkamiehelle myönnettyjen pisteiden kokonaismäärä
ylennyskynnykseen nähden, paitsi siinä tapauksessa, että virkamiestä, joka on saavuttanut kyseisen kynnyksen ja kuuluu samalla
sijalla olevien virkamiesten ryhmään, ei ole ylennetty, sillä tämä perustuu muihin näkökohtiin, jotka liittyvät siihen, miten
pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, tai yhtäläisiin mahdollisuuksiin.
94     Viimeksi mainitussa tapauksessa asianomainen virkamies voi pätevästi nostaa kanteen nimittävän viranomaisen ainoasta lopullisesta
päätöksestä, jolla vahvistetaan ylennettävien virkamiesten luettelo, sellaisten arviointivirheiden perusteella, joita nimittävä
viranomainen on tehnyt luokitellessaan samalla sijalla olevien virkamiesten ryhmään kuuluvia virkamiehiä.
95     Tässä tapauksessa on muistettava, että kantaja, jota ei ylennetty vuoden 2003 ylennyskierroksella, teki valituksen ja nosti
sittemmin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen, jossa hän vaatii muun muassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta
kumoamaan nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla hänelle myönnettiin yleensä 20 pistettä, palkkaluokkaan A 4 ylennettävien
virkamiesten luettelon vuoden 2003 ylennyskierrokselta ja nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla tämä luettelo vahvistettiin,
siltä osin kuin sillä on evätty häneltä ylennys.
96     Kantaja riitauttaa nyt käsiteltävän kanteen yhteydessä myös niiden erillispäätösten sääntöjenmukaisuuden, joilla hänelle annettiin
vain yksi pääosaston etusijapiste tai joilla häneltä evättiin ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet,
sekä sen päätöksen sääntöjenmukaisuuden, jonka perusteella häntä ei kirjattu palkkaluokkaan A 5 kuuluvien ansioituneimpien
virkamiesten luetteloon, joka julkaistiin 13.11.2003 hallinnollisissa tiedonannoissa nro 69‑2003, sekä luettelon sellaisenaan.
97     Nämä päätökset ovat ylennyksiä koskevaa lopullista päätöstä ja sen sisältämää erotettavissa olevaa ja itsenäistä toimenpidettä
eli pisteiden kokonaismäärän vahvistamista valmistelevia, ennakoivia ja välttämättömiä toimia, ja kantaja vaatii niiden kumoamista
nyt käsiteltävässä asiassa. Tämä koskee pääosaston etusijapisteiden myöntämisestä tehtyä päätöstä riippumatta siitä, onko
siitä tehty valitus henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artiklan nojalla. Vaikka nimittävä
viranomainen ei tällaisen valituksen puuttuessa voi muuttaa pääosaston etusijapisteiden määrää myöntämällä valituksen perusteella
myönnettäviä etusijapisteitä, pääosaston etusijapisteiden myöntämistä koskeva päätös on kuitenkin ainoastaan valmisteleva
toimi, koska myönnettävien pääosaston etusijapisteiden enimmäismäärä ei yksistään mahdollista ylennyskynnyksen saavuttamista.
98     Oikeuskäytännön mukaan näistä toimista ei voida nostaa kumoamiskannetta erikseen, mutta niiden laillisuus voidaan aina riitauttaa
kanteella, joka kohdistetaan lopulliseen päätökseen (asia T‑134/02, Tejada Fernández v. komissio, tuomio 9.4.2003, Kok. H.
2003, s. I‑A‑125 ja II‑609, 18 kohta).
99     Kantaja tosin ilmoitti suullisessa käsittelyssä luopuvansa vaatimuksistaan, jotka koskevat niiden erillispäätösten kumoamista,
joilla hänelle myönnettiin vain yksi pääosaston etusijapiste tai häneltä evättiin ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät
etusijapisteet, mutta sillä edellytyksellä, että hänellä olisi oikeudellinen mahdollisuus riitauttaa kyseisten pisteiden myöntämisperusteiden
pätevyys kanteessa, joka kohdistetaan pisteiden kokonaismäärän vahvistavaan päätökseen.
100   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, ettei tällaista luopumista voida tutkia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
voi näet ottaa huomioon ainoastaan selvän ja ehdottoman luopumisen kannekirjelmään sisältyvistä vaatimuksista (asia T‑73/91,
Gavilan v. parlamentti, määräys 12.3.1992, Kok. 1992, s. II‑1555, 26 kohta).
101   Todettakoon lopuksi, että kantaja vaatii nyt käsiteltävän kanteen yhteydessä tarvittaessa 15.6.2004 tehdyn, hänen valituksensa
hylkäävän nimittävän viranomaisen päätöksen kumoamista. Tässä yhteydessä on muistettava, että oikeuskäytännön mukaan hallinnollinen
valitus ja se, että nimittävä viranomainen hylkää sen nimenomaisesti tai implisiittisesti, kuuluvat erottamattomasti monitahoiseen
menettelyyn. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettava kanne olisi tässä tilanteessa muodollisesti kohdistettu
valituksen hylkäämiseen, se vaikuttaa siten, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi tulee se asianomaiselle
vastainen toimi, josta valitus tehtiin (asia 293/87, Vainker v. parlamentti, tuomio 17.1.1989, Kok. 1989, s. 23, 8 kohta;
asia C‑343/87, Culin v. komissio, tuomio 7.2.1990, Kok. 1990, s. I‑225, 7 kohta; asia T‑36/94, Capitanio v. komissio, tuomio
16.10.1996, Kok. H. 1996, s. I‑A‑449 ja II‑1279, 33 kohta ja asia T‑375/02, Cavallaro v. komissio, tuomio 7.6.2005, 59 kohta,
ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
4.
Kanteen nostamisen määräajat
102   On muistettava, että henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa määrätään yleisesti henkilöstön oikeudesta tehdä valitus sille
vastaisista halllintotoimista. Näistä määräyksistä ilmenee, että koko tällä tavoin laadittu riitojenratkaisujärjestelmä perustuu
vaatimukseen, jonka mukaan kanneoikeuden käyttäminen sallitaan ainoastaan silloin, kun määräaikoja noudatetaan tarkasti (asia
23/80, Grasselli v. komissio, tuomio 10.12.1980, Kok. 1980, s. 3709, 25 kohta ja asia T‑87/91, Boessen v. TSK, tuomio 11.3.1993,
Kok. 1993, s. II‑235, 27 kohta).
103   Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaisten valitusta koskevien määräaikojen noudattaminen edellyttää sitä, että virkamies
tuntee nimenomaisesti ja täydellisesti hänelle vastaisen toimen.
104   Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa määrätään virkamiehelle kolmen kuukauden määräaika hänelle vastaisesta toimesta
tehtävää valitusta varten, ja sen mukaan kyseinen määräaika alkaa
–       ”toimenpiteen julkaisupäivästä, jos on kyse yleisluonteisesta toimenpiteestä;
–       päivästä, jona päätös on annettu tiedoksi sille, jolle se on osoitettu, ja joka tapauksessa viimeistään siitä päivästä, jolloin
hän on saanut tiedon päätöksestä, jos on kyse tiettyä henkilöä koskevasta toimenpiteestä; jos kuitenkin tiettyä henkilöä koskeva
toimenpide on vastainen muulle henkilölle kuin sille, jolle se on osoitettu, määräaika alkaa kyseisen henkilön osalta siitä
päivästä, jolloin hän on saanut tiedon päätöksestä, kuitenkin viimeistään julkaisupäivästä – – ”.
105   Näitä määräyksiä, joilla luodaan yhteys kolmen kuukauden määräajan alkamiskohdan ja riitautetun toimen oikeudellisen luonteen
välille, on tulkittava tässä tapauksessa siten, että otetaan huomioon ylennysmenettelyn erityispiirteet eli se, että lopullinen
toimi, jolla ylennyskierros saatetaan päätökseen, on siinä mielessä monitahoinen, että se sisältää kaksi erillistä päätöstä
eli nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla vahvistetaan ylennettävien virkamiesten luettelo, ja nimittävän viranomaisen
päätöksen, jolla vahvistetaan pisteiden kokonaismäärä kyseisen ylennyskierroksen päätteeksi, ja ensin mainittu päätös perustuu
jälkimmäiseen. Kyseinen nimittävän viranomaisen päätös, jolla vahvistetaan pisteet ylennyskierroksen päätteeksi, on erillinen
toimi, josta voidaan sellaisenaan valittaa ja josta voidaan tarvittaessa nostaa kanne tuomioistuimessa henkilöstösääntöjen
mukaisin oikeussuojakeinoin.
106   Edellä mainitusta päätelmästä ilmenee, että ylennyskierroksen päätteeksi voidaan harkita ainakin kolmen tyyppisiä kumoamiskanteita:
–       kanne, joka koskee ainoastaan nimittävän viranomaisen päätöstä vahvistaa pisteiden kokonaismäärä ja jonka voi nostaa virkamies,
joka on ylennetty mutta joka riitauttaa jäljellä olevien pisteidensä määrän, tai virkamies, jota ei ole ylennetty ja joka
on eri mieltä hänelle myönnettyjen pisteiden määrästä mutta joka ei kyseenalaista sitä, että häntä ei ole ylennetty
–       kanne, joka on kohdistettu sekä nimittävän viranomaisen päätökseen vahvistaa pisteiden kokonaismäärä että päätökseen, jolla
vahvistetaan ylennettyjen virkamiesten luettelo, ja jonka ylentämättä jätetty virkamies voi nostaa sen vuoksi, että hän katsoo,
että hänelle on perusteettomasti annettu pisteitä riittämätön määrä ja hän jää siten ylennyskynnyksestä, tai virkamies, jota
ei ole ylennetty ja joka, vaikka hänellä on ylennyskynnystä vastaava pistemäärä, riitauttaa sekä kyseisen määrän riittämättömyyden
että nimittävän viranomaisen samalla sijalla olevien virkamiesten ryhmän sisällä muiden seikkojen perusteella tekemät valinnat
–       kanne, jonka kohteena on ainoastaan päätös, jolla nimittävä viranomainen vahvistaa ylennettävien virkamiesten luettelon, ja
jonka voi nostaa virkamies, jota ei ole ylennetty ja jonka pistemäärä on sama kuin ylennyskynnys ja joka arvostelee ainoastaan
edellä mainittuja valintoja.
107   Vaikka nimittävän viranomaisen päätös pisteiden kokonaismäärän vahvistamisesta on kiistatta erillinen toimenpide, josta voidaan
valittaa kolmen kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona päätös on annettu tiedoksi adressaatille, ja joka tapauksessa viimeistään
siitä päivästä, jona asianomainen on saanut siitä tiedon, nimittävän viranomaisen päätös, jolla on vahvistettu ylennettävien
virkamiesten luettelo, on joukko erillisiä toimia, jotka osoitetaan asianomaiseen palkkaluokkaan ylennetyille virkamiehille.
Tämä toimien joukko on kuitenkin sellaiselle virkamiehelle vastainen, jonka nimeä ei ole luettelossa, koska siinä on kyseessä
implisiittinen ylennyksen epääminen.
108   Nimittävän viranomaisen päätöstä ylennettävien virkamisten luettelon vahvistamisesta on pidettävä ylentämättä jätetyn virkamiehen
kannalta erillisenä toimena, joka voi olla 90 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan loppuosassa tarkoitetulla tavalla muulle
kuin toimen adressaatille vastainen (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 122/79 ja 123/79, Schiavo v. neuvosto, tuomio 19.2.1981,
Kok. 1981, s. 473, 21–23 kohta ja asia T‑326/03, Vounakis v. komissio, määräys 2.6.2005, 24 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Siinä tapauksessa määräaika alkaa tämän määräyksen mukaisesti kulua sellaisen virkamiehen osalta, jota ei ole ylennetty, päivästä,
jona hän on saanut tiedon kyseisestä toimesta, ja joka tapauksessa viimeistään sen julkaisupäivästä.
109   Kun otetaan huomioon henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklaan perustuva komission velvollisuus
julkaista hallinnollisissa tiedonannoissa ylennettävien virkamiesten luettelo, sille, että virkamies tekee valituksen 106
kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetussa tapauksessa, on kaksi eri määräajan alkamispäivää riitautetun toimen mukaan.
Kun kyseessä on 106 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettu tapaus, valituksen määräajan alkamispäivänä pitäisi tavanomaisesti
pitää julkaisemispäivää.
110   Tällainen tilanne on kuitenkin ristiriidassa uuden ylennysmenettelyn sen erityispiirteen kanssa, että asianomaiselle vastainen
toimi on monitahoinen.
111   Vaikka ylennettävien virkamiesten luettelon julkaiseminen siten, että siihen sisältyvät ainoastaan asianomaisten nimet ja
toimipaikat, antaa kaikille asianomaisille virkamiehille mahdollisuuden saada varma ja lopullinen vahvistus ylennyskierroksen
lopputuloksesta, he eivät voi sen perusteella saada tietoa nimittävän viranomaisen päätöksestä, jolla pisteiden kokonaismäärä
on vahvistettu.
112   Ylennetty tai ylentämättä jätetty virkamies voi saada tiedon pisteidensä kokonaismäärästä ja niiden jakautumisesta ainoastaan
siten, että hän tutkii omaa ylennyskansiotaan komission intranetissä ja Sysper 2 ‑sivuilla.
113   Asianomainen virkamies voi esimerkiksi selvittää, onko hän saavuttanut ylennyskynnyksen vai ei ja selittyykö hänen ylennyksensä
epääminen muilla seikoilla, kuten henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklassa tarkoitetuilla
seikoilla, ja saada yhtäältä tietää sen, miten hänen myönnetyistä pääosaston etusijapisteistä mahdollisesti tekemänsä valitus
on menestynyt, toisaalta mahdollisesti ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet ja lisäksi vuoden 2003
ylennyskierroksen osalta niiden ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden määrän, joita
mahdollisesti myönnetään siirtymämääräysten perusteella.
114   Nämä tiedot ovat omiaan ratkaisemaan sen, tekeekö asianomainen virkamies valituksen, koska hän voi lopuksi arvioida saatujen
pisteiden lukumäärän ja niitä koskevien yksityiskohtien tietojen, hallinnon huomioon ottaman lopullisen ylennyskynnyksen ja
kyseisen ylennyskierroksen aikana todellisuudessa ylennettyjen virkamiesten perusteella, ettei tällaisen menettelyn vireille
paneminen ole tarkoituksenmukaista tai että se on syytä panna vireille ainoastaan nimittävän viranomaisen päätöksestä, jolla
on vahvistettu pisteiden kokonaismäärä, tai päätöksestä, jolla on vahvistettu ylennettävien virkamiesten luettelo.
115   Kuten edellä on esitetty, vaikka nimittävän viranomaisen päätös pisteiden kokonaismäärän vahvistamisesta ja sen päätös ylennettävien
virkamiesten luettelon vahvistamisesta voidaan todellakin erottaa oikeudellisesti toisistaan ja niistä voidaan esittää erillisiä
kumoamisvaatimuksia, kuten tässä tapauksessa, on varmaa, että ne liittyvät todellisuudessa läheisesti toisiinsa. Asianomaiset
virkamiehet eivät voi kyseisen luettelon julkaisemisen perusteella saada täydellisiä tietoja heille vastaisesta monitahoisesta
toimesta, jolla ylennysmenettely saatetaan päätökseen.
116   Lisäksi vuoden 2003 ylennyskierros osoittaa, että ylennettävien virkamiesten luettelon julkaisemispäivästä siihen päivään,
jona virkamies voi hyödyllisellä tavalla tutustua ylennysasiakirjoihinsa Sysper 2 ‑järjestelmässä, voi kulua useita päiviä.
Tämä viive selittyy sillä, että toimivaltainen osasto päivittää kyseiset sivut viiveellä, kun se yhdistää kaikkia niitä virkamiehiä
koskevat tiedot, joita ylennyskierros koskee ja joita oli 14 000 vuonna 2003. Tätä päivittämiseen tarvittavaa aikaa ei luonnollisestikaan
tiedetä tarkasti siinä vaiheessa, kun edellä mainittu luettelo julkaistaan hallinnollisissa tiedonannoissa, joihin ei vuonna
2003 sisältynytkään mitään tietoja tästä.
117   Vaikka on kohtuullista ajatella, että asianomainen virkamies, kuten tässä tapauksessa kantaja, saa tiedon pisteidensä kokonaismäärästä
ja niiden jakautumisesta niiden kolmen kuukauden aikana, jotka hänellä on käytettävissään valituksen tekemiseen, yksittäisten
ylennyskansioiden päivittämiseen Sysper 2 ‑sivuilla tarvittava aika lyhentää samalla tavoin tätä aikaa, joka virkamiehellä
on käytettävissään valituksensa valmisteluun ja esittämiseen, vaikka otetaan huomioon vaihtoehto, jossa määräajalla on kaksi
alkamisajankohtaa, mikäli asianomainen riitauttaa sekä nimittävän viranomaisen päätöksen ylennettävien virkamiesten luettelon
vahvistamisesta että sen päätöksen pisteiden kokonaismäärän vahvistamisesta.
118   Tässä tilanteessa on katsottava, että oikeusvarmuuden, yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon nimissä kolmen kuukauden
määräajan, joka on käytettävissä sekä silloin, kun valitetaan nimittävän viranomaisen päätöksestä vahvistaa ylennettävien
virkamiesten luettelo, että silloin, kun valitetaan sen päätöksestä vahvistaa pisteiden kokonaismäärä, on vahvistettava alkavan
sinä päivänä, jona virkamies on saanut hyödyllisellä tavalla tutustua Sysper 2 ‑sivuilla päivitettyyn omaan ylennyskansioonsa.
119   Tässä yhteydessä on huomautettava, että komissio on täsmentänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymyksiin antamassaan
vastauksessa, että käyntejä kyseisillä sivuilla ”seurataan” turvallisuussyistä elektronisesti ja että ”käyttöprotokolla” mahdollistaa
siten käyntipäivämäärien ja kävijöiden rekisteröimisen.
120   Lisäksi asiakirja-aineistosta ilmenee, että komissio julkaisi hallinnollisissa tiedonannoissa nro 82‑2003 yhteenvetomuistion
vuoden 2003 ylennyskierroksen kulusta, ja siihen sisältyy sanamuodoltaan seuraava 4 kohta:
”Sysper 2 ‑sivuilla olevien tiedostojen päivittäminen
Pisteiden myöntämistä koskevat ylennyskomiteoiden ehdotukset ja nimittävän viranomaisen hyväksymät pisteet ovat nyt jokaisen
virkamiehen kansiossa.
Henkilöstösääntöjen 25 artiklassa määrätään, että tiettyä virkamiestä koskeva päätös on annettava tiedoksi asianomaiselle
henkilölle, ja sen mukaisesti jokaista virkamiestä kehotetaan tutustumaan kansioonsa Sysper 2 ‑sivuilla.”
121   Vaikka tätä menettelyä ei voida rinnastaa henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun varsinaiseen tiedoksiantoon,
on katsottava, jotta estettäisiin mahdollisuudet riitauttaa ylennyskierroksen tuloksena syntyvät oikeudelliset tilanteet liian
myöhään, että virkamiehen on tutkittava oma ylennyskansionsa Sysper 2 ‑sivuilla kohtuullisessa ajassa siitä, kun yhteenvetomuistio
on julkaistu, mikä kuuluu nykyään komission käytäntöön ylennysmenettelyn yhteydessä.
122   Tässä tapauksessa on kiistatonta, että kantaja on saanut tiedon pisteidensä kokonaismäärän vahvistamisesta ja niiden jakautumisesta
tutkiessaan oman päivitetyn ylennyskansionsa Sysper 2 ‑sivuilla 16.12.2003 eli ennen yhteenvetomuistion julkaisemista ja että
hän on tehnyt 12.2.2004 valituksensa, joka on kohdistettu sekä nimittävän viranomaisen päätökseen vahvistaa ylennettävien
virkamiesten luettelo että sen päätökseen vahvistaa pisteiden kokonaismäärä, joten hän on noudattanut tätä varten asetettua
määräaikaa.
123   Tämä valitus hylättiin 15.6.2004 päivätyllä nimittävän viranomaisen päätöksellä, joka annettiin tiedoksi kantajalle seuraavana
päivänä. Hän nosti nyt käsiteltävän kanteen 22.7.2004 eli henkilöstösääntöjen 91 artiklan 3 kohdassa määrätyn kolmen kuukauden
määräajan kuluessa.
124   Edellä esitetyn perusteella nyt käsiteltävä kanne on otettava tutkittavaksi.

Pääasia
1.
Henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevien päätösten tiettyjä määräyksiä koskevat lainvastaisuusväitteet
125   Kantaja kiistää aluksi henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 2 artiklan ja henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 3, 6, 7, 9, 10, 12 ja 13 artiklan laillisuuden. Hän arvostelee lähinnä sitä,
että ansiopisteet eivät ole ratkaisevia, että perusteluvelvollisuus ei koske etusijapisteiden myöntämistä, että puolustautumisoikeuksia
on loukattu ja että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artiklaan perustuvat väitteet ovat
tehottomia. Kantaja esittää toiseksi lainvastaisuusväitteen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
6 ja 7 artiklasta, kun niitä luetaan hallinnollisten tiedonantojen nro 99‑2002 valossa. Hän katsoo, että näillä määräyksillä
rajoitetaan pääosastojen harkintavaltaa pääosastojen etusijapisteiden myöntämisen osalta ja että niillä estetään virkamiesten
ansioiden todellinen vertaileminen. Kantaja väittää kolmanneksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
12 artiklan olevan lainvastainen. Kyseisen artiklan sanamuodon vastaisesti kyseinen artikla ei kantajan mukaan ole väliaikainen
ja siinä annetaan ratkaiseva merkitys sille, miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, siinä ei vahvisteta
ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden myöntämisperusteita ja siinä annetaan virheellisesti
niiden myöntäminen ylennyskomiteoiden tehtäväksi. Kantaja esittää neljänneksi lainvastaisuusväitteen henkilöstösääntöjen 45
artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklasta ja liitteessä I olevista 1, 2, 3, 5 ja 6 kohdasta. Nämä määräykset
johtavat hänen mukaansa siihen, että tiettyjä suorituksia yliarvioidaan ja virkamiesten välinen yhdenvertainen kohtelu romutetaan.
Viidenneksi kantaja riitauttaa henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 7 artiklan 2 kohdan laillisuuden,
koska sillä suositaan hänen mukaansa virkamiehiä, jotka työskentelevät pienissä pääosastoissa.

