CELEX: 62004CJ0339
Távközlési szolgáltatások
97/13/EK irányelv
Egyedi engedélyekre vonatkozó illetékek és díjak

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a távközlési szolgáltatások terén az általános felhatalmazásokra és az egyedi engedélyekre
vonatkozó közös szabályozási keretről szóló, 1997. április 10‑i 97/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 117.,
15. o.) értelmezésére vonatkozik.
A kérelmet a Nuova società di telecomunicazioni SpA (a továbbiakban: NST) és a Ministero delle Comunicazioni (Hírközlési Minisztérium)
között egy távközlési hálózat magáncélú használatával kapcsolatos díj megfizetése tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették
elő.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
A 97/13 irányelv olyan közös szabályozási keretet állapít meg az engedélyezés rendszerére, amelynek célja az új szolgáltatók
piacralépésének jelentős mértékű elősegítése.
Az irányelv 3. cikkének (3) bekezdése szerint a tagállamok biztosítják a távközlési szolgáltatások és/vagy távközlési hálózatok
engedéllyel vagy anélkül történő nyújtásának, illetve üzemeltetésének lehetőségét. Az irányelv két külön engedélytípusról
rendelkezik, nevezetesen az általános felhatalmazásról és az egyedi engedélyről.
A 97/13 irányelv 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának első francia bekezdése értelmében az általános felhatalmazás – függetlenül
attól, hogy az „csoportengedélyen” vagy általános jogszabályi rendelkezésen alapul – mentesíti az érintett vállalkozást a
nemzeti szabályozó hatóság kifejezett jóváhagyásának beszerzésére vonatkozó kötelezettsége alól.
A 97/13 irányelv 2. cikke (1) bekezdése a) pontja második francia bekezdésének megfelelően az egyedi engedély valamely nemzeti
szabályozó hatóság által megadott olyan engedély, amely meghatározott jogokat biztosít valamely vállalkozás számára, illetve
annak tevékenységét meghatározott kötelezettségek teljesítésétől teszi függővé.
A 97/13 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése alapján a tagállamok kizárólag egyes meghatározott célokra adhatnak egyedi engedélyeket,
így például az engedélyes rádiófrekvenciákhoz, illetve hívószámokhoz való hozzáférésének biztosítása céljából.
Az irányelv 7. cikkének (2) bekezdése mindazonáltal akként rendelkezik, hogy egyedi engedély adható a nyilvános távközlési
hálózatok, valamint a rádiófrekvencia felhasználásán alapuló egyéb hálózatok kiépítésére és biztosítására.
A 97/13 irányelv 11. cikkének (1) bekezdése az egyedi engedélyekre vonatkozó illetékek és díjak tekintetében akként rendelkezik,
hogy ezek kizárólagos célja az egyedi engedélyek kibocsátásával, intézésével, ellenőrzésével és végrehajtásával kapcsolatos
igazgatási költségek fedezése. E bekezdés továbbá előírja, hogy e díjaknak arányosnak kell lenniük a szükséges munka mennyiségével,
és azokat megfelelően és kellően részletes formában nyilvánosságra kell hozni annak érdekében, hogy az információk könnyen
hozzáférhetők legyenek.
A 97/13 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének megfelelően a tagállamok szűkös erőforrások esetén felhatalmazhatják a nemzeti
szabályozó hatóságaikat arra, hogy az erőforrások optimális felhasználásának biztosítására vonatkozó követelményre figyelemmel
díjakat rójanak ki.

A nemzeti szabályozás
A távközlési piac liberalizációját megelőzően a közcélú szolgáltatás végzésére jogosult társaságok koncesszió keretében saját
céljaikra használhatták a távközlési hálózatokat a Köztársasági Elnök 1973. március 29‑i, 156. sz. rendelete által jóváhagyott
postai és távközlési kódexnek megfelelően (156. sz. testo unico delle disposizioni legislative in materia postale di bancoposta
e di telecomunicazioni approvato con decreto del Presidente della Repubblica,
GURI
113. sz., 1973. május 3., a továbbiakban: kódex).
