CELEX: 62009CJ0070
Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos
Medību iecirkņa iznomāšana
Reģionālais nodoklis
"Saimnieciskās darbības" jēdziens
Vienlīdzīgas attieksmes princips

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas
puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos, kas parakstīts Luksemburgā 1999. gada 21. jūnijā
(OV 2002, L 114, 6. lpp.), I pielikuma noteikumus.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp A. Hengartneru un R. Gaseru, kas ir Šveices pilsoņi, un
Landesregierung Vorarlberg
(Forarlbergas federālās zemes valdība) par medību nodokļa iekasēšanu, jo viņiem tika piemērota augstāka nodokļa likme nekā
tā, kas tiek piemērota Eiropas Savienības pilsoņiem.

Atbilstošās tiesību normas

Nolīgums par personu brīvu pārvietošanos
Eiropas Kopiena un tās dalībvalstis, no vienas puses, un Šveices Konfederācija, no otras puses, 1999. gada 21. jūnijā parakstīja
septiņus nolīgumus, tostarp nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos (turpmāk tekstā – “Nolīgums”). Ar Padomes un Komisijas
2002. gada 4. aprīļa Lēmumu 2002/309/EK, Euratom (OV L 114, 1. lpp.) šie septiņi nolīgumi Kopienas vārdā tika apstiprināti
un stājās spēkā 2002. gada 1. jūnijā.
Saskaņā ar nolīguma 1. panta a) un b) punktu tā mērķis ir Eiropas Kopienas dalībvalstu un Šveices valstspiederīgajiem piešķirt
ieceļošanas un uzturēšanās tiesības, tiesības uz darbu kā darba ņēmējiem, tiesības veikt uzņēmējdarbību kā pašnodarbinātām
personām un tiesības palikt Līgumslēdzēju pušu teritorijā, kā arī atvieglot pakalpojumu sniegšanu Līgumslēdzēju pušu teritorijā,
it īpaši liberalizēt īslaicīgu pakalpojumu sniegšanu.
Minētā nolīguma 2. pantā ar virsrakstu “Diskriminācijas aizliegums” ir paredzēts:
“Piemērojot šā [no]līguma I, II un III pielikuma noteikumus un saskaņā ar tiem, vienas Līgumslēdzējas puses valstspiederīgajiem,
kuri likumīgi dzīvo kādas citas Līgumslēdzējas puses teritorijā, nepiemēro nekādu diskrimināciju, kuras pamatā būtu valstiskā
piederība.”
Nolīguma 4. pantā ar virsrakstu “Uzturēšanās tiesības un tiesības veikt saimniecisko darbību” ir noteikts:
“Saskaņā ar I pielikuma noteikumiem, ja vien 10. pantā nav noteikts citādi, tiek garantētas uzturēšanās tiesības un tiesības
veikt saimniecisko darbību.”
Nolīguma 5. pantā ir iekļauti noteikumi par pakalpojumu sniegšanu. Saskaņā ar tā 3. punktu “Eiropas Kopienas dalībvalstu vai
Šveices valstspiederīgajiem, kuri Līgumslēdzējas puses teritorijā iebrauc vienīgi tāpēc, lai saņemtu pakalpojumus, ir ieceļošanas
un uzturēšanās tiesības”. Minētā panta 4. punktā ir precizēts, ka šajā 5. pantā paredzētās tiesības ir garantētas saskaņā
ar Nolīguma I–III pielikuma noteikumiem.
Saskaņā ar Nolīguma 15. pantu nolīguma pielikumi un protokoli ir tā neatņemama sastāvdaļa.
Nolīguma 16. pants ar virsrakstu “Atsauce uz Kopienu tiesībām” ir izteikts šādā redakcijā:
“1.      Lai sasniegtu šā nolīguma mērķus, Līgumslēdzējas puses veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka attiecībās
starp tām piemēro tiesības un pienākumus, kas ir līdzvērtīgi tiesībām un pienākumiem, kuri ietverti Eiropas Kopienu tiesību
aktos, uz kuriem izdarīta atsauce.
2.      Ciktāl šā nolīguma piemērošana ietver Kopienu tiesību jēdzienus, līdz šā nolīguma parakstīšanas dienai ņem vērā attiecīgo
Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru. Par Tiesas judikatūru pēc minētā datuma Šveice tiks informēta. Lai nodrošinātu pienācīgu
šā nolīguma darbību, apvienotā komiteja pēc kādas Līgumslēdzējas puses pieprasījuma nosaka saistības, ko paredz šāda Tiesas
judikatūra.”
Nolīguma I pielikuma 17. pantā Nolīguma 5. pantā paredzētajos gadījumos ir aizliegts ikviens ierobežojums pārrobežu pakalpojumu
sniegšanai otras līgumslēdzējas puses teritorijā, kas nepārsniedz 90 faktiskas darba dienas kalendārajā gadā, kā arī – atsevišķos
gadījumos – ikviens ierobežojums, kas attiecas uz iebraukšanu un uzturēšanos.
Nolīguma I pielikuma 23. pants ir formulēts šādi:
“1.      Personai, kas saņem pakalpojumus šā nolīguma 5. panta 3. punkta nozīmē, nav vajadzīga uzturēšanās atļauja, ja uzturēšanās
laiks nepārsniedz trīs mēnešus. Ja šis laikposms pārsniedz trīs mēnešus, personai, kura saņem pakalpojumus, izsniedz uzturēšanās
atļauju uz laiku, kas ir vienāds ar pakalpojuma sniegšanas ilgumu. Šajā uzturēšanās laika posmā attiecīgo personu drīkst izslēgt
no sociālā nodrošinājuma shēmām.
2.      Uzturēšanās atļauja ir derīga visā izdevējvalsts teritorijā.”