Ensimmäinen lainvastaisuusväite, joka on kohdistettu henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 2
artiklaan ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 3, 6, 7, 9, 10, 12 ja 13 artiklaan
126   Kantaja esittää lainvastaisuusväitteen henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 2 artiklan ja henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 3, 6, 7, 9, 10, 12 ja 13 artiklan osalta henkilöstösääntöjen 25 ja 26 artiklan
sekä 45 artiklan nojalla siltä osin kuin siinä taataan yhdenvertainen kohtelu, ansioihin perustuva ylentäminen, urakehitysmahdollisuudet
ja ansioiden vertailu. Hän vetoaa lisäksi hyvää hallintoa ja oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan oikeuteen samoin kuin
oikeuteen tulla kuulluksi.
Väite, jonka mukaan ansiopisteet eivät ole ratkaisevia
–       Asianosaisten lausumat
127   Kantaja väittää, että suurin osa oikeudellisen yksikön virkamiehistä on saanut 13–16 ansiopistettä. Ylennyksiä eivät näin
ollen hänen mukaansa ratkaise ansiot, sellaisina kuin ne ilmenevät henkilöstösääntöjen 45 artiklassa tarkoitetuista arvioinneista.
Ne perustuvat kantajan mukaan etusijapisteiden määrään, ja niitä voidaan jakaa enintään 21. Nämä pisteet jaetaan kuitenkin
ansioista riippumatta. Tästä seuraa kantajan mukaan, että henkilöstösääntöjen 45 artiklassa taattuja yhdenvertaisen kohtelun
periaatetta sekä ansioihin perustuvan ylentämisen, urakehitysmahdollisuksien ja ansioiden vertailun periaatteita loukataan.
128   Komissio vastaa, että etusijapisteillä palkitaan ansioista ja että niillä parannetaan sen kykyä erotella virkamiehet toisistaan
heidän pätevyytensä perusteella.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
129   Nimittävä viranomainen päättää henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan ylentämisestä virkamiesten
ansioiden vertailun sekä heistä laadittujen arviointien perusteella.
130   Ansiot ovat siten olennainen ylennysperuste, ja muita perusteita, kuten ikä taikka se, miten pitkään asianomainen on palvellut
kyseisessä palkkaluokassa tai yksikössä, voidaan ottaa huomioon ainoastaan toissijaisesti (asia 9/82, Ohrgaard ja Delvaux
v. komissio, tuomio 14.7.1983, Kok. 1983, s. 2379, 19 kohta; edellä 101 kohdassa mainittu asia Vainker v. parlamentti, tuomion
16 ja 17 kohta; asia T‑241/02, Callebaut v. komissio, tuomio 18.9.2003, Kok. H. 2003, s. I‑A‑215 ja II‑1061, 44 kohta ja asia
T‑330/03, Liakoura v. neuvosto, tuomio 10.6.2004, Kok. H. 2004, s. I‑A‑191 ja II‑859, 50 kohta). Lisäksi nimittävän viranomaisen
on tehtävä edellä mainittu vertaileva tutkimus huolellisella ja puolueettomalla tavalla yksikön edun mukaisesti ja virkamiesten
yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudattaen (asia T‑76/92, Tsirimokos v. parlamentti, tuomio 30.11.1993, Kok. 1993, s. II‑1281,
21 kohta; asia T‑78/92, Perakis v. parlamentti, tuomio 30.11.1993, Kok. 1993, s. II‑1299, 16 kohta; asia T‑240/01, Cougnon
v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 5.11.2003, Kok. H. 2003, s. I‑A‑263 ja II‑1283, 70 kohta; asia T‑216/03, Tenreiro v. komissio,
tuomio 28.9.2004, Kok. H. 2004, s. I‑A‑245 ja II‑1087, 68 kohta ja asia T‑132/03, Casini v. komissio, tuomio 15.9.2005, 53
kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
131   Nimittävällä viranomaisella on näin määritellyssä asiayhteydessä laaja harkintavalta. Se voi tutkia ansioita tarkoituksenmukaisimpana
pitämänsä menettelyn tai menetelmän mukaisesti (edellä 130 kohdassa mainittu asia Tsirimokos v. parlamentti, tuomion 16 kohta;
edellä 130 kohdassa mainittu asia Perakis v. parlamentti, tuomion 14 kohta; edellä 130 kohdassa mainittu asia Cougnon v. yhteisöjen
tuomioistuin, tuomion 62 kohta ja edellä 130 kohdassa mainittu asia Tenreiro v. komissio, tuomion 68 kohta).
132   Henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevilla päätöksillä on otettu vuoden 2003 ylennyskierrokselta lähtien
käyttöön ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden aikaisempaa objektiivisemman ja helpomman vertailun mahdollistamiseksi ylennysjärjestelmä,
joka perustuu ansioiden numeraaliseen määrittämiseen, jolle on ominaista se, että virkamiehille myönnetään vuosittain ansiopisteitä
ja etusijapisteitä.
133   Aluksi on korostettava, että tämä uusi järjestelmä vahvistaa henkilöstösääntöjen 45 artiklalla luotua yhteyttä virkamiesten
säännöllisen arvioinnin ja ylennyksen välillä. Kun esimerkiksi luetaan yhdessä henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 2 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa ja hallinnollisia tiedonantoja nro 99‑2002, ilmenee, että jokainen
virkamies saa kokonaisarvosanan 0–20, joka muutetaan tämän jälkeen lähtökohtaisesti ansiopisteiksi, jotka ovat käytettävissä
ylennystä varten. Lisäksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklan 2 kohdassa määrätään,
että virkamiehen ylentäminen edellyttää sitä, että hänen viimeisimmässä urakehityskertomuksessaan on vähintään kymmenen ansiopistettä.
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 4 kohdan b alakohdan kolmannessa alakohdassa
määrätään myös, että virkamiehet, joiden urakehityskertomukseen sisältyy arviointi ”heikko” tai ”riittämätön”, eivät voi saada
etusijapisteitä.
134   Tämän jälkeen on muistutettava siitä, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 3 artiklassa,
joka on otsikoitu ”Ylennysperusteet”, täsmennetään, että ”ensimmäinen huomioon otettava seikka on – – niiden ansiopisteiden
ja etusijapisteiden määrä, joka kullekin virkamiehelle on kertynyt vuoden tai aikaisempien vuosien aikana”. Kun ansiopisteet
ja etusijapisteet lasketaan yhteen, virkamiehillä on mahdollisuus saavuttaa tai ylittää ylennyskynnys. Etusijapisteet eivät
yksin ratkaise virkamiehen ylentämistä.
135   Lopuksi on ennen muuta korostettava, että kuten henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 2 artiklan
1 kohdan toisessa alakohdassa selvästi ilmoitetaan, ”sekä ansiopisteiden että etusijapisteiden tarkoituksena on ansioista
palkitseminen, ja etusijapisteiden myöntäminen on aina perusteltava ansioihin liittyvillä näkökohdilla”.
136   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdassa määrätään etusijapisteiden
osalta siitä, että pääosaston etusijapisteitä myönnetään enintään kymmenen. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 6 artiklan 3 kohdan mukaan näillä pisteillä pyritään palkitsemaan virkamiehiä, jotka ovat ylittäneet omat
tavoitteensa, työskennelleet erityisen ahkerasti ja saavuttaneet loistavia tuloksia, jotka ilmenevät heidän urakehityskertomuksistaan.
Kuten edellä on jo todettu (ks. edellä 133 kohta), urakehityskertomukseen sisältyvä maininta arvioinneista ”heikko” tai ”riittämätön”
merkitsee lisäksi sitä, että asianomaisella virkamiehellä ei ole mitään mahdollisuutta saada etusijapisteitä.
137   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklassa ja liitteessä I määrätään ylimääräisten tehtävien
perusteella myönnettävän yhden tai kahden etusijapisteen myöntämisestä. Niiden tehtävänä on tuoda esiin henkilöstön jäsenet,
jotka ovat suorittaneet menestyksellisesti ylimääräisiä tehtäviä toimielimen hyväksi. Tällaisia tehtäviä ovat ”luennoitsijan/esitelmöitsijän”
tehtävät tai erilainen osallistuminen kilpailujen järjestämiseen tai pariteettielimiin. On korostettava, että urakehityskertomukseen
sisältyy otsikko, joka on erityisesti tarkoitettu tällaisten tehtävien luettelemiseen.
138   Koska myös pääosaston etusijapisteet ja ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet perustuvat ansioihin,
niiden myöntämisellä ansiopisteiden lisäksi ei siis rikota henkilöstösääntöjen 45 artiklaa eikä loukata edellä mainittuja
periaatteita.
139   Lopuksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdassa määrätään uuden ylennysmenettelyn
ensimmäisen käyttöönottovuoden eli vuoden 2003 ylennyskierroksen osalta siirtymämääräyksistä, ”jotta ansiot kyettäisiin ottamaan
asianmukaisesti huomioon pitkältä aikaväliltä”, ja nämä määräykset kattavat siirtymäkauden etusijapisteiden myöntämisen (ks.
edellä 58 kohta). Kantaja on esittänyt lainvastaisuusväitteen, joka koskee erityisesti tätä määräystä, ja vedonnut myös siinä
yhteydessä henkilöstösääntöjen 45 artiklan rikkomiseen. Jäljempänä 191 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa esitetyistä syistä
tätä väitettä ei voida pitää perusteltuna.
140   Edellä esitetyn perusteella tämä väite on hylättävä.
Perustelujen puuttuminen
–       Asianosaisten lausumat
141   Kantaja väittää, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskeva päätös on henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen
kohdan vastainen, kun siinä ei vaadita pääosaston etusijapisteiden, ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävien etusijapisteiden
ja siirtymäkauden etusijapisteiden myöntämistä koskevien ehdotusten ja päätösten perustelemista. Hänen mielestään perustelujen
puuttuminen synnyttää mielivaltaa.
142   Komissio korostaa, että perusteluvelvollisuus on yhteisön oikeuden yleinen oikeusperiaate. Se päättelee siitä, että erityisen
määräyksen ottaminen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevaan päätökseen olisi ollut tarpeetonta. Lisäksi
tämän periaatteen perusteella ainoastaan asianomaiselle vastaiset päätökset on komission mukaan perusteltava, ja henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskeva päätös on tämän velvollisuuden mukainen.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
143   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen kohdan mukaan jokainen asianomaiselle
vastainen päätös on perusteltava. Siinä ei siis edellytetä sellaisten ehdotusten, suositusten tai lausuntojen perustelemista,
jotka eivät sellaisenaan ole asianomaiselle vastaisia.
144   Näin ollen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 6 kohta ei ole pääosaston etusijapisteiden
osalta henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen kohdan vastainen, kun siinä velvoitetaan pariteettikomiteat perustelemaan ehdotuksensa
ainoastaan siinä tapauksessa, että ne poikkeavat pääosastojen ehdotuksista. Myöskään henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 9 artikla ei ole tämän määräyksen vastainen, kun siinä ei velvoiteta ylennyskomiteoita perustelemaan suosituksiaan
ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävien etusijapisteiden osalta. Samaa on todettava niistä ehdotuksista, joita ylennyskomiteat
tekevät ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden osalta henkilöstösääntöjen 45 artiklan
täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla, ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 13 artiklan 2 kohdan osalta, sillä sen mukaan ylennyskomiteat antavat perustellun lausunnon ainoastaan
siinä tapauksessa, että ne ehdottavat valituksen perusteella myönnettäviä etusijapisteitä.
145   Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toinen kohta ei myöskään koske pääosastojen päätöksiä, jotka koskevat pääosaston etusijapisteiden,
pääosaston siirtymäkauden etusijapisteiden ja täydentävien erityisten etusijapisteiden myöntämistä, eikä nimittävän viranomaisen
päätöksiä, jotka koskevat ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettäviä etusijapisteitä, ylennyskomiteoiden suosituksesta
myönnettäviä siirtymäkauden etusijapisteitä ja valituksen perusteella myönnettäviä etusijapisteitä, koska ne ovat valmistelevia
toimia (ks. edellä 90 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
146   Kuten edellä on esitetty (ks. edellä 90 kohta ja sitä seuraavat kohdat), lopullinen toimi, jolla ylennyskierros saatetaan
päätökseen, on siinä mielessä monitahoinen toimi, että se sisältää kaksi erillistä päätöstä eli nimittävän viranomaisen päätöksen
ylennettävien virkamiesten luettelon vahvistamisesta ja nimittävän viranomaisen päätöksen pisteiden kokonaismäärän vahvistamisesta,
ja ensin mainittu päätös perustuu jälkimmäiseen. Asianomaiset virkamiehet voivat tilanteensa mukaan tehdä valituksen jommastakummasta
päätöksestä tai molemmista.
147   Tässä yhteydessä on muistettava, että ylennyksiä koskeva perusteluvelvollisuus täyttyy, jos nimittävä viranomainen perustelee
päätöksensä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla tehdyn valituksen hylkäämisestä (ks. vastaavasti asia 188/73,
Grassi v. neuvosto, tuomio 30.10.1974, Kok. 1974, s. 1099, 11–13 kohta ja asia T‑218/02, Napoli Buzzanca v. komissio, tuomio
29.9.2005, 59 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
148   Tästä seuraa, että kanneperusteen tämä osa on hylättävä perusteettomana.
Henkilöstösääntöjen 26 artiklan rikkominen ja puolustautumisoikeuksien loukkaaminen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevalla päätöksellä
–       Asianosaisten lausumat
149   Kantaja väittää, että etusijapisteiden myöntämistä koskevat päätökset merkitsevät sellaisen menettelyn päättämistä, joka voi
perustua seikkoihin, jotka eivät sisälly virkamiesten henkilökansioihin, ja jossa ei anneta asianosaisille oikeutta tulla
kuulluksi ennen kuin hallinto tekee asianomaiselle vastaisen päätöksen. Nimittävä viranomainen antaa erityisesti valituksesta
ratkaisun sellaisen menettelyn päätteeksi, joka ei ole kontradiktorinen. Etusijapisteiden myöntämisellä loukataan siten kantajan
mukaan puolustautumisoikeuksia ja rikotaan henkilöstösääntöjen 26 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohtaa.
150   Komissio kiistää sen, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevalla päätöksellä loukattaisiin puolustautumisoikeuksia
ja rikottaisiin kieltoa, jonka mukaan virkamiehen omaan henkilökansioon sisältymättömiä tietoja ei voida ottaa huomioon. Henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskeva päätös ei sen mukaan mahdollista tällaisten seikkojen huomioon ottamista. Lisäksi virkamiehillä
on mahdollisuus tulla kuulluiksi ylennysmenettelyn aikana. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
13 artiklassa määrätään etusijapisteiden myöntämisestä tehtyä päätöstä koskevasta valituksesta, joka tehdään ennen ylennysmenettelyn
viemistä päätökseen. Ylennysmenettelyä ei voida komission mukaan myöskään verrata ”tiettyä henkilöä vastaan vireille pantuihin”
menettelyihin. Näin ollen oikeutta tulla kuulluksi ennen asianomaiselle vastaisen päätöksen tekemistä koskevalla oikeuskäytännöllä
ei ole merkitystä.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
151   Henkilöstösääntöjen 26 artiklassa määrätään, että virkamiestä koskeva henkilökansio sisältää ”a) virkamiehen hallinnollista
asemaa koskevat asiakirjat sekä hänen pätevyyttään, tehokkuuttaan ja käytöstään koskevat arvioinnit” ja ”b) virkamiehen kyseisten
asiakirjojen osalta esittämät huomautukset”. Samassa artiklassa määrätään, että ”toimielin ei voi esittää perusteeksi edellä
a alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja eikä vedota niihin virkamiestä vastaan, jos niitä ei ole annettu hänelle tiedoksi
ennen niiden sisällyttämistä henkilökansioon”.
152   Henkilöstösääntöjen 26 artiklan tarkoituksena on varmistaa virkamiesten puolustautumisoikeus estämällä se, että nimittävä
viranomainen tekee päätöksiä, jotka vaikuttavat hänen hallinnolliseen asemaansa ja uraansa, sellaisten hänen käyttäytymistään
koskevien seikkojen nojalla, joita ei ole mainittu hänen henkilökansiossaan (edellä 130 kohdassa mainittu asia Perakis v.
parlamentti, tuomion 27 kohta; asia T‑496/93, Allo v. komissio, tuomio 8.6.1995, Kok. H. 1995, s. I‑A‑127 ja II‑405, 75 kohta;
asia T‑302/02, Kenny v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 30.9.2003, Kok. H. 2003, s. I‑A‑235 ja II‑1137, 32 kohta ja asia T‑144/03,
Schmit v. komissio, tuomio 4.5.2005, 133 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Sitä sovelletaan ylennyksiin,
koska edellä mainittu ilmaisu ”hallinnollinen asema” sisältää muun muassa uran tärkeimmät tapahtumat (em. asia Schmit v. komissio,
tuomion 134 kohta).
153   Tässä tapauksessa on korostettava, että esitetty peruste perustuu ainoastaan kantajan väitteisiin, eikä tämä ole osoittanut,
että etusijapisteiden myöntämistä koskevat päätökset, joista tietyt eivät ole nimittävän viranomaisen tekemiä, perustuisivat
muihin seikkoihin kuin arviointikertomuksiin eivätkä sisältyisi virkamiesten henkilökansioihin.
154   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevaan päätökseen ei sisälly yhtään määräystä, joka antaisi komissiolle
mahdollisuuden poiketa henkilöstösääntöjen 26 artiklasta, sellaisena kuin sitä on tulkittu oikeuskäytännössä. Vaikuttaa sitä
vastoin siltä, että tietyillä henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen määräyksillä luodaan välitön
yhteys etusijapisteiden myöntämisen ja urakehityskertomuksen välille.
155   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklasta ilmenee näin ollen, että pääjohtajat tai johtajat
myöntävät pääosaston etusijapisteitä sen jälkeen, kun he ovat tutkineet urakehityskertomusten tulokset ja ottaneet huomioon
asianomaisen virkamiehen ansiot, sellaisina kuin ne ilmenevät urakehityskertomuksesta. Lisäksi urakehityskertomuksiin sisältyy
otsikko, joka liittyy arviointijakson aikana komission hyväksi suoritettuihin ylimääräisiin tehtäviin, joiden perusteella
jaetaan sitten ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettäviä etusijapisteitä.
156   On korostettava, että urakehityskertomuksen laatiminen kuuluu monitahoiseen menettelyyn, jossa virkamiehet ovat tiiviisti
mukana henkilöstösääntöjen 43 artiklan mukaisesti, sillä sen mukaan arviointi annetaan tiedoksi virkamiehelle, jolla ”on oikeus
tehdä siihen kaikki tarpeellisiksi katsomansa huomautukset”.
157   Kantaja ei voi myöskään vedota menestyksellisesti puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen etusijapisteiden myöntämistä koskevien
päätösten osalta eikä sellaisen nimittävän viranomaisen päätöksen osalta, joka koskee henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 13 artiklassa tarkoitettuja valituksia, koska kyseiset päätökset ovat vain valmistelevia toimia päätöksille,
joilla vahvistetaan etusijapisteiden kokonaismäärä ja ylennettävien virkamiesten luettelo. Puolustautumisoikeuksia ei sovelleta
tällaisiin toimiin vaan asianomaisille vastaisiin toimiin (ks. vastaavasti asia T‑211/98, F v. komissio, tuomio 15.6.2000,
Kok. H. 2000, s. I‑A‑107 ja II‑471, 28 ja 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
158   Näin ollen kanneperusteen tämä osa on hylättävä perusteettomana.
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artiklaan perustuvien kanteiden tehokkuus
–       Asianosaisten lausumat
159   Kantaja väittää, että nimittävä viranomainen ei todellisuudessa tutki henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 13 artiklan nojalla tehtyjä valituksia. Se ainoastaan tyytyy hyväksymään ylennyskomiteoiden ehdotukset.
160   Komissio kiistää tämän ja väittää, että sille henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artiklassa
annettu toimivalta ei estä sitä noudattamasta ylennyskomiteoiden ehdotuksia.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
161   Mikäli oletetaan, että tätä perustetta on tulkittava siten, että sillä kyseenalaistetaan henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 13 artiklan laillisuus, on riittävää todeta, että se perustuu pelkkään kantajan väitteeseen eikä sitä ole
perusteltu oikeudellisesti millään tavoin. Tätä artiklaa ei myöskään voida tulkita siten, että nimittävä viranomainen vapautettaisiin
tutkimasta tehokkaasti kyseiset valitukset, koska siinä päinvastoin varataan sille oikeus ratkaista ne. Siitä, onko nimittävä
viranomainen todellisuudessa tutkinut kantajan valituksen, on esitetty toinen kanneperuste (jäljempänä 304 kohta).
Hyvän hallinnon periaatteen ja oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden loukkaaminen
162   Kantaja vetoaa lopuksi hyvän hallinnon periaatteen ja oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden loukkaamiseen.
163   Hän ei kuitenkaan esitä tästä muita kuin edellä tutkittuja väitteitä. Tämä väite on näin ollen perusteeton. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin viittaa joka tapauksessa edellä esitettyihin seikkoihin.
164   Edellä esitetyn perusteella henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 2 artiklaan sekä henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 3, 6, 7, 9, 10, 12 ja 13 artiklaan kohdistettu lainvastaisuusväite on hylättävä.

Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 ja 7 artiklaan, luettuna hallinnollisten tiedonantojen
nro 99‑2002 valossa, jossa määrätään pääosastojen harkintavaltaa rajoittavasta tavoitekeskiarvosta, kohdistettu toinen lainvastaisuusväite
Asianosaisten lausumat
165   Kantaja esittää lainvastaisuusväitteen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 ja 7 artiklasta,
kun niitä luetaan yhdessä hallinnollisten tiedonantojen nro 99‑2002 kanssa. Hänen kanneperusteensa perustuu henkilöstösääntöjen
45 artiklan rikkomiseen sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja urakehitysmahdollisuuksien periaatteen loukkaamiseen.
166   Kantaja arvioi, että kyseisissä määräyksissä vahvistetaan pääosastoille ansiopisteiden ja pääosaston etusijapisteiden kiintiöt.
Niitä kehotetaan ensinnäkin olemaan ylittämättä 14 ansiopisteen ”tavoitekeskiarvoa” kussakin palkkaluokassa, ja tämän keskiarvon
ylittäminen yli pisteellä aiheuttaa aina sen, että niille annettavien pääosaston etusijapisteiden määrää vähennetään vastaavasti.
Toiseksi ei ole mitään mahdollisuutta myöntää pääosastoille enempää kuin 2,5 pääosaston etusijapistettä virkamiestä kohti.
Kantaja arvioi, että nämä kiintiöt ovat ehdottomat. Niillä rajoitetaan pääosastojen harkinnanvapautta ja estetään ylennyskelpoisten
virkamiesten ansioiden tehokas vertailu. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 1 kohdan
mukainen mahdollisuus pyytää poikkeusta tavoitekeskiarvosta ei kantajan mukaan korjaa riittävällä tavalla tätä rajoitusta,
koska se riippuu kunkin pääosaston aloitteesta, koska se on harkinnanvarainen ja koska ylennyskomiteoiden on hyväksyttävä
se, vaikka yksin nimittävällä viranomaisella on päätöksenteko-oikeus ylennysten osalta. Edellä mainituista kiintiöistä seuraa
kantajan mukaan, että ylennettävien virkamiesten luettelo riippuu enemmän kunkin pääosaston käyttöönottamista ”strategioista”
kuin virkamiesten ansioiden todellisesta vertailusta.
167   Komissio vastaa, että hallinnollisissa tiedonannoissa nro 99‑2002 ei määrätä 14 pisteen tavoitekeskiarvosta. Tämän keskiarvon
tarkoitus on sen mukaan oikeutettu. Sen tarkoituksena ei ole rajoittaa arvioijien harkinnanvapautta yksittäistapauksissa,
vaan pikemminkin välttää arviointien yleinen inflaatio, joka johtaisi niiden arvon alenemiseen. Tämä keskiarvo ei sen mukaan
ole myöskään sitova. Ylityksestä ei aiheudu seuraamuksia, jos keskiarvo jää alle 15 pisteen. Tämän lisäksi pääosaston etusijapisteiden
määrää vähennetään, mikäli poikkeusta ei saada. Tämä mahdollisuus poikkeuksen saamiseen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 6 artiklan 1 kohdan nojalla on lisäksi sen mukaan ratkaisu ongelmiin, joita aiheutuu siitä, että virkamiestä
kohti on olemassa 2,5 pääosaston etusijapisteen kiintiö ja että loistavia virkamiehiä mahdollisesti keskittyy tiettyihin pääosastoihin.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
168   On muistettava, että nimittävä viranomainen voi laajaa harkintavaltaansa käyttäessään vertailla ansioita tarkoituksenmukaisimpana
pitämänsä menettelyn tai menetelmän mukaan (ks. edellä 131 kohta).
169   Kuten tiedonannossa SEC(2001) 1617 täsmennettiin, ”uusi ylennysmenettely merkitsee pesäeron tekemistä menneisyyteen”. Kun
otetaan huomioon aikaisemmat toteamukset eri pääosastojen virkamiesten arviointien suuresta heterogeenisyydestä ja siitä nimittävälle
viranomaiselle aiheutunut vaikeus vertailla asianomaisten virkamiesten ansioita kokonaisuutena yhdenvertaisen kohtelun periaatteen
mukaisesti, komissio pyrkii tekemään henkilöstön ammatillisen arvioinnin objektiivisemmaksi, jotta ylennysjärjestelmä olisi
mahdollisimman oikeudenmukainen. Tämä tavoite merkitsee ansioiden numeraalista määrittämistä pistejärjestelmällä ja henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen määräyksillä, joilla pyritään varmistamaan johdonmukaisuus näiden pisteiden
myöntämisessä koko komission tasolla.
170   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 1 kohdassa määrätään näin ollen, että pääosastoilla
on käytettävissään pääosaston etusijapisteiden kiintiö, joka on suuruudeltaan 2,5 kertaa niiden virkamiesten lukumäärä, jotka
ovat vielä ylennettävissä, kun otetaan huomioon heidän palkkaluokkansa. Tässä määräyksessä ilmoitetaan, että ”niiltä pääosastoilta,
joiden ansiopisteiden keskiarvo tietyn palkkaluokan osalta ylittää yli pisteellä komission määräämän keskiarvon, etusijapistekiintiötä
pienennetään ylitystä täsmälleen vastaavalla määrällä”. Hallinnollisissa tiedonannoissa nro 99‑2002 täsmennetään, että ”pääosastoja
kehotetaan arvioimaan henkilöstöään siten, että ne noudattavat ansiopisteiden osalta keskiarvoa 14/20 (jota kutsutaan tavoitekeskiarvoksi).
Tätä keskiarvoa 14 on noudatettava joka palkkaluokassa jokaisen pääosaston tasolla”. Niissä täsmennetään lisäksi, että ”pääosastoille,
jotka ovat tietyn palkkaluokan osalta [saaneet] keskiarvoksi yli 15, määrätään seuraamus. Seuraamuksena on pääosaston käytettävissä
olevan etusijapisteiden kiintiön pienentäminen kyseisen palkkaluokan osalta kyseisellä ylennyskierroksella”.
171   On vielä korostettava, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 1 kohdassa määrätään,
että kun pääosastot perustelevat ylitystä, niillä on mahdollisuus saattaa asia ylennyskomitean käsiteltäväksi, ja tämä voi
poikkeuksellisesti päättää, että pienennys kumotaan kokonaan tai osittain.
172   Toisin kuin kantaja väittää, pääosaston etusijapisteiden kiintiön olemassaololla sen enempää kuin tavoitekeskiarvollakaan
ei voida rajoittaa pääosastojen harkinnanvapautta henkilöstösääntöjen 45 artiklan, yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja
urakehitysmahdollisuuksien periaatteen vastaisella tavalla. On päinvastoin niin, että nämä kaksi mekanismia ovat omiaan suosimaan
virkamiesten ansioiden edustavan arvioinnin tehokasta ilmaisemista ja varmistamaan samalla arviointien mahdollisimman suuren
vertailukelpoisuuden komission kaikissa pääosastoissa ja siten kyseisten virkamiesten yhdenvertaisen kohtelun, jota kantaja
nimenomaisesti vaatii. Tässä yhteydessä on muistettava, että ansioiden vertailu on tehtävä käytännössä samojen arviointiperusteiden
ja vertailukelpoisten tietolähteiden ja tietojen pohjalta (ks. mm. edellä 130 kohdassa mainittu asia Tsirimokos v. parlamentti,
tuomion 21 kohta ja asia T‑157/98, Oliveira v. parlamentti, tuomio 21.9.1999, Kok. H. 1999, s. I‑A‑163 ja II‑851, 35 kohta).
173   Pääosaston etusijapistekiintiö vastaa etusijapisteiden yleistä tavoitetta tuoda virkamiehistä esiin ansioituneimmat, jotta
lisättäisiin heidän ylennysmahdollisuuksiaan (ks. edellä 4 kohta). Käytettävissä olevien pisteiden määrän rajoittaminen on
näet omiaan saamaan pääosastot tekemään tällaisen valinnan. Tämä tavoite on sellaisenaan yhteensopiva henkilöstösääntöjen
45 artiklan, yhdenvertaisen kohtelun ja urakehitysmahdollisuuksien kanssa.
174   Tavoitekeskiarvon osalta on huomautettava, että edellä mainitussa määräyksessä ei aseteta pääosastoille ehdotonta velvollisuutta
kyseisen keskiarvon noudattamiseen vaan kehotetaan niitä menettelemään näin.
175   Se, että pääosastot ottavat huomioon niille ilmoitetun tavoitekeskiarvon, ei kuitenkaan missään tapauksessa merkitse sitä,
että niiden harkinnanvapautta rajoitettaisiin henkilöstösääntöjen 45 artiklan, yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja urakehitysmahdollisuuksien
periaatteen vastaisella tavalla.
176   Tämä keskiarvo on näet ensinnäkin matemaattinen arvio keskimääräisen virkamiehen suorituksista. Sillä ei rajoiteta arvioijien
mahdollisuutta eriyttää arviointeja, jotka esitetään erikseen kunkin virkamiehen suorituksista, sen mukaan, ovatko nämä suoritukset
tätä keskiarvoa heikompia vai parempia. Jakaumat, joita annetaan hallinnollisissa tiedonannoissa nro 99‑2002, eivät muuta
tätä toteamusta. Näissä tiedonannoissa suositellaan ainoastaan, että arvioijat varaavat ensinnäkin arvosanat 17–20 virkamiehille,
jotka ansaitsevat tulla ylennetyiksi nopeasti; toiseksi arvosanat 12–16 virkamiehille, jotka ansaitsevat ylennyksen normaalissa
tahdissa; kolmanneksi arvosanat 10–11 virkamiehille, joille pitäisi antaa ylennys vain hitaasti; neljänneksi alle kymmenen
pisteen arvosanat virkamiehille, joiden on parannettava suorituksiaan ja jotka eivät voi saada ylennystä kyseisellä ylennyskierroksella.
Samoissa hallinnollisissa tiedonannoissa todetaan, että ”arvosana 17–20 annetaan noin 15 prosentille virkamiehistä, arvosana
12–16 noin 75 prosentille virkamiehistä ja arvosana 10–11 noin 10 prosentille”. Nämä jakaumat perustuvat ainoastaan havaintoon
siitä, miten ylennykset on aikaisemmin kokonaisuutena arvioiden myönnetty. Ne ovat ainoastaan viitteellisiä eivätkä sitovia.
Lisäksi, toisin kuin tavoitekeskiarvo, edellä mainittuja jakaumia ei edes kehoteta käyttämään. Niiden noudattamatta jättämisesta
ei aiheudu mitään seurauksia. Tästä seuraa, että tavoitekeskiarvo ei jakaumiin yhdistettynäkään estä arvioijia käyttämästä
laajempaa arviointia.
177   Henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevissa päätöksissä ei myöskään kielletä desimaaleja sisältävien
arvosanojen käyttöä. Henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 4 artiklan 4 kohdassa määrätään nimenomaisesti
pisteiden puolikkaiden käytöstä ja hallinnollisissa tiedonannoissa nro 99‑2002 ehdotetaan arvosanaa ”10–11” niille virkamiehille,
jotka ansaitsevat tulla ylennetyiksi vain hitaasti. Tästä syystä arvioijat kykenevät tekemään virkamiehiä koskevat arviointinsa
hienosyisemmäksi.
178   Se seikka, että kaikki pisteet ovat arvioijien käytettävissä, erottaa henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 6 artiklan 1 kohdalla ja edellä mainituilla hallinnollisilla tiedonannoilla käyttöön otetun järjestelmän järjestelmästä,
joka kumottiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑296/01, Tatti vastaan komissio, 30.9.2003 antamalla tuomiolla
(Kok. H. 2003, s. I‑A‑225 ja II‑1093). Tämä järjestelmä oli ensinnäkin sitova. Lisäksi siinä yhdistettiin keskiarvo 30 pisteen
kattoon, joka oli pienempi kuin teoriassa saavutettavissa olleet enintään 50 pistettä.
179   Toiseksi tavoitekeskiarvon 14/20 ilmoittaminen mahdollistaa arvosanojen inflaation estämisen. Inflaatiosta seuraisi, että
arvioijien todellisuudessa käyttämää pistejakaumaa supistettaisiin, jolloin heikennettäisiin arvioijan tehtävää, joka on kuvata
mahdollisimman tarkasti arvioitavien virkamiesten ansioita ja mahdollistaa ansioiden tehokas vertailu. Riidanalainen järjestelmä
velvoittaa sitä vastoin arvioijat vertailemaan tarkemmin kunkin yksilöllisiä ansioita.
180   Kolmanneksi tavoitekeskiarvon ilmoittaminen mahdollistaa myös sen välttämisen, että eri pääosastojen arviointien keskiarvot
ovat erilaisia muista kuin arvioitavien virkamiesten ansioihin liittyvistä objektiivisista syistä. Sillä suojataan siten virkamiehiä
siltä, että heitä kohdeltaisiin syrjivästi sen mukaan, mihin pääosastoon he kuuluvat.
181   Neljänneksi tavoitekeskiarvojärjestelmässä otetaan huomioon käytännössä useimmin havaittu tilanne eli se, että virkamiehiä
koskevat arvioinnit jakautuvat tasaisesti ansioiden keskiarvotason ympärille. Komissio on siten voinut päätellä tästä tilastollisesta
huomiosta, että tätä keskiarvoa edustavan tavoitekeskiarvon vahvistaminen ei todennäköisesti estäisi arvioijien arvioinnin
vapautta.
182   Kantaja väittää kuitenkin, että tavoitekeskiarvo aiheuttaa vaikeuksia yksiköissä, joihin keskittyy erittäin hyviä virkamiehiä.
183   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 1 kohdassa annetaan kuitenkin pääosastoille
mahdollisuus poiketa tavoitekeskiarvosta, jos niiden erityistilanne ei vastaa yleistä tilannetta. Tavoitekeskiarvon ylittämisestä
pisteellä ei näet aiheudu mitään seurauksia. Mikäli ylitys on yhtä pistettä suurempi, asianomaisella pääosastolla on lisäksi
mahdollisuus saattaa asia ylennyskomitean käsiteltäväksi, ja tällä on toimivalta päättää poikkeuksellisesti, että tällaisen
ylityksen yhteydessä tehty etusijapisteiden määrän pienennys kumotaan kokonaan tai osittain, jos kyseinen pääosasto perustelee
ylityksen pätevästi. Erittäin hyvien virkamiesten keskittymä on selvästi tällainen perustelu.
184   Kantaja väittää myös, että edellä mainittu poikkeus ei ole ”riittävä keino”, koska sen käyttäminen riippuu pääosastojen aloitteesta
ja sen myöntäminen kuuluu ylennyskomitean eikä nimittävän viranomaisen harkintavaltaan, vaikka yksin nimittävällä viranomaisella
on ylennyksiä koskeva päätöksentekovalta.
185   Sen toteamuksen lisäksi, että pääosastojen aloitteentekoa koskevan arvostelun tueksi ei ole esitetty mitään perusteluja, on
korostettava, että tämä vaikuttaa täysin perustellulta ja johdonmukaiselta järjestelmässä, joka saattaa johtaa pääosastoille
itselleen eikä tietylle virkamiehelle myönnettyjen pääosaston etusijapisteiden määrän vähentämiseen.
186   Ylennyskomiteoiden ”harkintavallan” osalta on muistutettava siitä, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan ensimmäisen
virkkeen mukaan ylentämisestä päättää nimittävä viranomainen vertailtuaan ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita tarkoituksenmukaisimpana
pitämänsä menettelyn tai menetelmän mukaisesti. Tässä yhteydessä ylennyskomitean päätöstä kumota tai jättää kumoamatta kokonaan
tai osittain pääosaston etusijapisteiden määrän pienennys sen jälkeen, kun tavoitekeskiarvo on ylitetty, ei voida rinnastaa
edellä mainittuun ylennyspäätökseen. Ylennyskomitean päätös kuuluu nimittävän viranomaisen määrittelemään uuteen ylennysmenettelyyn,
minkä vuoksi ei voida asianmukaisesti päätellä, että henkilöstösäännöissä tälle viranomaiselle annettuja valtuuksia ei olisi
noudatettu.
187   Lopuksi on korostettava, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 1 kohtaan sisältyvien
kokonaisvaltaisten aritmeettisten mekanismien täydennykseksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
13 artiklassa määrätään, että jokainen virkamies voi tehdä valituksen, jonka perusteella nimittävä viranomainen saattaa myöntää
hänelle yhden tai useamman valituksen perusteella myönnettävän etusijapisteen ”pääosaston kiintiön ulkopuolelta”. Nimittävä
viranomainen myönsi siten hallinnollisten tiedonantojen nro 82‑2003 mukaisesti 156 valituksen perusteella myönnettävää etusijapistettä
ura‑alueen A virkamiehille, jotka olivat tehneet tällaisen valituksen.
188   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 1 kohta ja 13 artikla kuvaavat uuden ylennysjärjestelmän
tasapainoa, jonka tarkoituksena on antaa nimittävälle viranomaiselle parempi perusta vertailla kaikkien sellaisten virkamiesten
ansioita, jotka voidaan ylentää kyseiseen palkkaluokkaan, takaamalla mahdollisimman suuri johdonmukaisuus komission eri pääosastojen
arviointien välillä.
189   Toisin kuin kantaja väittää, vaikuttaa siltä, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan
1 kohdan ja hallinnollisten tiedonantojen nro 99‑2002 mukaiset kiintiöt eivät millään tavoin poissulje ylennyskelpoisten virkamiesten
ansioiden tehokasta vertailua eivätkä sellaisenaan edellytä henkilöstösääntöjen 45 artiklan sekä yhdenvertaisuusperiaatteen
ja urakehitysmahdollisuuksien periaatteen kanssa ristiriidassa olevien ”strategioiden” valitsemista. Tällainen valinta osoittaisi
ainoastaan sen, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskeva päätös on pantu sääntöjenvastaisella tavalla
täytäntöön.
190   Edellä esitetystä seuraa, että lainvastaisuusväite on hylättävä, missä yhteydessä on huomattava, että se, että komissio on
muuttanut sovellettavia sääntöjä vuoden 2004 ylennyskierrokselta alkaen, ei voi vaikuttaa millään tavoin edellistä ylennyskierrosta
varten käyttöönotetun järjestelmän laillisuuteen.

