CELEX: 62005CJ0149
Direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF
arbejdstagere
anerkendelse af erhvervsuddannelser
krav om beståelse af en egnethedsprøvelse uden mulighed for at vælge at gennemgå en prøvetid
frivillige offentlige auktioner over løsøre

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af bestemmelserne i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december
1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående
uddannelser af mindst tre års varighed (EFT 1989 L 19, s. 16) og Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle
ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48 (EFT L 209, s. 25), som ændret ved Europa-Parlamentets
og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001 (EFT L 206, s. 1, herefter henholdsvis »direktiv 89/48« og »direktiv 92/51«).
Denne anmodning er indgivet inden for rammerne af en retssag, som Harold Price, der har erhvervet visse kvalifikationer i
Det Forenede Kongerige med hensyn til auktioner, har anlagt til prøvelse af en afgørelse truffet af Conseil des ventes volontaires
de meubles aux enchères publiques (rådet for frivillige offentlige auktioner over løsøre) (herefter »CVV«), hvorved CVV har
betinget hans adgang til hvervet som leder af frivillige offentlige auktioner over løsøre (herefter »leder af frivillige auktioner«)
i Frankrig af, at han består en egnethedsprøve, der omfatter prøver i tre fag, nemlig juridiske emner, den praktiske fremgangsmåde
ved offentlig auktion og faglige regler.

Retsforskrifter

Fællesskabsbestemmelser
Det fremgår af tredje og fjerde betragtning til direktiv 89/48, at det har til formål at indføre en generel ordning for gensidig
anerkendelse af eksamensbeviser med henblik på at lette adgangen til at udøve enhver form for erhvervsvirksomhed, som i værtslandet
er gjort betinget af, at EF-borgerne har gennemgået en post-gymnasial uddannelse, forudsat at de er i besiddelse af et sådant
eksamensbevis, som giver adgang til disse aktiviteter, bekræfter en uddannelse af mindst tre års varighed og er udstedt i
en anden medlemsstat.
Direktiv 92/51 indfører en generel ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser, der omfatter de uddannelsesniveauer, der
ikke var omfattet af den oprindelige generelle ordning, der blev indført ved direktiv 89/48, hvis anvendelsesområde er begrænset
til videregående uddannelser.
I medfør af artikel 2, stk. 1, i direktiv 89/48 og artikel 2, stk. 1, i direktiv 92/51 finder begge direktiver anvendelse
på enhver statsborger i en medlemsstat, der ønsker at udøve et »lovreguleret erhverv« i en anden medlemsstat.
Begrebet »lovreguleret erhverv«
Ifølge definitionen i artikel 1, litra c), i direktiv 89/48, der i det væsentlige er identisk med definitionen i artikel 1,
litra e), i direktiv 92/51, forstås ved »lovreguleret erhverv«: den eller de samlede lovregulerede erhvervsmæssige former
for virksomhed, der udgør dette erhverv i en medlemsstat.
En »lovreguleret erhvervsmæssig virksomhed« defineres i artikel 1, litra d), første afsnit, i direktiv 89/48 samt i artikel
1, litra f), første afsnit, i direktiv 92/51 som erhvervsmæssig virksomhed, når der enten direkte eller indirekte ifølge love
eller administrative bestemmelser kræves et eksamensbevis (direktiv 89/48) eller et uddannelses- eller kursusbevis (direktiv
92/51) for i en medlemsstat at optage eller udøve denne virksomhed eller en form heraf.
I henhold til artikel 1, litra d), andet afsnit, i direktiv 89/48, der i det væsentlige er identisk med artikel 1, litra f),
andet afsnit, i direktiv 92/51, bortset fra at der i direktiv 92/51 henvises til et »uddannelsesbevis«, mens der i direktiv
89/48 henvises til et »eksamensbevis«, sidestilles følgende aktiviteter med en lovreguleret erhvervsmæssig virksomhed:
»en erhvervsmæssig virksomhed udøvet af medlemmerne af en sammenslutning eller en organisation, som især har til formål at
fremme og opretholde et højt niveau inden for den pågældende erhvervsgren, og som med henblik på virkeliggørelsen af denne
målsætning fra en medlemsstat har modtaget en anerkendelse i en særlig form og:
–        udsteder et eksamensbevis til sine medlemmer
–        sikrer, at de overholder de faglige regler, som den har fastsat, og
–        giver dem ret til at anvende en titel eller en forkortelse eller at opnå en stilling svarende til dette eksamensbevis«.
Det fremgår af artikel 1, litra d), tredje afsnit, i direktiv 89/41, at bilaget til direktivet indeholder en ikke udtømmende
liste over sammenslutninger eller organisationer, der på tidspunktet for vedtagelsen af direktivet opfyldte de i andet afsnit
anførte betingelser. I dette bilag nævnes bl.a. »Royal Institution of Chartered Surveyors«.
Begrebet »eksamensbevis«
Det fremgår af artikel 1, litra a), andet afsnit, i direktiv 89/48, at det af et »eksamensbevis« bl.a. skal fremgå, at indehaveren
med positivt resultat har gennemgået en post-gymnasial uddannelse af mindst tre års varighed eller af tilsvarende varighed
på deltid.