Valsts tiesiskais regulējums
Forarlbergas federālās zemes Medību likuma (
Vorarlberger Gesetz über das Jagdwesen
(
LGBl
. 32/1988) 2. pantā, versijā, kas piemērojama pamata lietas faktiskajiem apstākļiem (
LGBl
. 54/2008), ir paredzēts:
“Medību tiesību saturs un īstenošana
1.      Medību tiesības ir pamats visiem medību veidiem. Tās ir saistītas ar zemes īpašumu un ietver tiesības pārvaldīt, medīt un
iegūt īpašumā medījamos dzīvniekus.
2.      Zemes īpašnieks savas medību tiesības var izmantot tikai tiktāl, ciktāl viņam piederošā zeme veido privātu medību teritoriju
(privāto medību tiesību īpašnieks). Spēja rīkoties ar medību tiesībām attiecībā uz visām citām zemēm pieder medību sabiedrībām.
3.      Medību tiesību īpašniekiem (2. punkts) ir vai nu pašiem medību nolūkos jāizmanto savas medību teritorijas, vai arī jānodod
to izmantošana nomniekiem (medību tiesību lietotāji).”
Minētā likuma 20. pants ir formulēts šādi:
“Medību iecirkņa iznomāšana
1.      Medību iecirkni iznomāt var, savstarpēji vienojoties, kā arī atklāta konkursa vai atklātas izsoles kārtībā. Saistībā ar medību
iecirkņa nomu medību tiesību īpašniekiem ir jārūpējas, lai medību tiesības tiek īstenotas saskaņā ar 3. pantā noteiktajiem
principiem.
2.      Medību iecirkņa nomas ilgumam ir jābūt sešiem gadiem attiecībā uz medību sabiedrībai piederošu medību zonu un sešiem vai divpadsmit
gadiem attiecībā uz privātām medību zonām. Ja medību iecirkņa noma tiek izbeigta priekšlaicīgi, medību iecirkni var no jauna
iznomāt tikai uz atlikušo nomas līguma laiku.
3.      Medību iecirkņa nomas līgums ir jānoslēdz rakstveidā. Tajā ir jāiekļauj visi noteikumi par medību tiesību īstenošanu, to skaitā
iespējamie papildu noteikumi, piemēram, noteikumi par drošības naudas iemaksu, par minimālajām kompensācijas likmēm par medījamo
dzīvnieku nodarītajiem zaudējumiem vai par medību kompleksu būvniecību, izmantošanu vai aprīkojuma atjaunošanu. Noteikumi,
kas nav iekļauti medību iecirkņa nomas līgumā, tiek uzskatīti par neesošiem. Medību iecirkņa nomas līgumā katrā ziņā ir jānorāda
medību tiesību īpašnieka un nomnieka vārdi, medību iecirkņa apraksts, stāvoklis un platība, nomas līguma sākuma un beigu datums,
kā arī nomas maksas apmērs.
4.      Pirms tādas privātas medību zonas iznomāšanas, kurā ietilpst cita īpašnieka zemes, kuru platība ir lielāka nekā desmit hektāri,
privāto medību tiesību īpašniekam ir jākonsultējas ar šo zemju īpašnieku.
5.      Medību tiesību īpašniekam ir pienākums kompetentajai iestādei pārbaudīšanai iesniegt medību iecirkņa nomas līgumu ne agrāk
kā vienu gadu un ne vēlāk kā vienu mēnesi pirms nomas līguma sākuma dienas. Medību iecirkņa nomas līgums stājas spēkā norunātajā
dienā, ja kompetentā iestāde par to nav cēlusi iebildumus viena mēneša laikā vai ja problēmas, kas tai lika celt iebildumus,
ir novērstas saprātīgā termiņā, kas ir jānosaka. Šie noteikumi ir piemērojami arī grozījumiem spēkā esošajos medību iecirkņu
nomas līgumos.
6.      Federālās zemes valdība izstrādās dekrētu ar detalizētiem noteikumiem par medību iecirkņa nomas kārtību.”
Saskaņā ar Forarlbergas federālās zemes Likuma par medību nodokļa iekasēšanu (
Vorarlberger Gesetz über die Erhebung einer Jagdabgabe
,
LGBl
. 28/2003; turpmāk tekstā – “
Vlbg. JagdAbgG
”) 1. pantu nodoklis ir jāmaksā par medību tiesību īstenošanu. Saskaņā ar minētā likuma 2. pantu šo nodokli maksā persona,
kas ir medību tiesību īpašnieks, un, ja medību tiesības ir nodotas nomniekiem, šie nomnieki.