Kolmas lainvastaisuusväite, joka on kohdistettu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklaan,
jossa annetaan kantajan mukaan liian suuri merkitys sille, miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa,
ja joka on epätäsmällinen ja jossa jätetään nimittävän viranomaisen toimivalta huomiotta
191   Kantaja esittää lainvastaisuusväitteen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklasta. Siihen
sisältyvät siirtymäkauden toimet ovat kantajan mukaan henkilöstösääntöjen 45 artiklan vastaisia. Hän arvostelee aluksi sitä,
että ne eivät ole siirtymäkauden toimia. Hän väittää tämän jälkeen, että niissä annetaan ratkaiseva merkitys sille, miten
pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa. Lopuksi hän kiistää sen, että ylennyskomiteat olisivat toimivaltaisia
ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden myöntämiseen.
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artikla siirtymäkauden määräyksenä
–       Asianosaisten lausumat
192   Kantaja kiistää sen, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artikla olisi siirtymäkauden
määräys, koska 24.3.2004 annettujen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevien yleisten määräysten 13 artiklalla
on hänen mukaansa säilytetty olennaisilta osin pääosaston siirtymäkauden etusijapisteiden ryhmä ja kaikilta osin ylennyskomiteoiden
suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden ryhmä.
193   Komissio vastaa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklalla otetaan käyttöön siirtymäkauden
järjestelmä, joka poistetaan vähitellen, kuten osoittavat muutokset, joita on tehty edellä mainituilla 24.3.2004 annetuilla
täytäntöönpanoa koskevilla yleisillä määräyksillä.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
194   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan
3 kohdan ensimmäisessä virkkeessä määrätään, että ”otetaan käyttöön siirtymäkauden järjestelyjä, jotta ansiot kyettäisiin
ottamaan asianmukaisesti huomioon pitkältä aikaväliltä”. Nämä järjestelyt määritellään henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdassa. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
alaviitteen 5 mukaan 12 artikla koskee ”vuonna 2003 tehtävää ensimmäistä ylennyskierrosta”. Tästä ilmenee, että ne ovat siirtymäkauden
määräyksiä. Se seikka, että 12 artiklan tiettyjen määräysten voimassaoloaikaa on sittemmin pidennetty, ei voi vaikuttaa niiden
laillisuuteen, jota on arvioitava sovellettavan säädöksen perusteella.
195   Väite, jolla kiistetään se, että 12 artikla on siirtymäkauden määräys, on näin ollen hylättävä.
Väite, jonka mukaan siirtymäkauden etusijapisteissä annetaan ratkaiseva merkitys sille, miten pitkään asianomainen on palvellut
kyseisessä palkkaluokassa
–       Asianosaisten lausumat
196   Kantaja huomauttaa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan
ensimmäisen virkkeen mukaan pääosaston siirtymäkauden etusijapisteitä myönnetään sen mukaan, miten pitkään asianomainen on
palvellut kyseisessä palkkaluokassa, riippumatta siitä, mitkä ovat virkamiesten ansiot. Ne ovat hänen mukaansa ratkaisevia.
Kantaja näet korostaa, että pääosaston siirtymäkauden etusijapisteitä voi olla enintään seitsemän, kun käytännössä ansiopisteitä
on ainoastaan kolme siltä osin kuin ne ovat yleensä 13–16. Henkilöstösääntöjen 45 artiklasta ilmenee kantajan mukaan kuitenkin,
että sillä, miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, voi olla merkitystä vain toissijaisesti.
197   Kantaja lisää, että tarve järjestää siirtyminen ylennysjärjestelmästä toiseen ei voi olla tämän määräyksen hyväksyttävä perustelu.
Kantaja huomauttaa tässä yhteydessä, että parlamentti ja yhteisöjen tuomioistuin ovat ottaneet käyttöön järjestelmiä, joilla
aikaisemmat arvioinnit on muutettu arviointipisteiksi, joilla rikotaan vähemmän ansioihin perustuvan ylentämisen sääntöä.
Hän väittää lopuksi, että komissio olisi voinut ottaa huomioon pitkän aikavälin ansiot turvautumalla jo käytettyyn menetelmään
eli arviointikertomuksissa olevien analyyttisten arviointien keskiarvoon. Pääosaston siirtymäkauden etusijapisteiden mekanismi,
jossa annetaan suuri arvo sille, miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, ylittää siten kantajan
mukaan sen, mikä on välttämätöntä sen varmistamiseksi, että vanhasta järjestelmästä siirrytään hallitusti uuteen.
198   Kantaja arvioi tämän jälkeen, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan
a alakohdan toisesta virkkeestä on esitettävä olennaisilta osin sama arvostelu. Hän toteaa myös, että kyseisessä määräyksessä
ei vahvisteta täsmällisiä edellytyksiä ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden myöntämistä
varten. Ylennyspäätökset voidaan siten ”tehdä mielivaltaisilla ja perustelemattomilla päätöksillä henkilöstösääntöjen 45 artiklan,
urakehitysmahdollisuuksien periaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaisella tavalla”.
199   Kantaja väittää vielä, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan b alakohta
on henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan vastainen. Asiassa C‑446/00 P, Cubero Vermurie vastaan komissio, 13.12.2001 annetun
tuomion (Kok. 2001, s. I‑10315, 36 kohta) mukaan henkilöstösääntöjen 45 artikla on esteenä sille, että sellaiset virkamiehet
ylennetään automaattisesti, joita ei ylennetty edellisellä ylennyskierroksella, vaikka heidän nimensä oli jo ansioituneimpien
virkamiesten luettelossa. Kantaja lisää, että hallinnollisissa tiedonannoissa nro 18‑2003 annetaan lisäksi neljä täydentävää
erityistä etusijapistettä jokaiselle pääosastolle, joka antaa vähintään kuusi pääosaston etusijapistettä tällaiselle virkamiehelle.
Pääosaston etusijapisteet eivät kantajan mukaan ole luotettava osoitus ansioista. Siitä, miten pitkään asianomainen on palvellut
kyseisessä palkkaluokassa, palkitaan hänen mukaansa uudelleen.
200   Komissio muistuttaa, että riidanalaisessa ylennysmenettelyssä pyritään palkitsemaan pitkän aikavälin ansioista. Se korostaa,
että virkamies voi saada enintään seitsemän pääosaston siirtymäkauden etusijapistettä, jotka vastaavat enintään seitsemää
vuotta kyseisessä palkkaluokassa. Tällä rajoituksella pyritään olemaan suosimatta niitä, joiden urakehitys on erityisen hidasta.
201   Komissio toteaa tämän jälkeen, että hallinnollisista tiedonannoista nro 82‑2003 ilmenee, että ylennyskomiteoiden suosituksesta
myönnettävillä siirtymäkauden etusijapisteillä pyritään korvaamaan mahdolliset haitat, joita liittyy siihen, että siirrytään
vanhasta uuteen järjestelyyn, ja joita ei ole muulla tavoin otettu asianmukaisesti huomioon.
202   Komissio väittää vielä täydentävien erityisten etusijapisteiden osalta, että periaatteella, joka esitettiin edellä 199 kohdassa
mainitussa asiassa Cubero Vermurie vastaan komissio annetussa tuomiossa, ei ole merkitystä tässä tapauksessa. Kyseisellä tuomiolla
kumottu käytäntö merkitsi näet sitä, että ylennettiin automaattisesti virkamiehet, jotka olivat edellisen ylennyskierroksen
aikana ansioituneimpien virkamiesten luettelossa. Täydentävät erityiset etusijapisteet ovat komission mukaan sitä vastoin
ainoastaan yksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen mukainen etusijapisteiden ryhmä. Ne eivät
myöskään kuulu tärkeimpiin, koska ne eivät voi ylittää neljää pistettä. Asiassa Cubero Vermurie vastaan komissio annetusta
tuomiosta ilmenee komission mukaan selvästi, että toimielin voi ylennysmenettelyssä ottaa huomioon sen, että virkamies on
jäännösryhmän luettelossa.
203   Komissio toteaa lopuksi, että se ei ole hyväksynyt arvosanojen pisteiksi muuntamisen järjestelmää sellaisten vaikeuksien vuoksi,
jotka johtuisivat siitä, että vanhoja arviointikertomuksia ei ole riittävästi yhdenmukaistettu.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
204   Aluksi on huomautettava, että sääntelyn muuttamiselle on ominaista, että tiettynä päivänä luodaan uusia tilanteita, joissa
otetaan huomioon aikaisemmat tilanteet. Nyt käsiteltävässä asiassa oli nimittävän viranomaisen tehtävänä järjestää siirtymäkauden
ajaksi se, että virkamiesten ylentämistä koskevia sääntöjä muutetaan siten, että otetaan huomioon rajoitteet, joita liittyy
siihen, että siirrytään yhdestä hallinnointitavasta toiseen.
205   Uusi ylennysjärjestelmä tuli voimaan vuoden 2003 ylennyskierroksen aikana, ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdassa määrättiin siten siirtymäkauden järjestelyistä, jotta otettaisiin huomioon ansiot,
joita oli kertynyt omassa palkkaluokassa komission virkamiehille, jotka olivat virassa silloin, kun kyseinen järjestelmä tuli
voimaan. Nämä järjestelyt kattavat eri siirtymäkauden pisteiden myöntämisen näille virkamiehille.
206   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan ensimmäisessä virkkeessä
määrätään siitä, että virkamiehille myönnetään viran puolesta yksi pääosaston siirtymäkauden etusijapiste palkkaluokassa palveltua
vuotta kohti, kuitenkin yhteensä enintään seitsemän pistettä. Kuten komissio toteaa, niiden vuosien lukumäärää, jotka asianomainen
on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, voidaan pitää objektiivisena mutta vain osittaisena osoituksena virkamiehelle kertyneistä
ansioista. On kuitenkin kiistatonta, että pääosastoilla ei ole tältä osin käytettävissään mitään harkintavaltaa ja että virkamiehelle
myönnettyjen pääosaston siirtymäkauden etusijapisteiden määrä väistämättä vastaa niiden vuosien määrää, jotka hän on palvellut
palkkaluokassaan, kuitenkin enintään seitsemän vuoden ajalta.
207   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan toisessa virkkeessä sallitaan
se, että virkamiestä kohti myönnetään enintään kaksi ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävää siirtymäkauden etusijapistettä.
Hallinnollisten tiedonantojen nro 82‑2003 ja komission ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin antamien
vastausten mukaan nämä ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävät siirtymäkauden etusijapisteet on otettu käyttöön niiden
erityisongelmien oikeudenmukaiseksi ratkaisemiseksi, joita liittyy siirtymiseen vanhasta järjestelmästä uuteen. Lisäksi tämä
ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden erityinen tarkoitus kuuluu välttämättä kaikkien
niiden siirtymäkauden järjestelyjen tavoitteeseen, joiden osa ne ovat, eli siihen, että virkamiehelle hänen viimeisen ylennyksensä
jälkeen kertyneet ansiot otetaan huomioon. Tästä syystä henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
12 artiklan 3 kohdan a alakohdan toinen virke ei sellaisenaan ole ristiriidassa henkilöstösääntöjen 45 artiklan kanssa. Se,
että ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävät siirtymäkauden etusijapisteet voisivat kantajan väittämällä tavalla johtaa
mielivaltaisiin ylennyksiin, johtuisi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan soveltamisesta
yksittäistapauksessa eikä sen itsensä lainvastaisuudesta.
208   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan b alakohdassa annetaan myös pääosastoille
mahdollisuus myöntää hallinnollisten tiedonantojen nro 18‑2003 ja nro 34‑2003 mukaisesti enintään neljä täydentävää erityistä
etusijapistettä virkamiehille, jotka ehdotettiin ylennettäviksi edellisellä ylennyskierroksella mutta joita ei ylennetty.
209   Tässä yhteydessä on muistutettava siitä, että nimittävällä viranomaisella on lähtökohtaisesti oikeus ottaa huomioon ansiovertailussa
se, että virkamiestä ehdotettiin ylennettäväksi jo edellisellä ylennyskieroksella, sillä edellytyksellä, että hänen ansionsa
eivät ole vähentyneet ja että näitä ansioita arvioidaan suhteessa muiden ylennysehdokkaiden ansioihin (asia C‑207/99 P, komissio
v. Hamptaux, tuomio 9.11.2000, Kok. 2000, s. I‑9485, 19 kohta ja edellä 130 kohdassa mainittu asia Casini v. komissio, tuomion
69 ja 70 kohta). Sitä vastoin käytäntö, jonka mukaan edellisen ylennyskierroksen jäännösryhmä ylennetään automaattisesti,
on ristiriidassa sen henkilöstösääntöjen 45 artiklan mukaisen periaatteen kanssa, jonka mukaan ylennyskelpoisten virkamiesten
ansioita on vertailtava (edellä 130 kohdassa mainittu asia Tenreiro v. komissio, tuomion 82 kohta).
210   Tässä tapauksessa on kiistatonta, että täydentävät erityiset etusijapisteet ovat vain yksi viidestä etusijapisteiden ryhmästä
ja että niiden myöntäminen ei johda automaattisesti ylennykseen. Lisäksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdasta, luettuna yhdessä hallinnollisten tiedonantojen nro 18‑2003
kanssa, ilmenee, että täydentävien erityisten etusijapisteiden myöntämiselle on asetettu kaksi edellytystä. Ensinnäkin hallinnollisissa
tiedonannoissa täsmennetään, että virkamiehet, jotka ehdotettiin ylennettäviksi mutta joita ei ylennetty vuoden 2002 ylennyskierroksella,
”voivat saada enintään neljä täydentävää erityistä etusijapistettä sillä edellytyksellä, että he saavat vähintään kuusi etusijapistettä
ja että ansiovertailun lopputulos vahvistetaan”. Tästä seuraa, että täydentäviä erityisiä etusijapisteitä myönnetään virkamiehille,
jotka ehdotettiin ylennettäviksi mutta joita ei ylennetty vuoden 2002 ylennyskierroksella ja joilla on edelleen samat ansiot
tai samat erityiset ansiot sen jälkeen, kun heidän ansioitaan on vertailtu muiden ylennysehdokkaiden ansioihin.
211   Edellä mainittu velvollisuus, jonka mukaan asianomaisen on täytynyt saada vähintään kuusi pääosaston etusijapistettä ja josta
kantaja ja komissio ovat samaa mieltä, merkitsee sitä, että ainoastaan erityisen tehokkaat virkamiehet voivat saada täydentäviä
erityisiä etusijapisteitä. On muistettava, että pääosaston etusijapisteitä myönnetään erityisistä ansioista, jotka ilmenevät
asianomaisten virkamiesten urakehityskertomuksesta, ja että urakehityskertomuksen arvioinnit ”heikko” tai ”riittämätön” merkitsevät
sitä, että asianomaisella virkamiehellä ei ole mitään mahdollisuutta saada etusijapisteitä. Näin ollen on pääteltävä, että
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohta,
luettuna yhdessä hallinnollisten tiedonantojen nro 18‑2003 kanssa, ei ole ristiriidassa henkilöstösääntöjen 45 artiklan kanssa,
ja kantajan arvostelu on siten perusteetonta.
212   Edellä esitetystä ilmenee, että ainoastaan pääosaston siirtymäkauden etusijapisteiden myöntämisedellytykset merkitsevät sitä,
että se, miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, otetaan huomioon ylennysmenettelyihin tavanomaisesti
sovellettavien sääntöjen vastaisella tavalla.
213   Kantajan esittämää arvostelua on kuitenkin tarkasteltava siten, että otetaan huomioon se, että riidanalainen määräys on poikkeuksellinen
siirtymäkauden toimenpide. Rajoitteet, joita virkamiesten uran kannalta väistämättä liittyy siirtymiseen hallinnointijärjestelmästä
toiseen, voivat pakottaa hallinnon luopumaan väliaikaisesti ja tietyin rajoituksin niiden pysyvien sääntöjen ja periaatteiden
tiukasta soveltamisesta, joita tavanomaisesti sovelletaan tällaisiin tilanteisiin. Tällaiset poikkeamiset on kuitenkin perusteltava
siirtymiseen liittyvällä pakottavalla tarpeella, eikä niillä saa ylittää keston eikä ulottuvuuden osalta sitä, mikä on välttämätöntä,
jotta voitaisiin varmistaa hallittu siirtyminen järjestelmästä toiseen (asia T‑30/02, Leonhardt v. parlamentti, tuomio 11.2.2003,
Kok. H. 2003, s. I‑A‑41 ja II‑265, 51 kohta).
214   Tässä tapauksessa sellaisen järjestelmän käyttöönotto, jolle on ominaista ansioiden numeraalinen määrittäminen ja se, että
jo vuoden 2003 ylennyskierroksella piti saavuttaa tietty kynnys, joka vastasi ansiopisteiden ja etusijapisteiden kertynyttä
määrää, merkitsi sitä, että oli otettava huomioon virkamiehille heidän viimeisen ylennyksensä jälkeen kertyneet ansiot siten,
että heille myönnettiin tietty pistemäärä ja noudatettiin menettelyä, joka oli yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukainen.
215   Toimenpide, jolla myönnetään automaattisesti pääosaston siirtymäkauden etusijapisteitä sen perusteella, miten pitkään asianomainen
on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, vastaa tätä siirtymiseen liittyvää pakottavaa tarvetta ja sen ulottuvuutta rajoittavia
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen määräyksiä, joten sen perusteella voidaan päätellä, että
nimittävä viranomainen ei ole ylittänyt sitä, mikä oli välttämätöntä, jotta varmistettaisiin hallittu siirtyminen järjestelmästä
toiseen.
216   Ensinnäkin henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevassa päätöksessä rajoitetaan 12 artiklan voimassaoloaikaa
siten, että se koskee ainoastaan vuoden 2003 ylennyskierrosta.
217   Toiseksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan ensimmäisessä
virkkeessä annetaan pääosaston siirtymäkauden etusijapisteille hyvin pieni painoarvo, koska niitä voidaan myöntää enintään
seitsemän, kun kertyneiden ansiopisteiden ja etusijapisteiden kokonaismäärä voi olla enintään 45. Tässä yhteydessä on muistutettava
siitä, että jokaiselle virkamiehelle voidaan antaa arvosana nollan ja 20:n väliltä, ja arvosana muutetaan tämän jälkeen ansiopisteiksi.
Sillä, että oikeudellisen osaston virkamiehet ovat kantajan mukaan saaneet 12–16 ansiopistettä, ei ole merkitystä arvioitaessa
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan laillisuutta.
218   Kolmanneksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklan 2 kohdassa määrätään, että virkamiehen
ylentäminen edellyttää sitä, että hän on saanut viimeisimmässä urakehityskertomuksessaan yhteensä vähintään kymmenen ansiopistettä.
Tällä määräyksellä lievennetään edelleen niitä vaikutuksia, joita aiheutuu siitä, että otetaan huomioon se, miten pitkään
asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, koska siinä määrätään, myös vuoden 2003 ylennyskierrokseen liittyvän
siirtymäkauden osalta, vankasta perustasta, jonka mukaan ylennys perustuu ylennyskelpoisen virkamiehen ansioihin.
219   Tästä seuraa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdassa ei sellaisenaan
anneta ratkaisevaa merkitystä sille, miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, ja että pääosaston
siirtymäkauden etusijapisteiden myöntämisellä ei voida katsoa ylitettävän valtuuksia, jotka nimittävällä viranomaisella on,
kun se järjestää siirtymäkauden osalta virkamiesten ylentämiseen liittyvien sääntöjen muutosta.
220   Lisättäköön, että komissiolla ei ole mitään velvollisuutta hyväksyä aikaisempien arvosanojen muuntamisjärjestelmäksi sellaista
järjestelmää, jossa otetaan huomioon analyyttisten arviointien keskiarvo, tai sellaista järjestelmää, jonka parlamentti ja
yhteisöjen tuomioistuin on ottanut käyttöön ja jonka väitetään rikkovan vähemmän ansioiden perusteella tapahtuvaa ylentämistä
koskevaa sääntöä. Sillä, että muutetaan virkamiesten ylennystä koskevia voimassa olevia menetelmiä, pyritään näet korjaamaan
tiettyjä puutteita, jotka johtuvat aikaisempien sääntöjen soveltamisesta. Tällaiseen uudistusprosessiin, jonka tarpeellisuutta
arvioidessaan hallinnolla on laaja harkintavalta (ks. vastaavasti asia 62/75, de Wind v. komissio, tuomio 1.7.1976, Kok. 1976,
s. 1167, 17 kohta ja asia T‑557/93, Rasmussen v. komissio, tuomio 13.7.1995, Kok. H. 1995, s. I‑A‑195 ja II‑603, 20 kohta),
kuuluu siis erottamattomasti se, että tiettynä päivänä virkamiesten ansioiden arvioinnissa lähdetään uudelta pohjalta. Hallinnolta
ei voida vaatia, että se ottaisi uudessa järjestelmässä täysimääräisesti ja samalla tavoin huomioon arvioinnit, joita virkamiehille
annettiin aikaisemman järjestelmän perusteella, sillä tästä seuraisi lähes väistämättä, että ylennysmenettelyn uudistamisella
ei olisi mitään käytännön merkitystä, eikä virkamiehillä ole oikeutta voimassa olevan sääntelyn voimassa pitämiseen (ks. vastaavasti
edellä 213 kohdassa mainittu asia Leonhardt v. parlamentti, tuomion 55 kohta).
221   Toisenlaisten siirtymäkauden järjestelmien olemassaolo ei missään tapauksessa sinänsä merkitse sitä, että komissio olisi ylittänyt
hyväksyttävät rajat, kun se hyväksyi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan.
222   Kanneperusteen tämä osa on näin ollen hylättävä.
Ylennyskomiteoiden toimivallan puuttuminen ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden
osalta
–       Asianosaisten lausumat
223   Kantaja väittää, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan
toisessa virkkeessä on henkilöstösääntöjen 45 artiklan vastaisesti annettu ylennyskomiteoille toimivalta myöntää ylennyskomiteoiden
suosituksesta myönnettäviä siirtymäkauden etusijapisteitä, sillä 45 artiklassa annetaan nimittävälle viranomaiselle toimivalta
virkamiesten ylentämiseen.
224   Komissio vastaa, että ylennyskomiteoiden tehtävänä on ainoastaan ehdottaa nimittävälle viranomaiselle ylennyskomiteoiden suosituksesta
myönnettäviä siirtymäkauden etusijapisteitä eikä myöntää niitä itse.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
225   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo todennut (ks. edellä 84 kohta), että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan toista virkettä on luettava yhdessä henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 2 artiklan ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklan ja 14 artiklan
4 kohdan kanssa, ja niiden mukaan ylennyskomiteat ainoastaan tekevät ehdotuksia nimittävälle viranomaiselle, joka on yksin
toimivaltainen tekemään päätöksen. Ylennyskomiteat siis ainoastaan ehdottavat nimittävälle viranomaiselle ylennyskomiteoiden
suosituksesta myönnettäviä siirtymäkauden etusijapisteitä. Tästä seuraa, että väite on perusteeton.
226   Edellä esitetystä seuraa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artikla ei ole henkilöstösääntöjen
45 artiklan vastainen.
227   Kantajan esittämä henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklaa koskeva lainvastaisuusväite
on näin ollen hylättävä perusteettomana.