Det følger af artikel 1, litra a), andet led, nr. i), i direktiv 92/51, at det af et »eksamensbevis« bl.a. skal fremgå, at
indehaveren med positivt resultat har gennemgået en anden post-gymnasial uddannelse end den, der er nævnt i artikel 1, litra
a), andet led, i direktiv 89/48, af mindst et års varighed eller af tilsvarende varighed på deltid.
Forpligtelsen til anerkendelse
Artikel 3, stk. 1, i direktiv 89/48 bestemmer:
»Når der i værtslandet kræves et eksamensbevis for at optage eller udøve et bestemt lovreguleret erhverv, kan den kompetente
myndighed ikke under henvisning til manglende kvalifikationer nægte en EF-statsborger adgang til at optage eller udøve et
sådant erhverv på samme vilkår som dem, der gælder for landets egne statsborgere,
a)      såfremt ansøgeren er i besiddelse af det eksamensbevis, som i en anden medlemsstat er foreskrevet som betingelse for adgang
til dér at optage eller udøve det samme erhverv, og som er opnået i en medlemsstat, eller
b)      såfremt ansøgeren på fuldtidsbasis har udøvet det pågældende erhverv i mindst to år i løbet af de forudgående ti år i en anden
medlemsstat, hvor dette erhverv ikke er lovreguleret i henhold til artikel 1, litra c), og artikel 1, litra d), første afsnit,
og den pågældende er i besiddelse af et eller flere kvalifikationsbeviser:
–        som er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, der er udpeget i overensstemmelse med medlemsstatens love eller
administrative bestemmelser
–        hvoraf det fremgår, at indehaveren med positivt resultat har gennemgået en post-gymnasial uddannelse af mindst tre års varighed
eller af tilsvarende varighed på deltid, ved et universitet eller en anden højere læreanstalt eller ved en anden uddannelsesinstitution
med samme uddannelsesniveau i en medlemsstat, og, i givet fald, at han med positivt resultat har gennemgået den erhvervsmæssige
uddannelse, der kræves ud over den post-gymnasiale uddannelse
[…]
–        og som har forberedt ham til at udøve det pågældende erhverv.«
Artikel 3, stk. 1, i direktiv 92/51 har følgende ordlyd:
»Når der i værtslandet kræves et eksamensbevis som defineret i dette direktiv eller i direktiv 89/48/EØF for at optage eller
udøve et bestemt lovreguleret erhverv, kan den kompetente myndighed ikke – medmindre andet er fastsat i direktiv 89/48 – under
henvisning til manglende kvalifikationer nægte en EF-statsborger adgang til at optage eller udøve et sådant erhverv på samme
vilkår som dem, der gælder for landets egne statsborgere,
a)      såfremt ansøgeren er i besiddelse af et eksamensbevis som defineret i dette direktiv eller direktiv 89/48/EØF, som i en anden
medlemsstat er foreskrevet som betingelse for adgang til dér at optage eller udøve det samme erhverv, og som er opnået i en
medlemsstat, eller
b)      såfremt ansøgeren på fuldtidsbasis har udøvet det pågældende erhverv i mindst to år eller i en tilsvarende periode på deltid
i løbet af de forudgående ti år i en anden medlemsstat, hvor dette erhverv ikke er hverken lovreguleret i henhold til artikel
1, litra e), og artikel 1, litra f), første afsnit, i dette direktiv eller i henhold til artikel 1, litra c), og artikel 1,
litra d), første afsnit, i direktiv 89/48/EØF, og den pågældende er i besiddelse af et eller flere uddannelsesbeviser:
–        som er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, der er udpeget i overensstemmelse med denne stats love eller administrative
bestemmelser
–        hvoraf det fremgår, at indehaveren med positivt resultat har gennemgået en post-gymnasial uddannelse, dog bortset fra den,
der er nævnt i artikel 1, litra a), andet led, i direktiv 89/48/EØF, af mindst et års varighed eller af tilsvarende varighed
på deltid, hvortil et af adgangskravene som den generelle regel er gennemførelse af det uddannelsesforløb på sekundærtrinnet,
der er adgangsgivende til universiteter og højere læreanstalter, samt den eventuelle erhvervsmæssige uddannelse, der indgår
i denne post-gymnasiale uddannelse,
–        […]
–        og som har forberedt ham til at udøve det pågældende erhverv.«
Artikel 3, stk. 4, i direktiv 92/51 indeholder desuden en undtagelse til artikel 3, stk. 1, hvorefter værtslandet ikke er
forpligtet til at anvende denne bestemmelse, når det påkrævede eksamensbevis er et eksamensbevis som defineret i direktiv
89/48/EØF, og en af betingelserne for udstedelse af dette eksamensbevis er gennemførelse med positivt resultat af en uddannelse
af en varighed på over fire år.
