CELEX: 62004CJ0486
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Tiettyjen hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi
Jätteiden hyödyntäminen
Massafrassa (Taranto) sijaitseva jäteperäisten polttoaineiden ja biomassan polttamiseen perustuvan sähköenergian tuotantolaitos
Direktiivit 75/442/ETY ja 85/337/ETY

Tuomion perustelut
1. Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteessaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan seuraavaa:
– koska Italian tasavalta ei ole soveltanut ympäristövaikutusten arviointimenettelyä tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY (EYVL L 175, s. 40), sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY (EYVL L 73, s. 5; jäljempänä direktiivi 85/337), 5–10 artiklan mukaisesti Massafrassa sijaitsevaa jäteperäisten polttoaineiden ja biomassan polttolaitosta, joka on direktiivin 85/337 liitteen I soveltamisalaan kuuluva laitos, koskevaan hankkeeseen
– koska Italian tasavalta on antanut säännöksen (3.9.1999 annetun pääministerin asetuksen, jonka otsikko on ”Ympäristövaikutusten arviointia koskevista säännöksistä 22.2.1994 annetun lain nro 146 40 §:n 1 momentin täytäntöönpanemiseksi suuntaviivoista ja koordinoinnista aikaisemmin annetun asetuksen muuttamisesta ja täydentämisestä annettu asetus suuntaviivoista ja koordinoinnista” (GURI nro 302, 27.12.1999, s. 17; jäljempänä DPCM), 3 §:n 1 momentti, jolla muutetaan 12.4.1996 annetun tasavallan presidentin asetuksen, jonka otsikko on ”Ympäristövaikutusten arviointia koskevista säännöksistä 22.2.1994 annetun lain nro 146 40 §:n 1 momentin täytäntöönpanemiseksi annettu asetus suuntaviivoista ja koordinoinnista” (GURI nro 210, s. 28; jäljempänä DPR), liitteessä A olevia i ja l kohtaa), jossa suljetaan ympäristövaikutusten arviointimenettelyn ulkopuolelle tietyt direktiivin 85/337 liitteen I soveltamisalaan kuuluvat hankkeet (ongelmajätteiden ja muiden kuin ongelmajätteiden hyödyntämiseen tarkoitettuja laitoksia, joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä, koskevat hankkeet), jos niihin sovelletaan jätteistä 15.7.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY (EYVL L 194, s. 39), sellaisena kuin se on muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY (EYVL L 78, s. 32) ja 24.5.1996 tehdyllä komission päätöksellä 96/350/EY (EYVL L 135, s. 32; jäljempänä direktiivi 75/442), 11 artiklassa tarkoitettua yksinkertaistettua lupamenettelyä, ja
– koska Italian tasavalta on antanut säännöksen (DPCM:n 3 §:n 1 momentti, jolla muutetaan DPR:n liitteessä A olevia i ja l kohtaa), jossa vahvistetaan riittämätön arviointiperuste sen määrittämiseksi, onko direktiivin 85/337 liitteeseen II kuuluvan hankkeen ympäristövaikutukset arvioitava, koska siinä voidaan sulkea kyseisen arvioinnin ulkopuolelle hankkeita, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia,
se ei ole noudattanut direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 1, 2 ja 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Direktiivi 75/442
2. Direktiivin 75/442 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ’jätteellä’ mitä tahansa liitteessä I esitetyissä luokissa mainittua ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään,
– –
d) ’jätehuollolla’ jätteen keräilyä, kuljetusta, hyödyntämistä ja huolehtimista, mukaan lukien tämän toiminnan valvonta ja käsittelypaikkojen jälkihoito;
e) ’huolehtimisella’ mitä tahansa liitteessä II A mainittuja toimintoja;
f) ’hyödyntämisellä’ mitä tahansa liitteessä II B mainittua toimintaa;
– – ”
3. Tämän direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jätteet hyödynnetään tai niistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä tai menetelmiä, joista voi aiheutua vahinkoa ympäristölle ja erityisesti, että:
– ei vaaranneta vesiä, ilmaa, maaperää ja kasveja sekä eläimiä;
– ei tuoteta melu- tai hajuhaittoja;
– ei vahingoiteta haitallisesti maaseutua tai erityisalueita.
– – ”
4. Kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Edellä olevan 4, 5 ja 7 artiklan soveltamiseksi on kaikkien laitosten tai yritysten, jotka suorittavat liitteessä II A tarkoitettuja toimia, saatava siihen lupa 6 artiklassa tarkoitetulta toimivaltaiselta viranomaiselta.
– – ”
5. Tämän saman direktiivin 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Edellä olevan 4 artiklan täytäntöönpanoa varten on kaikilla liitteessä II B mainittuja toimia suorittavilla laitoksilla ja yrityksillä oltava toimilupa.”
6. Direktiivin 75/442 11 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Toimilupaa koskevasta 9 ja 10 artiklassa tarkoitetusta vaatimuksesta voidaan vapauttaa, tämän kuitenkaan rajoittamatta – – direktiivin 78/319/ETY – – soveltamista:
– –
b) laitokset tai yritykset, jotka suorittavat jätteiden hyödyntämistä.