Neljäs lainvastaisuusväite, joka on kohdistettu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklaan
ja sen liitteessä I oleviin 1, 2, 3, 5 ja 6 kohtaan, joiden väitetään johtavan tiettyjen työsuoritusten yliarviointiin
Asianosaisten lausumat
228   Kantaja esittää lainvastaisuusväitteen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklasta ja
sen liitteessä I olevista 1, 2, 3, 5 ja 6 kohdasta, ja nojautuu henkilöstösääntöjen 45 artiklan rikkomiseen sekä yhdenvertaisen
kohtelun periaatteen ja urakehitysmahdollisuuksien periaatteen loukkaamiseen.
229   Kantaja väittää, että tehtävät, joista myönnetään ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettäviä etusijapisteitä henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteessä I olevien 1, 2, 3, 5 ja 6 kohdan nojalla, otetaan huomioon kahteen
kertaan niiden toimintojen kanssa, joista myönnetään ansiopisteitä ja pääosaston etusijapisteitä, joten niitä yliarvioidaan.
230   Kantaja päättelee tämän kaksinkertaisen käyttämisen ensinnäkin henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
7 artiklan 3 kohdasta, henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 5 artiklan 5 kohdan a ja b alakohdasta
ja henkilöstön edustajiksi nimettyjen virkamiesten ja väliaikaisten toimihenkilöiden arviointia koskevista erityisistä yksityiskohtaisista
säännöistä 6.12.2002 tehdystä komission päätöksestä. Nämä määräykset sisältävät erityisiä sääntöjä, jotka koskevat henkilöstön
edustajiksi nimitettyjen virkamiesten arvioimista ja pääosaston etusijapisteiden myöntämistä heille. Toiseksi kantaja korostaa,
että henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 5 artiklan 5 kohdan c alakohdassa asetetaan henkilöstön
muiksi edustajiksi valittujen, nimettyjen tai valtuutettujen henkilöiden arvioinnin edellytykseksi tilapäisen arviointiryhmän
kuuleminen. Kolmanneksi hän väittää, että hallinnon edustajan tehtävät henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen liitteessä I tarkoitetuissa elimissä kuuluvat erottamattomana osana asianomaisten virkamiesten tavanomaisiin tehtäviin.
231   Komissio vastaa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan sanamuodossa poissuljetaan
nimenomaisesti kaikenlainen sellaisten toimintojen ”kaksinkertainen mukaanlukeminen”, jolla suosittaisiin tiettyjä virkamiehiä.
232   Lisäksi se korostaa, että yksikään vuonna 2003 ylennetyistä oikeudellisen yksikön jäsenistä ei saanut ylimääräisten tehtävien
perusteella myönnettäviä etusijapisteitä edustustehtävistä tai siitä, että he olisivat olleet henkilöstösääntöjen 45 artiklan
täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteessä I tarkoitetun elimen jäseniä. Se päättelee tästä, että kantajalla ei ole intressiä
väittää, että edellä mainittujen määräysten soveltaminen näihin erityistilanteisiin ei olisi ollut laillista.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
233   Aluksi on muistutettava siitä, että jotta lainvastaisuusväite voitaisiin tutkia, edellytetään sitä, että yleisluonteista toimea,
jonka lainvastaisuuteen vedotaan, voidaan soveltaa joko välittömästi tai välillisesti kanteen kohteena olevaan asiaan, ja
sitä, että riidanalaisen yksittäispäätöksen ja yleisluonteisen toimen välillä on välitön oikeudellinen yhteys (asia T‑60/99,
Townsend v. komissio, tuomio 3.2.2000, Kok. H. 2000, s. I‑A‑11 ja II‑45, 53 kohta ja asia T‑343/02, Schintgen v. komissio,
tuomio 22.4.2004, Kok. H. 2004, s. I‑A‑133 ja II‑605, 25 kohta).
234   Tässä tapauksessa on kiistatonta, että kantaja ei ole saanut yhtään ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävää etusijapistettä
tätä koskevasta nimenomaisesta pyynnöstä huolimatta (ks. edellä 28 kohta), minkä hän riitauttaa nyt käsiteltävän kanteen yhteydessä
(ks. jäljempänä 308 kohta).
235   Näin ollen on katsottava, että päätökset, joilla vahvistettiin yhteensä 20 etusijapistettä kantajalle ja joilla häneltä evättiin
ylennys, perustuvat henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklaan ja sen liitteeseen I ja
että esitetty lainvastaisuusväite on siten tutkittava kaikilta osin riippumatta siitä merkityksettömästä seikasta, että kukaan
oikeudellisen osaston palkkaluokan A 5 virkamiehistä ei saanut ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettäviä etusijapisteitä
vuoden 2003 ylennyskierroksella.
236   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan 1 kohdan mukaan ylimääräisten tehtävien perusteella
myönnettävillä etusijapisteillä palkitaan ainoastaan kyseisten täytäntöönpanoa koskevien päätösten liitteessä I mainituista
”ylimääräisistä tehtävistä”, joita virkamies on suorittanut toimielimen hyväksi. Lisäksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 9 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa, jossa täsmennetään kolme ylimääräisten tehtävien perusteella
myönnettävien etusijapisteiden ”hyväksymisperustetta”, määrätään, että pisteitä voidaan myöntää ainoastaan asianomaisten ”toimivaltaprofiiliin
kuulumattomista toimista”. Tästä syystä ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävillä etusijapisteillä voidaan palkita
ainoastaan virkamiehen tavanomaisista toiminnoista poikkeavista tehtävistä, jotka eivät kuulu vuosittaisen arvioinnin piiriin
ja jotka eivät siten ole ansiopisteiden myöntämisperusteena.
237   On vielä korostettava, että urakehityskertomuksessa erotetaan toisistaan yhtäältä toiminta, josta palkitaan ansiopisteillä
ja pääosaston etusijapisteillä, ja toisaalta tehtävät, joista voidaan myöntää ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettäviä
etusijapisteitä. Virkamiesten ”tärkeimmät aikaansaannokset” on kirjattava urakehityskertomuksen 5.1 kohtaan, ja muu toiminta,
jota on harjoitettu ”yksikössä, pääosastossa tai komissiossa niiden työohjelman lisäksi” on lueteltava 5.2 kohdassa. Nämä
kaksi otsikkoa johtavat yhteiseen numeraaliseen arviointiin, joka muutetaan ansiopisteiksi. Sitä vastoin ylimääräisistä tehtävistä,
joista on kyse henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteessä I, annetaan arvosana ainoastaan
6.6 kohdassa, joka seuraa edellä mainittua yhteenvetoa.
238   Lisäksi tehtäviä, joita hoitavat virkamiehet, jotka on osoitettu kokopäiväisesti tai osa-aikaisesti henkilöstön edustajiksi
ammattiyhdistyselimiin ja henkilöstösäännöissä määrättyihin elimiin, arvioidaan erityisten yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti
henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 5 artiklan 5 kohdan a ja b alakohdan nojalla. Näiden yksityiskohtaisten
sääntöjen tarkoituksena on sisällyttää kyseiset tehtävät virkamiehen säännölliseen arviointiin. Nämä tehtävät johtavat siten
ansiopisteiden myöntämiseen edellä mainittujen täytäntöönpanoa koskevien päätösten 2 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.
Ne voivat lisäksi johtaa pääosaston etusijapisteiden myöntämiseen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 7 artiklan 3 kohdan nojalla. Niiden perusteella ei kuitenkaan voida myöntää ylimääräisten tehtävien perusteella
myönnettäviä etusijapisteitä, koska ne kuuluvat asianomaisten virkamiesten ”toimivaltaprofiiliin”.
239   Sitä vastoin tehtävät, joita henkilöstön valitsemat, nimeämät tai valtuuttamat virkamiehet tai hallintoa edustavat virkamiehet
hoitavat satunnaisesti henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteessä I tarkoitetuissa elimissä,
eivät lähtökohtaisesti kuulu tavanomaisiin toimintoihin ja siten asianomaisten toimivaltaprofiiliin. Se, että sen yksikön
arvioijalla ja arvioinnin vahvistajalla, johon henkilöstön valitsemat, nimeämät tai valtuuttamat virkamiehet on osoitettu,
on velvollisuus selvittää ja ottaa huomioon kyseisten virkamiesten urakehityskertomuksen laatimisen yhteydessä tilapäisen
arviointiryhmän lausunto ja henkilöstön edustajien ylennysehdotukset, ei sinänsä kumoa edellä mainittua päätelmää.
240   Lisäksi on korostettava, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteessä I vahvistetut
taulukot toiminnasta, jonka perusteella ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettäviä etusijapisteitä myönnetään, sisältävät
joka kerta luvun 0. Tästä seuraa, että mikäli oletetaan, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
liitteessä I mainitusta toiminnasta voitaisiin palkita myös pääosaston etusijapisteillä, oikeussäännöt mahdollistavat joka
tapauksessa sen, että nimittävä viranomainen välttää sen, että ansiot lasketaan kahteen kertaan, antamalla nolla ylimääräisten
tehtävien perusteella myönnettävää etusijapistettä kyseisestä toiminnasta.
241   Edellä esitetystä seuraa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklaa koskeva lainvastaisuusväite
on hylättävä perusteettomana.

Viides lainvastaisuusväite, joka on kohdistettu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 7 artiklan
2 kohtaan, jonka väitetään olevan syrjivä
Asianosaisten lausumat
242   Kantaja esittää lainvastaisuusväitteen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 7 artiklan 2 kohdasta
henkilöstösääntöjen 45 artiklan sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja urakehitysmahdollisuuksien periaatteen perusteella.
243   Kantaja väittää, että kyseisellä määräyksellä otetaan käyttöön ”erityinen mekanismi”, jolla asetetaan parempaan asemaan sellaisten
pääosastojen ja osastojen virkamiehet, joilla on vähemmän kuin neljä virkamiestä tietyssä palkkaluokassa. Näillä pääosastoilla
ja osastoilla on näet edelleen käytettävissään kymmenen pääosaston etusijapistettä, joten niillä ei ole velvollisuutta noudattaa
14 ansiopisteen keskiarvoa, ja niiden virkamiehet voivat saada enemmän pääosaston etusijapisteitä kuin muut virkamiehet.
244   Komissio korostaa aluksi, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 7 artiklan 2 kohta ei koske
ansiopisteitä. Tämän jälkeen se väittää, että tämä määräys on välttämätön kantajan esittämien periaatteiden noudattamisen
kannalta, koska ilman sitä sellaisten pääosastojen tai osastojen virkamiehet, joissa on vähän henkilöstöä, asetettaisiin järjestelmällisesti
heikompaan asemaan, sillä he eivät voisi saada 6–10 etusijapistettä, jotka kuuluvat kiintiöön, joka annetaan pääosaston käyttöön
ja jaetaan niiden tehokkaimpien virkamiesten kesken, jotka ovat osoittaneet poikkeuksellisia ansioita täyttämällä 3 kohdan
i ja ii alakohdassa tarkoitetut edellytykset (jäljempänä suuret pääosastojen etusijapisteet). He eivät voisi missään tapauksessa
koskaan saada kymmentä pääosaston etusijapistettä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
245   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että yhdenvertaisuusperiaatteen nojalla erilaisia tapauksia ei saa kohdella
samalla tavoin, ellei tällainen kohtelu ole objektiivisesti perusteltavissa (ks. edellä 89 kohdassa mainittu asia Breton v.
yhteisöjen tuomioistuin, tuomion 99 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
246   Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 1 kohdan mukaan ”kullakin pääosastolla on käytettävissään
jaettavaksi etusijapistekiintiö, joka on suuruudeltaan 2,5 kertaa niiden virkamiesten lukumäärä, jotka ovat vielä ylennettävissä,
kun otetaan huomioon heidän palkkaluokkansa”. Lisäksi näin jaettujen pääosaston etusijapisteiden myöntämiseen sovelletaan
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 4 kohdassa määriteltyä jakoperustetta, jonka
mukaan 50 prosenttia jaetaan tehokkaimpien virkamiesten kesken siten, että heille jaetaan 6–10 pistettä (suuret pääosastojen
etusijapisteet), ja loput 50 prosenttia jaetaan muiden virkamiesten kesken, joille kullekin voidaan myöntää enintään neljä
pääosaston etusijapistettä.
247   On kiistatonta, että tällaisen säännön tiukka soveltaminen pääosastoihin, joilla on kussakin palkkaluokassa vain vähän henkilöstöä,
johtaa mekaanisesti siihen, että sen yksiköissä työskenteleville virkamiehille jaettavien pääosaston etusijapisteiden määrää
vähennetään huomattavasti, selvästi viimeksi mainittujen vahingoksi.
248   Vaikuttaa siis siltä, että kyseiset virkamiehet ovat objektiivisesti eri tilanteessa kuin virkaveljensä, joilla on virka suurissa
pääosastoissa tai yksiköissä, mikä selittää ja perustelee sen, että heitä kohdellaan eri tavalla.
249   Samoin nimenomaan kantajan mainitsemien yhdenvertaisen kohtelun ja urakehitysmahdollisuuksien periaatteen noudattamiseksi
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 7 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos pääosastolla
tai yksiköllä on vähemmän kuin neljä virkamiestä tietyssä palkkaluokassa, käytettävissä oleva etusijapisteiden kokonaismäärä
on kymmenen, eikä niiden myöntämiseen sovelleta henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan
4 kohdassa määriteltyä jakoperustetta. On ilmeistä, että ilman riidanalaista toimenpidettä edellä mainitun pääosaston tai
yksikön virkamiehellä ei olisi juurikaan mahdollisuutta saada suuria pääosastojen etusijapisteitä, eikä hän voisi koskaan
saada niitä kymmentä.
250   Lopuksi on korostettava, että pääosaston etusijapisteiden myöntäminen sellaisten pääosastojen ja yksiköiden virkamiehille,
joilla ei ole vähintään neljää virkamiestä palkkaluokkaa kohti, perustuu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen erityisten ansioiden tunnustamiseen, eikä ole osoitettu, että riidanalaisella
toimenpiteellä mentäisiin pidemmälle kuin mitä todellinen yhdenvertainen kohtelu edellyttää.
251   Edellä esitetyn perusteella henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 7 artiklan 2 kohtaa koskeva
lainvastaisuusväite on hylättävä perusteettomana.
2.
Kanneperuste, jonka mukaan valituksista ja ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävien etusijapisteiden, ylennyskomiteoiden
suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden ja täydentävien erityisten etusijapisteiden myöntämisestä tehtyjä
päätöksiä ei ole olemassa
252   Kantaja esittää komission ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjallisiin kysymyksiin antamiin vastauksiin esittämissään
huomautuksissa kanneperusteen, jonka mukaan ”vastaaja ei ole tehnyt asianmukaisia” päätöksiä valituksista ja ylimääräisten
tehtävien perusteella myönnettävien etusijapisteiden, ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden
ja täydentävien erityisten etusijapisteiden myöntämisestä. Hänen mielestään komissio on ainoastaan ilmoittanut päätöksistä
hallinnollisissa tiedonannoissa ja viitannut niiden väitettyyn tekemiseen. Kantaja päättelee tästä, että näitä päätöksiä ei
ole olemassa ja että päätöstä, jolla hänelle on myönnetty yhteensä 20 etusijapistettä, ansioituneimpien virkamiesten luetteloa
ja ylennettävien virkamiesten luetteloa rasittavat näin ollen sääntöjenvastaisuudet siltä osin kuin ne perustuvat olemattomiin
valmisteleviin toimiin. Joka tapauksessa päätös olla ottamatta häntä edellä mainittuihin luetteloihin on hänen mukaansa sääntöjenvastainen.
Hän vetoaa toissijaisesti olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen.
253   Kantaja väittää, että tämän kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyvät, koska se perustuu menettelyn aikana
esiin tulleisiin seikkoihin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että tämän kysymyksen tutkiminen ei ole tarpeen.
Tämän kanneperusteen voidaan näet tulkita perustuvan olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen tai sellaisten päätösten
puuttumiseen, jotka olisi pitänyt tehdä ylennyskierroksen yhteydessä. Tällaisia perusteluja voidaan esittää menettelyn kaikissa
vaiheissa (ks. olennaisten menettelymääräysten rikkomisen osalta asia C‑291/89, Interhotel v. komissio, tuomio 7.5.1991, Kok.
1991, s. I‑2257, 14 kohta; asia T‑154/98, Asia Motor France ym. v. komissio, tuomio 26.10.2000, Kok. 2000, s. II‑3453, 46 kohta;
ks. päätöksen puuttumisen osalta asia T‑15/89, Chemie Linz v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II‑1275, 395 kohta).
254   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantaja katsoo, että valituksista ja ylimääräisten tehtävien perusteella
myönnettävien etusijapisteiden, ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden ja täydentävien
erityisten etusijapisteiden myöntämisestä tehtyjä päätöksiä ei ole olemassa, ja nojautuu siihen, että allekirjoitettuja päätöksiä
ja kirjallisia asiakirjoja ei ole olemassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa tässä yhteydessä siitä, että
se on esittänyt komissiolle kaksi kirjallista kysymystä päivämääristä, joina nimittävä viranomainen oli hylännyt kantajan
valitukset ja evännyt häneltä ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet. Komissio on ilmoittanut vastauksissaan,
että nämä päätökset oli tehty 20.11.2003, mutta se ei ole liittänyt niistä jäljennöstä vaan viitannut hallinnollisiin tiedonantoihin
nro 82‑2003 ja Sysper 2 ‑järjestelmän välityksellä 16.12.2003 annettuihin tiedoksiantoihin.
255   Komissio on suullisessa käsittelyssä täsmentänyt, että se on muuttanut ylennysmenettelyt ja erityisesti ylennyskomiteoiden
ehdotusten ja lausuntojen käsittelyn tietokonepohjaiseksi. Tämä väite on jatkoa tiedonannolle SEC(2001) 1617, jossa yhdistettiin
arviointia ja ylennystä koskevien uusien sääntöjen käyttöönotto ”tietokonepohjaisen työkalun” käyttöönottoon. Henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 10 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan tämän työkalun tärkeys määräämällä, että
ansioituneimpien virkamiesten luettelot ja ylennyskomiteoiden ehdotukset samalla sijalla olevien virkamiesten tilanteen ratkaisemisesta
on julkaistava komission intranetissä. Komissio on lisäksi esittänyt, että riidanalaiset päätökset perustuivat sähköiseen
allekirjoitukseen, jonka vastuussa oleva viranomainen kirjasi tätä varten laadittuun numeeriseen asiakirjaan. Kantaja ei ole
kiistänyt sitä, että tämä on todellisuudessa menettelytapa. Henkilöstösäännöissä ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevassa päätöksessä ei myöskään aseteta mitään muotovaatimuksia kyseisten päätösten tekemiselle. Erityisesti henkilöstösääntöjen
90 artiklan 2 kohdassa, jossa määrätään, että virkamiehet voivat ”valittaa” nimittävälle viranomaiselle ”toimenpiteestä”,
ei poissuljeta sitä, että tällainen toimi voitaisiin ilmaista muulla tavoin kuin paperilla (ks. suullisen toimen osalta yhdistetyt
asiat 316/82 ja 40/83, Kohler v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 9.2.1984, Kok. 1984, s. 641, 9 ja 10 kohta ja asia T‑51/01,
Fronia v. komissio, tuomio 16.4.2002, Kok. H. 2002, s. I‑A‑43 ja II‑187, 31 kohta).
256   Näistä seikoista ilmenee, että vaikka valituksista tai ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävistä etusijapisteistä,
ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävistä siirtymäkauden etusijapisteistä ja täydentävistä erityisistä etusijapisteistä
tehdyistä päätöksistä ei ole muodollisesti laadittu useita erillisiä kirjallisia päätöksiä, nimittävä viranomainen ja pääosastot
ovat kuitenkin tehneet nämä päätökset täydentävien erityisten etusijapisteiden osalta.
257   Näin ollen oikeudelliset päätelmät, jotka kantaja tekee allekirjoitettujen päätösten ja kirjallisten asiakirjojen puuttumisesta,
eivät ole perusteltuja niiden puuttumisen sen enempää kuin olennaisten menettelymääräysten rikkomisenkaan osalta.
258   Tästä seuraa, että kanneperuste, joka perustuu siihen, että ei ole olemassa päätöksiä, jotka olisi tehty valituksesta ja ylimääräisten
tehtävien perusteella myönnettävistä etusijapisteistä, ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävistä siirtymäkauden etusijapisteistä
ja täydentävistä erityisistä etusijapisteistä, on hylättävä kokonaisuudessaan.
3.
Kanneperusteet, jotka koskevat henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen täytäntöönpanon lainvastaisuutta
259   Kantaja riitauttaa ensinnäkin päätöksen, jolla pääosaston etusijapisteet on evätty hänen osaltaan. Hän arvostelee nimittävän
viranomaisen 12.2.2004 tekemän sen päätöksen perusteluja, jolla hylättiin hänen tekemänsä valitus hänelle myönnettyjen pääosaston
etusijapisteiden lukumäärästä. Hän väittää myös, että komissio ei ole ottanut huomioon yhteyttä, joka vallitsee ansiopisteiden
lukumäärän ja pääosaston etusijapisteiden lukumäärän välillä. Kantaja väittää niin ikään, että komissio ei ole todellisuudessa
vertaillut ansioita. Hän vetoaa vielä siihen, että pääosaston etusijapisteitä myönnettäessä asetettiin etusijalle se, miten
pitkään asianomainen oli palvellut kyseisessä palkkaluokassa. Hän väittää myös, että komission päätös ei perustu minkäänlaiseen
hänen henkilökohtaiseen tilanteeseensa liittyvään seikkaan. Lisäksi kantaja katsoo tulleensa syrjityksi verrattuna virkamiehiin,
jotka työskentelevät yksiköissä, joissa ansioille on annettu suurempi merkitys. Hän väittää myös, että komissio ei ole noudattanut
itse itselleen vahvistamia sääntöjä.
260   Kantaja arvostelee toiseksi tapaa, jolla on suoritettu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
13 artiklan mukaisesti järjestetty valitusmenettely, jonka päätteeksi hän ei saanut yhtään valituksen perusteella myönnettävää
etusijapistettä. Hän vetoaa ensinnäkin siihen, että johtajien ehdotusta ei ole ollut olemassa. Tämän jälkeen hän riitauttaa
sen, että ura-alueen A virkamiesten ylennyskomitea ei ole perustellut nimittävälle viranomaiselle hänen valituksensa osalta
antamiaan suosituksia. Hän väittää myös, että nimittävä viranomainen ei ole todellisuudessa käyttänyt etuoikeuksiaan.
261   Kantaja riitauttaa kolmanneksi päätöksen siitä, että hänelle ei ole myönnetty yhtään etusijapistettä ylimääräisten tehtävien
perusteella. Hän arvostelee tältä osin sitä, että ylennyskomitean suosituksia ei ole perusteltu. Hän väittää myös, että nimittävä
viranomainen on tyytynyt hyväksymään nämä suositukset. Lopuksi hän arvioi, että se on luonnehtinut virheellisesti hänen toimintaansa
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan kannalta.
262   Kantaja riitauttaa neljänneksi sen, että hänelle ei ole myönnetty ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettäviä siirtymäkauden
etusijapisteitä, ja vetoaa perustelujen puuttumiseen.
263   Viidenneksi kantaja riitauttaa ylennettävien virkamiesten luettelon ja katsoo, että nimittävä viranomainen on jättänyt vertailematta
itse ylennysehdokkaiden ansioita.