Udligningsforanstaltninger
Uanset artikel 3 i direktiv 89/48 og 92/51 er disse direktivers artikel 4 ikke til hinder for, at en værtsmedlemsstat under
visse betingelser, der er defineret i denne bestemmelse, kræver af ansøgeren, at han beviser, at han har erhvervserfaring
af en vis varighed, at han gennemgår en prøvetid, der dog ikke må overstige tre år, eller består en egnethedsprøve (»herefter
udligningsforanstaltningerne«).
Det fremgår af artikel 4, stk. 1, tredje afsnit, i direktiv 89/48, der på dette punkt i det væsentlige er identisk med artikel
4, stk. 1, litra b), tredje afsnit og fjerde afsnit, første led, i direktiv 92/51, at den værtsmedlemsstat, der pålægger ansøgeren
udligningsforanstaltninger, principielt skal give den pågældende ret til at vælge mellem prøvetid og egnethedsprøve. Er der
imidlertid tale om erhverv, for »hvis udøvelse det er nødvendigt at have nøje kendskab til national ret, og i forbindelse
med hvilke rådgivning og/eller bistand med hensyn til national ret indgår som et væsentligt og fast element«, kan værtsmedlemsstaten
som en undtagelse fra dette princip pålægge ansøgeren at bestå en prøvetid eller gennemgå en egnethedsprøve.

De nationale bestemmelser
De franske bestemmelser
Dekret nr. 2001-650 af 19. juli 2001 om frivillige offentlige auktioner over løsøre, udstedt i henhold til artikel L.321-1
– L.321-38 i code de commerce (JORF af 21.7.2001, s. 11760, herefter »dekret nr. 2001-650«), fastsætter de kvalifikationer,
der kræves for at lede frivillige offentlige auktioner over løsøre.
Det nævnte dekrets artikel 16 bestemmer, at udøvelsen af det nævnte erhverv principielt er forbeholdt indehavere af et juridisk
eksamensbevis og et eksamensbevis inden for kunsthistorie, brugskunst, arkæologi eller bildende kunst. Et af disse eksamensbeviser
skal mindst være en bachelorgrad, og det andet skal mindst attestere et uddannelsesniveau, der svarer til to års videregående
studier. Indehavere af kvalifikationsbeviser eller eksamensbeviser, der særligt er godkendt i medfør af dispensation og optaget
på en liste i en bekendtgørelse, der udstedes af justitsministeren og ministeren for videregående uddannelser i fællesskab,
kan også få adgang til dette erhverv.
I henhold til samme dekrets artikel 45 anses statsborgere i en anden medlemsstat bl.a. for at have de kvalifikationer, der
kræves i direktivets artikel 16, såfremt:
–        de med tilfredsstillende resultat har fulgt en postgymnasial uddannelse af mindst et års varighed eller af tilsvarende varighed
på deltid, som forbereder dem til at udøve virksomhed som leder af frivillige auktioner, og hvortil et af adgangskravene er
gennemførelse af et uddannelsesforløb på sekundærtrinnet, der er adgangsgivende til universiteter og højere læreanstalter,
samt den erhvervsmæssige uddannelse, der eventuelt kræves ud over denne post-gymnasiale uddannelse, og
–        som er indehavere af et eller flere eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser,
1)      som giver ret til at afholde frivillige offentlige auktioner over løsøre i en medlemsstat, hvor adgangen til eller udøvelsen
af dette erhverv er lovreguleret, og som er udstedt af den kompetente myndighed i denne stat
2)      som attesterer en lovreguleret uddannelse, som er specifikt rettet mod udøvelsen af erhvervet i en medlemsstat, hvor adgangen
til eller udøvelsen af dette erhverv ikke er lovreguleret, eller
3)      som er erhvervet i en medlemsstat, hvor hverken adgangen til dette erhverv, udøvelsen af dette erhverv eller den uddannelse,
der giver ret til at udøve dette hverv, er lovreguleret, og de godtgør, at erhvervet har været udøvet i denne stat i mindst
to og et halvt år på fuld tid i løbet af de forudgående ti år eller i en tilsvarende periode på deltid, for så vidt som denne
udøvelse er attesteret af denne stats kompetente myndighed.
Artikel 48 i dekret nr.  2001-650 giver CVV beføjelse til at behandle ansøgninger om anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater
eller andre kvalifikationsbeviser fra personer, der opfylder betingelserne i artikel 45, og som ønsker at etablere sig i Frankrig.
Det bestemmes i dekretets artikel 49, at ansøgeren skal aflægge en egnethedsprøve, når den pågældendes uddannelse omfatter
fag, der er væsentligt forskellige fra de fag, der er fastsat i dekretet, eller når en eller flere af de relevante former
for erhvervsvirksomhed ikke er reguleret i oprindelsesmedlemsstaten eller er reguleret væsentligt anderledes dér.
Bestemmelserne i Det Forenede Kongerige
I Det Forenede Kongerige er udøvelsen af denne form for erhvervsmæssig virksomhed ikke underlagt nogen betingelser i medfør
af den relevante lovgivning. Til gengæld er Royal Institution of Chartered Surveyors i hvert fald i et vist omfang involveret
i tilrettelæggelsen af denne virksomhed.

