CELEX: 62007CJ0250
Valsts pienākumu neizpilde
Direktīva 93/38/EEK
Publiskie iepirkumi ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs
Iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, iepriekš neizsludinot konkursu
Nosacījumi
Piedāvājuma noraidījuma pamatojuma paziņošana
Termiņš

Iesniedzot prasības pieteikumu, Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, iepriekš nepublicējot paziņojumu par konkursu un nepamatoti kavējoties sniegt atbildi uz pretendenta lūgumu paskaidrot, kādu iemeslu dēļ ir noraidīta tā kandidatūra, Grieķijas Republika, pirmkārt, nav izpildījusi pienākumu attiecībā uz konkursa procedūru, kas ir jāveic pirms publiskā iepirkuma procedūras uzsākšanas saskaņā ar Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/38/EEK, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (
OV L 199, 84. lpp.
), kas grozīta ar Komisijas Direktīvu 2001/78/EK (
OV L 285, 1. lpp.
; turpmāk tekstā — “Direktīva 93/38”), 20. panta 2. punktu un, otrkārt, pienākumu, kas tai paredzēts minētās direktīvas 41. panta 4. punktā.
Atbilstošās tiesību normas
Direktīvas 93/38 2. pantā ir noteikts:
“1.   Šī direktīva attiecas uz līgumslēdzējiem subjektiem:
a)
kas ir valsts iestādes vai valsts uzņēmumi un kas veic kādu no 2. punktā minētajām darbībām;
b)
kuru viens no darbības veidiem, ja tie nav valsts iestādes vai valsts uzņēmumi, ir kāda no 2. punktā minētajām darbībām vai to apvienojums un kas darbojas, pamatojoties uz īpašām vai ekskluzīvām tiesībām, ko piešķir kādas dalībvalsts kompetenta iestāde.
2.   Šajā direktīvā par atbilstošām darbībām uzskata:
a)
fiksētu tīklu nodrošināšanu vai apsaimniekošanu, kas paredzēti pakalpojumu sniegšanai iedzīvotājiem saistībā ar:
[..]
ii)
elektroenerģijas
[..]
ražošanu, pārvadāšanu vai padevi [..].”
Saskaņā ar Direktīvas 93/38 20. pantu:
“1.   Līgumslēdzēji subjekti, ievērojot 2. punktu, var izvēlēties jebkuru no 1. panta 7. punktā aprakstītajām procedūrām, ar noteikumu, ka saskaņā ar 21. pantu ir izsludināts konkurss.
2.   Turpmāk norādītajos gadījumos līgumslēdzēji subjekti var izmantot procedūru, iepriekš neizsludinot konkursu:
a)
ja nav saņemti piedāvājumi vai pieņemami piedāvājumi kādā procedūrā ar iepriekš izsludinātu konkursu, un ar nosacījumu, ka līguma sākotnējie noteikumi būtiski nemainās;
[..]
d)
tik lielā mērā, cik noteikti nepieciešams, ja attiecīgiem līgumslēdzējiem subjektiem neparedzētu iemeslu dēļ radusies ārkārtēja steidzamība, kas liedz ievērot termiņus, kuri noteikti atklātām un slēgtām procedūrām;
[..].”
Direktīvas 93/38 41. panta 4. punktā ir noteikts:
“Līgumslēdzēji subjekti [..] tūlīt pēc rakstiska lūguma saņemšanas dienas visiem noraidītajiem dalībniekiem vai pretendentiem dara zināmus viņu pieteikuma vai piedāvājuma noraidīšanas iemeslus, visiem pretendentiem, kas ir iesnieguši pieņemamus piedāvājumus, dara zināmas izraudzītā piedāvājuma iezīmes un salīdzinošās priekšrocības, kā arī uzvarējušā pretendenta vārdu vai nosaukumu.
[..]”
Prāvas priekšvēsture un pirmstiesas procedūra
2003. gada 2. jūlijā
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou
(Grieķijas valsts elektroenerģijas sabiedrība; turpmāk tekstā — “
DEI
”) uzsāka konkursa procedūru par divu līdzīgu termoelektrisko iekārtu, kā arī to papildu iekārtu izpēti, piegādi, transportēšanu, uzstādīšanu un sagatavošanu ekspluatācijai Aterinolakas [
Atherinolakkos
] termoelektriskajā centrālē, kas atrodas Krētas salā (Grieķijā).
Tā kā pēc tam, kad
DEI
konstatēja, ka iesniegtie piedāvājumi neatbilda vairākiem kritērijiem, pirmais konkurss tika atcelts, 2004. gada 26. maijā
DEI
uzsāka jaunu konkursu, kas nedaudz atšķīrās no pirmā. Visus piecus sabiedrību vai uzņēmumu grupu, kas piedalījās šajā procedūrā, piedāvājumus vērtēšanas komiteja noraidīja kā “neatbilstošus”, jo tie neatbilda vairāku tehnisko prasību dažādām minimālajām vai maksimālajām vērtībām, kas tika pieprasītas publiskā iepirkuma līgumā.
