CELEX: 62005CJ0376
Verseny
Gépjármű-forgalmazási megállapodás
Csoportmentesség
1475/95/EK rendelet
Az 5. cikk (3) bekezdése
Szállító általi felmondás
A forgalmazási hálózat átszervezése
Az 1400/2002/EK rendelet hatálybalépése
A 4. cikk (1) bekezdése
Különösen súlyos korlátozások
Következmények

Az előzetes döntéshozatali kérelmek tárgya a Szerződés [81.] cikke (3) bekezdésének a gépjármű-forgalmazási és szervizmegállapodások
egyes csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 1995. június 28‑i 1475/95/EK bizottsági rendelet (HL L 145, 25. o.) 5. cikke
(3) bekezdése első albekezdése első francia bekezdésének, valamint a Szerződés 81. cikke (3) bekezdésének a gépjármű-ágazatbeli
vertikális megállapodások és összehangolt magatartások egyes csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 2002. július 31‑i
1400/2002/EK bizottsági rendelet (HL L 203., 30. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 158. o.) 4. cikkének
az értelmezése.
E kérelmeket az A. Brünsteiner GmbH (a továbbiakban: Brünsteiner) és az Autohaus Hilgert GmbH (a továbbiakban: Hilgert), valamint
a Bayerische Motorenwerke AG (a továbbiakban: BMW) között az utóbbinak a Brünsteinerrel, valamint a Hilgerttel (a továbbiakban:
az alapeljárás felperesei) a BMW márkájú gépjárművek Németországban való forgalmazása tárgyában kötött megállapodás egyéves
felmondási idővel történő felmondásának jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

Jogi háttér
Az 1475/95 rendelet tizenkilencedik preambulumbekezdése szerint:
„Az 5. cikk (2) bekezdésének 2) és 3) pontja, valamint az 5. cikk (3) bekezdése mentességi minimumkövetelményeket határoz
meg a forgalmazási és szervizmegállapodások időtartamára és megszüntetésére vonatkozóan, mert a kereskedő által a szerződés
szerinti áruk forgalmazásának és szervizelésének javítása érdekében végzett befektetések és a rövid lejáratú vagy rövid felmondási
idővel megszüntethető megállapodás együttesen nagymértékben megnövelik a kereskedő függőségét a szállítótól. Hogy azonban
a rugalmas és hatékony forgalmazási struktúrák kialakítása elé ne gördüljenek akadályok, a szállítónak jogosultnak kell lennie
arra, hogy megszüntesse a megállapodást, ha szükségessé válik a hálózat egészének vagy jelentős részének az átszervezése.
[…]”
Az 1475/95 rendelet 1. cikke mentesíti az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti tilalom alól azon megállapodásokat, amelyekben
a szállító azzal bízza meg a márkakereskedőt, hogy segítse elő a szerződéses termékek meghatározott területen való forgalmazását
és vállalja, hogy a szerződésben meghatározott területen gépjárműveket és alkatrészeket csak a kereskedőnek szállít.
E rendelet 4. cikkének (1) bekezdése alapján a mentességet nem befolyásolja, ha a kereskedő arra vállal kötelezettséget, hogy
eleget tesz a forgalmazás és a vevőszolgálat területén bizonyos minimumkövetelményeknek, különösen az üzlethelyiségek felszerelése,
a szerződés szerinti áruk javítása és karbantartása tekintetében.
Ugyanezen rendelet 5. cikkének (2) bekezdése és (3) bekezdése első albekezdésének első francia bekezdése előírja:
„(2)      Ha a kereskedő a 4. cikk (1) bekezdésében említett, a forgalmazási és a vevőszolgálati struktúra javítására irányuló kötelezettségeket
is vállal, akkor a mentesség azzal a feltétellel áll fenn, hogy:
[…]
2)      a megállapodás tartama legalább öt év, vagy ha határozatlan időre szól, akkor a megállapodás rendes felmondási ideje mindkét
szerződő fél számára legalább két év; […]
[…]
(3)      Az (1) és (2) bekezdésben meghatározott mentességi feltételek nem sértik:
–        a szállító azon jogát, hogy a megállapodást legalább egyéves felmondási idővel megszüntesse, ha a hálózat egészének vagy jelentős
részének átszervezése szükséges.”