Tätä vapauttamista voidaan soveltaa ainoastaan:
– jos toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet kutakin toimintaa koskevat yleiset säännöt, joissa määritellään jätelajit ja -määrät sekä edellytykset, joilla kyseinen toiminta voidaan vapauttaa luvanhakuvelvollisuudesta,
ja
– jos jätelajit tai -määrät ja huolehtimis- tai hyödyntämismenetelmät ovat sellaisia, että ne täyttävät 4 artiklassa mainitut edellytykset.”
7. Direktiivin 75/442 liitteessä II A, jonka otsikkona on ”Huolehtimistoimet”, luetellaan huolehtimistoimet sellaisina kuin ne toteutetaan käytännössä. Siinä todetaan myös, että 4 artiklan mukaisesti jätteistä on huolehdittava vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä tai menetelmiä, jotka voivat vahingoittaa ympäristöä.
8. Saman direktiivin liitteessä II B, jonka otsikkona on ”Hyödyntämistoimet”, luetellaan hyödyntämistoimet sellaisina kuin ne toteutetaan käytännössä. Siinä todetaan myös, että 4 artiklan mukaisesti jäte on hyödynnettävä vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä tai menetelmiä, jotka voivat vahingoittaa ympäristöä.
Direktiivi 85/337
9. Direktiivin 85/337 1 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2. Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
hankkeella:
– rakennustyön tai muun laitoksen tai suunnitelman toteuttamista,
– muuta luonnonympäristöön ja maisemaan kajoamista mukaan lukien maaperän luonnonvarojen hyödyntäminen;
hankkeen toteuttajalla:
yksityistä hanketta varten tarvittavan luvan hakijaa tai julkista viranomaista, joka on tehnyt aloitteen hankkeesta;
luvalla:
toimivaltaisen viranomaisen tai viranomaisten päätöstä, joka oikeuttaa hankkeen toteuttajan ryhtymään hankkeen toteuttamiseen.
3. Toimivaltaisten viranomaisten on oltava jäsenvaltioiden tämän direktiivin perusteella syntyneiden velvoitteiden toteuttamista varten nimeämiä.”
10. Tämän direktiivin 2 artiklan 1, 2 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ennen luvan myöntämistä arvioidaan niiden hankkeiden vaikutukset, joilla etenkin laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia. Tässä tarkoitetut hankkeet määritellään 4 artiklassa.
2. Ympäristövaikutusten arviointi voidaan liittää jäsenvaltioissa voimassa oleviin hankkeita koskeviin lupamenettelyihin tai, jos se ei ole mahdollista, muihin menettelyihin tai tämän direktiivin tavoitteen täyttämiseksi perustettaviin menettelyihin.
– –
3. Jäsenvaltiot voivat poikkeustapauksissa olla kokonaan tai osittain soveltamatta tiettyyn hankkeeseen tämän direktiivin säännöksiä, tämän kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan määräysten soveltamista.”
11. Kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Ympäristövaikutusten arvioinnilla tunnistetaan, kuvataan ja arvioidaan tarkoituksenmukaisella tavalla, kussakin yksittäistapauksessa ja 4–11 artiklan mukaisesti hankkeen suorat ja välilliset vaikutukset seuraaviin tekijöihin:
– ihmisiin, eläimiin ja kasveihin;
– maaperään, veteen, ilmaan, ilmastoon ja maisemaan;
– kiinteään ja irtaimeen omaisuuteen ja kulttuuriperintöön;
– ensimmäisessä, toisessa ja kolmannessa luetelmakohdassa mainittujen tekijöiden vuorovaikutukseen.”
12. Tämän saman direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jollei direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa säädetystä muuta johdu, liitteessä I mainitut hankkeet arvioidaan 5–10 artiklan mukaisesti.
2. Jollei direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa säädetystä muuta johdu, jäsenvaltioiden on määriteltävä liitteessä II mainittujen hankkeiden osalta:
a) tapauskohtaisesti selvittämällä,
tai
b) jäsenvaltioiden asettamien raja-arvojen tai valintaperusteiden avulla
arvioidaanko tämä hanke 5–10 artiklan mukaisesti.
Jäsenvaltiot voivat päättää molempien a ja b kohdassa mainittujen menettelyjen soveltamisesta.
3. Tutkittaessa hankkeita tapauskohtaisesti tai vahvistettaessa raja-arvoja tai valintaperusteita 2 kohdan soveltamiseksi, liitteessä III vahvistetut kyseistä hanketta koskevat olennaiset arviointiperusteet on otettava huomioon.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisten viranomaisten 2 kohdan mukaisesti tekemä päätös on kansalaisten saatavilla.”
13. Direktiivin 85/337 liitteessä I olevassa 9 kohdassa mainitaan ongelmajätteiden (eli jätteiden, joihin sovelletaan vaarallisista jätteistä 12.12.1991 annettua neuvoston direktiiviä 91/689/ETY (EYVL L 377, s. 20)) käsittelylaitokset, joissa jätteet poltetaan, käsitellään kemiallisesti, kuten on määritelty direktiivin 75/442 liitteessä II A otsakkeen D9 alla, tai sijoitetaan kaatopaikalle.