Ar 2004. gada 14. decembra vēstuli (turpmāk tekstā — “14. decembra vēstule”) pieci pretendenti, kas piedalījās otrajā konkursa procedūrā, tika informēti par tā atcelšanu un tika aicināti piecpadsmit dienu laikā no minētās vēstules saņemšanas iesniegt “galīgo finansiālo piedāvājumu”.
14. decembra vēstulē
DEI
savu lēmumu par šīs jaunās procedūras atsākšanu pamatoja ar “lietas kopējo vēsturi, kā arī uz:
—
laiku, kas nepieciešams vienību iekļaušanai,
—
prasību savlaicīgi apmierināt Krētas salas steidzamās vajadzības pēc elektrības, sākot ar 2007. gadu,
—
laiku, kas nepieciešams divu jaunu vienību uzstādīšanai, attiecīgi, 29 mēnesis un 31 mēnesis,
—
neparedzēto kavēšanos līguma slēgšanas tiesību piešķiršanā sakarā ar iepriekšējo konkursu neapmierinošajiem rezultātiem”.
Šīs jaunās procedūras mērķiem pieciem attiecīgajiem pretendentiem tika lūgts labot tehniskās novirzes, kuru dēļ piedāvājumi tika noraidīti otrās procedūras ietvaros. Citām
DEI
norādītajām novirzēm pretendentiem bija jānorāda nepieciešamo korekciju izmaksas. No lietas dalībnieku apsvērumiem izriet, ka šajā jaunajā procedūrā piedalījās visi minētie pretendenti.
Ar 2005. gada 7. februāra vēstuli
DEI
informēja vienu no pretendentiem, ka tā piedāvājums ir noraidīts. Tomēr šajā vēstulē nebija nekādas norādes par šī atteikuma iemesliem.
No lietas dalībnieku apsvērumiem izriet, ka pēc vairākkārtējiem to lūgumiem attiecīgais pretendents 2005. gada 4. aprīlī saņēma dokumentu, kurā tam tika detalizēti paziņoti šī atteikuma iemesli. Tā kā šī pretendenta prasība tiesā pret šo dokumentu tika noraidīta ar spriedumu,
DEI
piešķīra publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības.
Tā kā minētais pretendents vērsās Komisijā un tā uzskatīja, ka ir Kopienu tiesību normu pārkāpums publiskā iepirkuma jomā, Komisija 2005. gada 12. oktobrī Grieķijas Republikai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, uz kuru Grieķijas Republika atbildēja ar vēstuli.
Tā kā Komisiju šī atbilde neapmierināja, tā 2006. gada 4. jūlijā nosūtīja šai dalībvalstij argumentētu atzinumu, pieprasot tai divu mēnešu laikā no argumentētā atzinuma paziņošanas brīža panākt atbilstību šim atzinumam.
Tā kā Grieķijas Republikas atbilde uz minēto argumentēto atzinumu Komisiju neapmierināja, tā nolēma iesniegt šo prasības pieteikumu.
Par prasību
Savas prasības pamatojumam Komisija norāda divus iebildumus, kas attiecīgi izriet no Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) un d) apakšpunkta, kā arī 41. panta 4. punkta pārkāpuma.
Par pirmo iebildumu
Lietas dalībnieku argumenti
Izvirzot pirmo iebildumu, Komisija pārmet, ka Grieķijas Republika nav izpildījusi tai Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) un d) apakšpunktā paredzētos pienākumus.
Komisija uzskata, ka Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta noteikumi saskaņā ar 2005. gada 16. jūnija spriedumu apvienotajās lietās
C-462/03 un C-463/03
Strabag
un
Kostmann
(Krājums, I-5397. lpp.
) esot uzskatāmi par atkāpēm no noteikumiem, kas saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ir jāinterpretē sašaurināti. Turklāt no Tiesas judikatūras izrietot, ka ārkārtas apstākļu, kas pamatotu atsaukšanos uz šādu atkāpi no noteikumiem, pierādīšanas pienākums ir tam lietas dalībniekam, kurš vēlas uz šīm atkāpēm atsaukties (skat. it īpaši spriedumu lietā
C-394/02 Komisija/Grieķija, Krājums, I-4713. lpp.
, 33. punkts).
Pirmkārt, attiecībā uz Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunktu Komisija norāda, ka divi no šīs tiesību normas piemērošanas nosacījumiem, proti, ka nav saņemts neviens piedāvājums vai arī ka saņemtie piedāvājumi nav piemēroti un līguma sākotnējie noteikumi nav būtiski mainījušies, šajā gadījumā nav izpildīti.
Pirmkārt, līgumslēdzēja subjekts piedāvājumus kļūdaini esot kvalificējis kā “neatbilstošus”, lai gan tie vienīgi esot bijuši “neatbilstoši”. Grieķijas Republikas ieteiktā jēdziena “neatbilstošs” interpretācija esot pārāk plaša un apdraudot Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta lietderīgo iedarbību. Ja šī tiesību normas redakcija tiktu salīdzināta ar līdzīgām tiesību normām, kas ir ietvertas citās direktīvās publiskā iepirkuma jomā, proti, Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvā 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (
OV L 199, 54. lpp.