Az 1475/95 rendelethez kapcsolódó végrehajtási útmutatóban az Európai Közösségek Bizottsága a „Fel lehet‑e a megállapodást
korábban mondani?” című 16. kérdés a) pontjára adott válaszában a következőket írja:
„A gyártó jogosult korábban (egyéves felmondási idővel) felmondani a megállapodást, amennyiben a hálózata egészének vagy jelentős
részének átszervezése szükséges. Az átszervezés szükségességét a felek egyetértése esetén vagy a forgalmazó kérésére független
szakértő vagy döntőbíró útján lehet megállapítani. A független szakértő vagy döntőbíró igénybevétele nem sérti a felek azon
jogát, hogy a nemzeti jog alapján az illetékes bírósághoz forduljanak [5. cikk (3) bekezdés]. Amennyiben a szállító a szerződésben
a rendelet által meghatározott korlátokon túlmenően egyoldalú felmondási jogot írt elő saját maga számára, automatikusan kiesik
a csoportrendelet hatálya alól [6. cikk (1) bekezdés 5. pont (…)].
A rövidebb felmondási idővel történő felmondás lehetősége azért került bevezetésre, hogy a gyártó rugalmasan alakíthassa forgalmazási
rendszerét [(19) preambulumbekezdés]. Az átszervezés szükségessége felmerülhet a versenytársak magatartása vagy a gazdasági
körülmények olyan alakulása folytán, amely fejlemény lehet egyetlen gyártó belső döntésének vagy olyan külső körülménynek
az eredménye, mint az adott régióban jelentős munkaerőt foglalkoztató vállalkozás bezárása. Figyelemmel arra, hogy számtalan
helyzet adódhat, nem lenne reális az átszervezés minden lehetséges okát felsorolni.
A gyártó hálózata sajátos felépítésének esetről-esetre való vizsgálata során lehet eldönteni, hogy a hálózat jelentős része
érintett‑e. A „jelentős” kifejezés mind gazdasági, mind földrajzi szempontra utal, amely az adott tagállamban lévő hálózatra
vagy annak egy részére korlátozódhat. Mindenesetre a gyártónak a független szakértővel, a döntőbíróval, vagy magával a felmondással
érintett forgalmazóval kell megállapodásra jutnia, anélkül hogy a közvetve érintett más forgalmazókkal konzultálnia kellene.”
2002. október 1‑jétől kezdődően az 1400/2002/EK bizottsági rendelet lépett az 1475/95 rendelet helyébe.
E rendelet tizenkettedik preambulumbekezdése szerint:
„Az érintett vállalkozások piaci részesedésétől függetlenül ez a rendelet nem érinti azokat a vertikális megállapodásokat,
amelyek egyes olyan, szigorúan versenyellenes korlátozásokat (különösen súlyos korlátozásokat) tartalmaznak, amelyek általában
még az alacsony piaci részesedés esetében is észrevehetően korlátozzák a versenyt, és amelyek nem nélkülözhetetlenek a fent
említett pozitív hatások kiváltásához. Ez különösen azokat a vertikális megállapodásokat érinti, amelyek olyan korlátozásokat
tartalmaznak, mint például a minimális vagy rögzített viszonteladási árak és – meghatározott kivételekkel – annak a területnek
vagy azoknak a fogyasztóknak korlátozása, amelyen és akiknek a forgalmazó vagy a javítóműhely eladhatja a szerződés szerinti
árukat vagy szolgáltatásokat. Az ilyen megállapodások nem mentesíthetők.”
Ugyanezen rendelet harminchatodik preambulumbekezdése kimondja:
„Az 1475/95 rendeletet 2002. szeptember 30‑ig kell alkalmazni. Annak lehetővé tétele érdekében, hogy minden szereplő kiigazítsa
azokat a vertikális megállapodásokat, amelyek összeegyeztethetők a fenti rendelettel, és amelyek az abban előírt mentesség
lejártakor még mindig hatályban vannak, szükség van arra, hogy ezen megállapodások tekintetében 2003. október 1‑jéig átmeneti
időszakot biztosítsanak, amely időszak alatt mentesíteni kell azokat az e rendelet szerint a 81. cikk (1) bekezdésében megállapított
tilalom alól.”