14. Samassa liitteessä I olevassa 10 kohdassa mainitaan muut kuin ongelmajätteiden käsittelylaitokset, joissa jätteet poltetaan tai käsitellään kemiallisesti, kuten on määritelty direktiivin 75/442 liitteessä II A otsakkeen D9 alla, ja joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä.
15. Direktiivin 85/337 liitteessä II olevassa 11 kohdan b alakohdassa mainitaan jätteidenkäsittelylaitokset (muut kuin liitteessä I mainitut).
16. Saman direktiivin liitteessä III luetellaan arviointiperusteet, joihin viitataan 4 artiklan 3 kohdassa:
”1. Hankkeiden ominaisuudet
Hankkeiden ominaisuuksia on arvioitava ottaen huomioon erityisesti
– hankkeen koko
– yhteisvaikutus muiden hankkeiden kanssa
– luonnonvarojen käyttö
– jätteiden muodostuminen
– pilaantuminen ja haitat
– onnettomuuksien riski ottaen erityisesti huomioon käytössä olevat aineet tai tekniikat.
2. Hankkeiden sijainti
Hankkeiden vaikutusalueella olevan ympäristön herkkyyttä on tarkasteltava ottaen huomioon erityisesti
– nykyinen maankäyttö
– alueen luonnonvarojen suhteellinen runsaus, laatu ja uudistumiskyky
– luonnon sietokyky, ottaen erityisesti huomioon seuraavat alueet
– –
3. Mahdolliset vaikutukset
Hankkeiden mahdollisten vaikutusten merkitystä on tarkasteltava edellä olevissa 1 ja 2 kohdassa määriteltyjen kriteerien perusteella ja ottaen huomioon erityisesti
– vaikutuksen laajuus (maantieteellisen alueen ja vaikutuksen kohteena olevan väestön koko)
– – ”
Kansallinen lainsäädäntö
17. Direktiivi 85/337 saatettiin osaksi Italian oikeusjärjestystä ympäristöministeriön perustamisesta 8.7.1986 annetun lain nro 349 (GURI nro 59, 15.7.1986) 6 §:llä. Tämän jälkeen ympäristövaikutusten arviointia koskevista säännöksistä 22.2.1994 annetun lain nro 146 (GURI nro 52, Supplemento ordinario, 4.3.1994; jäljempänä laki nro 146/1994) 40 §:ssä Italian hallituksen tehtäväksi annettiin määritellä nimenomaisella suuntaviivoista ja koordinoinnista annetulla asetuksella edellytykset, arviointiperusteet ja tekniset normit ympäristövaikutusten arviointimenettelyn soveltamiseksi kyseisen direktiivin liitteen II soveltamisalaan kuuluviin hankkeisiin.
18. DPR annettiin lain nro 146/1994 40 §:n 1 momentin täytäntöönpanemiseksi.
19. DPR:n 1 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”Liitteessä A mainittuihin hankkeisiin sovelletaan ympäristövaikutusten arviointimenettelyä.”
20. DPCM:n 3 §:n 1 momentissa, jolla muutettiin DPR:n liitteen A alkuperäisversiota, säädetään seuraavaa:
”12.4.1996 annetun DPR:n liitteessä A olevat i ja l kohta – – korvataan seuraavilla kohdilla:
i) Ongelmajätteiden huolehtimis‑ ja hyödyntämislaitokset, joissa toteutetaan 5.2.1997 annetun asetuksen nro 22 [jäljempänä asetus nro 22/1997] liitteessä B ja liitteessä C olevassa R 1–R 9 kohdassa tarkoitettuja toimia, lukuun ottamatta hyödyntämislaitoksia, joihin sovelletaan edellä mainitun asetuksen 31 ja 33 §:ssä tarkoitettuja yksinkertaistettuja menettelyjä – – .
l) Muiden kuin ongelmajätteiden huolehtimis‑ ja hyödyntämislaitokset, joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä ja joissa toteutetaan asetuksen nro 22[1997] liitteessä B olevassa D 2 ja D 8–D 11 kohdassa ja liitteessä C olevassa R 1–R 9 kohdassa tarkoitettuja poltto‑ tai käsittelytoimia, lukuun ottamatta hyödyntämislaitoksia, joihin sovelletaan edellä mainitun asetuksen 31 ja 33 §:ssä tarkoitettuja yksinkertaistettuja menettelyjä – – .”
21. Asetuksen nro 22/1997 säännökset, joissa kuvaillaan jätteiden ominaispiirteet ja toimet, joihin yksinkertaistettua menettelyä voidaan soveltaa, annettiin direktiivin 75/442 11 artiklan täytäntöönpanemiseksi. Näitä säännöksiä muutettiin, kun pantiin täytäntöön sellaisten muiden kuin ongelmajätteiden yksilöimisestä, joihin sovelletaan 5.2.1997 annetun asetuksen nro 22 31 ja 33 §:ssä tarkoitettuja yksinkertaistettuja hyödyntämismenettelyjä, 5.2.1998 annettu ympäristöministeriön asetus (GURI nro 88, Supplemento ordinario, 16.4.1998).
Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
22. Komissio pyysi 22.8. ja 12.11.2001 päivätyillä kirjeillä Italian viranomaisilta tietoja direktiivissä 85/337 säädettyjen menettelyjen soveltamisesta kahteen teollisuuslaitoshankkeeseen Massafran kunnassa; nämä hankkeet olivat jäteperäisten polttoaineiden ja biomassan polttamiseen perustuvan sähköenergian tuotantolaitos sekä kiinteiden yhdyskuntajätteiden esilajittelua ja jäteperäisten polttoaineiden tuotantoa harjoittava laitos.
23. Italialaisviranomaiset totesivat sulkeneensa asianomaiset hankkeet ympäristövaikutusten arviointimenettelyn ulkopuolelle, koska ne kuuluvat DPR:n liitteessä A olevassa l kohdassa, sellaisena kuin tämä on muutettuna DPCM:n 3 §:n 1 momentilla, tarkoitetun poikkeuksen soveltamisalaan.
24. Italian hallituksen täten toimittamat vastaukset, jotka komissio katsoi riittämättömiksi, huomioon ottaen komissio aloitti oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn 18.10.2002 päivätyllä ensimmäisellä virallisella huomautuksella, jota täydennettiin 11.7.2003 päivätyllä kirjeellä, ja näissä kirjeissä mainittiin jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämiset, jotka koskivat Massafran teollisuuslaitoksen kohtelua ja kansallista lainsäädäntöä itseään.
25. Komissio kehotti 16.12.2003 päivätyllä perustellulla lausunnolla Italian tasavaltaa toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet direktiivin 85/337 mukaisten velvoitteiden noudattamiseksi kahden kuukauden määräajassa kyseisen lausunnon vastaanottamisesta.
26. Koska komissio katsoi, että Italian hallituksen 22.4.2004 päivätyssä kirjeessä esittämä kanta ei ollut tyydyttävä, se nosti EY 226 artiklan toisen kohdan nojalla käsiteltävänä olevan kanteen.
Kanne
Asianosaisten lausumat
27. Komission mukaan Massafran polttolaitos, jonka kapasiteetti on yli 100 jätetonnia päivässä, kuuluu direktiivin 85/337 liitteessä I olevan 10 kohdan soveltamisalaan, joten siihen olisi pitänyt soveltaa ympäristövaikutusten arviointimenettelyä ennen kuin sille annettiin lupa.
28. Se väittää yleisemmin, että riidanalaisen Italian lainsäädännön, jonka mukaan tiettyihin jätteiden hyödyntämislaitoksiin sovelletaan asetuksen nro 22/1997 31 ja 33 §:ssä säädettyjä erityismenettelyjä, seurauksena direktiivin 85/337 liitteen I soveltamisalaan kuuluviin laitoksiin ei sovelleta kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa käyttöönotettua menettelyä.
29. Komissio väittää myös, että direktiivin 85/337 liitteen II soveltamisalaan kuuluviin laitoksiin ja erityisesti sen 11 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin laitoksiin on ainakin sovellettava saman direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua määrittämismenettelyä, kun niissä huolehditaan jätteistä tai hyödynnetään niitä.
30. Komissio toteaa, että direktiivin 75/442 alkuperäisversion mukaan termi ”huolehtiminen” kattoi sekä huolehtimis- että hyödyntämistoimet. Se korostaa direktiivien 75/442 ja 85/337 alkuperäisversioissa käytettyjen termien samanlaisuutta ja päättelee tästä, että tämän jälkimmäisen direktiivin antaessaan yhteisön lainsäätäjä halusi ehdottomasti soveltaa tiettyihin jätteiden hyödyntämistoimiin säännöksiä, joilla säännellään ympäristövaikutusten arviointimenettelyä.
31. Kyseisen toimielimen mukaan direktiivin 85/337 liitteessä I olevissa 9 ja 10 kohdassa sekä liitteessä II olevan 11 kohdan b alakohdassa tarkoitettu ”huolehtimisen” käsite kattaa edelleen sekä huolehtimisen tämän termin suppeassa merkityksessä että hyödyntämistoimet.
32. Komissio lisää, että se ei ymmärrä, mikä ero ympäristövaikutusten näkökulmasta voi olla jätteiden hyödyntämistoimia suorittavan laitoksen ja jätteiden huolehtimistoimia suorittavan laitoksen rakentamisella tietylle maa-alueelle. Se muistuttaa tämän osalta, että direktiivillä 75/442 pyritään siihen, että ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun varmistamiseksi sekä huolehtimis- että hyödyntämistoimia valvotaan, joskin tietyin eroavaisuuksin.
33. Italian tasavalta ei myönnä väitettyä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä, koska riidanalaiset laitokset hyödyntävät jätteitä ja niihin sovelletaan yksinkertaistettuja menettelyjä, jotka on otettu käyttöön asetuksella nro 22/1997. Italian tasavallan mukaan yhtäältä direktiivi 85/337 ja direktiivi 75/442 ovat sidoksissa toisiinsa, kun on kyse jätteiden alalla käytetyistä teknisistä termeistä, ja se viittaa toisaalta direktiivin 85/337 liitteessä I olevien 9 ja 10 kohdan sekä liitteessä II olevan 11 kohdan b alakohdan sanamuotoihin, joissa viitataan yksinomaan jätteistä huolehtimiseen, ja katsoo, että tätä jälkimmäistä direktiiviä sovelletaan yksinomaan laitoksiin, jotka huolehtivat jätteistä, ja sen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät laitokset, jotka hyödyntävät jätteitä.