), tiktu pierādīts, ka visās šajās direktīvās jēdzienam “neatbilstošs” ir vienāds saturs. Piedāvājums var tikt kvalificēts kā “neatbilstošs” vienīgi tad, ja tā priekšmets pilnībā atšķiras no tā, kas aprakstīts paziņojumā par paredzamo publisko iepirkumu. Komisija uzskata, ka ir saikne starp piedāvājuma neesamību un neatbilstošu piedāvājumu, jo tās viena otru tieši aizstāj kā pamatojums tiešai konkursa izmantošanai. Minētās situācijas esot līdzvērtīgas ne tikai attiecībā uz sekām, kādas tās rada, bet arī attiecībā uz grūtībām, kādas tās rada līgumslēdzējam subjektam, jo prasības saistībā ar attiecīgā projekta izpildi abos gadījumos nav izpildītas.
Līdz ar to nevajadzētu pārvērtēt elastīguma principa nozīmi, interpretējot Direktīvu 93/38. Uz šo principu, kas noteikti ietekmējot Direktīvas 93/38 noteikumu saturu, nevarot atsaukties, lai pamatotu tādu šo noteikumu interpretāciju, kas ir pretrunā EK līgumam, kā arī vispārīgajam vienlīdzīgas attieksmes principam un vispārīgajam pārskatāmības principam.
Otrkārt, trešajā konkursa procedūrā līgumslēdzēja subjekts esot būtiski mainījis publiskā iepirkuma īguma noteikumus, līdz ar to vairāki piedāvājumi esot varējuši kļūt “neatbilstoši”. No otrā paziņojuma par paredzamo publisko iepirkumu formulējuma izrietot, ka, ja komerciālas un saimnieciskas novirzes no paziņojuma par paredzamo publisko iepirkumu neesot atļautas, tad tomēr tehniskas nobīdes, kas rodas būvniecības vai piegādājamo iekārtu tehnikas īpatnību dēļ, ievērojot vairākus nosacījumus, var tikt pieļautas, ja to labošana nerada finansiālus zaudējumus pretendentam. Turpretī no 14. decembra vēstules izrietot, ka trešās konkursa procedūras ietvaros dalībniekiem esot bijis jālabo visas nobīdes un jāsedz šo labojumu izmaksas. Lai nodrošinātu šīs prasības ievērošanu, dalībniekiem turklāt esot bijis jāparaksta solījums, ka tiks labotas to piedāvājumos pieļautās tehniskās nobīdes. Šāda publiskā iepirkuma līguma noteikumu maiņa vairāku pretendentu piedāvājumus esot padarījusi par neatbilstošiem, lai gan tie bija atbilstoši otrās procedūras ietvaros.
Šajā sakarā Komisija precizē, ka tā nekādā gadījumā neapstrīd pamatojumu, kura rezultātā prasītājs tika izslēgts no dažādām konkursa procedūrām, bet tā vienīgi apstrīd lēmuma, ar kuru līgumslēdzēja subjekts iesniegtos piedāvājumus ir uzskatījis par “neatbilstošiem”, tiesiskumu.
Otrkārt, attiecībā uz Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta d) apakšpunktu tiesību normu, uz kuru atbilstoši Komisijas viedoklim līgumslēdzēja subjekts būtu atsaucies, lai pamatotu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, iepriekš neizsludinot konkursu, Komisija atgādina, ka šī tiesību norma var tikt piemērota, ja ir “līgumslēdzējiem subjektiem neparedzētu iemeslu dēļ radusies ārkārtēja steidzamība”. Tomēr šajā gadījumā līgumslēdzēja subjekts neesot pierādījis nedz ārkārtējas steidzamības, nedz neparedzētu iemeslu esamību. Komisija šajā sakarā norāda, ka iekārtu integrācijas un uzstādīšanas brīdis bija zināms pirms pirmā uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publicēšanas, ka nebija negaidīti tas, ka palielināsies nepieciešamība pēc elektroenerģijas Krētas salā un ka faktu, ka abas procedūras tika atceltas, līgumslēdzēja subjekts nevarot uzskatīt par neparedzētu iemeslu.
Komisija piebilst, ka Grieķijas Republikas sniegtie paskaidrojumi procedūras par valsts pienākumu neizpildi ietvaros nevarot grozīt līgumslēdzēja subjekta 14. decembra vēstulē norādīto pamatojumu pretendentu piedāvājumu noraidīšanas pamatojumam.
Grieķijas Republika vispirms norāda, ka, pirmkārt, Direktīvas 93/38 tiesību normu īpašais raksturs salīdzinājumā ar vispārējām direktīvām publisko iepirkumu jomā izriet no “izslēgto nozaru” sensitīvā rakstura un izpaužas ar Direktīvas 93/38 preambulas četrdesmit piektajā apsvērumā ietvertā elastīguma principa palīdzību, ar kuru ir noteikts, ka noteikumiem, ko piemēro attiecīgie subjekti, būtu jāizveido sistēma drošai komercdarbības praksei un jāsaglabā pēc iespējas lielāka elastība. Līgumslēdzēja subjektiem arī Direktīvas 93/38 ietvaros ir plašāka rīcības brīvība par to, kas tām piemīt vispārējo direktīvu ietvaros. Novērtējums, vai publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra ir saskaņota ar Direktīvas 93/38 noteikumiem, esot jāveic, ņemot vērā šo elastīguma principu.