A távközlési piac liberalizációjával összefüggésben a Köztársasági Elnök 1997. szeptember 19‑i, a távközlési piacra vonatkozó
közösségi irányelvek végrehajtási szabályairól szóló 318. sz. rendelete (318. sz. decreto del Presidente della Repubblica,
Regolamento per l’attuazione di direttive comunitarie nel settore delle telecomunicazioni, a
GURI
állandó melléklet, 221. sz., 1997. szeptember 22., a továbbiakban: 318/97 rendelet) előírta, hogy egyes társaságok egyedi
engedélyt szerezhetnek a közcélú távközlési szolgáltatások nyújtására.
A 318/97 rendelet 6. cikke szabályozza az általános felhatalmazások és az egyedi engedélyek megadására vonatkozó eljárást,
valamint a díjak beszedésének szabályait. E cikk szerint a szűkös erőforrások felhasználásának kivételével az egyedi engedélyekre
vonatkozó eljárásokkal kapcsolatban a vállalkozásokra kiszabott díjak kizárólag az ügyintézéshez és az engedélyekre előírt
feltételek folyamatos teljesítésének vizsgálatához, valamint a tevékenység ellenőrzéséhez kapcsolódó igazgatási költségeket
fedezhetik.
A stabilizációs és fejlesztési közpénzügyi intézkedésekről szóló, 1998. december 23‑i 448. sz. törvény (legge n°448, Misure
di finanza pubblica per la stabilizzazione e lo sviluppo,
GURI
állandó melléklet, 302. sz., 1998. december 29., a továbbiakban: 448/98 törvény) 20. cikke hatályon kívül helyezte a 318/97 rendelet
21. cikkének az új rendszert a magáncélú hálózatokra kiterjesztő (2)‑(5) bekezdését. A fenti 20. cikk azonban akként rendelkezett,
hogy a kódexnek a magáncélú hálózatokhoz kapcsolódó pénzügyi terhek kiszámítására vonatkozó rendelkezései az e területen hozandó
új rendeleti, illetve törvényi rendelkezések elfogadásáig továbbra is alkalmazandók.
A távközlési felügyeleti hatóság, valamint a távközlési, a rádiózási és televíziózási rendszerekre vonatkozó szabályok létrehozásáról
szóló, 1997. július 31‑i 249. sz. törvény (legge n° 249, Istituzione dell’Autorità per le garanzie nelle comunicazioni e norme
sui sistemi delle telecomunicazioni e radiotelevisivo,
GURI
állandó melléklet, 177. sz., 1997. július 31.) 4. cikkének (6) bekezdése értelmében azon közcélú szolgáltatás végzésére jogosult
társaságok, amelyek saját céljaikra magáncélú hálózatokat alakítottak ki, kötelesek önálló társaság létrehozására valamennyi
e területen végzett tevékenységük folytatása érdekében, és ezért a 448/98 törvény 20. cikkének megfelelően díjat kell fizetniük.

Az alapeljárás
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban foglaltak szerint az alapeljárás körülményei az alábbiak szerint foglalhatók
össze.
Az ENI SpA (a továbbiakban: ENI) a távközlési piac liberalizációját megelőzően, a kódex 213. cikke alapján jogosult volt több
rádiófrekvencia saját célú használatára.
A különösen a 97/13 irányelvből következő fenti liberalizációt követően az ENI létrehozta az NST társaságot, amelyet megbízott
az addig kizárólag a saját célra használt távközlési hálózatának működtetésével.
Az NST 1998. június 12‑én a 97/13 irányelvet a nemzeti jogrendbe átültető 318/97 rendelet alapján egyedi engedélyt kapott
a közcélú távközlési szolgáltatásoknak a fenti hálózaton keresztül történő nyújtására.
A Ministerio delle Comunicazioni felhívta az NST‑t, hogy a fenti hálózatokkal kapcsolatban kétszer fizessen díjat, egyrészt
a közcélú távközlési szolgáltatások nyújtása, másrészt a hálózat magáncélú használata után. E minisztérium az 1999. február
26‑i írásbeli közleményében az 1999. év tekintetében rótta ki a második díjat az ENI által a kódexnek megfelelően korábban
megfizetett összegben.
Az NST vitatta a második díjat az olasz közigazgatási bíróságok előtt.
