CELEX: 62005CJ0167
Неизпълнение на задължения от държава-членка
Член 90, втора алинея ЕО
Вътрешни данъци, наложени върху стоки на други държави-членки
Данъци, предоставящи косвена закрила на други стоки
Забрана за дискриминация между вносни стоки и конкурентни местни стоки
Акцизи
Различно данъчно облагане на бирата и на виното
Тежест на доказване

С исковата си молба Комисията на Европейските общности иска от Съда да установи, че като прилага вътрешни данъци от такъв характер, че дава косвена закрила на бирата, произвеждана предимно в Швеция, по отношение на виното, внасяно предимно от други държави-членки, Кралство Швеция не е изпълнило задълженията си по член 90, втора алинея ЕО.
Правна уредба
Закон 1994:1564 за акцизите върху алкохола
Шведската правна уредба в областта на акцизите върху алкохолните напитки, визирана от настоящия иск, се съдържа в Закон 1994:1564 за акцизите върху алкохола (lagen (1994:1564) om alkoholskatt) от 15 декември 1994 г. (SFS 1994, n
o
1564), изменен със Закон 2001:822 (наричан по-нататък „Закон за акцизите върху алкохола“).
Член 2 от Закона за акцизите върху алкохола има следното съдържание:
„На облагане с акциз подлежи бирата, включена в код 2203, ако нейното алкохолно съдържание по обем превишава 0,5 % vol.
На облагане с акциз подлежат и продуктите, представляващи смес от бира и безалкохолни напитки, включени в код 2206, ако алкохолното съдържание по обем на сместа превишава 0,5 % vol.
Акцизите се начисляват на литър — 1,47 [SEK] [шведска крона] за единица процент алкохолно съдържание по обем.
Не се облага с акциз бирата с максимално алкохолно съдържание по обем 2,8 % vol.“
Член 3 от същия закон има следното съдържание:
„На облагане с акциз подлежи виното, включено в кодове 2204 и 2205, ако алкохолното съдържание се дължи изцяло на ферментация и
1.
ако алкохолното съдържание по обем превишава 1,2 % vol., но е по-малко или равно на 15 %, или
2.
ако алкохолното съдържание по обем превишава 15 % vol., но е по-малко или равно на 18 %, и ако виното не съдържа никакви добавки.
Акцизите се начисляват на литър:

за напитки, чието алкохолно съдържание по обем е над 2,25 % vol., но е по-малко или равно на 4,5 % vol. — 7,58 [SEK];

за напитки, чието алкохолно съдържание по обем е над 4,5 % vol., но е по-малко или равно на 7 % vol. — 11,20 [SEK];

за напитки, чието алкохолно съдържание по обем е над 7 % vol., но е по-малко или равно на 8,5 % vol. — 15,41 [SEK];

за напитки, чието алкохолно съдържание по обем е над 8,5 % vol., но е по-малко или равно на 15 % vol. — 22,08 [SEK], и

за напитки, чието алкохолно съдържание по обем е над 15 % vol., но е по-малко или равно на 18 % vol. — 45,17 [SEK].
Не се облагат с акциз вината, чието максимално алкохолно съдържание по обем е 2,25 % vol.“
Досъдебна процедура
След получените жалби във връзка с шведския режим относно акцизите върху виното, за които се твърди че имат дискриминационен характер в сравнение с акцизите върху бирата, Комисията разглежда въпросното законодателство и стига до извода, че Кралство Швеция налага вътрешни данъци от такъв характер, че предоставя косвена закрила на бирата, произвеждана предимно в Швеция, във вреда на виното, внасяно предимно от други държави-членки, в нарушение на член 90, втора алинея ЕО.
След като отправя покана до тази държава-членка да представи своите съображения с писма, нотифицирани на 28 февруари 2000 г. и 1 юли 2002 г., Комисията изпраща мотивирано становище и допълнително мотивирано становище съответно на 19 юни 2001 г. и на 7 юли 2004 г.
Тъй като Комисията не счита за задоволителни законовите изменения, приети след 19 юни 2001 г. със Закони 2001:517 и 2001:822, и Кралство Швеция преценява, че не е длъжно да приеме тезата, поддържана от нея в допълнителното мотивирано становище, тя решава да предяви настоящия иск.