Kanneperusteet, joilla riitautetaan päätös myöntää kantajalle vain yksi pääosaston etusijapiste
Perusteluvelvollisuuden laiminlyönti
–       Asianosaisten lausumat
264   Kantaja väittää, että päätöstä myöntää hänelle vain yksi pääosaston etusijapiste ei ole perusteltu riittävästi hänen oman
tilanteensa kannalta. Hän huomauttaa tässä yhteydessä, että komissio väittää valituksen hylkäämisestä 15.6.2004 tekemässään
päätöksessä voivansa perustaa pääosaston etusijapisteiden myöntämisen muihin kuin urakehityskertomuksesta ilmeneviin tietoihin.
Se on kuitenkin kantajan mukaan pidättäytynyt täsmentämästä näitä seikkoja.
265   Komissio vastaa, että nimittävän viranomaisen on perusteltava päätös ylennyksestä tehdyn valituksen hylkäämisestä mutta että
se ei ole tältä osin velvollinen paljastamaan tekemäänsä vertailua hylätylle ehdokkaalle. Se voi tyytyä toteamaan, että on
olemassa lailliset edellytykset, jotka henkilöstösäännöissä on asetettu ylennysten sääntöjenmukaisuudelle. Nimittävä viranomainen
on komission mukaan täyttänyt tämän velvollisuuden muistuttamalla siitä, että se voi nojautua muihin virkamiesten hallinnollista
ja henkilökohtaista tilannetta koskeviin tietoihin, joilla voidaan suhteuttaa arviointia, joka on tehty yksinomaan arviointikertomusten
perusteella (ks. asia T‑221/96, Manzo-Tafaro v. komissio, tuomio 5.3.1998, Kok. H. 1998, s. I‑A‑115 ja II‑307, 18 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
266   Aluksi on todettava, että kantajan perustelut ovat kaksiselitteiset. Niitä voidaan tulkita siten, että niillä kyseenalaistetaan
yksinomaan 15.6.2004 tehdyn päätöksen perustelujen riittävyys. Siinä tapauksessa kantajan kohteena ei ole perustelujen puuttuminen
tai riittämättömyys vaan oikeudellinen virhe tai arviointivirhe, jonka komissio on tehnyt perustaessaan päätöksen myöntää
kantajalle vain yksi pääosaston etusijapiste virheellisiin seikkoihin.
267   Koska kanneperuste, joka koskee yhteisön toimen perustelujen puuttumista tai riittämättömyyttä, on joka tapauksessa kohdistettu
oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvaan seikkaan, joka yhteisöjen tuomioistuinten on tutkittava viran puolesta ja jonka
asianosaiset voivat näin ollen esittää kaikissa oikeudenkäynnin vaiheissa, on tutkittava, onko komissio perustellut riittävällä
tavalla päätöksen, jolla kantajalle myönnettiin yksi pääosaston etusijapiste (asia C‑166/95 P, komissio v. Daffix, tuomio
20.2.1997, Kok. 1997, s. I‑983, 24 kohta; asia C‑367/95 P, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok. 1998,
s. I‑1719, 67 kohta ja asia T‑45/98, Krupp Thyssen Stainless ja Acciai speciali Terni v. komissio, tuomio 13.12.2001, Kok.
2001, s. II‑3757, 125 kohta).
268   Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisessa kohdassa määrätyn perusteluvelvollisuuden tarkoituksena
on ilmaista riittävät perustelut, jotta yhtäältä henkilöt, joita toimenpide koskee, kykenevät arvioimaan heille vastaisen
toimenpiteen perusteltavuutta ja sitä, onko kanteen nostaminen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tarkoituksenmukaista,
ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kykenee toisaalta valvomaan toimenpiteen laillisuutta (asia 195/80, Michel
v. parlamentti, tuomio 26.11.1981, Kok. 1981, s. 2861, 22 kohta; yhdistetyt asiat T‑178/95 ja T‑179/95, Picciolo ja Caló v.
alueiden komitea, tuomio 18.3.1997, Kok. H. 1997, s. I‑A‑51 ja II‑155, 33 kohta ja edellä 147 kohdassa mainittu asia Napoli
Buzzanca v. komissio, tuomion 57 kohta). Lisäksi perustelujen riittävyyttä arvioidaan riidanalaisen toimen luonteen perusteella
(yhdistetyt asiat 67/85, 68/85 ja 70/85, Van der Kooy ym. v. komissio, tuomio 2.2.1988, Kok. 1988, s. 219, Kok. Ep. IX, s.
307, 71 kohta ja yhdistetyt asiat T‑141/99, T‑142/99, T‑150/99 ja T‑151/99, Vela ja Tecnagrind v. komissio, tuomio 7.11.2002,
Kok. 2002, s. II‑4547, 168 kohta) ja sen tosiseikkoja koskevan ja oikeudellisen asiayhteyden perusteella, jossa se on hyväksytty
(asia C‑350/88, Delacre ym. v. komissio, tuomio 14.2.1990, Kok. 1990, s. I‑395, 16 kohta ja edellä 147 kohdassa mainittu asia
Napoli Buzzanca v. komissio, tuomion 60 kohta).
269   Tässä tapauksessa on siis tutkittava, täyttääkö yhden pääosaston etusijapisteen myöntämisestä tehty päätös henkilöstösääntöjen
25 artiklan toisen kohdan vaatimukset.
270   Tässä yhteydessä on muistettava, että pääosaston etusijapisteistä tehtävät päätökset ovat valmistelevia toimia (ks. edellä
97 kohta) ja että niitä ei tarvitse sinänsä perustella. Nimittävällä viranomaisella on kuitenkin velvollisuus perustella päätöksensä
etusijapisteiden kokonaismäärän vahvistamista koskevasta päätöksestä tehdyn valituksen hylkäämisestä (ks. edellä 147 kohta).
271   On vielä täsmennettävä, että perustelujen riittävyyttä on arvioitava niihin väitteisiin liittyvien olennaisten seikkojen kannalta,
joihin kyseinen toimielin vastaa (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T‑39/92 ja T‑40/92, CB ja Europay International v. komissio,
tuomio 23.2.1994, Kok. 1994, s. II‑49, 122 kohta ja asia T‑143/03, Smit v. Europol, tuomio 1.3.2005, 42 kohta, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa).
272   Koska kantaja oli valituksessa kyseenalaistanut sen päätöksen laillisuuden, jolla hänelle oli myönnetty ainoastaan yksi pääosaston
etusijapiste, valituksen hylkäämisen perustelujen pitäisi tästä syystä liittyä pääosaston etusijapisteiden myöntämiseen sovellettaviin
edellytyksiin ja siihen, miten niitä sovelletaan kantajan omaan tilanteeseen.
273   Sen jälkeen, kun nimittävä viranomainen oli todennut yleisesti, että sillä oli oikeus nojautua paitsi ehdokkaiden ansiopisteisiin
myös heidän ansioitaan koskeviin muihin seikkoihin, se selitti valituksen hylkäämisestä tekemässään päätöksessä, että vain
yhden pääosaston etusijapisteen myöntäminen kantajalle ”kuului ylennysstrategiaan, jonka [oikeudellinen yksikkö] oli omaksunut
vuoden 2003 ylennyskierroksen osalta – – ja jonka mukaan se optimoisi virkamiestensä ylennysten määrän – – . Vuonna 2003 voimassa
olleen siirtymäkauden järjestelyn mukaan virkamiehet, jotka olivat palvelleet pisimpään kyseisessä palkkaluokassa (ja joiden
siirtymäkauden etusijapisteiden määrä oli siis enintään seitsemän, ja yhdessä tapauksessa virkamiehellä oli myös neljä täydentävää
erityistä etusijapistettä) ja joilla oli sama määrä ansiopisteitä, saivat automaattisesti suuremman ylennyspisteiden kokonaismäärän.
Kun suuret pääosaston etusijapisteet myönnettiin viimeksi mainituille, joilla oli jo paljon pisteitä, [oikeudellinen yksikkö]
poisti siten heidät vuoden 2004 ylennyskelpoisten virkamiesten luettelosta niiden virkamiesten eduksi, joita ei ollut ylennetty
ja joihin [kantaja] kuului”.
274   Komissio viittaa valituksen hylkäämisestä tekemässään päätöksessä myös vuoden 2003 ylennyskierrosta koskeviin oikeudellisen
yksikön suuntaviivoihin. Näiden suuntaviivojen liitteessä 1 B täsmennetään, että suuret pääosaston etusijapisteet samoin kuin
täydentävät erityiset etusijapisteet myönnettiin ”vuoden 2003 ylennysten ratkaisemiseksi” (suuntaviivojen liite 1 B). Lisäksi
kyseisestä liitteestä ilmenee, että oikeudellinen yksikkö käytti vuoden 2003 ylennyskierroksen osalta pääasiallisena perusteena
pääosaston etusijapisteiden myöntämiselle tietyssä palkkaluokassa olevien virkamiesten ”ansiopisteiden ja [pääosaston] siirtymäkauden
etusijapisteiden kokonaismäärää”. Tämä kokonaismäärä edusti oikeudellisen yksikön mukaan sitä, että ”ansiot ja se, miten pitkään
asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, otetaan tasapainoisesti huomioon”. Jos tietyssä palkkaluokassa eri virkamiehillä
”oli [tämän perusteella] sama kokonaispistemäärä, ansiot [oli] asetettava sen edelle, miten pitkään asianomainen oli palvellut
kyseisessä palkkaluokassa”.
275   Komissio viittaa valituksen hylkäämisestä tekemässään päätöksessä lopuksi siihen, että on välttämätöntä ”siirtyä järjestelmään,
joka perustuu pitkän aikavälin ansioiden huomioon ottamiseen”. Se viittaa tässä yhteydessä muun muassa edellä 213 kohdassa
mainitussa asiassa Leonhardt vastaan parlamentti annetun tuomion 51 kohtaan.
276   Edellä esitetyn perusteella on todettava, että valituksen hylkäämisestä tehdyssä päätöksessä esitetyt perustelut täyttävät
velvollisuudet, jotka henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisessa kohdassa asetetaan nimittävälle viranomaiselle. Tässä päätöksessä
selitetään näet riittävällä tavalla perusteet, jotka oikeudellinen yksikkö oli vahvistanut pääosaston etusijapisteiden myöntämiselle
ja niiden soveltamiselle kantajan yksilölliseen tilanteeseen. Erityisesti valituksen hylkäämisestä tehdystä päätöksestä ilmenevät
ne muut seikat kuin ansiopisteet − kuten se, miten pitkään ylennyskelpoiset virkamiehet ovat palvelleet kyseisessä palkkaluokassa
− jotka ovat vaikuttaneet pääosaston etusijapisteiden myöntämisestä tehtyyn päätökseen. Kantaja kykenee siten saamaan valituksen
hylkäämisestä tehdystä päätöksestä selville syyt, joiden vuoksi komissio on antanut hänelle vain yhden pääosaston etusijapisteen,
ja lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kykenee harjoittamaan laillisuusvalvontaansa.
277   Tästä syystä henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen kohdan rikkomista koskeva kanneperuste on hylättävä.
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 ja 13 artiklan rikkominen,
urakehitysmahdollisuuksien periaatteen loukkaaminen, ilmeinen arviointivirhe ja harkintavallan väärinkäyttö
–       Asianosaisten lausumat
278   Kantaja huomauttaa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 4 kohdan ensimmäisen
alakohdan a alakohdan nojalla ”tehokkaimmille” virkamiehille myönnetään 50 prosenttia pääosaston etusijapisteistä, 6–10 pistettä
virkamiestä kohti. Kantaja korostaa saaneensa vain yhden pääosaston etusijapisteen, vaikka hänelle oli hyvitetty 16 ansiopistettä
hänen urakehityskertomuksensa perusteella ja hänellä oli siten paras arvosana oikeudellisessa yksikössä. Hänen olisi siten
pitänyt saada yhdeksän tai kymmenen pistettä 37:stä oikeudellisen yksikön jakamasta suuresta pääosaston etusijapisteestä.
Lisäksi hän katsoo, että koska neljä palkkaluokkaan A 5 kuuluvaa virkamiestä, jotka olivat saaneet suuria pääosaston etusijapisteitä,
oli saanut heikompia arvosanoja kuin 16 ansiopistettä, nimittävä viranomainen ei ole verrannut ansioita asianmukaisesti.
279   Kantajan mukaan myös oikeudellisen yksikön suuntaviivoista ilmenee, että oikeudellinen yksikkö on myöntänyt pääosaston etusijapisteet
”ansiopisteiden ja siirtymäkauden etusijapisteiden kokonaismäärän” perusteella. Lisäksi hallinnollisista tiedonannoista nro 48‑2003
ilmenee, että suuria pääosaston etusijapisteitä saaneet virkamiehet olivat saaneet kuusi tai seitsemän pääosaston siirtymäkauden
etusijapistettä. Kantaja päättelee tästä, että aika, jonka asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, on asetettu
etusijalle, vaikka se voidaan ottaa huomioon vain toissijaisesti. Lisäksi edellä mainituista suuntaviivoista ja 15.6.2004
tehdystä nimittävän viranomaisen päätöksestä ilmenee kantajan mukaan, että tavoitteena ei ole ollut yksilöllisistä ansioista
palkitseminen vaan sellaisten virkamiesten ylentäminen, joilla on suurin määrä siirtymäkauden pisteitä, jotta ”optimoidaan
oikeudellisen yksikön henkilöstön ylennysmahdollisuudet ajanjaksolla 2003–2005”. Kantaja päättelee tästä, että ansioihin perustuvasta
ylentämisestä on tullut ylentämistä, joka perustuu siihen, miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa,
ja että menettelyä rasittaa harkintavallan väärinkäyttö.
280   Komissio vastaa, että määräyksillä, joilla säännellään vuoden 2003 ylennyskierrosta, on tarkoitus ottaa huomioon virkamiesten
suoritukset vuosien varrelta. Etusijapistejärjestelmä kuvaa tätä tavoitetta. Urakehityskertomukset eivät sitä vastoin anna
täydellistä kuvaa virkamiesten ansioista. Ne kuvaavat vain yhtä vuotta heidän urallaan. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 6 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ei komission mukaan myöskään määrätä suurten pääosaston etusijapisteiden
myöntämisestä virkamiehille, jotka ovat saaneet eniten ansiopisteitä viimeisimmän urakehityskertomuksensa jälkeen. Niitä myönnetään
vain niille virkamiehille, jotka ovat osoittaneet henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan
3 kohdan i ja ii alakohdassa kuvattuja poikkeuksellisia ansioita. Kyseisen 6 artiklan 3 kohdan ii alakohdassa viitataan virkamiesten
erityisen ahkeraan työskentelyyn ja loistaviin tuloksiin, jotka ilmenevät ”heidän urakehityskertomuksistaan”. Monikkomuodon
käyttäminen heijastaa halua perustaa pääosaston etusijapisteet ”pitkän aikavälin ansioihin”. Tästä seuraa, että komissio sai
jakaa ne ansiopisteiden perusteella mutta myös muiden ansioihin liittyvien seikkojen perusteella. Tilanne oli komission mukaan
sellainen tässä tapauksessa.
281   Komissio väittää tämän jälkeen, että sen täytyy esittää näyttö ansioiden vertailusta vain siinä tapauksessa, että kantaja
esittää joukon riittävän yhtäpitäviä indisioita, jotka osoittavat sen, että tätä tutkimusta ei ole tehty. Ansiopisteiden ja
pääosaston etusijapisteiden välisen korrelaation puuttuminen ei ole tällainen joukko indisioita, koska pääosaston etusijapisteet
eivät voi perustua yksinomaan ansiopisteiden määrään. Yhden virkamiehen ansiot eivät komission mukaan voi myöskään estää sitä,
että toisten virkamiesten samanarvoiset tai suuremmat ansiot otetaan huomioon.
282   Komissio väittää vielä, että siirtymäkauden etusijapisteiden pitäisi mahdollistaa siirtyminen uuteen ylennysjärjestelmään
siten, että otetaan virkamiesten sitkeyden palkitsemisen tavoitteen mukaisesti huomioon se, miten pitkään he ovat palvelleet
kyseisessä palkkaluokassa. Se esittää myös, että niiden vaikeuksien vuoksi, joita liittyy siihen, että arviointikertomuksia
ei ollut yhdenmukaistettu edellisessä järjestelmässä, oli välttämätöntä jakaa ansiopisteet siten, että palkitaan pitkäaikaisista
ansioista ”objektiivisen mittapuun” mukaan. Tämä mittapuu on niiden vuosien määrä, jotka asianomainen on palvellut kyseisessä
palkkaluokassa, sellaisena kuin sitä käytetään rajoitetusti pääosaston siirtymäkauden etusijapisteiden myöntämiseen.
283   Komission mukaan edellä esitetystä seuraa, että ansiopisteiden ja siirtymäkauden etusijapisteiden summa, joka on pääosaston
etusijapisteiden laskentaperusteena, kuvaa pitkän aikavälin ansioita eikä pelkästään sitä, miten pitkään asianomainen on palvellut
palkkaluokassa.
284   Komissio väittää edellä 213 kohdassa mainitussa asiassa Leonhardt vastaan parlamentti annettuun tuomioon (55 kohta) viitaten
edelleen, että sen ei tarvitse ottaa kaikilta osin huomioon arvosanoja, jotka on annettu virkamiehille vanhan järjestelmän
aikana, koska muutoin ylennysjärjestelmän uudistukselta poistettaisiin kokonaan käytännön merkitys.
285   Komissio kiistää tämän jälkeen harkintavallan väärinkäytön sillä perusteella, että siirtyminen on välttämätöntä järjestää
ja että on oltava mahdollista ottaa huomioon jäännösryhmän tilanne.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
286   On muistettava, että henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevilla päätöksillä otettiin vuoden 2003 ylennyskierrokselta
lähtien käyttöön ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden aikaisempaa objektiivisemman ja yksinkertaisemman vertailun mahdollistamiseksi
ylennysjärjestelmä, joka perustuu ansioiden numeraaliseen määrittämiseen, jolle on ominaista ansiopisteiden ja etusijapisteiden
vuosittainen myöntäminen virkamiehille. Etusijapisteisiin kuuluvat henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 6 artiklassa tarkoitetut pääosaston etusijapisteet.
287   Kantaja kyseenalaistaa nyt käsiteltävällä kanneperusteella sen päätöksen laillisuuden, jolla hänelle myönnettiin vuoden 2003
ylennyskierroksella vain yksi pääosaston etusijapiste. Kantajan mukaan komissio on rikkonut henkilöstösääntöjen 45 artiklan
täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklaa, kun se on asettanut ensisijaiseksi pääosaston etusijapisteiden myöntämisen
perusteeksi sen, miten pitkään ylennyskelpoiset virkamiehet ovat palvelleet kyseisessä palkkaluokassa.
288   Aluksi on muistutettava siitä, että pääosaston etusijapisteillä pyritään henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla palkitsemaan ”ansioituneimpina pidettäviä virkamiehiä”. Tämän määräyksen
mukaan kyseessä ovat virkamiehet, jotka ”ovat edistäneet tuloksiin pääsyä − − tavalla, joka ylittää heidän omat tavoitteensa”
(i alakohta) tai jotka ovat ”työskennelleet erityisen ahkerasti ja saavuttaneet loistavia tuloksia tehtäviä hoitaessaan heidän
urakehityskertomuksistaan ilmenevällä tavalla” (ii alakohta). Suuret pääosaston etusijapisteet eli pääosaston etusijapisteet
6–10 jaetaan henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti ”sellaisten
tehokkaimpien virkamiesten kesken, jotka ovat osoittaneet erityisiä ansioita”, kun puolestaan ”pienet” pääosaston etusijapisteet
eli pääosaston etusijapisteet 0–4 jaetaan kyseisen määräyksen mukaisesti ”niiden muiden virkamiesten kesken, joita pidetään
[6 artiklan 3 kohdassa] mainittujen edellytysten valossa ansioituneina”.
289   Seuraavaksi on korostettava, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklassa ei viitata
millään tavoin siihen, että se, miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, olisi pääosaston etusijapisteiden
myöntämisperuste.
290   Tästä seuraa, että pääosaston etusijapisteiden myöntämisen on perustuttava kyseisten virkamiesten erityisiin ansioihin liittyviin
seikkoihin, ja suuret pääosaston etusijapisteet on varattu virkamiehille, joilla on poikkeukselliset ansiot. Ei ole tarpeen
antaa ratkaisua siitä, voiko se, miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, olla pääosaston etusijapisteiden
toissijaisena myöntämisperusteena ja miltä osin se voi olla niiden myöntämisperusteena, koska tämä peruste ei missään tapauksessa
voi olla ratkaiseva tekijä pääosaston etusijapisteiden myöntämiselle (ks. vastaavasti asia 298/81, Colussi v. parlamentti,
tuomio 24.3.1983, Kok. 1983, s. 1131, 22 kohta; edellä 101 kohdassa mainittu asia Vainker v. parlamentti, tuomion 16 ja 17 kohta;
asia T‑280/94, Lopes v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 29.2.1996, Kok. H. 1996, s. I‑A‑77 ja II‑239, 138 kohta ja asia T‑163/01,
Perez Escanilla v. komissio, tuomio 11.7.2002, Kok. H. 2002, s. I‑A‑131 ja II‑717, 29 kohta).
291   Nyt käsiteltävän kanneperusteen perusteltavuuden tutkimiseksi on muistutettava siitä, että jotta voitaisiin arvioida ansiot,
jotka on otettava huomioon ylennyspäätöksen yhteydessä henkilöstösääntöjen 45 artiklan nojalla ja näin ollen myös etusijapisteiden
myöntämispäätöksen yhteydessä, hallinnolla on laaja harkintavalta, ja yhteisöjen tuomioistuinten valvonnan on rajoituttava
koskemaan vain sitä, onko tämä pysyttäytynyt sellaisissa rajoissa, joita ei voida arvostella, ja onko tämä pidättynyt käyttämästä
harkintavaltaansa ilmeisen väärin, kun otetaan huomioon seikat ja keinot, joiden perusteella hallinto on saattanut tehdä arviointinsa
(asia 282/81, Ragusa v. komissio, tuomio 21.4.1983, Kok. 1983, s. 1245, 9 kohta; asia 324/85, Bouteiller v. komissio, tuomio
4.2.1987, Kok. 1987, s. 529, 6 kohta ja edellä 89 kohdassa mainittu asia Breton v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomion 98 kohta).
292   Komissio on selittänyt tässä tapauksessa valituksen hylkäämisestä tehdyssä päätöksessä, että ”pääosaston etusijapisteiden
myöntäminen [kantajalle] kuului osana ylennysstrategiaan, jonka [oikeudellinen yksikkö] oli omaksunut vuoden 2003 ylennyskierroksen
osalta – – ja jonka mukaan se optimoisi virkamiestensä ylennysten määrän – – ”. Se lisäsi, että ”virkamiehet, jotka olivat
palvelleet pisimpään kyseisessä palkkaluokassa (ja joiden siirtymäkauden etusijapisteiden määrä oli siis enintään seitsemän,
ja yhdessä tapauksessa virkamiehellä oli myös neljä täydentävää erityistä etusijapistettä) ja joilla oli sama määrä ansiopisteitä,
saivat automaattisesti suuremman ylennyspisteiden kokonaismäärän” ja saivat siten suuria pääosaston etusijapisteitä. Se selitti
vielä, että ”strategia, jonka mukaan pyrittiin ylentämään virkamiehiä, joilla oli suurin määrä [pääosaston] siirtymäkauden
etusijapisteitä/täydentäviä erityisiä etusijapisteitä – samalla kun heidän ansionsa otettiin luonnollisesti huomioon – oli
hyväksyttävä”.
293   Valituksen hylkäämisestä tehdyssä päätöksessä viitataan vielä vuoden 2003 ylennyskierrosta koskeneisiin oikeudellisen yksikön
suuntaviivoihin. Kyseisten suuntaviivojen liitteessä 1 B täsmennetään, että suuret pääosaston etusijapisteet ja täydentävät
erityiset etusijapisteet myönnetään ”vuoden 2003 ylennysten ratkaisemiseksi” (suuntaviivojen liite 1 B). Kyseisestä liitteestä
ilmenee lisäksi, että oikeudellinen yksikkö käytti vuoden 2003 ylennyskierroksella tärkeimpänä perusteena pääosaston etusijapisteiden
myöntämiselle tietyssä palkkaluokassa olevien virkamiesten ”ansiopisteiden ja [pääosaston] siirtymäkauden etusijapisteiden
kokonaismäärää”. Kyseinen kokonaismäärä edusti oikeudellisen yksikön mukaan sitä, että ”ansiot ja se, miten pitkään asianomainen
on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, otetaan tasapainoisesti huomioon”. Jos tietyssä palkkaluokassa eri virkamiehillä ”oli
[tämän perusteella] sama kokonaispistemäärä, ansiot [oli] asetettava sen edelle, miten pitkään asianomainen oli palvellut
kyseisessä palkkaluokassa”.
294   Komissio on vahvistanut vastinekirjelmässään, että ”pääosaston etusijapisteet on annettu oikeudellisen yksikön sisällä kunkin
virkamiehen ansiopisteiden + [pääosaston] siirtymäkauden etusijapisteiden kokonaismäärän perusteella”, mutta korostanut samalla,
että ”pääosaston ansiopisteiden laskentaperusteena olevan ansiopisteiden ja [pääosaston] etusijapisteiden summan tarkoituksena
on – – pitkän aikavälin ansioiden kuvaaminen”.
295   Siitä, onko pääosaston etusijapisteiden myöntämisestä kantajalle tehty päätös henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 6 artiklan 3 kohdan edellytysten mukainen, on todettava, että menetelmästä, jota oikeudellinen yksikkö
on käyttänyt pääosaston etusijapisteiden myöntämiseen, on seurannut, että palkkaluokkaan A 4 ylennyskelpoiset virkamiehet,
joilla oli kaiken kaikkiaan vähemmän ansiopisteitä kuin kantajalla mutta jotka olivat palvelleet pidempään palkkaluokassaan,
saivat enemmän pääosaston etusijapisteitä kuin kantaja.
296   Siten kantaja, jolla oli yhteensä 16 ansiopisteitä, sai vain yhden pääosaston etusijapisteen, kun neljä oikeudellisen yksikön
palkkaluokan A 5 virkamiestä, joilla oli yhteensä 14 tai 15 ansiopistettä, sai suuria pääosaston etusijapisteitä, vaikka heidän
ansionsa, sellaisina kuin niitä oli arvioitu heidän urakehityskertomuksissaan, olivat vähäisemmät kuin kantajan. Näillä neljällä
virkamiehellä, jotka olivat palvelleet toiseksi, kolmanneksi, neljänneksi ja viidenneksi pisimpään oikeudellisen yksikön palkkaluokassa
A 5, ansiopisteiden ja pääosaston siirtymäkauden etusijapisteiden kokonaismäärä oli vähintään 21 (vähintään 14 ansiopistettä
ja seitsemän pääosaston siirtymäkauden etusijapistettä), kun tämä summa oli kantajalla, joka oli palvellut vähemmän aikaa
kyseisessä palkkaluokassa, 19 (16 ansiopistettä ja kolme pääosaston siirtymäkauden etusijapistettä).
297   Tästä seuraa, että pääosaston etusijapisteiden myöntäminen kantajalle ei perustu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 6 artiklan 3 kohdan perusteiden soveltamiseen. Hallinto ei näet ole myöntänyt pääosaston etusijapisteitä
asianomaisten virkamiesten erityisten tai poikkeuksellisten ansioiden tutkimisen perusteella vaan matemaattisesta laskelman
eli ansiopisteiden ja pääosaston siirtymäkauden etusijapisteiden summan perusteella, ja viimeksi mainittujen pisteiden määrä
vastaa väistämättä niiden vuosien määrää, jotka asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa (ks. edellä 206 kohta).
Oikeudellisen yksikön vuoden 2003 ylennyskierroksen osalta soveltamilla pääosaston etusijapisteiden myöntämisperusteilla ei
missään tapauksessa palkita ”ansioituneimpia virkamiehiä”, kuten henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 6 artiklan 3 kohdassa edellytetään, mistä on siis tässä tapauksessa se objektiivinen seuraus, että virkamiehet,
joilla on vähemmän ansiopisteitä kuin kantajalla, on asetettu etusijalle sen vuoksi, että he ovat palvelleet pidempään kyseisessä
palkkaluokassa, koska heidän pääosaston siirtymäkauden etusijapisteidensä ja kantajan pääosaston siirtymäkauden kolmen etusijapisteen
välinen ero oli suurempi kuin heidän ansiopisteidensä ja kantajan 16 ansiopisteen välinen ero.
298   Komission väitteestä, jonka mukaan pääosaston etusijapisteiden myöntäminen perustuu pitkäaikaisiin ansioihin eikä siihen,
miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa, on huomautettava aluksi, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan
täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklassa määrätään siirtymäkauden etusijapisteiden myöntämisestä, ”jotta ansiot kyettäisiin
ottamaan asianmukaisesti huomioon pitkältä aikaväliltä”. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
6 artiklaan ei sitä vastoin sisälly pääosaston etusijapisteiden osalta mitään nimenomaista viittausta tällaiseen perusteeseen.
299   On kuitenkin täsmennettävä, että kuten komissio korostaa, henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut erityiset ansiot, joiden vuoksi pääosaston etusijapisteiden myöntäminen on perusteltua,
eivät välttämättä ilmene yksinomaan asianomaisten virkamiesten viimeisistä urakehityskertomuksista. Henkilöstösääntöjen 45
artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 3 kohdan ii alakohtaan sisältyy näet viittaus urakehityskertomuksiin
– monikkomuodossa – jotta ansioituneimmat virkamiehet kyettäisiin erottamaan muista pääosaston etusijapisteiden jakamista
varten.
300   Oikeudellisen yksikön käyttämä menetelmä, jonka mukaan pääosaston etusijapisteet vahvistetaan ansiopisteiden ja pääosaston
siirtymäkauden etusijapisteiden perusteella, ei ole sopiva tätä tarkoitusta varten. Ansiopisteitä, jotka on otettu huomioon,
kun kantajalle on annettu vain yksi pääosaston etusijapiste, on hänen ylennyskierrosta edeltävän urakehityskertomuksensa perusteella
16. Mahdollisia ansioita, jotka mainitaan aikaisemmissa arviointikertomuksissa, ei ole myöskään otettu huomioon pääosaston
siirtymäkauden etusijapisteitä määritettäessä. Nämä pääosaston siirtymäkauden etusijapisteet myönnetään näet henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan perusteella automaattisesti ”yksi piste palkkaluokassa
palveltua vuotta kohti, kuitenkin yhteensä enintään seitsemän pistettä”.
301   Lopuksi komisio viittaa siihen, että on välttämätöntä ”siirtyä järjestelmään, jossa otetaan huomioon pitkäaikaiset ansiot”.
Se viittaa tässä yhteydessä muun muassa edellä 213 kohdassa mainitussa asiassa Leonhardt vastaan parlamentti annetun tuomion
51 kohtaan. On kuitenkin muistettava, että vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kyseisessä tuomiossa myöntänyt
sen, että hallinto voi väliaikaisesti ja tietyin rajoituksin luopua niiden pysyvien sääntöjen ja periaatteiden tiukasta soveltamisesta,
joita tavanomaisesti sovelletaan, tällä pyritään yksinomaan vastaamaan pakottavaan tarpeeseen, joka liittyy siihen, että siirrytään
vanhasta ylennysjärjestelmästä uuteen, ja ottamaan huomioon rajoitteet, joita väistämättä aiheutuu siirtymisestä hallintomallista
toiseen. On kiistatonta, että pääosaston etusijapisteet ovat pysyvä eivätkä väliaikainen uuden ylennysjärjestelmän osa, joten
viittauksella edellä mainitussa asiassa Leonhardt vastaan parlamentti annettuun tuomioon ei ole merkitystä. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin muistuttaa sivumennen siitä, että se, että otettiin huomioon ansiot, joita oli kertynyt palkkaluokassaan virkamiehille,
jotka olivat komissiossa virassa kyseisen järjestelmän tullessa voimaan, oli myös perustelu sille, että annettiin kolmeen
eri luokkaan kuuluvia siirtymäkauden pisteitä.
302   Edellä esitetyn perusteella päätöksen, jolla kantajalle myönnettiin yksi pääosaston etusijapiste, ratkaisi kantajan ansiopisteiden
ja pääosaston siirtymäkauden etusijapisteiden summa, mikä on henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
6 artiklan 3 kohdan perusteiden vastaista. Vastaavasti päätös, jolla vahvistetaan kantajan ylennyspisteiden kokonaismäärä,
on lainvastainen siltä osin kuin sillä annetaan kantajalle yksi pääosaston etusijapiste.
303   Ei ole tarpeen tutkia muita väitteitä, jotka kantaja esittää tästä päätöksestä. Ne eivät näet voisi johtaa päätöksen laajempaan
kumoamiseen, koska ne koskevat samaa pisteryhmää.