Direktīvas 93/38 ietvaros, piemērojot elastīguma principu un plašu rīcības brīvību, kas piemīt līgumslēdzēja subjektam, trīs šīs direktīvas 1. panta 7. punktā minētās procedūras atrodoties vienā līmenī. Līdz ar to Direktīvas 93/38 20. panta 1. punkts ļaujot līgumslēdzēja subjektiem brīvi izvēlēties vienu no šīm trim procedūrām, ja ir bijis uzaicinājums iesniegt piedāvājumu. Līdz ar to, tā kā arī šajā punktā Direktīva 93/38 atšķiras no citām Komisijas norādītajām direktīvām, Tiesas judikatūra par citām direktīvām nevarot tikt pēc analoģijas attiecināta uz Direktīvu 93/38.
Pirmkārt, attiecībā uz Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunktu un šīs tiesību normas piemērošanas nosacījumiem Grieķijas Republika norāda, ka šajā gadījumā tie ir ievēroti.
Pirmkārt, otrajā konkursā ar uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu, protams, tika iesniegti piedāvājumi, tomēr neviens no tiem neesot ticis uzskatīts par “piemērotu”. Pretēji tam, ko uzskata Komisija, pastāvot būtiska atšķirība starp “neatbilstošu” un “nepieņemamu vai neatbilstošu” piedāvājumu, jo pirmais no šiem jēdzieniem attiecoties uz piedāvājuma atbilstību līgumslēdzēja subjekta noteiktajām tehniskajām specifikācijām un otrs attiecoties uz oficiāla pamatojuma dalībai konkursos neesamību. Turklāt interpretācija, kuru pēc analoģijas piedāvā Komisija, nevarot tikt atbalstīta, ņemot vērā būtiskās atšķirības, kādas esot starp dažādo norādīto tiesību normu redakcijām, jo Tiesa 2002. gada 17. septembra spriedumā lietā
C-513/99
Concordia Bus Finland
(
Recueil
, I-7213. lpp.
, 90. un 91. punkts) nosprieda, ka vienīgi noteikumi, kas attiecas uz vienu Kopienu tiesību jomu un kuriem pēc būtības ir vienāda redakcija, var tikt interpretēti identiski.
Komisijas izvirzītie argumenti pret elastīguma principa ņemšanu vērā Direktīvas 93/38 interpretācijā līdz ar to esot nenoteikti, nesvarīgi un nepierādīti. Turklāt iepriekš minētā sprieduma lietā
Strabag
un
Kostmann
34. punktā nolemjot, ka Direktīvā 93/38 paredzētie noteikumi “pieļauj ievērojami lielāku atsauci uz sarunu procedūru”, Tiesa jau ir atzinusi, ka Direktīvā 93/38 norādīto procedūru ietvaros līgumslēdzēja subjektiem ir ļoti plaša rīcības brīvība.
Otrkārt, publiskā iepirkuma līguma nosacījumi neesot grozīti un katrā ziņā neesot pieņemti nekādi “būtiski” grozījumi. Salīdzinot otro un trešo konkursu, pretēji tam, ko norāda Komisija, izrietot, ka tie abi ir identiski attiecībā uz noteikumiem par garantijas vēstuli par dalību, finansiālo piedāvājumu izvērtējumu un maksāšanas veidu. Turklāt detalizēts prasību par tehniskajām nobīdēm, nobīžu labošanas izmaksu un pretendentiem pieprasītā solījuma izvērtējums ļaujot konstatēt, ka šie apstākļi laikā starp otro un trešo publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru arī nav grozīti.
Otrkārt, attiecībā uz Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta d) apakšpunktu Grieķijas Republika pārmet Komisijai, ka tā esot nepareizi interpretējusi 2004. gada 14. decembra vēstuli. No šīs vēstules nepārprotami izrietot, ka līgumslēdzēja subjekts esot nolēmis izvēlēties procedūru bez iepriekšēja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu “lietas kopējās vēstures” dēļ, līdz ar to tā apstākļa dēļ, ka pirmo divu procedūru laikā iesniegtie piedāvājumi bija neatbilstoši. Pārējie skaidrojošie apstākļi minētajā vēstulē esot minēti vienīgi pakārtoti.
Līdz ar to esot jāuzskata, ka, pat ja konkursa atcelšana, protams, nav uzskatāma par neparedzētu iemeslu līgumslēdzēja subjektam, apstāklis, ka visi pirmo divu secīgo konkursu laikā iesniegtie piedāvājumi bija neatbilstoši, tomēr esot jāuzskata par nozīmīgu attiecībā uz jēdzienu “neparedzēts iemesls”.