Az 1400/2002 rendelet „Különösen súlyos korlátozások” címet viselő 4. cikke (1) bekezdésének első mondatában kimondja, hogy
a mentességet nem lehet alkalmazni azokra a vertikális megállapodásokra, amelyek célja közvetlenül vagy közvetve, önmagukban
vagy együttesen a rendelkezésben felsorolt korlátozások valamelyike.
Ugyanezen rendelet 10. cikke előírja:
„A 81. cikk (1) bekezdésében megállapított tilalom nem alkalmazható a 2002. október 1. és 2003. szeptember 30. közötti időszakban
a 2002. szeptember 30‑án már hatályban lévő azon megállapodások tekintetében, amelyek nem teljesítik az e rendeletben előírt
mentességi feltételeket, viszont teljesítik az 1475/95/EK rendeletben előírt mentességi feltételeket.”
Az 1400/2002/EK rendelettel kapcsolatos végrehajtási útmutatóban a Bizottság a „Hogyan lehet az 1475/95 rendeletnek megfelelő
szerződések megszűnését véghezvinni az átmeneti időszak alatt?” címet viselő 20. kérdésre adott válaszban különösen a következőket
írja:
„Az 1475/95 rendelet 2002. szeptember 30‑i lejárta, és felváltása új rendelettel önmagában nem vonja maga után, hogy szükség
van a hálózat átszervezésére. A rendelet hatálybalépését követően a járműgyártó mégis úgy dönthet, hogy alapvetően átszervezi
a hálózatát. Az 1475/95 rendeletnek történő megfelelés érdekében, és hogy ezáltal részesülni lehessen az átmeneti időszak
kedvezményéből, a szerződések rendes megszűnéséről szóló értesítéseket két évvel előbb kell megküldeni, kivéve, ha átszervezést
határoztak el, vagy ha kártalanítás-fizetési kötelezettség áll fenn.”
Másrészt az „Előír‑e a rendelet minimális felmondási időket?” címet viselő 68. kérdéssel kapcsolatban ezen útmutató a negyedik
bekezdésben az egyéves felmondási idővel történő felmondással kapcsolatban a következőket tartalmazza:
„Azon objektív kérdés, hogy szükség van‑e vagy sem a hálózat átszervezésére, és az a tény, hogy a szállító az átszervezést
szükségesnek tekinti, még nem oldja meg az ügyet vita esetén. Ilyen esetben a nemzeti bírónak vagy választottbírónak kell
eldöntenie az ügyet a körülményekre való tekintettel.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
1996‑ban az alapeljárás felperesei a BMW által gyártott gépjárművek tekintetében gépjármű-forgalmazási szerződést kötöttek
ez utóbbival. E szerződés 11.6. pontja a következőket írta elő:
„11.6. A forgalmazási hálózat átszervezése miatti felmondás
„Amennyiben a BMW forgalmazási hálózata egészének vagy jelentős részének átszervezése szükséges, a BMW 12 hónapos felmondási
idővel jogosult a szerződést felmondani.
Ugyanez irányadó abban az esetben, ha a jelen szerződés alapjául szolgáló általános jogi helyzet lényeges kérdések tekintetében
megváltozik.”
2002 szeptemberében a BMW 2003. szeptember 30‑i hatállyal felmondta az európai hálózatába tartozó összes forgalmazási szerződést
arra hivatkozva, hogy az 1400/2002 rendelet lényeges jogi és szerkezeti változásokat hozott a gépjármű-forgalmazási ágazatban.
A BMW ezt követően a korábbi forgalmazói többségével új, az 1400/2002 rendelet követelményeihez igazított szerződéseket kötött,
amelyek 2003. október 1‑jén léptek hatályba.
Az alapeljárás felpereseinek nem ajánlottak ilyen szerződést. Ezért azok a német bíróságokhoz keresettel fordultak a forgalmazási
szerződés felmondása jogszerűségének vitatása érdekében, azt állítva, hogy a felmondásra nem kerülhetett volna sor a kétéves
felmondási idő lejárta, vagyis 2004. szeptember 30‑a előtt.
2004. február 26‑án az Oberlandesgericht München a fellebbezési eljárás keretében e kereseteket elutasította azzal a hivatkozással,
hogy az 1400/2002 rendelet elfogadása miatti módosítások szükségessé tették a BMW forgalmazási hálózatának átszervezését.