Kanneperuste, jolla riitautetaan sen päätöksen laillisuus, jolla kantajalta on evätty kokonaan valituksen perusteella myönnettävät
etusijapisteet
304   Kantaja riitauttaa lähinnä sen, miten pitkään hänen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13
artiklan perusteella tekemänsä valituksen käsittely on kestänyt. Hän arvostelee myös sitä, että ylennyskomitean suositusta
ei ole perusteltu. Hän väittää lopuksi, että nimittävä viranomainen ei ole todellisuudessa tutkinut hänen valitustaan.
305   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että valitus on henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
13 artiklan 1 kohdan mukaan tehtävä viiden työpäivän kuluessa ”8 artiklassa tarkoitetun ansioituneimpien virkamiesten luettelon
julkaisemisesta”. Kyseinen luettelo puolestaan laaditaan sen jälkeen ”kun etusijapisteet on jaettu 6 artiklan mukaisessa menettelyssä”.
Valituksen kohteena ovat siten pääosaston etusijapisteistä tehdyt päätökset. Tätä päätelmää ei kyseenalaista se, että kantaja
täydentää valitustaan esittämällä, miksi hänen pitäisi saada täydentäviä erityisiä etusijapisteitä.
306   Valituksen perusteella myönnettävien etusijapisteiden epääminen kantajalta vahvistaa siten päätöksen siitä, että hänelle myönnetään
vain yksi pääosaston etusijapiste. Näin ollen kanneperusteita, joita on esitetty tästä viimeksi mainitusta päätöksestä, on
tulkittava siten, että myös ne on kohdistettu valituksen hylkäämiseen. Edellisen kanneperusteen tutkiminen osoittaa, että
päätöstä myöntää yksi pääosaston etusijapiste rasittaa ilmeinen arviointivirhe ja että se on henkilöstösääntöjen 45 artiklan,
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan ja urakehitysmahdollisuuksien periaatteen vastainen.
Samat sääntöjenvastaisuudet rasittavat siten päätöstä evätä kantajalta valituksen perusteella myönnettävät etusijapisteet.
307   Näin ollen tässä tapauksessa ei ole tarpeen tutkia kanneperusteita, joissa arvostellaan erikseen kantajan valituksen tutkimista.

Kanneperuste, joka on kohdistettu siihen, että kantajalta evättiin ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet
308   Kantaja riitauttaa sen, että häneltä on evätty ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet, ja nojautuu
siihen, että ylennyskomitean suosituksia ei ole perusteltu, henkilöstösääntöjen 45 artiklaan, henkilöstösääntöjen 45 artiklan
täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklaan, yhdenvertaisen kohtelun periaatteeseen, ilmeiseen arviointivirheeseen ja harkintavallan
väärinkäyttöön.
Ylennyskomitean suositusten perustelujen puuttuminen
–       Asianosaisten lausumat
309   Kantaja, joka ei ole saanut yhtään ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävää etusijapistettä, arvostelee ura‑alueen
A virkamiesten ylennyskomiteaa siitä, että tämä ei ole perustellut tätä koskevia ehdotuksiaan.
310   Komissio vastaa, että valmistelevaa toimea ei tarvitse perustella.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
311   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pitää väitettä perusteettomana edellä 144 ja 145 kohdassa mainituista syistä.
Nimittävä viranomainen ei ole käyttänyt toimivaltaa, joka sille on annettu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 9 artiklalla
–       Asianosaisten lausumat
312   Kantaja väittää, että nimittävä viranomainen on tyytynyt hyväksymään pariteettikomitean ehdotukset ja että se ei ole ottanut
huomioon luennoitsijan/esitelmöitsijän tehtäviä eikä edustustehtäviä, joita hän on hoitanut.
313   Komissio vastaa, että nimittävä viranomainen on todellakin verrannut niiden virkamiesten henkilökansioita, jotka olisivat
voineet saada etusijapisteitä ylimääräisten tehtävien perusteella, mutta että se päätti tämän tutkimuksen perusteella olla
antamatta niitä kantajalle. Se lisää, että mikään ei estänyt nimittävää viranomaista noudattamasta ylennyskomiteoiden ehdotuksia,
kuten se on tässä tapauksessa tehnyt.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
314   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
9 artiklan 3 kohdan mukaan ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävistä etusijapisteistä tehdään ehdotuksia jokaisen
toimivaltaisen ylennyskomitean pariteettityöryhmässä. Sen jälkeen, kun nämä komiteat ovat ”hyväksyneet” nämä ehdotukset, ne
toimitetaan nimittävälle viranomaiselle päätöksentekoa varten.
315   Nimittävä viranomainen teki ratkaisunsa 20.11.2003. Se, että se on tässä yhteydessä ottanut nimiinsä ylennyskomiteoiden suositukset,
ei riitä osoittamaan, että se ei olisi todellisuudessa käyttänyt toimivaltaansa. Nimittävä viranomainen voi näet yhtyä ylennyskomiteoiden
arviointeihin.
316   Kantaja on joka tapauksessa kohdistanut valituksensa muun muassa siihen, että häneltä on evätty ylimääräisten tehtävien perusteella
myönnettävät etusijapisteet. Nimittävä viranomainen hylkäsi kantajan valituksen sellaisin perusteluin, jotka osoittavat, että
tämä pisteiden ryhmä on todellisuudessa tutkittu. Se näet totesi, että esitelmätilaisuudet ja muut toiminnot, joihin kantaja
viittasi, liittyivät läheisesti sekä hänen tehtäviinsä että oikeudellisen yksikön alaan. Nimittävä viranomainen huomautti
edelleen, että oikeudellisen yksikön ”avoimuusryhmä”, johon kantaja kuuluu, on epävirallinen elin. Se arvioi tästä syystä,
että tätä komiteaa ei voitu rinnastaa pariteettikomiteaan, koska henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen liitteessä oleva ylimääräisten tehtävien luettelo on tyhjentävä. Nimittävä viranomainen totesi lopuksi, että kantajan
vuosien 2001–2002 urakehityskertomuksessa ei mainittu mitään ylimääräistä tehtävää niitä koskeneen otsikon alla.
317   Näin ollen väite, jonka mukaan nimittävä viranomainen ei olisi todellisuudessa käyttänyt toimivaltaansa, on perusteeton.
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan rikkominen, johon nimittävän viranomaisen väitetään
syyllistyneen
–       Asianosaisten lausumat
318   Kantaja väittää edustavansa palkkaluokkaan A 5 kuuluvia virkamiehiä oikeudellisen yksikön avoimuusryhmässä. Hän on lisäksi
pitänyt luentoja ja esitelmätilaisuuksia sekä toimielimen ulkopuolella että virkaveljilleen tavanomaisten tehtäviensä lisäksi.
Lisäksi kantaja katsoo, ettei sillä, että hän on saanut näitä luentoja ja esitelmätilaisuuksia varten tarvitsemansa tiedot
oikeudellisessa yksikössä hoitamiensa tehtävien ansiosta, ole merkitystä. Hän arvostelee tämän jälkeen oikeudellista yksikköä
siitä, että tämä ei ole ilmoittanut kyseisiä tehtäviä ylennyskomitealle eikä maininnut niitä hänen vuosien 2001–2002 urakehityskertomuksessaan.
Lopuksi kantaja väittää, että virkamiehet ovat saaneet ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettäviä etusijapisteitä samankaltaisista
ja jopa vähemmän tärkeistä tehtävistä kuin ne, joita hän on hoitanut. Hän vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kehottamaan
komissiota esittämään nimettömän luettelon palkkaluokkaan A 5 kuuluvista virkamiehistä, jotka ovat saaneet ylimääräisten tehtävien
perusteella myönnettäviä etusijapisteitä ”luennoitsijan/esitelmöitsijän” tehtävistä ja edustamisesta, siten, että hoidetut
tehtävät kuvataan konkreettisesti. Hän vaatii myös, että komissiota kehotettaisiin selittämään, miten nämä tehtävät mahdollisesti
eroavat asianomaisten toiminnasta toimielimen sisällä.
319   Komissio korostaa, että nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta ylennysmenettelyn yhteydessä. Tämän jälkeen se
vetoaa siihen, että oikeudellisen yksikön avoimuusryhmä on vain epämuodollinen elin, joka ei ole rinnastettavissa henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteessä I mainittuihin komiteoihin. Tästä seuraa komission mukaan, että
ura-alueen A virkamiesten ylennyskomitealla ei ollut valtuuksia myöntää etusijapisteitä kantajalle tästä osallistumisesta.
Se, että kantaja on toiminut luennoitsijana/esitelmöitsijänä, ei komission mukaan myöskään anna hänelle oikeutta ylimääräisten
tehtävien perusteella myönnettäviin etusijapisteisiin. Jaettavien pisteiden vähäinen määrä merkitsee sitä, että niitä voidaan
antaa ainoastaan virkamiehille, jotka ovat henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklassa
vahvistettujen perusteiden perusteella ansioituneimpia. Se, että jollain virkamiehellä on ansioita, ei poissulje sitä, että
toisilla olisi vastaavia tai suurempia ansioita.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
320   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen
9 artiklan 2 kohdassa jätetään nimittävälle viranomaiselle laaja harkintavalta. Siinä asetetaan ensinnäkin ylimääräisten tehtävien
perusteella myönnettävien etusijapisteiden jakamiselle kolme edellytystä. Ne liittyvät siihen, onko kyseisiä tehtäviä suoritettu
toimielimen hyväksi, kuuluvatko ne asianomaisen toimivaltaprofiiliin ja onko tämä hoitanut ne menestyksellisesti. Näiden edellytysten
täyttymistä selvitettäessä nimittävällä viranomaisella on harkintavaltaa. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 9 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan vielä jaettava pistekiintiö ylennyskelpoisten virkamiesten lukumäärän
perusteella. Sen jakaminen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteessä I vahvistettujen
taulukoiden mukaisesti siinä mainituille eri toiminnoille merkitsee myös valintaa, joka perustuu harkintakelpoisten ansioiden
arviointiin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että sen valvonta voi koskea ainoastaan sitä, että hallinto
on harkintavaltaansa käyttäessään pysynyt hyväksyttävissä rajoissa ja että se ei ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen
väärin (ks. edellä 291 kohta).
321   Kantajan avoimuusryhmässä hoitamista tehtävistä on aluksi muistutettava, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen liitteessä I luetellaan tyhjentävästi toimielimen hyväksi suoritettavat ylimääräiset tehtävät, joiden perusteella
voidaan myöntää etusijapisteitä henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan nojalla. Koska
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteessä I ei mainita toimintaa avoimuusryhmässä, nimittävä
viranomainen ei ole tehnyt oikeudellista virhettä eikä ilmeistä arviointivirhettä, kun se ei ole myöntänyt kantajalle yhtään
ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävää etusijapistettä sen perusteella, että hän on kuulunut kyseiseen ryhmään.
322   Tämän jälkeen on todettava kantajan hoitamista luennoitsijan/esitelmöitsijän tehtävistä, että tällaisten tehtävien perusteella
voidaan henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteen I perusteella myöntää yksi ylimääräisten
tehtävien perusteella myönnettävä etusijapiste. Kantajan tehtävänkuvauksessa mainitaan kuitenkin ”tiedottaminen [tietyistä]
oikeudellisista seikoista – sisäinen tiedottaminen”. Lisäksi hänen vuosia 2001–2002 koskevassa urakehityskertomuksessaan täsmennetään,
että hänen tehtävänään on ”tiedottaa komissiolle ja sen yksiköille riita-asioiden kehityksestä ja yhteisön oikeudesta [sekä]
jakaa yhteisön oikeuden tietämystä ja kokemusta muille”. Tästä seuraa, että nimittävä viranomainen ei ole tehnyt oikeudellista
virhettä eikä ilmeistä arviointivirhettä katsoessaan, että kantajan pitämät luennot ja hänen virkaveljilleen pitämänsä esitelmät
kuuluivat hänen tavanomaisiin tehtäviinsä. Näin ollen nimittävä viranomainen on menetellyt perustellusti arvioidessaan, että
henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan toinen luetelmakohta
esti sen, että kantajaa olisi palkittu myöntämällä yksi ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävä etusijapiste.
323   Kantaja vetoaa vielä toimielimen ulkopuoliseen toimintaan. Kyseessä ovat kaksi esitelmätilaisuutta yhteisön kilpailuoikeudesta
ja Euroopan hallinto-oikeudesta espanjalaisissa yliopistoissa, osallistuminen televiestinnän alan oikeudelliseen tutkimushankkeeseen
Italian viranomaisten pyynnöstä ja julkaisu taloudellisista yleishyödyllisistä palveluista. Kantaja ei ole kuitenkaan esittänyt
mitään todisteita, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että nämä tehtävät suoritettiin ”toimielimen hyväksi” henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti.
Lisäksi nimittävä viranomainen on voinut katsoa 15.6.2004 tekemässään päätöksessä, että oikeudellinen yksikkö ei ollut maininnut
kantajan nimeä niiden virkamiesten luettelossa, jotka voivat sen mielestä saada etusijapisteitä ylimääräisten tehtävien perusteella.
Nimittävä viranomainen on lisäksi voinut huomauttaa, että oikeudellinen yksikkö ei ollut myöskään ilmoittanut edellä mainittuja
tehtäviä urakehityskertomuksen otsikon ”ylimääräiset tehtävät” alla. Kantaja arvostelee tätä laiminlyöntiä, mutta tätä arvostelua
ei voida tutkia, koska hän kyseenalaistaa vuosien 2001–2002 urakehityskertomuksen, jota hän ei ole riitauttanut ajoissa. Kantaja
vetoaa myös siihen, että hän on maininnut kyseiset tehtävät urakehityskertomuksen siinä osassa, joka hänen itsensä piti täyttää.
Tämä maininta ei ole kuitenkaan ratkaiseva, koska hän tarkastelee omaa toimintaansa luonnollisesti kuitenkin subjektiivisesti.
324   Lopuksi kantajan vaatimusta, jonka mukaan komission pitäisi toimittaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle ylimääräisten
tehtävien perusteella myönnettäviä etusijapisteitä saaneiden nimetön luettelo, jossa pitäisi lisäksi mainita tehtävät, joiden
perusteella ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet on myönnetty, ja selitykset sille, miksi on katsottu,
että nämä tehtävät eivät koske asianomaisten tavanomaisia tehtäviä, ei voida hyväksyä. Kantaja ei näet ole osoittanut, että
tehtävät, joiden perusteella ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettäviä etusijapisteitä olisi hänen mielestään pitänyt
antaa, täyttivät kaikki henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan 2 kohdan hyväksymisedellytykset.
Vaikka lisäksi oletettaisiin, että joku virkamiehistä on saanut yhden etusijapisteen ylimääräisten tehtävien perusteella henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan 2 kohdan edellytykset täyttävien tehtävien hoitamisesta, tästä ei
missään tapauksessa seuraa, että päätös evätä kantajalta ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet olisi
lainvastainen.
325   Tästä seuraa, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan rikkomista koskeva kanneperuste
on perusteeton.
Harkintavallan väärinkäyttö
–       Asianosaisten lausumat
326   Kantaja katsoo, että ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävien etusijapisteiden myöntämistä on rasittanut harkintavallan
väärinkäyttö. Hän väittää, että ”luennoitsijan/esitelmöitsijän” tehtävät on otettu huomioon vain satunnaisissa tapauksissa
ja mielivaltaisesti, vaikka henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteessä I luokitellaan ne
tärkeysjärjestyksessä neljännelle sijalle. Hän huomauttaa myös, että niitä ei ole otettu näiden henkilöstösääntöjen täytäntöönpanoa
koskevien päätösten vuoden 2004 versioon, koska ”luennoitsijan tai esitelmöitsijän tehtävät ja virkamiehen tavanomainen toiminta
on vaikea erottaa toisistaan”.
327   Vastaajan mukaan sen kanneperusteen edellisiin osiin antamat vastaukset osoittavat, että kantajan toiminta luennoitsijana/esitelmöitsijänä
on otettu riittävällä tavalla huomioon ja että ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet on jaettu henkilöstösääntöjen
45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklassa mainittujen perusteiden mukaisesti. Myöskään se, että kyseiset
tehtävät on poistettu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteestä I ylennyskierrokselta
2004 lähtien tämän perusteen soveltamiseen liittyvien vaikeuksien vuoksi, ei vastaajan mukaan osoita sitä, että harkintavaltaa
olisi käytetty väärin.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
328   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että harkintavallan väärinkäyttöä koskevalla käsitteellä on yhteisön oikeudessa
täsmällinen merkitys, ja sillä tarkoitetaan tilannetta, jossa hallintoviranomainen käyttää valtuuksiaan muuhun tarkoitukseen
kuin siihen, jota varten ne on sille annettu. Harkintavaltaa on käytetty väärin päätöstä tehtäessä ainoastaan silloin, kun
objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että päätös on tehty muussa kuin päätöksessä
esitetyssä tarkoituksessa (asia C‑121/01 P, O’Hannrachain v. parlamentti, tuomio 5.6.2003, Kok. 2003, s. I‑5539, 46 kohta;
asia T‑118/95, Anacoreta Correia v. komissio, tuomio 11.6.1996, Kok. H. 1996, s. I‑A‑283 ja II‑835, 25 kohta ja asia T‑389/02,
Sandini v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 14.10.2004, Kok. H. 2004, s. I‑A‑295 ja II‑1339, 123 kohta).
329   Harkintavallan väärinkäyttö on siten täysin erillinen kumoamisperuste, jota ei voida johtaa henkilöstösääntöjen 45 artiklan
täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan ja sen liitteen I soveltamista koskevasta virheestä. Lisäksi edellä olevien
perusteiden tutkiminen on osoittanut, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklaa on
sovellettu asianmukaisesti. Myöskään se, että luennoitsijan/esitelmöitsijän tehtävät on poistettu henkilöstösääntöjen 45 artiklan
täytäntöönpanoa koskevan päätöksen liitteestä I ylennyskierrokselta 2004 lähtien, ei osoita sitä, että ylimääräisten tehtävien
perusteella myönnettävien etusijapisteiden epäämisellä kantajalta vuoden 2003 ylennyskierroksen aikana olisi pyritty johonkin
salattuun tavoitteeseen, eikä varsinkaan yleisemmin sitä, että tähän otsikkoon kuuluvia määräyksiä olisi sovellettu häneen
virheellisellä tavalla.
330   Väite ei siis ole perusteltu. Sama pätee näin ollen koko kanneperusteeseen, joka on kohdistettu päätökseen evätä kantajalta
kokonaan ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet.