Katrā ziņā Komisija neesot iesniegusi pienācīgus tiesiskus pierādījumus, ka līgumslēdzēja subjekts būtu atsaucies uz divu iepriekšējo konkursu neveiksmju neparedzamību, lai pamatotu procedūras izmantošanu, iepriekš neizsludinot konkursu. Nedrīkstot jaukt apelācijas sūdzību ar procedūru par valsts pienākumu neizpildi, jo šī procedūra sniedz dalībvalstīm iespēju sniegt paskaidrojumus, precizējumus un, ja nepieciešams, argumentāciju savu lēmumu pamatojumam. Šajā gadījumā neesot jāizvērtē līgumslēdzēja subjekta iepriekš sniegtais pamatojums, bet gan esot jāizvērtē, vai attiecīgajai dalībvalstij var tikt pārmesta Direktīvas 93/38 neievērošana.
Tiesas vērtējums
Vispirms ir jāatgādina, ka Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkts — kas ir atkāpes no noteikumiem par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu — ir jāinterpretē sašaurināti un ka pierādīšanas pienākums ir tam lietas dalībniekam, kurš vēlas uz šīm atkāpēm atsaukties (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Grieķija, 33. punkts).
Tiktāl, ciktāl no Direktīvas 93/38 20. panta 1. un 2. punkta kopīgas interpretācijas izriet, ka 2. punkts ir uzskatāms par izņēmumu no 1. punkta, jo tajā ir norādīti precedenti, kuros līgumslēdzēji subjekti var izmantot procedūru, iepriekš neizsludinot konkursu, jāsecina, ka ne tikai minētās direktīvas 20. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkts ir jāinterpretē sašaurināti, bet sašaurināti ir jāinterpretē arī visi citi šī 20. panta 2. punkta noteikumi.
Šo secinājumu neapstrīd Grieķijas Republikas argumenti, saskaņā ar kuriem Direktīvai 93/38 saskaņā ar tās četrdesmit piekto apsvērumu ir jāļauj “maksimāla elastība” un plašāka sarunu procedūras izmantošana, nekā tas ir pieļauts, piemēram, Direktīvā 93/37.
Pirmkārt, kā to norāda ģenerāladvokāts savu secinājumu 15. punktā, minētais četrdesmit piektais apsvērums sniedz norādi par Kopienu likumdevēja mērķi, pieņemot Direktīvu 93/38, proti, atzīstot plašāku elastību tajās publiskā iepirkuma jomās, uz kurām attiecas minētā direktīva, un līdz ar to ļauj izskaidrot iemeslus, kuru dēļ šī direktīva atšķirībā no citām direktīvām publiskā iepirkuma jomā ļauj līgumslēdzēja subjektiem plašāk izmantot sarunu procedūru.
Otrkārt, Direktīvas 93/38 četrdesmit sestajā apsvērumā precizējot, ka apmaiņai pret šo elastīgumu un lai veicinātu savstarpēju uzticamību ir jāgarantē publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru pārskatāmība, un nosakot, kā tas izriet no šīs direktīvas 20. panta 1. punkta, ka pirms kādas no minētās direktīvas 1. panta 7. punktā paredzētās līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras izmantošanas ir jāizsludina konkurss, Kopienu likumdevējs nav atstājis nekādas šaubas par tā nolūku apsvērt iespēju piešķirt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, iepriekš neizsludinot konkursu, ja ir ievēroti Direktīvas 93/38 20. panta 2. punktā paredzētie apstākļi, tādējādi radot izņēmumu no principa, saskaņā ar kuru pirms šāda publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas ir jāizsludina konkurss.
No tā izriet, ka Grieķijas Republikas arguments, saskaņā ar kuru jēdziens “neatbilstošs” Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē paplašināti, nevar tikt atbalstīts.
Tas, vai šajā gadījumā Grieķijas Republika ir likumīgi atsaukusies uz pierādījumu, ka otrās publiskā līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras laikā iesniegtie piedāvājumi esot pamatoti kvalificēti kā “neatbilstoši” minētā 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ir jāizvērtē, ņemot vērā šos apsvērumus.
Šajā sakarā Grieķijas Republika norāda, ka tiktāl, ciktāl iesniegtie piedāvājumi attiecībā uz garantēto apmēru neesot atbilduši līgumslēdzēja subjekta norādītajām tehniskajām specifikācijām, ņemot vērā tiesisko regulējumu vides aizsardzības jomā, kā rezultātā attiecīgā termoelektriskā centrāle juridiski nevarētu sākt darboties, minētie piedāvājumi esot jāuzskata par “neatbilstošiem” Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
Jākonstatē, ka tādas tehniskās specifikācijas, kādas tiek apskatītas pamata lietā, kas izriet no valsts un Kopienu tiesiskā regulējuma vides aizsardzības jomā, ir jāuzskata par būtiskiem apstākļiem, lai iekārtas, kuru piegāde un sagatavošana uzstādīšanai ir iepirkuma priekšmets, ļautu līgumslēdzēja subjektam sasniegt mērķus, kas tam ir noteikti ar likumu vai administratīviem aktiem.