С Определение от 16 септември 2005 г. на председателя на Съда Република Латвия е допусната да встъпи в производството в подкрепа на исканията на Кралство Швеция.
По иска
Предварителни бележки
Комисията и Кралство Швеция са съгласни, че в Швеция:
—
бирата е предимно местна стока, а виното е предимно вносна стока,
—
най-консумираните вина, които по-принцип са най-евтини, имат достатъчно общи характеристики с бирата, за да представляват за потребителя неин заместител, така че могат да бъдат разглеждани като конкурентна на бирата стока с оглед член 90, втора алинея ЕО,
—
данъчното облагане на бирата и на виното е традиционно свързано със съдържанието на алкохол в тези напитки, т.е. е пропорционално на тяхното алкохолно съдържание по обем,
—
съществува разлика между облагането по обем на бирата и на виното и
—
данъчното облагане може да повлияе на поведението на потребителя.
Що се отнася обаче до изложеното във второто и петото тире по-горе, Кралство Швеция формулира някои нюанси. Така тази държава-членка счита, че бирата и виното са само отчасти конкуренти стоки и че данъчното облагане е само един от факторите, които могат да повлияят на поведението на потребителя.
Комисията и Кралство Швеция са съгласни също, че при присъединяването на тази държава-членка към Европейския съюз на 1 януари 1995 г., облагането на процента алкохолно съдържание по обем на бирата с високо съдържание на алкохол — която Закон 1994:1738 за алкохолните напитки (alkohollagen (1994:1738) от 16 декември 1994 г. (SFS 1994, n
o
1738) определя като бира, чието алкохолно съдържание по обем превишава 3,5 % vol. — и облагането на процента алкохолно съдържание на виното с около 11 % vol. е почти еднакво.
От 1 януари 1997 г. акцизите върху бирата са намалени с около 40 %.
В това отношение Кралство Швеция уточнява, че през 1996 г. шведското правителство констатира, че трансграничната търговия с бира с Дания, с оглед различното облагане на тази стока във въпросните две държави, е взела такива размери, че се налага облагането на бирата да бъде намалено.
По-нататък Кралство Швеция уточнява, че по отношение на виното не е констатирана трансгранична търговия, еквивалентна на тази с бирата, въпреки че данъчното облагане на посочената стока в Швеция също е значително по-високо от това в Дания. Следователно според тази държава-членка не съществува никаква необходимост от коригиране на акцизите върху виното и няма никаква причина за преразглеждане на облагането на тази стока паралелно с намаляването на акцизите върху бирата към момента на взимането на това решение. Горепосочената държава-членка все пак добавя, че след оказания от Комисията натиск, считано от 1 декември 2001 г., акцизите върху виното са намалени на 18,8 % съгласно Закон 2001:822 и че в следствие на това намаляване е възстановено съществуващото по-рано съотношение между облагането на бирата с високо съдържание на алкохол и на виното. Така от този момент нататък облагането на двете стоки е еквивалентно.
Върху продажбата на дребно на вино, бира с високо алкохолно съдържание и спиртни напитки в Швеция има монопол, поверен на акционерно дружество, притежавано изцяло от шведската държава — Systembolaget AB (наричано по-нататък „Systembolaget“). От обясненията на Кралство Швеция, които Комисията не оспорва, следва, че тази система е основен инструмент в политиката на тази държава-членка за борба срещу алкохолизма, чиято цел е да канализира продажбата на дребно на алкохолни напитки, за да гарантира контрола върху възрастта на потребителите и спазването на действащите забрани за продажба, като същевременно осигури достъпа до въпросните стоки.
Доводи на страните
Комисията изтъква, че шведската бира, която е преобладаваща стока в продажбите на алкохол на шведския пазар, се облага с по-ниски акцизи от виното от конкурентната категория. Тя смята, че разликата в облагането влияе върху избора на потребителя, тъй като структурата и характеристиките на въпросния данъчен режим подсилвали считаните за исторически установени предпочитания на шведския потребител към бирата. Това поставяло в неизгодна позиция виното, внасяно предимно от други държави-членки, и следователно оказвало в полза на бирата, произвеждана предимно в Швеция, защитен ефект, забранен по силата на член 90, втора алинея ЕО.