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Harold Price, der er britisk statsborger, er indehaver af eksamensbeviset »Bachelor of Arts with second class honours in Fine
Arts Valuation«. Dette eksamensbevis er akkrediteret af Royal Institution of Chartered Surveyors i Det Forenede Kongerige.
Ifølge de oplysninger, som hans advokat er fremkommet med under retsmødet, har Harold Price – selv om han på et tidspunkt
blev tilknyttet Royal Institution of Chartered Surveyors – aldrig været fuldgyldigt medlem af denne organisation, idet han
ikke har gennemført den toårige praktikperiode efterfulgt af en samtale med en udvælgelseskomité (herefter »Assessment of
Professional Competence« eller »APC«), der er nødvendig for at blive medlem.
Da Harold Price ønskede at udøve erhvervet som leder af frivillige auktioner i Frankrig, indgav han den 8. januar 2002 en
ansøgning til CVV om anerkendelse af eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis i henhold til artikel 48 i
dekret nr. 2001-650.
Ved afgørelse af 19. juni 2003 opfordrede CVV Harold Price til at aflægge egnethedsprøve i henhold til dekretets artikel 49
i følgende fag: juridiske fag, den praktiske fremgangsmåde ved offentlig auktion og faglige regler. Harold Price klagede over
denne afgørelse, men klagen blev afvist den 11. september 2003.
Den 19. august 2003 indbragte Harold Price CVV’s afgørelse af 19. juni 2003 om at pålægge ham at aflægge en egnethedsprøve
for cour d’appel de Paris.
Ifølge den forelæggende ret har Harold Price ikke ført bevis for, at han på fuldtidsbasis har udøvet et erhverv som leder
af frivillige auktioner, der er attesteret af de britiske myndigheder, i mindst to år i løbet af de ti år, der gik forud for
hans ansøgning om godkendelse af sit eksamensbevis.
Harold Price har imidlertid gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er truffet under tilsidesættelse af bestemmelserne
i direktiv 92/51, der supplerer direktiv 89/48, idet han ikke gives mulighed for at vælge mellem at gennemgå en prøvetid eller
at aflægge en egnethedsprøve.
Til støtte for denne påstand har han gjort gældende, at det fremgår af artikel 7 i direktiv 92/51, at såfremt medlemsstaten
gør brug af muligheden for at foreskrive en prøveperiode eller en egnethedsprøve, skal den overlade ansøgeren valget mellem
disse to udligningsforanstaltninger.
Ifølge den forelæggende ret har CVV med rette gjort gældende, at Harold Price ikke kan påberåbe sig denne bestemmelse, for
så vidt som den kun finder anvendelse i tilfælde, hvor værtsmedlemsstaten kræver, at ansøgeren er i besiddelse af et certifikat,
og ikke som i det foreliggende tilfælde, hvor der stilles krav om et eksamensbevis.
CVV har gjort gældende, at Harold Prices tilfælde reguleres af artikel 4, stk. 1, litra b), fjerde afsnit, første led, i direktiv
92/51, og at det af denne bestemmelse fremgår, at medlemsstaten kan pålægge ansøgeren at bestå en prøvetid eller gennemgå
en egnethedsprøve, når der er tale om erhverv, for hvis udøvelse det er nødvendigt at have nøje kendskab til national ret,
og i forbindelse med hvilke rådgivning og/eller bistand med hensyn til national ret indgår som et væsentligt og fast element,
hvilket efter CVV’s opfattelse gælder for erhvervet som leder af frivillige auktioner.
Harold Price har bestridt denne fortolkning af direktiv 92/51, idet han har anført, at frivillige auktioner og tvangsauktioner
nu behandles særskilt, og at hans ansøgning om godkendelse kun gælder for frivillige auktioner.
Det er under disse omstændigheder, at cour d’appel de Paris har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende
præjudicielle spørgsmål:
»1)      Finder direktiv 92/51 […] anvendelse på udøvelse af virksomhed som leder af frivillige auktioner […], således som denne virksomhed
er reguleret i artikel L.321-1 – L.321-3, L.321-8 og L.321-9 i code de commerce?
2)      I bekræftende fald: Kan værtslandet påberåbe sig den undtagelse [fra artikel 4, stk. 1, litra b), tredje afsnit, i direktiv
92/51], som er fastsat i [artikel 4, stk. 1, litra b), fjerde afsnit, første led, i direktiv 92/51]«?

Første spørgsmål
Det bemærkes indledningsvis, at anvendelsesområdet for henholdsvis direktiv 89/48 og 92/51 ikke blot er defineret i kraft
af det omhandlede lovregulerede erhverv, men også i kraft af de kvalifikationer, som ansøgeren har. Den forelæggende rets
første spørgsmål skal således udlægges på en sådan måde, at det nærmere bestemt ønskes oplyst, om direktiv 92/51 finder anvendelse
på en ansøger, der har de kvalifikationer, som sagsøgeren i hovedsagen har, og som ønsker at udøve erhvervet som leder af
frivillige auktioner i Frankrig.
