CELEX: 62002TJ0389
Úradníci
Žaloba o náhradu škody

Žaloba, ktorej predmetom je návrh na náhradu zdravotnej ujmy, nemateriálnej ujmy, profesijnej ujmy a finančnej škody, ktorú
údajne utrpel žalobca.
Rozhodnutie:
Žaloba sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.
Abstrakt
1.
Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Implicitné rozhodnutie o zamietnutí návrhu nenapadnuté v lehotách
– Neskoršie výslovné rozhodnutie – Potvrdzujúci akt – Preklúzia
(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
2.
Úradníci – Žaloba – Žaloba o náhradu škody – Návrh na zrušenie rozhodnutia prijatého v konaní pred podaním žaloby, ktorým
bol zamietnutý návrh na náhradu škody – Návrh, ktorý nemá samostatnú povahu vo vzťahu k návrhom na náhradu škody
(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
3.
Úradníci – Mimozmluvná zodpovednosť inštitúcií – Podmienky – Chyba správneho orgánu – Ujma – Príčinná súvislosť – Kumulatívne
podmienky
4.
Úradníci – Mimozmluvná zodpovednosť inštitúcií – Paušálna náhrada škody na základe režimu služobného poriadku – Návrh na dodatočnú
náhradu škody podľa všeobecného práva – Prípustnosť – Podmienky
(Služobný poriadok úradníkov, článok 73)
5.
Úradníci – Sociálne zabezpečenie – Úrazové poistenie a choroby z povolania – Invalidita – Pojem – Neschopnosť viesť normálny
aktívny život – Neschopnosť na úrovni citovej sféry – Začlenenie
(Služobný poriadok úradníkov, článok 73)
6.
Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený
(Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 44 ods. 1)
7.
Úradníci – Žaloba – Dôvody – Zneužitie právomoci – Pojem
1.     Rozhodnutie o výslovnom zamietnutí sťažnosti podanej po tom, čo uplynula lehota na odvolanie voči implicitnému zamietnutiu,
môže predstavovať akt spôsobujúci ujmu, ktorý môže byť napadnutý odvolaním iba za predpokladu, že obsahuje opätovné nové posúdenie
situácie žalobcu v závislosti od nových skutkových a právnych okolností. Rozhodnutie výslovne zamietajúce sťažnosť neobsahujúce
žiadnu novú skutočnosť vo vzťahu k právnej alebo skutkovej situácii existujúcej v momente implicitného zamietnutia je čisto
potvrdzujúcim aktom, ktorý nespôsobuje ujmu, a preto nemôže mať za následok obnovenie plynutia sporných lehôt na odvolanie.
(pozri bod 49)
Odkaz: Súd prvého stupňa, 7. decembra 1999, Reggimenti/Parlament, T‑108/99, Zb. VS s. I‑A-243 a II‑1205, bod 35; Súd prvého
stupňa, 12. decembra 2002, Morello/Komisia, T‑338/00 a T‑376/00, Zb. VS s. I‑A-301 a II‑1457, body 34 a 35
2.     Rozhodnutie inštitúcie o zamietnutí návrhu na náhradu škody podaného v rámci správneho konania, ktoré predchádzalo žalobe
o náhradu škody podanej na Súd prvého stupňa a následne návrhy na zrušenie podané proti tomuto rozhodnutiu nemožno posudzovať
samostatne vzhľadom na návrhy na náhradu škody. Akt, ktorý obsahuje stanovisko inštitúcie počas konania pred podaním žaloby,
má za následok len umožnenie účastníkovi konania, ktorý utrpel škodu, podať na Súd prvého stupňa návrh na náhradu škody.
(pozri bod 56)
Odkaz: Súd prvého stupňa, 18. decembra 1997, Gill/Komisia, T‑90/95, Zb. VS s. I‑A-471 a II‑1231, bod 45; Súd prvého stupňa,
6. marca 2001, Ojha/Komisia, T‑77/99, Zb. VS s. I‑A-61 a II‑293, bod 68; Súd prvého stupňa, 5. decembra 2002, Hoyer/Komisia,
T‑209/99, Zb. VS s. I‑A-243 a II‑1211, bod 32
3.     V rámci návrhu na náhradu škody podaného úradníkom vznik zodpovednosti Spoločenstva predpokladá splnenie všetkých podmienok
týkajúcich sa protiprávnosti konania, ktoré je vytýkané inštitúciám, teda existenciu údajnej škody, existenciu príčinnej súvislosti
medzi konaním a uplatňovanou ujmou a dôkazu o splnení týchto podmienok, ktorý musí predložiť žalobca. Uvedené tri podmienky
vzniku zodpovednosti Spoločenstva sú kumulatívne, z čoho vyplýva, že pokiaľ čo i len jedna z nich nie je splnená, zodpovednosť
Spoločenstva nemôže vzniknúť.