Kanneperuste, joka on kohdistettu siihen, että kantajalta on evätty ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävät siirtymäkauden
etusijapisteet
Asianosaisten lausumat
331   Kantaja väittää, että ura-alueen A virkamiesten ylennyskomitean päätöstä ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden
etusijapisteiden jakamisesta ei ole perusteltu. Nimittävän viranomaisen hänen valituksestaan tekemää päätöstä ei hänen mukaansa
myöskään ole perusteltu.
332   Komissio vastaa, että valmistelevaa toimea ei tarvitse perustella ja että kantajan valituksen hylkäävässä päätöksessä esitetyt
selitykset ovat riittäviä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
333   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että ylennyskomiteoilla on ainoastaan toimivalta ehdottaa ylennyskomiteoiden
suosituksesta myönnettäviä siirtymäkauden etusijapisteitä (ks. edellä 84 kohta). Niillä ei ole edellä 143 kohdassa ja sitä
seuraavissa kohdissa esitetyistä syistä velvollisuutta perustella ehdotuksiaan. Kantaja ei voi myöskään arvostella nimittävää
viranomaista siitä, että se ei ole perustellut sitä, miksi se on evännyt häneltä ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävät
siirtymäkauden etusijapisteet 15.6.2004 tekemällään päätöksellä. Hän ei ole näet väittänyt valituksessaan, että hänelle pitäisi
myöntää tällaisia pisteitä, eikä esittänyt mitään yksityiskohtaisia perusteluja tältä osin. Lisäksi nimittävän viranomaisen
päätös sisältää siirtymäkauden määräysten täytäntöönpanon perustelut. Myös hallinnollisissa tiedonannoissa nro 34‑2003 oli
jo ilmoitettu, että ”ylennyskomiteat – – voivat ehdottaa enintään kahden pisteen myöntämistä virkamiehille, joiden tilanne
sitä edellyttää”, ja hallinnollisissa tiedonannoissa nro 82‑2003 oli täsmennetty tärkeimmät tapaukset, jotka olivat olleet
niiden myöntämisen perusteena.
334   Kanneperuste on näin ollen perusteeton.

Kanneperuste, joka on kohdistettu ylennettävien virkamiesten luetteloon
Asianosaisten lausumat
335   Riippumatta kanneperusteista, joilla riitautetaan valmistelevien ja ylennettävien virkamiesten luettelon laillisuuteen vaikuttavien
toimien sääntöjenmukaisuus, kantaja arvostelee luettelon pätevyyttä myös suoraan. Hän väittää, että nimittävä viranomainen
on jättänyt vertailematta ehdokkaiden ansioita, kun se on antanut ratkaisun ylennyksistä, ja että se on ainoastaan hyväksynyt
ylennyskomitean laatiman ansioituneimpien virkamiesten luettelon.
336   Komission mukaan nimittävää viranomaista ei ole kielletty noudattamasta ylennyskomiteoiden antamia ehdotuksia, eikä kantaja
ole osoittanut, että se ei olisi todellisuudessa käyttänyt harkintavaltaansa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
337   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että tämä komitea hyväksyi 13.11.2003 henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 10 artiklassa tarkoitetun ansioituneimpien virkamiesten luettelon 7.7.2003 julkaistun luettelon perusteella
ja sen ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävien etusijapisteiden, valituksen perusteella myönnettävien etusijapisteiden
ja ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden myöntämistä koskevien ehdotusten perusteella.
Nimittävä viranomainen hyväksyi ylennettävien virkamiesten luettelon 20.11.2003 näiden ehdotusten mukaisesti. Sekä ansiopisteiden
ja etusijapisteiden myöntämisperusteet että henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevilla päätöksillä käyttöön
otetut menettelyt suhteuttavat ansioiden arviointia ja vähentävät tekijöitä, jotka saisivat nimittävän viranomaisen poikkeamaan
ylennyskomiteoiden ehdotuksista.
338   Missään tapauksessa ura-alueen A virkamiesten ylennyskomitean ja nimittävän viranomaisen näkemysten yhteneväisyys ei riitä
osoittamaan sitä, että se ei olisi todellisuudessa käyttänyt toimivaltaansa.
339   Kanneperuste on näin ollen perusteeton.
4.
Kumoamisen ulottuvuus
340   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että väitteet, jotka kohdistuvat päätökseen myöntää kantajalle vain yksi
pääosaston etusijapiste, ovat perusteltuja (edellä 286 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Tällä tavoin todetut sääntöjenvastaisuudet
rasittavat päätöstä, jolla hänelle on annettu yhteensä vain 20 etusijapistettä.
341   On kuitenkin tutkittava, rasittavatko nämä sääntöjenvastaisuudet myös vuoden 2003 ylennyskierroksella palkkaluokkaan A 4 ylennettyjen
virkamiesten luetteloa tai joka tapauksessa sitä, että kantajan nimeä ei ole kirjattu siihen.
342   Tähän kysymykseen annettava vastaus riippuu siitä, voisivatko toimenpiteet, joita komission pitäisi toteuttaa korjatakseen
edellä mainitut sääntöjenvastaisuudet, johtaa siihen, että kantaja ylittäisi ylennyskynnyksen, joka vahvistettiin vuoden 2003
ylennyskierroksen osalta 31 pisteeksi hallinnollisissa tiedonannoissa nro 69‑2003.
343   Tässä tapauksessa kantajalla on 16 ansiopistettä ja kolme pääosaston siirtymäkauden etusijapistettä. Hän voisi myös saada
enintään kymmenen pääosaston etusijapistettä henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan
4 kohdan a alakohdan perusteella. Lisäksi henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artiklan 2
kohdasta ilmenee, että nimittävä viranomainen voi myöntää valituksen perusteella myönnettäviä ”täydentäviä (pääosaston kiintiöön
kuulumattomia)” etusijapisteitä. Komissio on täsmentänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymyksiin antamissaan vastauksissa,
että ”tällainen valitus on tutkittava – – , vaikka asianomainen pääosasto olisi antanut asianomaiselle virkamiehelle kymmenen
pääosaston etusijapistettä eli suurimman mahdollisen pistemäärän”. Se on lisäksi todennut, että valituksen perusteella myönnettäviä
etusijapisteitä voitiin antaa ”rajoituksetta”. Tämä tulkinta vastaa sitä ensisijaista asemaa, joka henkilöstösääntöjen 45
artiklassa annetaan nimittävälle viranomaiselle virkamiesten ansioiden arvioimiseksi mahdollista ylennystä varten. Se selittää
lisäksi, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 artiklan 1 kohdan ja hallinnollisten tiedonantojen
nro 99‑2002 mukaiset tavoitekeskiarvo ja sitä koskevat seuraamukset vaikuttavat vain vähän viranomaisen harkintavaltaan (edellä
168 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
344   Näin ollen ei voida poissulkea sitä, että kantaja voisi saavuttaa edellä mainitun ylennyskynnyksen.
345   Tästä seuraa, että on hylättävä 20.11.2003 tehdyt päätökset, joilla nimittävä viranomainen on yhtäältä vahvistanut kantajalle
vuoden 2003 ylennyskierroksen yhteydessä myönnettyjen etusijapisteiden kokonaismääräksi 20 ja toisaalta kieltäytynyt kirjaamasta
häntä palkkaluokkaan A 4 ylennettävien virkamiesten luetteloon.
346   Kantaja vaatii kuitenkin ansioituneimpien palkkaluokan A 5 virkamiesten luettelon ja palkkaluokkaan A 4 ylennettävien virkamiesten
luettelon kumoamista kokonaan. Hän vetoaa siihen, että toisin kuin aikaisemmassa järjestelmässä, vuoden 2003 ylennyskierroksella
tehdyistä päätöksistä aiheutuu vaikutuksia ylennyskierroksen päättymisen jälkeenkin etusijapisteiden pääomittamisjärjestelmän
vuoksi. Hän väittää myös, että lainvastaisuusväitteet, jotka hän on esittänyt henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevista päätöksistä, valmistelevien toimien puuttuminen ja ansioiden vertailematta jättäminen rasittavat koko menettelyä
ja kaikkia virkamiehiä, joita se koskee.
347   Edellä 87 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista ilmenee kuitenkin, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan
päätöksen 10 artiklassa tarkoitettu ansioituneimpien virkamiesten luettelo on valmisteleva toimi, jota ei sinänsä voida kumota.
348   Lisäksi tutkimuksesta, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt edellä 125–256 kohdassa, ilmenee, että kantajan
vaatimus, joka koskee ylennettävien virkamiesten luettelon kumoamista kokonaan henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevien päätösten lainvastaisuuden tai valmistelevien toimien puuttumisen vuoksi, perustuu joka tapauksessa virheelliseen
lähtökohtaan, koska lainvastaisuusväitteet ja kyseinen kanneperuste eivät ole perusteltuja.
349   Lisäksi 141 virkamiestä käsittävän ylennettävien virkamiesten luettelon kumoaminen kokonaan olisi liiallinen seuraamus (ks.
vastaavasti asia 24/79, Oberthür v. komissio, tuomio 5.6.1980, Kok. 1980, s. 1743, 13 kohta; asia T‑68/91, Barbi v. komissio,
tuomio 10.7.1992, Kok. 1992, s. II‑2127, 36 kohta; edellä 220 kohdassa mainittu asia Rasmussen v. komissio, tuomion 52 kohta
ja asia T‑281/01, Huygens v. komissio, tuomio 6.7.2004, Kok. H. 2004, s. I‑A‑203 ja II‑903, 141 kohta). Tämän arvioinnin kanssa
ei ole ristiriidassa se vakiintuneeseen käytäntöön kuuluva seikka, että päätökset, joita on tehty riidanalaisen ylennyskierroksen
yhteydessä, eivät menetä vaikutuksiaan ylennyskierroksen päätyttyä, koska kantaja voisi tulevaisuudessa kilpailla niiden virkamiesten
kanssa, joiden ylentämistä ei ole kumottu.

Prosessinjohtotoimet
350   Kantaja vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta määräämään useista prosessinjohtotoimista.
351   Hän vaatii ensinnäkin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ”kehottamaan vastaajaa esittämään nimettömän luettelon, josta
ilmenevät kullekin palkkaluokkaan A 5 kuuluvalle oikeudellisen yksikön virkamiehelle myönnetyt siirtymäkauden etusijapisteet,
ansiopisteet ja pääosaston etusijapisteet”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi, että tämä toimenpide on tarpeeton,
kun otetaan huomioon edellä 296 kohdassa esitetyt toteamukset.
352   Toiseksi kantaja vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ”kehottamaan vastaajaa esittämään sellaisen ehdotuksen pääosaston
etusijapisteiden myöntämisestä kantajalle, joka johtaja Santaolalla Gadean, jonka alaisuudessa kantaja työskentelee, olisi
pitänyt tehdä, tai minkä tahansa asiakirjan, jossa tällainen ehdotus mainitaan”. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on
määrännyt tästä toimesta oikeudenkäynnin aikana.
353   Kolmanneksi kantaja vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ”kehottamaan vastaajaa esittämään nimettömän luettelon
palkkaluokkaan A 5 kuuluvista virkamiehistä, jotka ovat saaneet ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettäviä etusijapisteitä
”luennoitsijan/esitelmöitsijän” tehtävistä ja edustamisesta, siten, että hoidetut tehtävät kuvataan konkreettisesti. Hän vaatii
myös, että ”komissiota kehotettaisiin selittämään, miten nämä tehtävät mahdollisesti eroavat asianomaisten toiminnasta toimielimen
sisällä”. Edellä 324 kohdassa esitetyistä syistä tätä vaatimusta ei tarvitse hyväksyä.

Oikeudenkäyntikulut
354   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, on velvoitettava
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska vastaaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava kantajan
vaatimusten mukaisesti korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu viides jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Komission päätökset, joilla kantajan ylennyspisteiden kokonaismääräksi on vahvistettu 20 pistettä eikä häntä ole kirjattu
palkkaluokkaan A 4 ylennettyjen virkamiesten luetteloon vuoden 2003 ylennyskierroksella, kumotaan.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Vilaras
Martins Ribeiro
Dehousse
Šváby

Jürimäe
Julistettiin Luxemburgissa 19 päivänä lokakuuta 2006.
E. Coulon

M. Vilaras
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
Sisällys
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
Asianosaisten vaatimukset
Tutkittavaksi ottaminen
1.  Ylennysjärjestelmä
2.  Ylennyskierroksen kulku
3.  Asianomaiselle vastainen toimi
4.  Kanteen nostamisen määräajat
Pääasia
1.  Henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevien päätösten tiettyjä määräyksiä koskevat lainvastaisuusväitteet
Ensimmäinen lainvastaisuusväite, joka on kohdistettu henkilöstösääntöjen 43 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 2
artiklaan ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 3, 6, 7, 9, 10, 12 ja 13 artiklaan
Väite, jonka mukaan ansiopisteet eivät ole ratkaisevia
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Perustelujen puuttuminen
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Henkilöstösääntöjen 26 artiklan rikkominen ja puolustautumisoikeuksien loukkaaminen henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevalla päätöksellä
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 13 artiklaan perustuvien kanteiden tehokkuus
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Hyvän hallinnon periaatteen ja oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden loukkaaminen
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 ja 7 artiklaan, luettuna hallinnollisten tiedonantojen
nro 99‑2002 valossa, jossa määrätään pääosastojen harkintavaltaa rajoittavasta tavoitekeskiarvosta, kohdistettu toinen lainvastaisuusväite
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kolmas lainvastaisuusväite, joka on kohdistettu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artiklaan,
jossa annetaan kantajan mukaan liian suuri merkitys sille, miten pitkään asianomainen on palvellut kyseisessä palkkaluokassa,
ja joka on epätäsmällinen ja jossa jätetään nimittävän viranomaisen toimivalta huomiotta
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 12 artikla siirtymäkauden määräyksenä
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Väite, jonka mukaan siirtymäkauden etusijapisteissä annetaan ratkaiseva merkitys sille, miten pitkään asianomainen on palvellut
kyseisessä palkkaluokassa
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ylennyskomiteoiden toimivallan puuttuminen ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden
osalta
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Neljäs lainvastaisuusväite, joka on kohdistettu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklaan
ja sen liitteessä I oleviin 1, 2, 3, 5 ja 6 kohtaan, joiden väitetään johtavan tiettyjen työsuoritusten yliarviointiin
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Viides lainvastaisuusväite, joka on kohdistettu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 7 artiklan
2 kohtaan, jonka väitetään olevan syrjivä
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
2.  Kanneperuste, jonka mukaan valituksista ja ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävien etusijapisteiden, ylennyskomiteoiden
suosituksesta myönnettävien siirtymäkauden etusijapisteiden ja täydentävien erityisten etusijapisteiden myöntämisestä tehtyjä
päätöksiä ei ole olemassa
3.  Kanneperusteet, jotka koskevat henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen täytäntöönpanon lainvastaisuutta
Kanneperusteet, joilla riitautetaan päätös myöntää kantajalle vain yksi pääosaston etusijapiste
Perusteluvelvollisuuden laiminlyönti
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 6 ja 13 artiklan rikkominen,
urakehitysmahdollisuuksien periaatteen loukkaaminen, ilmeinen arviointivirhe ja harkintavallan väärinkäyttö
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kanneperuste, jolla riitautetaan sen päätöksen laillisuus, jolla kantajalta on evätty kokonaan valituksen perusteella myönnettävät
etusijapisteet
Kanneperuste, joka on kohdistettu siihen, että kantajalta evättiin ylimääräisten tehtävien perusteella myönnettävät etusijapisteet
Ylennyskomitean suositusten perustelujen puuttuminen
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Nimittävä viranomainen ei ole käyttänyt toimivaltaa, joka sille on annettu henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa
koskevan päätöksen 9 artiklalla
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan täytäntöönpanoa koskevan päätöksen 9 artiklan rikkominen, johon nimittävän viranomaisen väitetään
syyllistyneen
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Harkintavallan väärinkäyttö
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kanneperuste, joka on kohdistettu siihen, että kantajalta on evätty ylennyskomiteoiden suosituksesta myönnettävät siirtymäkauden
etusijapisteet
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kanneperuste, joka on kohdistettu ylennettävien virkamiesten luetteloon
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
4.  Kumoamisen ulottuvuus
Prosessinjohtotoimet
Oikeudenkäyntikulut
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.