Разглеждайки съответните данъчни разпоредби на шведското право, Комисията изтъква, че независимо от намаляването на акцизите върху виното от1 декември 2001 г. на основание Закон 2001:822, тази стока не само продължава да се облага с по-високи акцизи от тези за бирата, но се облага и прогресивно в зависимост от алкохолното си съдържание съгласно скалата на акцизите, предвидена в член 3, втора алинея от Закона за акцизите върху алкохола. Така по отношение на вино с алкохолно съдържание по обем от 12,5 % vol., което представя като обикновено, Комисията посочва, че съответният акциз възлиза на 1,77 SEK за процент алкохолно съдържание по обем, или с около 20 % разлика в сравнение с акциза върху бирата (1,47 SEK за процент алкохолно съдържание по обем).
Тя подчертава, че крайната цена включва и данъка върху добавената стойност (наричан по-нататък „ДДС“) в размер на 25 %, начислен върху цената с включен в нея акциз, като в резултат на това разликата между бирата и виното, което се облага с по-висок акциз, се увеличава от ДДС, което засилва защитния ефект на разглеждания данъчен режим.
От това следвало, че виното се облага по-високо от бирата и че пропорционално данъкът бил по-висок в цената на най-продаваните вина (които са с алкохолно съдържание по обем между 8,5 % и 15 % и чиято крайна цена е в диапазона между 49 SEK и 70 SEK, наричани по-нататък „средна категория“), отколкото в цената на бирата.
Във връзка с отношението на конкурентност между бирата и виното Комисията е на мнение, че в Швеция съществува отношение на конкурентност между бирата с високо съдържание на алкохол, която е преобладаваща стока в продажбите на шведския пазар, и вината от средна категория. Тя посочва, че виното всъщност трябва да се купува от търговски обекти на Systembolaget, също както и бирата с високо съдържание на алкохол, докато бирата, чието алкохолно съдържание по обем е под 3,5 %, може да се закупи в магазините за хранителни стоки. Следователно бирата с високо съдържание на алкохол и виното се конкурирали в едни и същи търговски обекти. Според Комисията фактът, че потребителят е длъжен да се насочи към Systembolaget, за да закупи бира с високо съдържание на алкохол и вино, е обстоятелство, което може да засили взаимозаменяемостта и следователно отношението на конкурентност между тези две стоки. Освен това тя уточнява, че виното и бирата се продават само в ресторанти и заведения, които притежават специален лиценз, където двете напитки също могат да се конкурират.
По-нататък Комисията сравнява влиянието на разглеждания данъчен режим предвид цената, алкохолния градус и съответния обем на бирата и на виното и поддържа, че независимо от възприетия сравнителен метод, данъчната тежест върху виното е определено по-голяма от тази върху бирата. В този контекст тя отбелязва, че влиянието на данъчното облагане е най-силно изразено при вината, чиято крайна цена варира между 41 SEK и 70 SEK, които представляват по-голямата част от продажбите на дребно за тази стока (78,7 % през 2003 г.).
Що се отнася до преценката с оглед на член 90, втора алинея ЕО на защитния характер на въпросния данъчен режим, Комисията счита, че е от определящо значение не само да се установи защитният характер на този режим, но и да се докаже влиянието на този характер върху потребителя, който може пряко или косвено, реално или потенциално да бъде подтикнат да избере местна стока, която при отсъствието на това обстоятелство би била еквивалентна на вносна стока и следователно конкурентна на нея.
Тя счита, че разглежданият в рамките на настоящия иск данъчен режим има същия предмет като режима, визиран в точка 27 от Решение от 12 юли 1983 г. по дело Комисия/Обединено кралство (
170/78, Recueil, стр. 2265
), за който Съдът установява, че налага върху виното с произход от друга държава-членка допълнителна данъчна тежест, която е от такова естество, че осигурява защита на националното производство на бира, в качеството ѝ на най-близка стока за сравнение от гледна точка на конкуренцията. Като се позовава на Решение от 27 февруари 1980 г. по дело Комисия/Обединено кралство (
170/78, Recueil, стр. 471
, точка 14), Комисията счита, че посоченият режим конкретизира потребителските навици, като засилва предимството на бирата, която е местната стока, и установява дискриминация по отношение на пазарния потенциал на виното, което е стоката, произхождаща от други държави-членки.