34. Italian tasavalta väittää myös, että direktiivillä 91/156 direktiiviin 75/442 tehdyillä muutoksilla pyritään vahvistaman yhteinen terminologia ja yhdenmukainen määritelmä jätteille, jotta niitä koskevia eri säännöksiä voidaan lähentää sekä kansallisella tasolla että yhteisön tasolla. Tästä seuraa sen mukaan, että kun direktiivissä 97/11 mainitaan jätteiden käsite, siinä käytetyt termit ja määritelmät lainataan väistämättä tämän alan omasta säännöstöstä eli direktiivistä 91/156.
35. Italian tasavalta väittää myös, että koska jätteiden hyödyntämisen alalla päästöt eivät ylitä yhteisön lainsäädännössä sallittuja rajoja, arviointimenettelyä ei tarvitse toteuttaa, koska jätteiden hyödyntämisellä itsellään pyritään suojelemaan ympäristöä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
36. Jäsenvaltioiden on pantava direktiivi 85/337 täytäntöön siten, että siinä asetetut vaatimukset täytetään täysimääräisesti, kun otetaan huomioon direktiivin päätavoite, joka ilmenee sen 2 artiklan 1 kohdasta ja jonka mukaan ennen luvan myöntämistä arvioidaan hankkeet, joilla etenkin laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia (ks. vastaavasti asia C-287/98, Linster, tuomio 19.9.2000, Kok. 2000, s. I-6917, 52 kohta).
37. On lisäksi korostettava, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että direktiivin 85/337 soveltamisala on laaja ja sen tarkoitus monimuotoinen (ks. asia C-72/95, Kraaijeveld ym., tuomio 24.10.1996, Kok. 1996, s. I-5403, 31 ja 39 kohta ja asia C-227/01, komissio v. Espanja, tuomio 16.9.2004, Kok. 2004, s. I-8253, 46 kohta).
Ympäristövaikutusten arviointimenettelyn soveltamatta jättämistä Massafrassa sijaitsevaan jäteperäisten polttoaineiden ja biomassan polttamiseen perustuvan sähköenergian tuotantolaitokseen koskeva kanneperuste
38. Massafrassa sijaitsevaa jäteperäisten polttoaineiden ja biomassan polttolaitosta pidetään Italian nykylainsäädännössä muiden kuin ongelmajätteiden hyödyntämislaitoksena, jonka kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä ja johon sovelletaan yksinkertaistettuja menettelyjä direktiivin 75/442 11 artiklan täytäntöönpanemiseksi annetun asetuksen nro 22/1997 mukaisesti. Komissio väittää, että kun otetaan huomioon direktiivissä 85/337 tehty luokittelu, kyseessä on direktiivin 85/337 liitteessä I olevassa 10 kohdassa tarkoitettu muiden kuin ongelmajätteiden käsittelylaitos, jossa jätteet poltetaan tai käsitellään kemiallisesti ja jonka kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä.
39. Tämän väitteen perusteltavuuden arvioimiseksi on lausuttava ensiksi direktiivissä 85/337 tarkoitetun jätteistä huolehtimisen käsitteen oikeudellisesta merkityksestä verrattuna tähän samaan käsitteeseen direktiivissä 75/442.
40. On kiistatonta, että direktiivissä 85/337 ei määritellä millään tavoin jätteistä huolehtimisen käsitettä, koska sen liitteissä I ja II viitataan yksinomaan tiettyihin niistä huolehtiviin laitoksiin. On lisäksi yhtä kiistatonta, että direktiivissä 75/442 ei ole yleismääritelmää jätteiden huolehtimisen ja hyödyntämisen käsitteistä ja siinä tyydytään viittamaan liitteisiin II A ja II B, joissa luetellaan eri toimet, jotka kuuluvat jommankumman käsitteen soveltamisalaan (ks. asia C-6/00, ASA, tuomio 27.2.2002, Kok. 2002, s. I-1961, 58 kohta).
41. Lisäksi direktiivin 75/442 3 artiklan 1 kohdan b alakohdasta ja sen johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta ilmenevä jätteiden hyödyntämistoimen olennainen ominaispiirre on se, että sen pääasiallinen tavoite on, että jätteillä on hyödyllinen tehtävä siten, että niillä korvataan sellaisten muiden materiaalien käyttö, joita olisi pitänyt käyttää tämän tehtävän täyttämiseksi, mikä mahdollistaa luonnonvarojen säästämisen (ks. mm. em. asia ASA, tuomion 69 kohta; asia C-458/00, komissio v. Luxemburg, tuomio 13.2.2003, Kok. 2003, s. I-1553, 36 kohta ja asia C-103/02, komissio v. Italia, tuomio 7.10.2004, Kok. 2004, s. I-9127, 62 kohta).
42. Tällaisella ominaispiirteellä ei ole mitään tekemistä niiden ympäristövaikutusten kanssa, joita jätteiden hyödyntämistoimilla itsellään voi olla. Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 54–56 kohdassa, näillä toimilla voi jätteistä huolehtimistoimien tavoin olla merkittäviä ympäristövaikutuksia. Lisäksi direktiivin 75/442 4 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet, jotta jätteet hyödynnetään tai niistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä tai menetelmiä, joista voi aiheutua vahinkoa ympäristölle.