Ja iesniegto piedāvājumu neatbilstība šādām specifikācijām kavē līgumslēdzēja subjektu likumīgi īstenot projektu, kura vajadzībām ir uzsākta konkursa procedūra, šī neatbilstība nav uzskatāma par vienkāršu neprecizitāti vai vienkāršu detaļu, bet gan, gluži pretēji, ir uzskatāma par tādu apstākli, kas neļauj minētajiem piedāvājumiem atbilst līgumslēdzēja subjekta prasībām.
Tātad šādi piedāvājumi, kā to Tiesai atzina pati Komisija, ir jākvalificē kā “neatbilstoši” Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
Jāpiebilst, ka šajā gadījumā Komisijas paustās bailes, ka līgumslēdzēja subjekti izvairīsies no Direktīvā 93/38 noteiktā pienākuma izsludināt konkursu, liekot ievērot pārāk stingrus vai neiespējamus nosacījumus, lai visus piedāvājumus varētu kvalificēt kā “neatbilstošus” nolūkā piešķirt publiskā līguma slēgšanas tiesības, iepriekš neizsludinot konkursu, nav pamatotas.
Pirmkārt, līgumslēdzēja subjekts pēc tam, kad uzskatīja, ka pirmās konkursa procedūras laikā iesniegtie piedāvājumi neatbilstot noteiktajām tehniskajām specifikācijām, uzsāka otru konkursa procedūru, nevis uzreiz izmantoja Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzēto procedūru.
Pēc tam sarunu procedūras ietvaros, kuru līgumslēdzēja subjekts uzsāka, piemērojot Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunktu, līgumslēdzēja subjekts visiem kandidātiem, kas piedalījās otrajā konkursa procedūrā, lūdza iesniegt savus piedāvājumus, lai gan minētās direktīvas noteikumi attiecībā uz sarunu procedūru, īpaši šīs direktīvas 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts, tam tādu pienākumu nenosaka.
Visbeidzot, nav nedz pierādīts, nedz pat ticis norādīts, ka līgumslēdzēja subjekta noteiktās tehniskās specifikācijas, kas tam lika saņemtos piedāvājumus uzskatīt par nepieņemamiem, būtu bijušas pārāk stingras vai ka tās nebūtu iespējams ievērot.
Gluži pretēji, kā Grieķijas Republika to ir norādījusi un Komisija šajā jautājumā to neapstrīd, prasības par garantēto apjomu, no kurām pretendenti nevarēja atkāpties, galu galā vairāki pretendenti uz publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu bija ievērojuši.
Ņemot vērā šos apsvērumus, jāsecina, ka līgumslēdzēja subjekts attiecīgos piedāvājumus varēja pamatoti kvalificēt kā “neatbilstošus” Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
Šādos apstākļos vēl ir jāpārbauda, vai, kā to norāda Komisija, līgumslēdzēja subjekts pretēji tam, kas ir norādīts Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ir būtiski grozījis publiskā iepirkuma līguma sākotnējos noteikumus sarunu procedūras laikā, kas tika veikta, iepriekš neizsludinot konkursu.
Šajā sakarā ir jānorāda pēc analoģijas ar Tiesas nolemto par jau piešķirtu līguma slēgšanas tiesību noteikumu maiņu (skat. 2008. gada 19. jūnija spriedumu lietā
C-454/06
Pressetext Nachrichtenagentur
, Krājums, I-4401. lpp.
, 35. punkts), ka publiskā iepirkuma līguma sākotnēja apstākļa maiņa var tikt uzskatīta par būtisku Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja grozītais nosacījums, ja tas būtu bijis noteikts sākotnējā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanā, ļautu piedāvājumus, kas tika iesniegti procedūras ar iepriekš izsludinātu konkursu ietvaros, uzskatīt par piemērotiem vai ļautu citiem pretendentiem piedalīties sākotnējā piedāvājumu iesniegšanas procedūrā.
Tiktāl, ciktāl, kā tas izriet no Komisijas apsvērumiem, tā uzskata, ka attiecīgie fakti acīmredzami ir atkarīgi no pirmā no šiem abiem precedentiem, jāizvērtē, vai sākotnējā publiskā iepirkuma līguma sākotnējie nosacījumi, kuru neievērošanas dēļ līgumslēdzēja subjekts iesniegtos piedāvājumus kvalificēja kā neatbilstošus, tika būtiski grozīti sarunu procedūras laikā.
Attiecībā uz šiem nosacījumiem Grieķijas Republika norāda, un Komisija to šajā jautājumā neapstrīd, ka visi piedāvājumi, kas tika iesniegti otras procedūras ietvaros ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu, tika atzīti par neatbilstošiem, jo tie neatbilda attiecīgajām prasībām par garantēto atkritumu emisiju apmēriem.