Selv om den forelæggende ret kun har forelagt Domstolen et spørgsmål om, hvorvidt direktiv 92/51 finder anvendelse i sagen,
skal der henset til dette direktivs supplerende karakter i forhold til direktiv 89/48 først ske en prøvelse af, om dette sidstnævnte
finder anvendelse. Kun for det tilfælde, at det nævnte direktiv ikke finder anvendelse, skal det undersøges, om direktiv 92/51
finder anvendelse.

De relevante principper
Det fremgår af opbygningen af artikel 3 i direktiv 89/48 og 92/51, at kun én af de to fremgangsmåder til anerkendelse af eksamensbeviser,
der er fastsat i artikel 3, stk. 1, litra a), henholdsvis litra b), i disse direktiver, kan finde anvendelse i et konkret
tilfælde. Den fremgangsmåde, der er fastsat i litra a), finder anvendelse, hvis det omhandlede erhverv er et lovreguleret
erhverv i uddannelsesmedlemsstaten. Den anden fremgangsmåde i litra b) finder kun anvendelse, hvis det omhandlede erhverv
ikke er lovreguleret i denne medlemsstat.
Hvis det viser sig, at det omhandlede erhverv er et lovreguleret erhverv i uddannelsesmedlemsstaten, fremgår det af artikel
3, stk. 1, litra a), i de omhandlede direktiver, at direktiv 89/48 finder anvendelse, når både det eksamensbevis, der kræves
af værtsmedlemsstaten for at få adgang til det omhandlede erhverv, og det eksamensbevis, som ansøgeren er i besiddelse af,
er eksamensbeviser, således som de er defineret i dette sidstnævnte direktiv. Direktiv 92/51 finder imidlertid anvendelse,
når mindst ét af de to omhandlede eksamensbeviser er et eksamensbevis i dette direktivs forstand, idet det andet eksamensbevis
enten kan være omfattet af samme direktiv eller af direktiv 89/48.
Hvis det derimod viser sig, at det omhandlede erhverv ikke er et lovreguleret erhverv i uddannelsesmedlemsstaten, fremgår
det af artikel 3, stk. 1, litra b), i de omhandlede direktiver, at direktiv 89/48 finder anvendelse, når det eksamensbevis,
der kræves af værtsmedlemsstaten for at få adgang til dette erhverv, er et eksamensbevis som det, der er defineret i dette
sidstnævnte direktiv, og ansøgeren er i besiddelse af kvalifikationer, der bl.a. omfatter et uddannelsesbevis, der bekræfter
en post-gymnasial uddannelse af mindst tre års varighed. Direktiv 92/51 finder derimod anvendelse i alle tilfælde, hvor direktiv
89/48 ikke gør det, dog forudsat at det eksamensbevis, der kræves af værtsmedlemsstaten, i det mindste er et eksamensbevis
i direktiv 92/51’s forstand, og at ansøgeren er i besiddelse af de kvalifikationer, der er opført i dette direktivs artikel
3, stk. 1, litra b), bl.a. et uddannelsesbevis, der bekræfter en post-gymnasial uddannelse af mindst ét års varighed.
Med henblik på at afgøre, hvilket af disse direktiver der finder anvendelse i den foreliggende sag, skal der først foretages
en gennemgang af betingelserne for at udøve erhvervet som leder af frivillige auktioner dels i Frankrig som værtsmedlemsstat,
og dels i Det Forenede Kongerige som uddannelsesmedlemsstat. Derefter skal der foretages en vurdering af de kvalifikationer,
som sagsøgeren i hovedsagen besidder. Det er ganske vist den forelæggende ret, der skal foretage disse undersøgelser, men
Domstolen skal ikke desto mindre bidrage med nogle præciseringer.

Betingelserne for at udøve erhvervet som leder af frivillige auktioner i Frankrig
Det fremgår af sagens akter, at erhvervet som leder af frivillige auktioner i Frankrig er et lovreguleret erhverv, hvis udøvelse
er underlagt en betingelse om, at den pågældende er i besiddelse af et eksamensbevis som omhandlet i artikel 1, litra a),
i direktiv 89/48. I henhold til artikel 16 i dekret nr. 2001-650 gælder det navnlig, at udøvelsen af dette erhverv er forbeholdt
indehavere af to eksamensbeviser, der til sammen bekræfter et uddannelsesniveau, der svarer til mindst fem års videregående
studier, medmindre det omhandlede eksamensbevis har opnået en særlig dispensation.
I modsætning til det standpunkt, som Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har indtaget, har den omstændighed, at artikel
45 i dekret nr. 2001-650 giver andre medlemslandes statsborgere, der eventuelt kun har eksamensbeviser, der bekræfter en post-gymnasial
uddannelse af mindst ét års varighed, adgang til dette erhverv, ikke den automatiske konsekvens, at direktiv 92/51 finder
anvendelse.