E bíróság álláspontja szerint azon versenykorlátozások, amelyek addig összeegyeztethetők voltak az 1475/95 rendelettel, az
1400/2002 rendelet 4. cikke értelmében különösen súlyos korlátozásoknak minősültek, emiatt – még a forgalmazási szerződések
2003. szeptember 30‑i felmondása hiányában is – a szerződésben foglalt minden versenykorlátozó kikötés semmissé vált volna
2003. október 1‑jétől. A BMW nem fogadhatta el – akár csak 2004. szeptember 30‑ig is – a versenykorlátozó kikötésektől megfosztott
forgalmazási szerződéseket, illetve amennyiben azok a nemzeti jog alapján teljességükben semmisnek minősültek volna, a forgalmazási
szerződések teljes hiányát.
Az alapeljárás felperesei a fenti ítéletek ellen felülvizsgálati kérelemmel fordultak a Bundesgerichtshofhoz.
A fenti bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozataiban − megjegyezve, hogy a Bizottság az 1475/95 és az 1400/2002 rendeletekhez
kapcsolódó végrehajtási útmutatói alapján történő szűk értelmezés szerint, az átszervezés szükségességét nem lehet kizárólag
az 1400/2002 rendelet hatálybalépésével indokolni, hanem inkább gazdasági eseményekkel – úgy véli, hogy annak hatálybalépése
mégis elkerülhetetlenül hatással volt a forgalmazási rendszerek belső struktúrájára. Ugyanakkor nemcsak gazdasági, hanem jogi
okok is szükségessé tehetik a forgalmazási hálózat átszervezését. Ezenkívül a forgalmazási rendszer e hálózat strukturális
alkotóeleme. Végül az 1400/2002 rendelet ismeretlen mértékű módosítást tett szükségessé, figyelemmel arra, hogy megszüntette
a kizárólagos és szelektív forgalmazás addig széles körben elterjedt kombinációját. A gyártóknak vagy az egyiket, vagy a másikat
kell választaniuk. A majdnem minden esetben választott szelektív forgalmazás keretében a területi korlátozások és a kereskedő
területének védelme a továbbiakban nem engedélyezett. Ezenfelül az értékesítést és a vevőszolgálatot el kell választani egymástól,
és a márkakizárólagosság nagy részben el fog tűnni.
Amennyiben valamely gyártó az átmeneti időszak lejártáig nem módosította, illetve új szerződések megkötése mellett nem szüntette
meg a szerződéseit, minden versenykorlátozó rendelkezés az EK 81. cikk alapján semmissé vált volna 2003. október 1‑jével,
mivel az 1475/95 rendelet által engedélyezett korlátozások egy része az 1400/2002 rendelet 4. cikke értelmében különösen súlyos
korlátozásnak minősül, ami az ilyen szerződések minden versenykorlátozó rendelkezését megfosztotta volna a mentesség alkalmazásának
lehetőségétől. Következésképpen a forgalmazási rendszeren belül kétféle jogi rendszer működött volna, amelyben azon kereskedők,
akik nem egyeztek bele a módosításokba, a társaiknál nagyobb szabadságot élveztek volna. Egy gyártó nem fogadhat el ilyen
problémákat, még egy év időtartamra sem.
E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróságban felmerül az, hogy a forgalmazási szerződések felmondása jogszerűségének
a kérdése nem vált‑e valójában okafogyottá. A nemzeti jog alapján a versenykorlátozó rendelkezések érvénytelensége 2003. október
1‑jétől a szerződések teljes semmisségét vonta volna maga után. E bíróság szerint a Bizottság által az 1400/2002 rendelethez
kapcsolódó végrehajtási útmutatóban adott magyarázatok ugyanakkor ellentmondanak a fenti következménynek, és az 1400/2002 rendelet
4. cikkének megszorító értelmezésére hívnak fel.