A Consiglio di Stato (Államtanács) kétségét fejezi ki az NST azon köztelezettségének a 97/13 irányelvvel való összeegyeztethetőségét
illetően, miszerint a társaságnak két külön díjat kell fizetnie a távközlési hálózat magáncélú, illetve közcélú használata
után. A Consiglio di Stato másodsorban felveti a második díj kiszámításának ezen irányelv 11. cikkével való összeegyeztethetőségét.
Ilyen körülmények mellett a Consiglio di Stato akként határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal
céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Összeegyeztethető‑e a [97/13 irányelv] alapelveivel az a nemzeti rendszer, amely – miután arra kötelezte a közhasznú szolgáltatás
nyújtására jogosult azon társaságokat, amelyek a múltban visszterhes koncesszió keretében magáncélú távközlési hálózatokat
hoztak létre, hogy önálló társaságot alapítsanak a távközlési piacon végzett valamennyi tevékenységük folytatására –, előírja,
hogy az önálló társaság, jóllehet rendelkezik a közcélú szolgáltatás folytatására vonatkozó engedéllyel, kiegészítő díjat
fizessen, még ha átmeneti jelleggel is, a távközlési hálózatnak az anyavállalat által történt használata után?
2)      Összeegyeztethető‑e a (Bíróság C‑292/01. és C‑293/01. sz. Albacom és Infostrada egyesített ügyekben 2003. szeptember 18‑án
hozott ítélete [EBHT 2003., I‑9449. o.] szerint értelmezett) közösségi joggal az a nemzeti rendelkezés, amely az anyavállalat
érdekében végzett tevékenységek után fizetendő második, kiegészítő díjat (átmeneti jelleggel) az e társaság által az előzőleg
hatályban lévő kizárólagos jogokon alapuló rendszerben korábban megfizetett összegek alapján határozza meg, amely rendszer
különbséget tett közcélú és a magáncélú használatban álló távközlési rendszerekre vonatkozó koncesszió között?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
A Consiglio di Stato a két kérdésével lényegében azt kívánja megtudni, hogy összeegyeztethető‑e 97/13 irányelv 11. cikkével
az olyan nemzeti szabályozás, mint amely az alapügyben felmerült, amely valamely nyilvános távközlési hálózat biztosítására
vonatkozó egyedi engedéllyel rendelkező társaság számára, amely e hálózatért olyan díjat fizetett, mint amelyet e cikk is
említ, a fenti hálózat magáncélú használatára vonatkozó kiegészítő díj megfizetését írja elő.
Az olasz kormány előadja, hogy a 97/13 irányelv nem a magáncélú távközlési hálózatokra, illetve szolgáltatásokra, hanem kizárólag
a nyilvános távközlési hálózatokra, illetve szolgáltatásokra vonatkozik. Ezért úgy véli, hogy ezen irányelvvel nem ellentétes
a távközlési hálózat magáncélú használatára vonatkozó olyan kiegészítő díj kiszabása, mint az alapügyben szereplő második
díj.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 97/13 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése szerint az irányelv a távközlési szolgáltatások
nyújtására vonatkozó engedélyek megadására irányuló eljárásokat szabályozza, anélkül hogy különbséget tenne a nyilvánosság
számára elérhető és a magáncélú hálózatok között.
Emellett az irányelv 7. cikkének (2) bekezdése felhatalmazza a tagállamokat arra, hogy kialakítsák a nyilvános távközlési
hálózatok, valamint a rádiófrekvencia felhasználásán alapuló egyéb hálózatok kiépítésére és biztosítására vonatkozó egyedi
engedélyek rendszerét.
Ebből következően a fenti irányelv elvben nem csak a nyilvános távközlési hálózatokra, illetve szolgáltatásokra, hanem a nagyközönség
elől elzárt és a felhasználók zárt köre számára fenntartott magáncélú távközlési hálózatokra, valamint a magáncélú hálózaton
keresztül nyújtott szolgáltatásokra is kiterjed.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint azonban az alapügyben érintett hálózat a 97/13 irányelv 7. cikke (2) bekezdésének megfelelően
elérhető volt a nyilvánosság számára a nyilvános távközlési hálózat biztosítására az NST részére adott egyedi engedély alapján.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az egyetemes szolgáltatásnak és az együttműködési képességnek a nyílt hálózatellátás
(ONP) elvei alkalmazása révén történő biztosítását szolgáló távközlési összekapcsolásról szóló, 1997. június 30‑i 97/33/EK
európai parlamenti és tanácsi irányelv ötödik preambulumbekezdése szerint a „nyilvános” kifejezés a nyilvánosság rendelkezésére
bocsátott és harmadik személyek számára elérhető hálózatra, illetve szolgáltatásra utal.