Комисията поддържа, че по този начин Кралство Швеция използва данъчното облагане, за да въздейства върху поведението на потребителя, що се отнася не само до избора на стоки, но и до избора между конкурентни стоки. Според нея от публикуваната от Systembolaget статистика следва, че преди намаляването с 40 % на акцизите върху бирата и съвпадащото с него леко повишаване на данъка върху виното на 1 януари 1997 г., обемът на продажбите на бира и вино бил относително подобен и че в следствие на тези изменения продажбите на вино спаднали с 3,7 %, докато продажбите на бира се увеличили с 8,9  %. След намаляването, определено като слабо, на акцизите върху виното, към което се пристъпва от 1 декември 2001 г., продажбите на вино се увеличили с 11 %, което е най-голямото нарастване, установено за периода от 1995 г. до 2004 г. Същите статистики обаче показват и че успоредно с това нарастване на продажбите на вино продажбите на бира са се увеличили значително повече като процент. Комисията добавя, че тези данни следва да бъдат разгледани, като се има предвид, че Кралство Швеция използва данъчното облагане като инструмент за стимулиране на определена насока на потребление на разглежданите стоки.
В този контекст Комисията счита, че промяната в обема на продажбите на тези две напитки възниква и се обяснява с въведената през 1997 г. разлика в тяхното данъчно третиране, очевидно предназначена да закриля местното производство на бира. Този защитен ефект продължавал и до сега. Всъщност Комисията подчертава, че макар и акцизите върху виното също да са били намалени, тяхното намаление не било в същия размер като това на акцизите върху бирата и че въпреки всичко първите останали значително по-високи от вторите, при което разглежданият данъчен режим продължавал да дава предимство на бирата пред виното.
В заключение Комисията счита, че без да е необходимо Кралство Швеция да облага бирата и виното с определена ставка, то трябва да определи акцизите върху тези конкурентни стоки по такъв начин, че местните стоки да не бъдат облагодетелствани по какъвто и да е начин. В това отношение по време на съдебното заседание тя уточнява, че според нея следва да бъде извършено ново намаление на данъчното облагане на виното със същия размер като действащото от 1 декември 2001 г.
Кралство Швеция оспорва твърдението за неизпълнение на задълженията си по член 90, втора алинея ЕО. Всъщност разглежданите данъчни норми, които сами по себе си не били идентични, нямали нито за предмет, нито като последица да предоставят косвена закрила на търговията с бирата по отношение на конкурентната търговия с вино.
Кралство Швеция счита, че преценката на разглеждания данъчен режим с оглед на член 90, втора алинея ЕО трябва да се основава на сравнението между, от една страна, най-продаваните бири с високо съдържание на алкохол и от друга страна, най-продаваните и най-евтини вина с алкохолно съдържание по обем от около 11 % vol.
Според тази държава-членка от решаващо значение е въпросът дали данъчната тежест върху тези конкурентни стоки може да окаже влияние върху съответния пазар, намалявайки потенциалното потребление на вносните стоки в полза на местните стоки.
Действието на националните данъчни норми трябвало да се преценява на два етапа. Най-напред следвало да се извърши сравнение на цените с оглед влиянието, което оказват върху избора на потребителя между бирата и виното, и след това да се изследва статистиката относно структурата на продажбите във връзка с избора между тези стоки.
Що се отнася до сравнението на продажните цени на конкурентните бира и вино, Кралство Швеция счита, че изборът на базата за изчисление, която ще бъде използвана за извършване на това сравнение, не е очевиден и че не е лесно да се определи какъв тип сравнение на цените дава най-вярна представа за отношението на конкурентност.
Тъй като в производството по иск за установяване на неизпълнение на задължения Комисията следва да установи наличието на твърдяното неизпълнение, горепосочената държава-членка не смята за необходимо да се отчитат всички възможни сравнения на крайната продажна цена на въпросните стоки. В случая тя счита за достатъчно да използва, както в Решението от 9 юли 1987 г. по дело Комисия/Белгия (
356/85, Recueil, стр. 3299
), резултатите от сравнението между продажните цени на един литър бира и на един литър вино. В това дело такова едно сравнение показва също, че е невъзможно да не се вземе под внимание основната разлика между цените на бирата и на виното, независимо от разликата в данъчната тежест, приложима към тези стоки.