Tomēr jāsecina, ka prasības par minētajiem apmēriem netika grozītas trešās procedūras ietvaros un ka tieši tāpat kā pirmo divu procedūru ietvaros minēto prasību ievērošana ir līgumslēdzēja subjekta pienākums. Turklāt tieši tādēļ, ka netiek pieļautas nekādas nobīdes no šīm prasībām, kandidātiem bija jāiesniedz solījums, ka tie apņemas panākt savu piedāvājumu atbilstību konkursa paziņojuma prasībām par garantētajiem apmēriem.
Attiecībā uz citām tehniskajām specifikācijām ir jāprecizē, ka, ja vairākas nobīdes no šīm specifikācijām varēja tikt akceptētas otrās konkursa procedūras ietvaros, izmaksas, kas radās, labojot šīs nobīdes, kā to norāda Grieķijas Republika un Komisija to neapstrīd, varēja likt segt pretendentiem. Apstāklis, ka trešās procedūras ietvaros pretendentiem pašiem bija jāsedz tehnisko nobīžu labojumi, līdz ar to nevar tikt uzskatīts par jaunu pienākumu.
Šīs trešās procedūras ietvaros pretendentiem turklāt nebija jāveic attiecīgie labojumi, bet vienīgi jāiesniedz minēto labojumu kopējo izmaksu aprēķins un jāiesniedz galējais finansiālais piedāvājums. Līdz ar to šī trešā procedūra visiem pretendentiem, kas piedalījās otrajā procedūrā, sniedza iespēju pārskatīt vairākus savus piedāvājumus galējā finansiālā piedāvājuma ietvaros un no jauna novērtēt nobīdes no konkursa paziņojumā paredzētajām tehniskajām specifikācijām.
No tā izriet, ka līgumslēdzēja subjekts, izmantojot sarunu procedūru un iepriekš neizsludinot konkursu, nebija būtiski grozījis sākotnējos publiskā iepirkuma līguma noteikumus Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
Šādos apstākļos ir jākonstatē, ka Komisija nav iesniegusi pierādījumus, ka Grieķijas Republika būtu pārkāpusi Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunkta noteikumus. Līdz ar to tās pirmā iebilduma pirmā daļa ir jānoraida.
Attiecībā uz iespējamu Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta d) apakšpunkta pārkāpumu ir jāatgādina, kā tas izriet no šī sprieduma 34. punkta, ka šis 20. panta 2. punkta d) apakšpunkts ir izņēmums no noteikuma un pierādīšanas pienākums par to, ka tā piemērošanas nosacījumi ir izpildīti, ir tam lietas dalībniekam, kurš vēlas uz to atsaukties.
Šajā sakarā pietiek, ja tiek norādīts, kā to dara ģenerāladvokāts savu secinājumu 25. punktā, ka Grieķijas Republika nav atsaukusies uz šo tiesību normu, lai pamatotu lēmumu, ar kuru
DEI
piešķīra attiecīgās publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, iepriekš neizsludinot konkursu, bet tā vienīgi norādīja, ka šis lēmums tika pieņemts, pamatojoties uz Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkta a) apakšpunktu.
Līdz ar to Komisija nevar pamatoti pārmest Grieķijas Republikai, ka tā ir pārkāpusi tādu tiesību normu, uz kuru šī dalībvalsts nav atsaukusies, līdz ar to arī pirmā iebilduma otrā daļa ir jānoraida.
Šādos apstākļos pirmais Komisijas norādītais iebildums kopumā ir jānoraida kā nepamatots.
Par otro iebildumu
Lietas dalībnieku argumenti
Izvirzot otro iebildumu, Komisija pārmet Grieķijas Republikai, ka tā nav izpildījusi Direktīvas 93/38 41. panta 4. punktā paredzēto pienākumu, proti, “tūlīt pēc rakstiska lūguma saņemšanas dienas visiem noraidītajiem dalībniekiem vai pretendentiem dara zināmus viņu pieteikuma vai piedāvājuma noraidīšanas iemeslus”.
Šajā gadījumā kopš noraidītā pretendenta pieprasījuma un līgumslēdzēja subjekta atbildes pagāja divi mēneši. Tomēr nekādā gadījumā nevar tikt uzskatīts, ka šādā termiņā sniegta atbilde ir tikusi sniegta “tūlīt”. Attiecībā uz šo jēdzienu interpretāciju Komisija atsaucas uz analogiem Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (
OV L 209, 1. lpp.
), Padomes Direktīvas 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (
OV L 199, 1. lpp.
), Direktīvas 93/37 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (
OV L 134, 1. lpp.
), noteikumiem, kuros ir noteikts piecpadsmit dienu termiņš.
Grieķijas Republika, atzīstot, ka pamatojums viena no pretendentu piedāvājuma noraidīšanai tika sniegts novēloti. Tomēr šī kavēšanās neesot varējusi apdraudēt Direktīvas 93/38 lietderīgo ietekmi un neesot kavējusi attiecīgajam pretendentam aizstāvēt savas tiesības tiesā. Turklāt līgums varēja tikt parakstīts vienīgi pēc tam, kad minētā pretendenta prasībā tiesā būtu noraidīta. Grieķijas Republika piebilst, ka dažādajās direktīvās, uz ko atsaucas Komisija, norādītie termiņi neesot piemērojami šajā gadījumā, jo, pirmkārt, Direktīva 93/38 nenosakot precīzu termiņu un, otrkārt, Direktīva 2004/17 šīs lietas faktisko apstākļu rašanās brīdī vēl nebija piemērojama.