Másfelől az 1997. október 6‑i 97/51/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 295., 23. o.) módosított, a távközlési
szolgáltatások belső piacának a nyílt hálózatellátás bevezetése révén történő létrehozataláról szóló, 1990. június 28‑i 90/387/EGK
tanácsi irányelv (HL L 192., 1. o.) 2. cikke 2. pontjának második bekezdéséből kitűnik, hogy „nyilvános távközlési hálózat”
alatt a „részben vagy teljes mértékben a nyilvánosság számára elérhető szolgáltatások nyújtása céljából használt” távközlési
hálózat értendő.
Ebből következően a 97/13 irányelv szerinti nyilvános távközlési hálózatnak kell tekinteni az olyan hálózatot, mint amely
az alapügyben felmerült, és, amelyet a hálózat kizárólagos magáncélú használatát követően a nyilvánosság rendelkezésére bocsátottak.
Ezért az ilyen távközlési hálózat, valamint az azon keresztül nyújtott valamennyi szolgáltatás egységesen az irányelv hatálya
alá tartozik.
Ilyen körülmények között azt kell megvizsgálni, hogy a nyilvános távközlési hálózat biztosítása, illetve e hálózaton keresztül
nyújtott szolgáltatásokra vonatkozó két külön díj megállapítása megfelel‑e az irányelvben foglaltaknak.
E tekintetben szem előtt kell tartani, hogy a tagállamok kizárólag a 97/13 irányelvben rögzített illetékeket és díjakat vethetik
ki az engedélyezési eljárásokkal kapcsolatban (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Albacom és Infostrada egyesített ügyekben
hozott ítélet 41. pontját).
Az irányelv 11. cikke kifejezetten akként rendelkezik, hogy a tagállamok gondoskodnak arról, hogy az ezen eljárásokkal kapcsolatban
a vállalkozásokra kivetett díjak kizárólag az engedélyezéssel járó munka mennyiségével összefüggő igazgatási költségek fedezetéül
szolgálnak (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Albacom és Infostrada egyesített ügyekben hozott ítélet 33. pontját).
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból és a Bírósághoz benyújtott észrevételekből azonban kitűnik, hogy a második
díj kiszámítása a kódexben a távközlési piac liberalizációját megelőzően rögzített olyan szempontok szerint történt, amelyek
nem egyeznek meg a 97/13 irányelv 11. cikkében foglaltakkal.
A fentiekre tekintettel az előterjesztett kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a 97/13 irányelv 11. cikkével ellentétes
az olyan nemzeti szabályozás, mint amely az alapügyben felmerült és amely a nyilvános távközlési hálózat biztosítására vonatkozó
egyedi engedéllyel rendelkező jogosult számára, aki e hálózatért olyan díjat fizetett, mint amelyet e cikk is említ, a fenti
hálózat magáncélú használatára vonatkozó kiegészítő díj megfizetését írja elő, amelynek kiszámítása az e cikkben foglaltaknak
meg nem felelő szempontok szerint történik.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
A távközlési szolgáltatások terén az általános felhatalmazásokra és az egyedi engedélyekre vonatkozó közös szabályozási keretről
szóló, 1997. április 10‑i 97/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 11. cikkével ellentétes az olyan nemzeti szabályozás,
mint amely az alapügyben felmerült, és amely a nyilvános távközlési hálózat biztosítására vonatkozó egyedi engedéllyel rendelkező
jogosult számára, aki e hálózatért olyan díjat fizetett, mint amelyet e cikk is említ, a fenti hálózat magáncélú használatára
vonatkozó kiegészítő díj megfizetését írja elő, amelynek kiszámítása az e cikkben foglaltaknak meg nem felelő szempontok szerint
történik.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: olasz.