43. Lopuksi on todettava, että kun yhteisön lainsäätäjä katsoi tarpeelliseksi luoda direktiivissä 85/337 sidoksen direktiiviin 75/442, se teki tämän nimenomaisesti. Näin on erityisesti, kun kyseisen direktiivin liitteessä I olevissa 9 ja 10 kohdassa viitataan kemialliseen käsittelyyn sellaisena kuin se on määritelty direktiivin 75/442 liitteessä II A otsakkeen D9 alla. Mitään tämäntyyppistä viittausta ei kuitenkaan ole olemassa varsinaisen jätteistä huolehtimisen osalta.
44. On näin ollen katsottava, että direktiivissä 85/337 tarkoitettu jätteistä huolehtimisen käsite on itsenäinen käsite, jolla on oltava sellainen merkitys, jolla vastataan täysimääräisesti tämän tuomion 36 kohdassa mainittuun tämän säädöksen tavoitteeseen. Näin ollen tämä käsite, joka ei vastaa direktiivissä 75/442 tarkoitettua jätteistä huolehtimisen käsitettä, on ymmärrettävä lato sensu (laajassa mielessä) siten, että se kattaa kaikki toimet, jotka johtavat joko jätteistä huolehtimiseen termin suppeassa merkityksessä tai niiden hyödyntämiseen.
45. Näin ollen Massafrassa sijaitseva laitos, joka tuottaa sähköä biomassaa ja jäteperäisiä polttoaineita polttamalla ja jonka kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä, kuuluu niiden laitosten luokkaan, jotka huolehtivat muista kuin ongelmajätteistä polttamalla ne tai käsittelemällä ne kemiallisesti, mistä säädetään direktiivin 85/337 liitteessä I olevassa 10 kohdassa. Tällaisena laitoksena siihen olisi pitänyt soveltaa ennen luvan myöntämistä ympäristövaikutusten arviointimenettelyä, koska tämän liitteen I soveltamisalaan kuuluvat hankkeet on arvioitava järjestelmällisesti kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti (ks. vastaavasti asia C-431/92, komissio v. Saksa, tuomio 11.8.1995, Kok. 1995, s. I-2189, 35 kohta).
46. Edellä esitetyn perusteella on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on vapauttanut ympäristövaikutusten arviointimenettelystä jäteperäisten polttoaineiden ja biomassan po lttamiseen tarkoitetun Massafrassa sijaitsevan laitoksen, jonka kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä ja joka kuuluu kyseisen direktiivin liitteessä I olevan 10 kohdan soveltamisalaan.
DPCM:n 3 §:n 1 momentin, jolla muutetaan DPR:n liitteessä A olevia i ja l kohtaa ja jossa suljetaan ympäristövaikutusten arviointimenettelyn ulkopuolelle tietyt direktiivin 85/337 liitteen I soveltamisalaan kuuluvat hankkeet (ongelmajätteiden ja muiden kuin ongelmajätteiden hyödyntämiseen tarkoitettuja laitoksia, joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä, koskevat hankkeet), jos niihin sovelletaan direktiivin 75/442 11 artiklassa tarkoitettua yksinkertaistettua lupamenettelyä, antamista koskeva kanneperuste
47. DPR:n liitteessä A olevista i ja l kohdasta ilmenee, että sekä ongelmajätteiden hyödyntämisestä asetuksen nro 22/1997 liitteessä B ja liitteessä C olevissa R 1–R 9 kohdassa tarkoitetuin toimin vastaaviin laitoksiin, joihin sovelletaan yksinkertaistettuja menettelyjä, että muiden kuin ongelmajätteiden hyödyntämisestä kyseisen asetuksen liitteessä B olevissa D 2 ja D 8–D 11 sekä liitteessä C olevissa R 1–R 9 kohdassa tarkoitetuin poltto- tai käsittelytoimin vastaaviin laitoksiin, joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä ja joihin sovelletaan samoja yksinkertaistettuja menettelyjä, ei sovelleta ympäristövaikutusten arviointimenettelyä.
48. Direktiivissä 85/337 tarkoitetun jätteistä huolehtimisen käsitteen, sellaisena kuin sitä on täsmennetty tämän tuomion 44 kohdassa, laajuus huomioon ottaen on ilmeistä, että hankkeisiin, joihin kansallisen lainsäädännön mukaan sovelletaan tällä tavoin yksinkertaistettuja menettelyjä, voi kuulua laitoksia, jotka siitä huolimatta, että niissä hyödynnetään jätteitä, kuuluvat kyseisen direktiivin liitteessä I olevassa 9 kohdassa tarkoitettuun ongelmajätteiden huolehtimisesta polttamalla tai kemiallisella käsittelyllä vastaavien laitosten luokkaan sekä saman direktiivin liitteessä I olevassa 10 kohdassa tarkoitettuun muiden kuin ongelmajätteiden huolehtimisesta polttamalla tai kemiallisella käsittelyllä vastaavien laitosten luokkaan.