Ilyen körülmények között a Bundesgerichthof az eljárás felfüggesztése és a következő kérdések előzetes döntéshozatalra történő
előterjesztése mellett döntött:
„1)      Úgy kell-­e értelmezni az [1475/95/EK rendelet] 5. cikke (3) bekezdése [első albekezdésének] első francia bekezdését, hogy
a forgalmazási hálózat egésze vagy jelentős része átszervezésének szükségessége, és a szállító ettől függő azon joga, hogy
a megállapodást legalább egyéves felmondási idővel felmondja, abból is adódhat, hogy az [1400/2002 rendelet] hatálybalépése
a szállítók és kereskedőik által addig működtetett, az 1475/95 rendelet alapján kialakított és e rendelettel mentesített forgalmazási
rendszerek mélyreható módosításait igényelte?
2)      Amennyiben az első kérdésre adandó válasz nemleges:
Úgy kell‑e értelmezni az [1400/2002 rendelet] 4. cikkét, hogy a valamely gépjármű-forgalmazási szerződésben szereplő, e rendelet
alapján különösen súlyos korlátozásnak (tiltott rendelkezések „fekete listája”) minősülő versenykorlátozó megállapodások kivételesen
abban az esetben nem eredményezték az összes versenykorlátozó megállapodás mentesülésének megszűnését a rendelet 10. cikke
szerinti egyéves átmeneti időszak lejártakor, 2003. szeptember 30‑án, ha ezt a szerződést az [1475/95/EK rendelet] időbeli
hatálya alatt kötötték, e rendelet előírásainak megfelelően alakították ki, és azt e rendelet mentesítette? Érvényes‑e ez
abban az esetben is, ha az összes versenykorlátozó szerződéses rendelkezés közösségi jogból eredő semmissége a nemzeti jog
szerint a forgalmazási szerződés egészének semmisségét eredményezi?”
A Bíróság elnöke 2003. szeptember 19‑i végzésével az írásbeli, a szóbeli szakasz lefolytatása és az ítélethozatal céljából
egyesítette C‑376/05. sz. és a C‑377/05. sz. ügyeket.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Előzetes észrevételek
A BMW a Bíróság elé terjesztett írásbeli észrevételeiben és a tárgyaláson vitatta az 1475/95 rendelet 5. cikke (2) és (3) bekezdésének
érvényességét lényegében arra hivatkozva, hogy azok ellentétesek különösen az EK 81. cikk (3) bekezdésével, mivel a csoportmentesség
alkalmazását olyan kiegészítő versenykorlátozásoknak vetik alá, amelyek nem elengedhetetlenek, és a fogyasztók részére sem
előnyösek, ezenfelül azokat a versennyel összefüggésben nem lévő szociális megfontolások indokolják.
A Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy meghatározza azon kérdések
tárgyát, amelyeket a Bíróság elé kíván terjeszteni. A jogvitában eljáró és a meghozandó bírói döntésért felelősséget vállaló
nemzeti bíróságok feladata, hogy az egyes ügyek sajátos körülményeire figyelemmel mérlegeljék az előzetes döntésnek az ítélethozatalhoz
való szükségességét, valamint a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját (lásd ebben az értelemben a C‑159/97. sz. Castelletti‑ügyben
1999. március 16‑án hozott ítélet [EBHT 1999., I‑1597. o.] 14. pontját, valamint a C‑154/05. sz., Kersbergen-Lap és Dams‑Schipper
ügyben 2006. július 6‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑6249. o.] 21. pontját).
A kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatal iránti kérelme kizárólag az 1475/95 rendelet 5. cikke (2) és (3) bekezdésének
értelmezésére irányul. Nem jelzi, hogy e rendelkezések érvényességével kapcsolatosan kételyei lennének, illetve hogy ilyen
kérdés felmerült volna előtte az alapeljárás során.
Ilyen körülmények között, mivel az EK 234. cikk nem jelent jogorvoslati lehetőséget a felek számára a nemzeti bíróság előtt
folyamatban lévő valamely ügyben, a Bíróság nem köteles a közösségi jog érvényességét csupán amiatt megvizsgálni, hogy ezt
a kérdést az előtte folyamatban lévő eljárásban valamelyik fél felvetette az írásbeli észrevételeiben (lásd ebben az értelemben
C‑402/98. sz., ATB és társai ügyben 2000. július 6‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑5501. o.] 30. és 31. pontját, illetve a
C‑344/04. sz., IATA és ELFAA ügyben 2006. január 10‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑403. o.] 28. pontját).