(pozri body 58 a 59)
Odkaz: Súdny dvor, 1. júna 1994, Komisia/Brazzelli Lualdi a i., C‑136/92 P, Zb. s. I‑1981, bod 42; Súdny dvor, 9. septembra
1999, Lucaccioni/Komisia, C‑257/98 P, Zb. s. I‑5251, bod 14; Súd prvého stupňa, 26. mája 1998, Bieber/Parlament, T‑205/96,
Zb. VS s. I‑A-231 a II‑723, bod 48; Súd prvého stupňa, 14. mája 1998, Lucaccioni/Komisia, T‑165/95, Zb. VS s. I‑A-203 a II‑627,
bod 57
4.     Úradníci majú právo požiadať o dodatočnú náhradu škody mimo dávok vyplatených podľa článku 73 služobného poriadku, ak je inštitúcia
zodpovedná za úraz alebo chorobu z povolania podľa všeobecného práva a ak dávky vyplývajúce zo služobného poriadku nie sú
dostatočné na zabezpečenie úplnej náhrady utrpenej škody. Paušálna náhrada škody naopak nemôže viesť k dvojitej náhrade utrpenej
škody. V tomto zmysle nie sú tieto dva systémy náhrady škody nezávislé.
(pozri bod 62)
Odkaz: Súdny dvor, 8. októbra 1986, Leussink a i./Komisia, 169/83 a 136/84, Zb. s. 2801, body 10 až 14; Súdny dvor, 9. septembra
1999, Lucaccioni/Komisia, už citovaný, body 19 až 22
5.     Pojem invalidity uvedený v článku 73 služobného poriadku pokrýva neschopnosť viesť normálny aktívny život vrátane citovej
oblasti. Z toho vyplýva, že lekárovi poverenému inštitúciou alebo lekárskej komisii nebráni v rámci konania týkajúceho sa
uznania choroby z povolania nič v tom, aby zohľadnili nemajetkovú ujmu, ktorú utrpel úradník pri výkone svojho povolania,
ak kvôli tejto ujme nie je spôsobilý viesť normálny aktívny život.
(pozri bod 92)
6.     Podľa článku 44 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa musí návrh na začatie konania obsahovať zhrnutie dôvodov, na
ktorých je návrh založený. Toto zhrnutie musí byť dostatočne jasné a presné, aby žalovaný mohol pripraviť svoju obhajobu a aby
Súd prvého stupňa mohol rozhodnúť o žalobe podľa okolností aj bez ďalších informácií na jej podporu. Návrh musí z tohto dôvodu
výslovne určiť, v čom spočíva dôvod, na ktorom je žaloba založená, pričom len jeho abstraktné vyjadrenie nezodpovedá požiadavkám
rokovacieho poriadku.
(pozri bod 120)
Odkaz: Súd prvého stupňa, 12. januára 1995, Viho/Komisia, T‑102/92, Zb. s. II‑17, bod 68; Súd prvého stupňa, 14. mája 1998,
Mo och Domsjö/Komisia, T‑352/94, Zb. s. II‑1989, bod 333
7.     Pojem zneužitie právomoci má presný rozsah a odkazuje na skutočnosť, keď správny orgán použil svoju právomoc na dosiahnutie
iného cieľa ako toho, kvôli ktorému mu bola právomoc zverená. Rozhodnutie trpí vadou zneužitia právomoci len vtedy, keď je
zjavné na základe objektívnych relevantných a vzájomne sa zhodujúcich skutočností, že bolo prijaté na dosiahnutie iných ako
stanovených cieľov.
(pozri bod 123)
Odkaz: Súdny dvor, 5. júna 2003, O’Hannrachain/Parlament, C‑121/01 P, Zb. s. I‑5553, bod 46; Súd prvého stupňa, 12. júna 1997,
Krämer/Komisia, T‑104/96, Zb. VS s. I‑A-151 a II‑463, bod 67