Når en national lovgivning kun har til formål at gennemføre bestemmelserne i direktiv 92/51, der pålægger medlemsstaterne
at give statsborgere fra andre medlemsstater, der er i besiddelse af eksamensbeviser i direktivets forstand, adgang til de
erhverv, der er lovreguleret på deres område, uanset at adgangen til disse erhverv normalt er underlagt en betingelse om,
at den pågældende er i besiddelse af et eksamensbevis som omhandlet i direktiv 89/48, skal der ikke tages hensyn til denne
gennemførelse ved afgørelsen af, hvilket direktiv der finder anvendelse. Hvis dette ikke var tilfældet, ville anvendelsesområdet
for direktiv 89/48 blive så begrænset, at det nærmest ville være illusorisk, eftersom hver medlemsstat i medfør af direktiv
92/51 er forpligtet til at give statsborgere fra andre medlemsstater, der er i besiddelse af eksamensbeviser i dette sidstnævnte
direktivs forstand, som således bekræfter en uddannelse af en varighed, der ligger under den, der kræves efter direktiv 89/48
for at optage ethvert lovreguleret erhverv, som disse direktivet finder anvendelse på, adgang til ethvert lovreguleret erhverv,
med forbehold af den undtagelse, der er indrømmet i artikel 3, stk. 4, i direktiv 92/51.
I den foreliggende sag tyder alt på, at artikel 45 i dekret nr. 2001-650 kun har til formål at gennemføre direktiv 92/51 i
national ret, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

Betingelserne for at udøve erhvervet som leder af frivillige auktioner i Det Forenede Kongerige
Statslig regulering
I Det Forenede Kongerige udgør den virksomhed, der udføres af lederen af frivillige auktioner, ikke lovreguleret erhvervsmæssig
virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, litra d), første afsnit, i direktiv 89/48 eller artikel
1, litra f), første afsnit, i direktiv 92/51. I Det Forenede Kongerige er udøvelsen af denne erhvervsmæssige virksomhed nemlig
ikke undergivet nogen betingelser i medfør af den relevante lovgivning.
Forskrifter udstedt af en forening eller organisation, der er anerkendt af staten
Det er derimod muligt, at den virksomhed, som lederen af frivillige auktioner udfører, er ligestillet med lovreguleret erhvervsmæssig
virksomhed, enten i medfør af artikel 1, litra d), andet afsnit, i direktiv 89/48 eller i medfør af artikel 1, litra f), andet
afsnit, i direktiv 92/51, eftersom Royal Institution of Chartered Surveyors i hvert fald i et vist omfang er involveret i
tilrettelæggelsen af denne virksomhed. Hvis det er tilfældet, vil den omstændighed, at denne organisation kræver af sine medlemmer,
at de gennemfører en treårig postgymnasial uddannelse efterfulgt af en toårig erhvervsuddannelse, og således betinger udførelsen
af dette erhverv af, at ansøgeren er i besiddelse af et eksamensbevis som omhandlet i artikel 1, litra a), i direktiv 89/48,
medføre, at artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 89/48 finder anvendelse, såfremt de øvrige betingelser i dette direktivs
artikel 1, litra d), andet afsnit, ligeledes er opfyldt.
I denne forbindelse kan det konstateres, at Royal Institution of Chartered Surveyors er nævnt i bilaget til direktiv 89/48.
Det fremgår af direktivets artikel 1, litra d), tredje afsnit, at denne organisation på tidspunktet for direktivets vedtagelse
opfyldte betingelserne i direktivets artikel 1, litra d), andet afsnit. Selv om Royal Institution of Chartered Surveyors er
en organisation, der i Det Forenede Kongerige er særligt anerkendt med hensyn til udøvelsen af erhvervet som landmåler (»chartered
surveyor«), er det imidlertid ikke sikkert, at den nyder samme anerkendelse med hensyn til erhvervet som leder af frivillige
auktioner. I givet fald tilkommer det den forelæggende ret at afgøre, om det er tilfældet.

Anvendelsen af de fremgangsmåder til anerkendelse, der er fastsat i artikel 3 i direktiv 89/48, på Harold Prices kvalifikationer
Anvendeligheden af artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 89/48
Artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 89/48 finder anvendelse, hvis det pågældende erhverv er lovreguleret i uddannelsesmedlemsstaten.
Da Harold Price ikke er medlem af Royal Institution of Chartered Surveyors, opstår spørgsmålet om anerkendelse i medfør af
denne bestemmelse af eksamensbeviser, der er udstedt af denne organisation, ikke i den foreliggende sag, selv om det skulle
vise sig, at erhvervet som leder af frivillige auktioner er et lovreguleret erhverv i Det Forenede Kongerige i kraft af de
forskrifter, som denne organisation har fastsat. Det fremgår af Domstolens praksis, at den omstændighed, at Harold Price har
været erhvervspraktikant i den nævnte organisation, eller at han har gennemført en del af den uddannelse, der kræves for at
blive medlem af denne organisation, ikke er tilstrækkeligt til, at han kan påberåbe sig direktiv 89/48 (jf. i denne retning
dom af 13.11.2003, sag C-313/01, Morgenbesser, Sml. I, s. 13467, præmis 51 og 52).