Tiesas vērtējums
Attiecībā uz šo iebildumu ir jānorāda, ka tiktāl, ciktāl Direktīvā 93/38 atšķirībā no citām direktīvām, uz kurām Komisija atsaucas šajā sakarā, nav noteikts precīzs termiņš, kurā pretendents, kura kandidatūra vai kura piedāvājums ir ticis noraidīts, būtu jāinformē par atteikuma iemesliem — tās 41. panta 4. punktā vienīgi ir norādīts, ka šī informācija ir jāsniedz “tūlīt”, kā ģenerāladvokāts to ir norādījis savu secinājumu 27. punktā, — nevar tikt atbalstīta tāda šīs tiesību normas interpretācija, saskaņā ar kuru tiktu uzskatīts, ka līgumslēdzēja subjektam minētā informācija būtu jāsniedz piecpadsmit dienu laikā pēc tam, kad ir saņemts rakstisks pretendenta lūgums.
Tomēr ir jāprecizē, ka, pieprasot, lai līgumslēdzēja subjekts pieprasīto informāciju sniedz “tūlīt”, Kopienu likumdevējs tam ir noteicis rūpības pienākumu, kas, pirmkārt, izpaužas kā pienākums attiecībā uz veidu, nevis attiecībā uz rezultātu. Līdz ar to katrā attiecīgā gadījumā, kā arī ievērojot attiecīgā publiskā iepirkuma līguma konkrētās pazīmes un tā sarežģītību, ir jāizvērtē, vai attiecīgais līgumslēdzēja subjekts ir sniedzis minēto informāciju, ievērojot nepieciešamo rūpību. Apstāklis, ka šī informācija ir jāsniedz, pirms ir beidzies noteiktais termiņš lēmuma, ar kuru tikusi noraidīta kandidatūra vai piedāvājums, apstrīdēšanai, kas nozīmē, ka līdz ar to pretendentam ir iespējas izmantot tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ir tā rīcībā, lai kontrolētu lēmuma likumību tiesā, ir uzskatāms vienīgi par pazīmju kopumu, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu, vai līgumslēdzēja subjekts ir ievērojis rūpības pienākumu, kas tam ir noteikts, piemērojot Direktīvas 93/38 41. panta 4. punktu, un tas pats par sevi šajā sakarā nav uzskatāms par pietiekamu pierādījumu.
Ja, kā tas ir šajā gadījumā, Grieķijas Republika piekrīt, ka informācija pretendentam, kura piedāvājums ir ticis noraidīts, par šiem atteikuma iemesliem tika sniegta novēloti, tomēr apstiprina, ka šī informācija tika sniegta atbilstoši Direktīvas 93/38 41. panta 4. punkta noteikumiem, šai dalībvalstij ir jāiesniedz pierādījumi, ka pastāv objektīvi apstākļi, kas var pamatot minētās informācijas novēlotu sniegšanu un var padarīt pieņemamu termiņu, kas ir pagājis no pretendenta lūguma saņemšanas brīža līdz līgumslēdzēja subjekta atbildei.
Tomēr jākonstatē, ka izņemot argumentu, saskaņā ar kuru aizritējušais laiks nav traucējis attiecīgajam pretendentam likumīgi aizstāvēt savas tiesības tiesā, Grieķijas Republika nenorāda konkrētus apstākļus, kas varētu pamatot pieteikuma atteikuma iemeslu novēlotu sniegšanu vai norādīt iemeslus, kādēļ šajā gadījumā divu mēnešu termiņš būtu jāuzskata par tādu, kas atbilst jēdzienam “tūlīt” Direktīvas 93/38 41. panta 4. punkta izpratnē.
Līdz ar to ir jāuzskata, ka otrais Komisijas norādītais iebildums ir pamatots.
Līdz ar to ir jāuzskata, ka, nepamatoti kavējoties atbildēt uz pretendenta lūgumu sniegt precizējumus par viņa piedāvājuma noraidīšanas iemesliem, Grieķijas Republika nav izpildījusi tai Direktīvas 93/38 41. panta 4. punktā norādītos pienākumus.
Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tomēr atbilstoši šī paša reglamenta 69. panta 3. punkta pirmajai daļai, ja abiem lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Tā kā Grieķijas Republikai un Komisijai spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, jānolemj, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
nepamatoti kavējoties atbildēt uz pretendenta lūgumu sniegt precizējumus par viņa piedāvājuma noraidīšanas iemesliem, Grieķijas Republika nav izpildījusi Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/38/EEK, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kas grozīta ar Komisijas Direktīvu 2001/78/EK, 41. panta 4. punktā norādītos pienākumus;

2)
pārējā daļā prasību noraidīt;

3)
Grieķijas Republika un Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — grieķu.