Következésképpen − amint azt a Bizottság helyesen állította a tárgyaláson − nincs helye a BMW által az 1475/95 rendelet 5. cikke
(2) és (3) bekezdésének érvényessége kapcsán felvetett kérdés vizsgálatának.

Az első kérdésről
Ezzel a kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az 1400/2002 rendelet hatálybalépése
természeténél fogva szükségessé tette‑e valamely szállító forgalmazási hálózata egészének vagy jelentős részének átszervezését
az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első francia bekezdése szerinti értelemben és következésképpen
igazolja‑e az e rendelkezés által lehetővé tett egyéves felmondási idővel történő felmondást.
Emlékeztetni kell arra, hogy a C‑125/05. sz., Vulcan Silkeborg ügyben 2006. szeptember 7‑én hozott ítéletben (EBHT 2006.,
I‑7637. o.) a Bíróság már válaszolt erre a kérdésre, kimondva, hogy az 1400/2002 rendelet hatálybalépése önmagában nem teszi
szükségessé a szállító forgalmazási hálózatának átszervezését az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdésének
első francia bekezdése értelmében. Mindenesetre bizonyos esetekben az adott szállító forgalmazási hálózatának sajátos szervezetére
tekintettel olyan súlyú változtatások válhattak szükségessé a rendelet hatálybalépése miatt, amelyet a fenti rendelkezés értelmében
az említett hálózat valódi átszervezésének lehet tekinteni. A nemzeti bíróságok vagy a választottbíróságok feladata az, hogy
az előttük folyó eljárás összes körülményének figyelembevételével megállapítsák azt, hogy ez az eset áll‑e fenn.
E tekintetben a Bíróság mindenesetre kiemelte ugyanezen ítélet 59‑61. pontjában, hogy mivel az 1400/2002 rendelet valóban
lényegesen módosította az 1475/95 rendelettel létrehozott csoportmentességek rendszerét, azonban a szállítók általés ennek
hatálybalépése azzal járhat egyes szállítók számára, hogy a forgalmazási megállapodásaikban annak biztosítása érdekében végrehajtandó
okat módosításokaniuk kell annak biztosítása érdekében, hogy azok továbbra is a fenti rendeletben megállapított csoportmentesség
hatálya alá essenek, e módosítás megvalósíthatók azon időpontban hatályos szerződések egyszerű módosításával, amikor az 1475/95
hivatkozott rendelet hatálya megszűnt az 1400/20020 rendelet 10. cikkében meghatározott egyéves átmeneti időszak során. Az
ilyen kiigazítás tehát nem teszi automatikusan szükségessé a hatályos nemzeti jog alapján e megállapodások megszüntetését,
valamint sem pedig a forgalmazási hálózat egészének vagy jelentős részének átszervezését.
Amint a Bíróság a fent hivatkozott Vulkan Silkeborg ügyben hozott ítélet 64. pontjában megállapította, a nemzeti bíróságok
vagy a választottbíróságok feladata az, hogy az előttük folyó eljárás összes körülményének és különösen a szállító által evégből
előterjesztett bizonyítékok figyelembevételével értékeljék azt, hogy az utóbbi által eszközölt változtatások az 1475/95 rendelet
5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének első francia bekezdése értelmében a hálózata egésze vagy jelentős része átszervezésének
minősülnek‑e, illetve hogy azt az 1400/2002 rendelet hatálybalépése tette‑e szükségessé.
E tekintetben a Bíróság ugyanezen ítélet 29. és 30. pontjában pontosította, hogy a „a szállító forgalmazási hálózata egészének
vagy jelentős részének átszervezése” a hivatkozott 5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének első francia bekezdésének értelmében
szükségszerűen maga után vonja e szállító forgalmazási struktúrája szervezetének módosítását, ami vonatkozhat különösen e
struktúrák jellegére vagy formájára, céljára, a struktúrákon belül a feladatok elosztására, az érintett szolgáltatások és
termékek szállításának módjaira, a fenti struktúrák résztvevőinek számára vagy minőségére, illetve ezek földrajzi kiterjedésére.