49. Näitä laitoksia ei voida vapauttaa ympäristövaikutusten arviointimenettelystä, koska kuten tämän tuomion 45 kohdassa todettiin, direktiivin 85/337 liitteessä I lueteltuihin hankkeisiin on ehdottomasti sovellettava tällaista arviointia, kun niillä voi olla merkittäviä ympäristövaikutuksia.
50. Näin ollen Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 85/337 mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut DPCM:n 3 §:n 1 momentin, jolla muutetaan DPR:n liitteessä A olevia i ja l kohtaa ja jonka mukaan laitoksia, joiden tarkoituksena on ongelmajätteiden ja muiden kuin ongelmajätteiden hyödyntäminen, joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä ja jotka kuuluvat kyseisen direktiivin liitteen I soveltamisalaan, koskeviin hankkeisiin ei tarvitse soveltaa kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa ja 4 artiklan 1 kohdassa säädettyä ympäristövaikutusten arviointimenettelyä.
DPCM:n 3 §:n 1 momentin, jolla muutetaan DPR:n liitteessä A olevia i ja l kohtaa ja jossa vahvistetaan riittämätön arviointiperuste sen määrittämiseksi, onko direktiivin 85/337 liitteen II soveltamisalaan kuuluvaan hankkeeseen sovellettava ympäristövaikutusten arviointimenettelyä, antamista koskeva kanneperuste
51. Kuten tämän tuomion 47 kohdassa todettiin, moititusta kansallisesta lainsäädännöstä ilmenee, että ongelmajätteiden tai muiden kuin ongelmajätteiden hyödyntämistä koskeviin hankkeisiin, joihin sovelletaan yksinkertaistettuja menettelyjä, ei tarvitse soveltaa ympäristövaikutusten arviointimenettelyä. Direktiivin 85/337 liitteessä II olevan 11 kohdan b alakohdan kattamat jätteiden hyödyntämislaitokset voivat kuulua näihin hankkeisiin.
52. Komission mukaan italialaisviranomaisten vahvistama arviointiperuste kyseisessä liitteessä II tarkoitettujen jätteiden hyödyntämislaitosten poissulkemiseksi tällä tavoin ympäristövaikutusten arviointimenettelystä eli asetuksessa nro 22/1997 säädettyjen yksinkertaistettujen menettelyjen soveltaminen niihin ei ole tarkoituksenmukainen, koska siinä voidaan sulkea pois kyseisestä arvioinnista hankkeita, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia.
53. Tämän osalta yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, että jäsenvaltiot voivat vahvistaa valintaperusteet ja/tai raja-arvot sen märittelemiseksi, mitkä direktiivin 85/337 alkuperäisversion liitteen II soveltamisalaan kuuluvat hankkeet on arvioitava. Jäsenvaltioille tällä tavoin myönnettyä harkintavaltaa rajoittaa kuitenkin kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa asetettu velvoite sellaisten hankkeiden vaikutusten tutkimiseen, joilla voi laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi olla merkittäviä ympäristövaikutuksia (ks. vastaavasti em. asia Kraaijeveld, tuomion 50 kohta ja asia C-332/04, komissio v. Espanja, tuomio 16.3.2006, 76 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Näin ollen kyseisiä valintaperusteita ja/tai raja-arvoja vahvistaessaan jäsenvaltioiden on otettava huomioon paitsi hankkeiden koko myös niiden laatu ja sijainti (ks. vastaavasti asia C-392/96, komissio v. Irlanti, tuomio 21.9.1999, Kok. 1999, s. I-5901, 65 kohta ja em. asia komissio v. Espanja, tuomion 76 kohta).
54. Lisäksi direktiivin 85/337 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti jäsenvaltioiden on otettava huomioon raja-arvoja tai valintaperusteita vahvistaessaan direktiivin liitteessä III määritellyt asianmukaiset arviointiperusteet (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Espanja, tuomio 16.3.2006, 79 kohta).
55. Direktiivin 85/337 liitteessä III erotetaan edellä mainitussa 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen arviointiperusteiden joukossa ensinnäkin hankkeiden ominaisuudet, joita on arvioitava ottaen huomioon erityisesti hankkeen koko, yhteisvaikutus muiden hankkeiden kanssa, luonnonvarojen käyttö, jätteiden muodostuminen, pilaantuminen ja haitat sekä onnettomuuksien riski, toiseksi hankkeiden sijainti, mikä merkitsee sitä, että hankkeiden vaikutusalueilla olevan ympäristön herkkyyttä on tarkasteltava ottaen huomioon erityisesti nykyinen maankäyttö ja luonnon sietokyky, sekä kolmanneksi mahdolliset vaikutukset muun muassa maantieteellisen alueen ja väestön koon osalta.
56. Kun on kyse yksinkertaistettujen menettelyjen käyttämisestä, josta säädetään asetuksen nro 22/1997 säännöksissä, jotka on annettu direktiivin 75/442 11 artiklan täytäntöönpanemiseksi, on todettava, että asianomaisten laitosten tai yritysten vapauttaminen jätteiden hyödyntämiseen tarvittavasta luvasta, jota periaatteessa vaaditaan jätteenkäsittelyprosessin täytäntöönpanovaiheessa kyseisen direktiivin 10 artiklan mukaisesti, on mahdollista ainoastaan sen 4 artiklassa ja 11 artiklan 1 kohdassa täsmennetyin edellytyksin.