Кралство Швеция счита, че сравнението между цената на един литър от най-продаваната бира с високо съдържание на алкохол и един литър от най-продаваното и най-евтино вино с алкохолно съдържание по обем от около 11 % vol. показва, че разликата в данъчната тежест на тези стоки не е такава, че да може да се счита за оказваща влияние върху поведението на потребителя. Всъщност виното, дори и да е обложено по същия начин като сравняваната с него бира с високо съдържание на алкохол, било два пъти по-скъпо от нея. Следователно съответно сравнение на цените не можело да подкрепи извода, че разглежданите шведски данъчни норми са от такова естество, че да засегнат избора на потребителя, облагодетелствайки търговията с бира, която е местна стока, във вреда на виното, което е вносна стока.
Така Кралство Швеция, подкрепяно от Република Латвия, счита, че с извършените ценови съпоставки Комисията не доказва, че разликата в цените между бирите и вината от сравнимо качество е толкова малка, че разликата в данъчната тежест между тези две стоки би могла да повлияе на поведението на потребителя.
По нататък Кралство Швеция поддържа, че посочените от Комисията статистики относно тенденциите в потреблението на бира и вино по никакъв начин не разкривали защитен ефект на шведските данъчни норми върху търговията с бира. В това отношение Кралство Швеция изтъква, че цялостното разглеждане на статистиката на Systembolaget, на Skatteverket (шведската администрация за преки и косвени данъци) и на Svenska Bryggareföreningen (шведската федерация на производителите на бира) дават по-точна представа за положението. То уточнява, че от 1996 г. обемът на продажбите на бира с високо съдържание на алкохол относително постоянно превишава обема на продажбите на вино с около 100000000 литра на година.
Тази държава-членка споделя становището на Комисията, че статистиката на продажбите по принцип показва, че потребителят е чувствителен към облагането, тъй като то влияе върху цената на стоката към която се прилага, имайки предвид, че ценовият инструмент е важен за постигане на целите на политиката на тази държава в борбата срещу алкохолизма. Фактът, че потребителят отговаря на намалението на цените с по-голяма консумация обаче не доказвал, че поради това той променял поведението си при избора между различните категории алкохолни напитки. Обратното, чувствителността към цената оспорва факта, че намаляването на цената на виното — което би последвало в резултат на напълно еднаквото облагане на виното и на бирата с високо съдържание на алкохол — може да доведе до завишена консумация на вино за сметка на консумацията на бира, тъй като ако виното струва двойно повече от бирата с високо съдържание на алкохол, независимо от намаляването на данъчното облагане, чувствителният към цената потребител не би се насочил към виното.
От своя страна Република Латвия счита за съществено да се постави въпросът за кръстосаната еластичност при търсенето на вино и на бира. Тя смята, че търсенето на тези стоки е относително нееластично, тъй като търсенето не е чувствително към промените в цените. От това тя заключава, че цената на бирата и на виното не е фактор, който има определящо значение за избора на потребителя.
Освен това Кралство Швеция счита, че гледната точка на Комисията относно начина, по който акцизите влияят върху избора на потребителя между бирата и виното, е много опростена. Всъщност, тъй като тези две стоки не са напълно взаимозаменяеми, други фактори, различни от данъчното облагане, можели да влияят върху избора на потребителя.
Освен това Кралство Швеция, подкрепяно от Република Латвия, смята, че доводите на Комисията относно промяната на потребителските навици по отношение на виното и на бирата не са достатъчни, за да докажат със сигурност наличието на връзка между изменението в потреблението и факта, че облагането на виното е по-високо от това на бирата. Следователно Комисията не била установила, че шведската данъчна система в действителност има защитен ефект за търговията с бира.
Съображения на Съда
В самото начало, следва да се напомни, че съгласно постоянната съдебна практика член 95 от Договора за ЕО (нов член 90 ЕО) като цяло има за цел да осигури свободното движение на стоките между държавите-членки в нормални условия на конкуренция чрез отстраняването на всякаква форма на закрила, която може да последва от прилагането на дискриминационни вътрешни данъци по отношение на стоки с произход от други държави-членки и да гарантира пълна неутралност на вътрешните данъци по отношение на конкуренцията между местни и внесени стоки (Решение по дело Комисия/Белгия, посочено по-горе, точка 6).
От тази гледна точка член 90, втора алинея ЕО има за цел да спре всяка форма на непряка данъчна защита, засягаща стоките, които макар и да не са подобни на местните стоки по смисъла на първата алинея, са въпреки това в конкурентно отношение с някои от тях дори само отчасти, непряко или потенциално (Решение по-дело Комисия/Белгия, посочено по-горе, точка 7, като и Решение от 11 август 1995 г. по дело Roders и др.,
C-367/93—C-377/93, Recueil, стр. I-2229
, точка 38).