Vlbg. JagdAbgG
3. pantā nodokļa bāze ir noteikta šādi:
“1.      Ja medību tiesības ir iznomātas, nodokli nosaka atkarībā no ikgadējās nomas maksas, kam attiecīgā gadījumā pieskaitīta līgumā
paredzēto papildu pakalpojumu vērtība. Izdevumi, kas saistīti ar medību uzraudzību, kā arī zaudējumiem, kurus radījušas medības
un medījamie dzīvnieki, netiek uzskatīti par papildu pakalpojumiem.
2.      Ja medību tiesības nav iznomātas, nodokli nosaka atkarībā no summas, kas nomas gadījumā varētu tikt saņemta kā ikgadējā nomas
maksa.
3.      Ja par iznomātām medību tiesībām ikgadējā nomas maksa, kam attiecīgā gadījumā pieskaitīta līgumā paredzēto papildu pakalpojumu
vērtība, ir acīmredzami mazāka nekā summa, kura varētu tikt saņemta nomas gadījumā, nodokli nosaka tādā pašā veidā kā neiznomātām
medību tiesībām.
[..]”
Saskaņā ar
Vlbg. JagdAbgG
4. panta 1. punktu nodoklis ir 15 % no tā bāzes personām, kuru galvenā dzīvesvieta ir Austrijā, Savienības pilsoņiem, kā
arī fiziskām vai juridiskām personām, kas tām ir pielīdzinātas saskaņā ar Savienības tiesībām. Atbilstoši šī likuma 4. panta
2. punktam visām citām personām nodoklis ir 35 % no tā bāzes.