57. Näistä jälkimmäisistä säännöksistä seuraa, että ensinnäkin toimivaltaisten viranomaisten on annettava kutakin toimintaa koskevat yleiset säännöt ja vahvistettava jätelajit ja -määrät sekä edellytykset, joiden täyttyessä tiettyyn toimintaan ei tarvita lupaa. Toiseksi jätelajien tai -määrien ja hyödyntämismenetelmien on oltava sellaiset, että ihmisten terveyttä ei vaaranneta ja että sellaisia menettelyjä tai menetelmiä ei käytetä, jotka voivat aiheuttaa vahinkoa ympäristölle, ja erityisesti, että ei vaaranneta vesiä, ilmaa tai maaperää ja kasveja sekä eläimiä, ei aiheuteta melu- tai hajuhaittoja eikä vahingoiteta maaseutua tai erityisalueita.
58. Näin ollen kun Italian lainsäädännössä suljetaan ympäristövaikutusten arvioinnin, joka on toteutettava ennen kuin toimivaltainen viranomainen tai toimivaltaiset viranomaiset tekevät päätöksen siitä, että hankkeen toteuttaja voi toteuttaa sen, ulkopuolelle sellaisia laitoksia koskevat hankkeet, jotka hyödyntävät jätteitä yksinkertaistetun menettelyn perusteella, siinä ei oteta huomioon kaikkia arviointiperusteita, jotka vahvistetaan direktiivin 85/337 liitteessä III.
59. Näin ollen Italian lainsäädännössä hyväksytty arviointiperuste, jonka mukaan direktiivin 85/337 liitteessä II olevan 11 kohdan b alakohtaan kuuluvien jätteiden hyödyntämislaitosten vapauttaminen ympäristövaikutusten arvioinnista riippuu yksinomaan yksinkertaistettujen menettelyjen täytäntöönpanosta, ei vastaa tämän tuomion 53–55 kohdassa mainittuihin vaatimuksiin, koska se voi johtaa siihen, että sellaisten hankkeiden ympäristövaikutuksia ei tutkita, joilla kokonsa tai sijaintinsa vuoksi voi olla merkittäviä ympäristövaikutuksia. Näin ollen asianomainen lainsäädäntö on ristiriidassa direktiivin 85/33 tavoitteen kanssa, sellaisena kuin se on esitetty tämän tuomion 36 kohdassa.
60. Edellä esitetyn perusteella on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 85/337 2 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut DPCM:n 3 §:n 1 momentin, jolla muutetaan DPR:n liitteessä A olevia i ja l kohtaa ja jossa vahvistetaan riittämätön arviointiperuste sen määrittämiseksi, onko kyseisen direktiivin liitteen II soveltamisalaan kuuluvan hankkeen ympäristövaikutukset arvioitava, koska siinä voidaan sulkea kyseisen arvioinnin ulkopuolelle hankkeita, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia.
Oikeudenkäyntikulut
61. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Italian tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Italian tasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1) –	Koska Italian tasavalta on vapauttanut ympäristövaikutusten arviointimenettelystä jäteperäisten polttoaineiden ja biomassan polttamiseen tarkoitetun Massafrassa sijaitsevan laitoksen, jonka kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä ja joka kuuluu tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY, liitteessä I olevan 10 kohdan soveltamisalaan
– koska Italian tasavalta on vahvistanut 3.9.1999 annetun pääministerin asetuksen, jonka otsikko on ”Ympäristövaikutusten arviointia koskevista säännöksistä 22.2.1994 annetun lain nro 146 40 §:n 1 momentin täytäntöönpanemiseksi suuntaviivoista ja koordinoinnista aikaisemmin annetun asetuksen muuttamisesta ja täydentämisestä annettu asetus suuntaviivoista ja koordinoinnista”, 3 §:n 1 momentin, jolla muutetaan 12.4.1996 annetun tasavallan presidentin asetuksen, jonka otsikko on ”Ympäristövaikutusten arviointia koskevista säännöksistä 22.2.1994 annetun lain nro 146 40 §:n 1 momentin täytäntöönpanemiseksi annettu asetus suuntaviivoista ja koordinoinnista”, liitteessä A olevia i ja l kohtaa ja jonka mukaan laitoksia, joiden tarkoituksena on ongelmajätteiden ja muiden kuin ongelmajätteiden hyödyntäminen, joiden kapasiteetti on yli 100 tonnia päivässä ja jotka kuluvat direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11, liitteen I soveltamisalaan, koskeviin hankkeisiin ei tarvitse soveltaa kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa ja 4 artiklan 1 kohdassa säädettyä ympäristövaikutusten arviointimenettelyä, ja
– koska Italian tasavalta on vahvistanut 3.9.1999 annetun pääministerin asetuksen 3 §:n 1 momentin, jossa vahvistetaan riittämätön arviointiperuste sen määrittämiseksi, onko direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11, liitteen II soveltamisalaan kuuluvan hankkeen ympäristövaikutukset arvioitava, koska siinä voidaan sulkea kyseisen arvioinnin ulkopuolelle hankkeita, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia,
se ei ole noudattanut kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 1, 2 ja 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
2)	Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.