Поради това за целите на разследването на съвместимостта на критикувания от Комисията данъчен режим с член 90, втора алинея ЕО следва, на първо място, да се уточни до каква степен бирата и виното могат да бъдат считани за конкурентни стоки с оглед тази разпоредба.
Макар че от съдебната практика произтича, че виното и бирата в известна степен служат за задоволяване на сходни потребности, поради което следва да им бъде призната определена степен на взаимозаменяемост, Съдът уточнява, че с оглед на голямата разлика в качеството, а от там и в цената на различните вина, отношението на конкурентност между бирата, популярна и широко консумирана напитка, и виното трябва да бъде установено с оглед на по-широко достъпните за масовия потребител вина, които по принцип са най-леките и евтини вина, и че следователно на тази основа следва да се прави сравнение на данъците (вж. Решение по дело Комисия/Белгия, посочено по-горе, точка 10 и цитираната съдебна практика).
Тези съображения са валидни и в рамките на настоящото дело, тъй като предоставените на Съда обстоятелства не разкриват каквато и да е особеност на шведския пазар, която да даде основание за различна оценка. Поради това следва, че в настоящия случай само вината от средна категория, които могат да бъдат продавани на дребно единствено от Systembolaget, разкриват достатъчно общи характеристики с бирата с високо съдържание на алкохол, равно или по-голямо от 3,5 % de vol., която също се продава на дребно единствено от Systembolaget, за да представляват алтернативен избор за потребителя и следователно да могат да бъдат считани за конкурентни на бирата с високо съдържание на алкохол по смисъла на член 90, втора алинея ЕО.
На второ място, следва да се сравнят режимите на данъчно облагане, на които са подложени горепосочените стоки, с цел да се установи наличието на евентуална разлика в облагането им, както и размера на тази разлика.
Комисията и Кралство Швеция спорят дали е уместно в настоящия случай да се приложат методите за сравнение, възприети от горепосочените решения по дело Комисия/Обединено кралство и по дело Комисия/Белгия с оглед преценката на съотношението на данъчно облагане между бирата и виното.
Съдът смята, че по настоящето дело най-уместно е сравнението между акцизите, установени в зависимост от алкохолното съдържание по обем на двете напитки.
Всъщност следва де се посочи, подобно на становището, изразено в точка 54 от заключението на генералния адвокат, че в настоящия случай алкохолното съдържание е най-уместният критерий за оценка, тъй като е възприето като база за определяне на акцизите в Швеция. Освен това става въпрос за обективен критерий, който отразява характеристиките на съответните стоки.
По силата на член 2 от Закона за акцизите върху алкохола акцизите върху бирата са фиксирани, докато в съответствие с член 3 от този закон акцизите, приложими към виното, са прогресивни и варират в зависимост от категориите, предвидени в последната разпоредба. От друга страна, няма спор, че и за двете стоки ставката на ДДС е 25 % от продажната цена с включен акциз.
Така от сравнението на размера на облагане с оглед съдържанието на алкохол следва, че конкурентното на бирата с високо съдържание на алкохол вино, което е с алкохолно съдържание по обем от 12,5 % vol. се облага за единица процент алкохолно съдържание по обем на литър с около 20 % повече от бирата с високо съдържание на алкохол (1,77 SEK срещу 1,47 SEK), като тази разлика се увеличава с 36 % за вино с алкохолно съдържание по обем от 11 % vol. (2 SEK срещу 1,47 SEK) и с 50 % за вино с алкохолно съдържание по обем от 10 % vol. (2,208 SEK срещу 1,47 SEK).
Следователно виното, което е конкурентно на бирата с високо съдържание на алкохол, е подложено на по-високо данъчно облагане от нея.
На трето място следва да се провери дали това по-високо облагане на виното в сравнение с бирата с високо съдържание на алкохол може да повлияе на въпросния пазар, като намали потенциалното потребление на вносните стоки в полза конкурентните местни стоки (вж. посочени по-горе Решение по дело Комисия/Белгия, точка 15, както и Решение по дело Roders и др., точка 39).