Pamata lieta un prejudiciālais jautājums
A. Hengartners un R. Gasers, kas ir Šveices pilsoņi, 2002. gada 8. janvārī ar medību sabiedrību noslēdza kāda Austrijā esoša
medību iecirkņa nomas līgumu uz sešiem gadiem, sākot no 2002. gada 1. aprīļa līdz 2008. gada 31. martam. Ikgadējā nomas maksa
tika noteikta EUR 10 900 un iznomātā medību iecirkņa platība bija 1598 hektāri.
No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka prasītāji pamata lietā regulāri atrodas Forarlbergas federālās zemes
teritorijā, lai tur medītu.
Ar 2002. gada 16. aprīļa lēmumu minētās federālās zemes kompetentā pārvalde apstiprināja divas personas, kam jāpilda medību
aizsardzības iestādes funkcijas attiecībā uz minēto prasītāju nomas līguma darbības ilgumu.
Ar Forarlbergas federālās zemes Nodokļu pārvaldes 2007. gada 1. aprīļa lēmumu prasītājiem pamata lietā tika noteikts medību
nodoklis 35 % apmērā no tā bāzes, proti, EUR 4359 par medību sezonu no 2007. gada 1. aprīļa līdz 2008. gada 31. martam. Tāpēc
viņi par šo lēmumu iesniedza sūdzību.
Ar 2007. gada 17. oktobra lēmumu minētā Nodokļu pārvalde šo sūdzību noraidīja, norādot, ka augstākas nodokļa likmes piemērošana
atbilst valsts tiesiskajam regulējumam. Šajā lēmumā tika uzsvērts, ka Nolīguma noteikumi nav piemērojami medību īstenošanai
un ar tām saistītajām likmēm.
Tādējādi prasītāji pamata lietā vērsās
Verwaltungsgerichtshof
[Augstākajā administratīvajā tiesā], atsaucoties galvenokārt uz brīvības veikt uzņēmējdarbību un tiesību uz tādu pašu attieksmi
kā pret Savienības pilsoņiem pārkāpumu. Viņi norādīja, ka medības tāpat kā zveja vai lauksaimniecība ir saimnieciska darbība,
it īpaši pamata lietā esošajos apstākļos, kad nomedītie meža dzīvnieki tiek pārdoti Austrijā. Tādējādi Forarlbergas federālās
zemes Nodokļu pārvaldei bija jāpiemēro 15 % nodokļa likme, lai izvairītos no diskriminācijas pilsonības dēļ.
Minētā Nodokļu pārvalde apgalvoja, ka medības ir jāuzskata par sportu, kura mērķis nav ilgstoši gūt ienākumus.

Verwaltungsgerichtshof
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai tad, ja medību tiesību īpašnieks valsts teritorijā pārdod nomedītos meža dzīvniekus, nodarbošanās ar medībām ir uzskatāma
par pašnodarbinātas personas darbību EKL 43. panta nozīmē pat tad, ja kopumā no šīs darbības nav paredzēts gūt peļņu?”

Par prejudiciālo jautājumu

Par EKL 43. panta piemērojamību
Vispirms ir jāprecizē, ka tad, ja savā jautājumā iesniedzējtiesa skaidri atsaucas uz EKL 43. pantu (jaunajā redakcijā – LESD
49. pants), uz EK līguma tiesību normām par brīvību veikt uzņēmējdarbību var atsaukties tikai Savienības dalībvalsts pilsonis,
kas vēlas veikt uzņēmējdarbību citas dalībvalsts teritorijā, vai arī šīs pašas valsts pilsonis, kas atrodas situācijā, kurai
ir saistība ar jebkuru no Savienības tiesībās paredzētajām situācijām (šajā ziņā skat. 1992. gada 25. jūnija spriedumu lietā
C‑147/91
Ferrer Laderer
,
Recueil
, I‑4097. lpp., 7. punkts).
Šajos apstākļos Līguma normas par brīvību veikt uzņēmējdarbību nav piemērojamas tādas trešās valsts pilsonim kā Šveices Konfederācija.
Tomēr, lai iesniedzējtiesai sniegtu lietderīgas norādes par interpretāciju, Tiesa var ņemt vērā Savienības tiesību normas,
uz kurām attiecīgā tiesa savā prejudiciālajā jautājumā nav atsaukusies (skat. 1990. gada 12. decembra spriedumu lietā C‑241/89
SARPP
,
Recueil
, I‑4695. lpp., 8. punkts, un 2008. gada 26. februāra spriedumu lietā C‑506/06
Mayr
, Krājums, I‑1017. lpp., 43. punkts).
Ņemot vērā pamata lietas faktiskos un juridiskos apstākļus, uzdotais jautājums ir jāizskata, aplūkojot Nolīguma noteikumus.