Anvendeligheden af artikel 3, stk. 1, litra b), i direktiv 89/48
Artikel 3, stk. 1, litra b), i direktiv 89/48 finder anvendelse, hvis det pågældende erhverv ikke er lovreguleret i uddannelsesmedlemsstaten.
Denne bestemmelse finder følgelig – som det fremgår af præmis 36, 45 og 46 i denne dom – kun anvendelse, såfremt Royal Institution
of Chartered Surveyors ikke opfylder de kriterier, der er fastsat i artikel 1, litra d), andet afsnit, i direktiv 89/48 for
så vidt angår erhvervet som leder af frivillige auktioner, og det nævnte erhverv således ikke er et lovreguleret erhverv i
Det Forenede Kongerige i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivets artikel 1, litra c). Som nævnt i denne doms
præmis 46, ville det i givet fald påhvile den forelæggende ret at afgøre, om det er tilfældet.
Henset til samtlige disse betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at direktiv 92/51 ikke finder anvendelse på
en ansøger, der har de kvalifikationer, som sagsøgeren i hovedsagen har, og som ønsker at udøve erhvervet som leder af frivillige
offentlige auktioner over løsøre i Frankrig. Derimod kan direktiv 89/48 og navnlig direktivets artikel 3, stk. 1, litra b),
finde anvendelse på en sådan ansøger, såfremt erhvervet som leder af frivillige offentlige auktioner over løsøre i den medlemsstat,
hvori ansøgeren har opnået de pågældende kvalifikationer, ikke er et lovreguleret erhverv i den forstand, hvori udtrykket
er anvendt i dette direktivs artikel 1, litra c). I givet fald påhviler det den forelæggende ret at afgøre, om det er tilfældet.

Andet spørgsmål
Selv om det andet spørgsmål hviler på den forudsætning, at Domstolen besvarer det første spørgsmål vedrørende anvendeligheden
af direktiv 92/51 bekræftende, er det ikke desto mindre hensigtsmæssigt at besvare det andet spørgsmål i relation til direktiv
89/48, der eventuelt finder anvendelse i det foreliggende tilfælde, og som i artikel 4, stk. 1, tredje afsnit, indeholder
en bestemmelse, der i det væsentlige er identisk med bestemmelsen i artikel 4, stk. 1, litra b), fjerde afsnit, første led,
i direktiv 92/51.
Det spørgsmål, som den forelæggende ret står over for, er nærmere bestemt, om erhvervet som leder af frivillige auktioner
i Frankrig er et erhverv »for hvis udøvelse det er nødvendigt at have nøje kendskab til national ret, og i forbindelse med
hvilke[t] rådgivning og/eller bistand med hensyn til national ret indgår som et væsentligt og fast element« i den forstand,
hvori dette udtryk er anvendt i artikel 4, stk. 1, tredje afsnit i direktiv 89/48.
Det bemærkes, at ifølge artikel 234 EF, som er baseret på en klar adskillelse mellem de nationale retters og Domstolens funktioner,
har Domstolen alene kompetence til at træffe afgørelse vedrørende fortolkningen og gyldigheden af en fællesskabsforskrift
på grundlag af de faktiske omstændigheder, sådan som de er beskrevet af den nationale ret, og at det derimod tilkommer den
nationale ret at anvende de fællesskabsretlige bestemmelser på det konkrete tilfælde (dom af 16.10.2003, sag C-421/01, Traunfellner,
Sml. I, s. 11941, præmis 21).
For at kunne fravige princippet om, at ansøgeren frit kan vælge mellem en prøveperiode og en egnethedsprøve, opstilles der
i artikel 4, stk. 1, tredje afsnit, i direktiv 89/48 to kumulative betingelser, som medlemsstaterne skal opfylde, for at de
selv kan vælge udligningsforanstaltningen. Der skal for det første være tale om et erhverv, for hvis udøvelse det er nødvendigt
at have nøje kendskab til national ret. For det andet skal rådgivning og/eller bistand med hensyn til national ret indgå som
et væsentligt og fast element. Der sondres således mellem de krav, der stilles for at udøve det omhandlede erhverv, og den
virksomhed, som det omfatter. Det er hensigtsmæssigt at foretage en separat gennemgang af disse to betingelser.

Betingelsen om, at den pågældende skal have et nøje kendskab til national ret
Direktiv 89/48 har i modsætning til de sektordirektiver, der vedrører særlige erhverv, ikke til formål at harmonisere betingelserne
for at optage og udøve de forskellige erhverv, som det finder anvendelse på. Medlemsstaterne har bevaret kompetencen til at
fastsætte de nævnte betingelser inden for de grænser, der er fastsat ved fællesskabsretten. Svaret på spørgsmålet om, hvorvidt
et bestemt erhverv kræver et nøje kendskab til national ret, skal følgelig udelukkende søges i national ret.
Hvad angår erhverv, der er reguleret af de nationale myndigheder, må det lægges til grund, at indholdet af den uddannelse,
der er foreskrevet som betingelse for at optage et reguleret erhverv, er fastsat under hensyn til de krav, der er forbundet
med udøvelsen af dette erhverv. Indholdet af den uddannelse, der er foreskrevet af en medlemsstat, der regulerer dette erhverv,
er følgelig et særlig relevant kriterium for identifikationen af de krav, der er knyttet til udøvelsen af dette erhverv.