В това отношение следва да се има предвид съществуващата разлика между продажната цена на въпросните стоки и влиянието на тази разлика върху избора на потребителя, като и нарастването на потреблението на тези стоки (Решение по дело Roders и др., посочено по-горе, точка 39).
За да се извърши такава преценка, следва да се възприеме сравнителен метод, който в крайна сметка е приет и от двете страни и който се отнася до един литър бира и един литър вино, тъй като Комисията не установява като уместен за настоящето дело друг метод.
В това отношение следва да се констатира, че с оглед на данните, предоставени от Комисията и от Кралство Швеция, съотношението между крайната продажна цена с включени всички данъци на един литър бира с високо съдържание на алкохол и тази на един литър вино от конкурентна категория е от порядъка 1:2.
Така от данните, предоставени на Съда следва, че ако предположим, че акцизите, предвидени за бирата с високо съдържание на алкохол, а именно 1,47 SEK за единица процент алкохолно съдържание по обем на литър, бъдат приложени към виното от конкурентна категория, като например вино с 12,5 % vol., намалението на крайната цена с включени всички данъци за един литър вино би било 4,63 SEK (0,5 EUR), или 6,65 %. Въпреки това намаление съотношението между крайната цена с включени всички данъци на бирата с високо съдържание на алкохол и цента на виното от конкурентна категория би останало от порядъка на 1:2. По-точно съотношението на крайните цени би било 1:2,1 срещу 1:2,3.
Следователно от сравнението на съотношението между продажните цени на един литър бира с високо съдържание на алкохол и на един литър вино от конкурентна категория е видно, че разликата в цената между тези две стоки е почти еднаква преди и след облагането. При тези условия, макар и съществуващата разлика между продажните цени на бирата и съответно на виното от конкурентна категория да е по-малка от разликата, констатирана от Съда по дело Комисия/Белгия, посочено по-горе, следва да се подчертае, че установената по настоящото дело разлика между продажните цени е като разликата в облагането на тези две стоки и не може да повлияе върху поведението на потребителя в разглеждания сектор.
От гореизложеното следва, че в настоящия случай Комисията не е доказала, че разликата между цените на бирата с високо съдържание на алкохол, с алкохолно съдържание по обем равно или по-високо от 3,5 % vol., и конкурентното на нея вино от средна категория, е била намалена до такава степен, че разликата в акцизите върху тези две стоки в Швеция може да повлияе на поведението на потребителя. С оглед направената в точка 56 от настоящото решение констатация относно съотношението на крайните продажни цени приложението на въпросния режим на данъчно облагане изглежда няма за последица да предостави косвена закрила на шведската бира по смисъла на член 90, втора алинея ЕО само поради факта че виното, внасяно от други държави-членки, се облага с по-висок данък от бирата, която е предимно местна стока.
Във всички случаи следва да се констатира, че предоставените от Комисията статистически данни относно продажбата на разглежданите стоки позволяват да се установи определена чувствителност на потребителя към промените в цените на тези стоки само за кратък период, без да е налице трайно изменение в потребителките навици в полза на бирата и във вреда на виното.
Вярно е, че Съдът напомня в точка 10 от Решение от 27 февруари 1980 г. по дело Комисия/Обединено кралство, посочено по-горе, че за приложението на член 90, втора алинея ЕО не се изисква да бъдат приведени за всеки отделен случай статистически доказателства за защитния ефект на даден вътрешноданъчен режим, а е достатъчно да бъде установено, че определен данъчен механизъм, с оглед неговите особени характеристики, може да доведе до такъв ефект.
С оглед на гореизложеното в настоящето дело обаче следва да се констатира, че Комисията не е доказала надлежно, че разглежданото законодателство може да доведе до такъв защитен ефект.
От това следва, че настоящият иск трябва да бъде отхвърлен като неоснователен.
По съдебните разноски
По силата на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Кралство Швеция е направило искане за осъждане на Комисията и последната е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
По смисъла на член 69, параграф 4, парва алинея, от горепосочения правилник държавите-членки, които са встъпили в делото, понасят направените от тях съдебни разноски. Ето защо следва да се постанови, че Република Латвия понася направените от нея съдебни разноски.

По изложените съображения Съдът (голям състав) реши:

1)
Отхвърля иска.

2)
Осъжда Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски.

3)
Република Латвия понася направените от нея съдебни разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: шведски.