Par Nolīguma interpretāciju
Uzdodot savu jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Nolīguma noteikumi nepieļauj, ka dalībvalsts no Šveices
pilsoņiem iekasē reģionālo nodokli, ja tiem tiek piemērota augstāka nodokļa likme nekā tā, kas tiek piemērota Savienības dalībvalstu
pilsoņiem.
Tādējādi Tiesai ir jānoskaidro, vai Nolīguma noteikumi var būt piemērojami tādam strīdam nodokļu jomā, kāds tiek aplūkots
pamata lietā, un apstiprinošas atbildes gadījumā jānosaka šo noteikumu piemērojamība. Tā kā Nolīgumā ir dažādi noteikumi par
pakalpojumu sniegšanu un uzņēmējdarbības veikšanu, ir svarīgi definēt tās darbības raksturu, ko prasītāji pamata lietā veica
Austrijas teritorijā, ņemot vērā attiecīgo nodokļu režīmu.

Par attiecīgās darbības kvalifikāciju
Jāsecina, ka
Vlbg. JagdAbgG
par medību tiesību īstenošanu Forarlbergas federālās zemes teritorijā paredz ikgadēja nodokļa samaksu. Tomēr, tā kā, pirmkārt,
medību tiesību nomas gadījumā nomnieks ir nodokļa maksātājs un tā kā, otrkārt, nodoklis ir jāmaksā neatkarīgi no viņa īstenotās
medību darbības intensitātes, ir jāuzskata, ka tādā gadījumā, kāds tiek aplūkots pamata lietā, nodoklis ir jāmaksā par medību
tiesību nomu Forarlbergas federālās zemes teritorijā.
Tādējādi līgumā paredzēto pienākumu, kas tiek aplūkots iesniedzējtiesā, veido atsevišķas teritorijas nodošana pamata lietas
dalībnieku rīcībā pret atlīdzību un ar atsevišķiem nosacījumiem, lai tajā veiktu medības. Nomas līgums līdz ar to attiecas
uz pakalpojumu sniegšanu, kam pamata lietā ir pārrobežu raksturs, jo prasītājiem pamata lietā, kuri ir medību tiesību nomnieki
minētajā teritorijā, ir jāierodas Forarlbergas federālās zemes teritorijā, lai tajā īstenotu savas tiesības.
Tādējādi minētie prasītāji ir jāuzskata par tādu pakalpojumu saņēmējiem, ko veido medību tiesību lietošanas piešķiršana pret
atlīdzību kādā teritorijā uz noteiktu laiku (šajā ziņā skat. 1999. gada 21. oktobra spriedumu lietā C‑97/98
Jägerskiöld
,
Recueil
, I‑7319. lpp., 36. punkts).
Tā kā nodoklis ir jāmaksā par medību tiesību nomu, tikai Nolīguma noteikumi par pakalpojumu sniegšanu ir piemērojami, lai
novērtētu attiecīgā nodokļa likumību.