Således som generaladvokaten har anført i punkt 116-119 i forslaget til afgørelse, udgør undervisningen i juridiske fag en
væsentlig del af uddannelsen til erhvervet som leder af frivillige auktioner i Frankrig, idet der bl.a. stilles krav om opnåelse
af et juridisk eksamensbevis, der bekræfter studier af mindst to års varighed.
Det må i denne forbindelse fastslås, at et erhverv, som der kun kan opnås adgang til, såfremt den pågældende er i besiddelse
af et juridisk eksamensbevis, der bekræfter studier af mindst to års varighed, udgør et erhverv, til hvis udøvelse det må
lægges til grund, at der kræves et nøje kendskab til national ret som omhandlet i artikel 4, stk. 1, tredje afsnit, i direktiv
89/48.

Betingelsen om, at der ydes rådgivning og/eller bistand med hensyn til national ret
Det skal indledningsvis fastslås, at anvendelsen af denne betingelse – i modsætning til det af Harold Price og den østrigske
og den svenske regering hævdede – ikke kan have som konsekvens, at kun de »traditionelle« juridiske erhverv, såsom dommer,
notar eller advokat, er omfattet af anvendelsesområdet for undtagelsen i artikel 4, stk. 1, tredje afsnit, i direktiv 89/48.
Som generaladvokaten med rette har anført i punkt 94-98, 120 og 121 i forslaget til afgørelse, kan et sådant formål ikke udledes
af hverken den omhandlede bestemmelses ånd eller dens ordlyd.
Det er ikke nødvendigt, at den rådgivning og/eller bistand, der ydes til kunderne, vedrører alle områder inden for national
ret. Det er tilstrækkeligt, at denne rådgivning eller bistand vedrører et særligt område. For at afgøre i hvilket omfang ydelse
af rådgivning og/eller bistand vedrørende national ret indgår som et væsentligt og fast element af den omhandlede virksomhed,
er det nødvendigt navnlig at tage udgangspunkt i den normale praksis inden for det pågældende erhverv. Det påhviler den nationale
ret at tage stilling til dette spørgsmål.
Henset til samtlige disse betragtninger skal det andet spørgsmål besvares med, at
–        et erhverv, som der kun kan opnås adgang til, såfremt den pågældende er i besiddelse af et juridisk eksamensbevis, der bekræfter
studier af mindst to års varighed, udgør et erhverv, til hvis udøvelse det må lægges til grund, at der kræves et nøje kendskab
til national ret som omhandlet i artikel 4, stk. 1, tredje afsnit, i direktiv 89/48, og
–        det ikke er nødvendigt for anvendelsen af denne bestemmelse, at den omhandlede virksomhed indebærer, at der ydes rådgivning
og/eller bistand vedrørende alle områder inden for national ret. Det er tilstrækkeligt, at denne rådgivning eller bistand
vedrører et særligt område, og at den indgår som et væsentligt og fast element af den pågældende virksomhed. I denne forbindelse
skal der navnlig tages udgangspunkt i den normale praksis inden for det omhandlede erhverv.

Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
1)
Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering
af direktiv 89/48/EØF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001, finder ikke anvendelse
på en ansøger, der har de kvalifikationer, som sagsøgeren i hovedsagen har, og som ønsker at udøve erhvervet som leder af
frivillige offentlige auktioner over løsøre i Frankrig.
Derimod kan Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af
eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, som ændret ved direktiv
2001/19 og navnlig direktivets artikel 3, stk. 1, litra b), finde anvendelse på en sådan ansøger, såfremt erhvervet som leder
af frivillige offentlige auktioner over løsøre i den medlemsstat, hvori ansøgeren har opnået de pågældende kvalifikationer,
ikke er et lovreguleret erhverv i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i dette direktivs artikel 1, litra c). I givet
fald påhviler det den forelæggende ret at afgøre, om det er tilfældet.
2)
Et erhverv, som der kun kan opnås adgang til, såfremt den pågældende er i besiddelse af et juridisk eksamensbevis, der bekræfter
studier af mindst to års varighed, udgør et erhverv, til hvis udøvelse det må lægges til grund, at der kræves et nøje kendskab
til national ret som omhandlet i artikel 4, stk. 1, tredje afsnit, i direktiv 89/48, som ændret ved direktiv 2001/19.
Det er ikke nødvendigt for anvendelsen af denne bestemmelse, at den omhandlede virksomhed indebærer, at der ydes rådgivning
og/eller bistand vedrørende alle områder inden for national ret. Det er tilstrækkeligt, at denne rådgivning eller bistand
vedrører et særligt område, og at den indgår som et væsentligt og fast element af den pågældende virksomhed. I denne forbindelse
skal der navnlig tages udgangspunkt i den normale praksis inden for det omhandlede erhverv.
Underskrifter
*
Processprog: fransk.