Par Nolīguma noteikumu ietekmi uz pamata lietā aplūkojamo nodokli
Attiecībā uz pamata lietā aplūkojamajai komercdarbībai piemērojamo nodokļu režīmu ir jāpārbauda, vai Nolīguma noteikumi par
pakalpojumu sniegšanu ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādu nodokli, kāds tiek aplūkots pamata lietā un kura likme
atkarībā no medību tiesību nomnieka pilsonības ir 15 % vai 35 % no attiecīgā nodokļa bāzes.
Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru starptautisks līgums ir interpretējams ne tikai atkarībā no tā teksta formulējuma,
bet arī, ņemot vērā tā mērķus. 1969. gada 23. maija Vīnes Konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 31. pantā šajā sakarā
ir precizēts, ka līgums ir jāinterpretē godprātīgi saskaņā ar parasto nozīmi, kāda piešķirama līguma noteikumiem kopumā un
atbilstoši tā objektam un mērķim (šajā ziņā skat. it īpaši 1991. gada 14. decembra atzinumu 1/91,
Recueil
, I‑6079. lpp., 14. punkts; 1999. gada 2. marta spriedumu lietā C‑416/96
El
‑
Yassini
,
Recueil
, I‑1209. lpp., 47. punkts; 2001. gada 20. novembra spriedumu lietā C‑268/99
Jany
u.c.,
Recueil
, I‑8615. lpp., 35. punkts, un 2010. gada 25. februāra spriedumu lietā C‑386/08
Brita
, Krājums, I‑0000. lpp., 42. un 43. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
Šajā sakarā ir svarīgi uzsvērt, ka saskaņā ar Nolīguma 1. panta b) punktu tā mērķis ir atvieglot pakalpojumu sniegšanu līgumslēdzēju
pušu teritorijā par labu Kopienas dalībvalstu un Šveices pilsoņiem, kā arī liberalizēt īslaicīgu pakalpojumu sniegšanu.
Jāprecizē arī, ka Nolīguma 5. panta 3. punktā personām, kas ir jāuzskata par pakalpojumu saņēmējiem Nolīguma nozīmē, ir piešķirtas
tiesības iebraukt un uzturēties līgumslēdzēju pušu teritorijā. Nolīguma I pielikuma 23. pantā ir iekļauti īpaši noteikumi
par uzturēšanās atļauju šādām personām.
Par to, vai papildus režīmam par pakalpojumu saņēmēju iebraukšanas un uzturēšanās tiesībām Nolīgums paredz ieviest vispārēju
vienlīdzīgas attieksmes principu saistībā ar viņu juridisko statusu kādas līgumslēdzējas puses teritorijā, ir jānorāda, ka,
kaut arī Nolīguma 2. pants paredz nediskriminācijas principu, tas vispārīgi un absolūti aizliedz nevis jebkādu to kādas līgumslēdzējas
puses pilsoņu diskrimināciju, kas uzturas otras līgumslēdzējas puses teritorijā, bet tikai diskrimināciju pilsonības dēļ un
tiktāl, ciktāl šo pilsoņu situācija ietilpst šī Nolīguma I–III pielikuma noteikumu materiālajā piemērošanas jomā.
Nolīgumā un tā pielikumos nav nevienas īpašas tiesību normas, kuras mērķis būtu uz pakalpojumu saņēmējiem attiecināt nediskriminācijas
principu, piemērojot nodokļu tiesisko regulējumu par komercdarījumiem, kuru mērķis ir pakalpojumu sniegšana.
Turklāt tiesa norādīja, ka Šveices Konfederācija nav pievienojusies Kopienas iekšējam tirgum, kura mērķis ir novērst visus
šķēršļus, lai radītu pilnīgi brīvas pārvietošanās telpu līdzīgu tai, kāda pastāv valsts tirgū, kura turklāt ietver pakalpojumu
sniegšanas brīvību un brīvību veikt uzņēmējdarbību (skat. 2009. gada 12. novembra spriedumu lietā C‑351/08
Grimme
, Krājums, I‑0000. lpp., 27. punkts).
Tiesa arī precizēja, ka šajos apstākļos Savienības tiesību interpretāciju attiecībā uz iekšējo tirgu nevar automātiski transponēt
Nolīguma interpretācijā, izņemot skaidrus noteikumus, kas šajā ziņā paredzēti pašā Nolīgumā (skat. 2010. gada 11. februāra
spriedumu lietā C‑541/08
Fokus Invest
, Krājums, I‑0000. lpp., 28. punkts).
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Nolīguma noteikumi pieļauj, ka kādas līgumslēdzējas
puses pilsonim otras līgumslēdzējas puses teritorijā kā pakalpojumu saņēmējam tiek piemērots režīms, kas atšķiras no tā, kas
paredzēts personām, kuru galvenā dzīvesvieta ir minētajā teritorijā, Savienības pilsoņiem, kā arī personām, kuras tām ir pielīdzinātas
saskaņā ar Savienības tiesībām, ņemot vērā tā nodokļa iekasēšanu, kas jāmaksā par pakalpojumu sniegšanu, piemēram, par medību
tiesību nodošanu.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu
brīvu pārvietošanos, kas parakstīts Luksemburgā 1999. gada 21. jūnijā, noteikumi pieļauj, ka kādas līgumslēdzējas puses pilsonim
otras līgumslēdzējas puses teritorijā kā pakalpojumu saņēmējam tiek piemērots režīms, kas atšķiras no tā, kas paredzēts personām,
kuru galvenā dzīvesvieta ir minētajā teritorijā, Savienības pilsoņiem, kā arī personām, kuras tām ir pielīdzinātas saskaņā
ar Savienības tiesībām, ņemot vērā tā nodokļa iekasēšanu, kas jāmaksā par pakalpojumu sniegšanu, piemēram, par medību tiesību
nodošanu.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.