A jelen ügyben az alapeljárás felperesei állításával ellentétben, habár semmi nem írja elő, semmi nem is zárja ki azt, hogy
valamely forgalmazási megállapodás rendelkezései − az új csoportmentességi rendelet hatálybalépése miatti − módosításának
ilyen átszervezés legyen a következménye. Másrészt a Bíróság a fent hivatkozott Vulcan Silkeborg ügyben hozott ítélet 54. pontjában
kimondta, hogy az 1400/2002 rendelet jelentős módosításokat tartalmaz az 1475/95 rendeletben létrehozott csoportmentességi
rendszerhez képest azzal, hogy az utóbbinál szigorúbb szabályokat vezetett be az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti bizonyos
versenykorlátozó magatartások tekintetében.
Az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdése első francia bekezdésében meghatározott, az átszervezés „szükségességére”
vonatkozó feltétellel kapcsolatban a Bíróság kimondta a fent hivatkozott Vulkan Silkeborg ügyben hozott ítélet 37. pontjában,
hogy e feltétel teljesüléséhez elengedhetetlen, hogy az átszervezés szükségessége hihető módon indokolható legyen a gazdasági
hatékonyságnak a szállító vállalkozás belső vagy külső objektív indokaival, amelyek – figyelembe véve azt a környezetet, amelyben
az érintett szállító versenyez – alapján ez utóbbi forgalmazási hálózatának gyors átszervezése hiányában e hálózat létező
struktúráinak hatékonysága csökkenhet.
Így – ellentétben a Bizottság állításával − az a tény, hogy a szállító saját, a forgalmazási hálózata helyzetének szubjektív
üzleti értékelése alapján arra a következtetésre jut, hogy szükséges annak átszervezése, önmagában nem elegendő az 1475/95
rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első francia bekezdése szerinti átszervezés szükségességének bizonyításához.
Ezzel szemben érdemleges az, hogy milyen esetleges hátrányos gazdasági következménnyel járna a szállítóra, ha a forgalmazási
szerződést kétéves felmondási idővel mondta volna fel (a fent hivatkozott Vulkan Silkeborg ügyben hozott ítélet 38. pontja).
Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1400/2002 rendelet hatálybalépése önmagában nem teszi szükségessé
a szállító forgalmazási hálózatának átszervezését az 1475/95 rendelet 5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének első francia
bekezdése értelmében. Mindenesetre bizonyos esetekben az adott szállító forgalmazási hálózatának sajátos szervezetére tekintettel
olyan súlyú változtatások válhattak szükségessé a rendelet hatálybalépése miatt, amelyet a fenti rendelkezés értelmében a
hálózat valódi átszervezésének lehet tekinteni. A nemzeti bíróságok vagy a választottbíróságok feladata az, hogy az előttük
folyó eljárás összes körülményének figyelembevételével megállapítsák azt, hogy ez az eset áll‑e fenn.

A második kérdésről
Ezzel a kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy az a tény, hogy valamely forgalmazási szerződés
teljesíti az 1475/95 rendeletben előírt mentességi feltételeket, ugyanakkor az 1400/2002 rendelet 4. cikke által tiltott versenykorlátozásokat
tartalmaz, szükségképpen azt vonja‑e maga után, hogy ez utóbbi rendelet 10. cikkében meghatározott átmeneti időszak elteltét
követően a rendeletben előírt csoportmentesség alkalmazhatósága megszűnik minden az ilyen megállapodás által tartalmazott
versenykorlátozás tekintetében, különösen mivel a nemzeti jog alapján ez a szerződés teljes semmisségével jár.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból következik, hogy ez a kérdés arra az esetre szól, ha az 1400/2002 rendelet
hatálybalépése miatt valamely megállapodás egyéves felmondási idővel történő felmondása – mint a jelen ügyben a BMW által
alkalmazott – ellentétes lenne az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első francia bekezdésével. A
kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint, amennyiben ilyen megállapodás – mivel azt a szállító nem jogszerűen mondta
fel – 2003. október 1‑jétől kezdve a nemzeti jog értelmében teljességében semmissé vált volna, semmiképpen nem lett volna
végrehajtható az alapeljárás felpereseinek kérelmének megfelelően, 2004. szeptember 30‑ig. E bíróság ezért azt a kérdést veti
fel, hogy amennyiben az 1400/2002 rendelet 4. cikkét kivételesen mégsem így kellene értelmezni, ilyen esetben e rendelkezés
nem gátolja a csoportmentességnek e megállapodásra való alkalmazhatóságát.
Az első kérdésre adott válaszból következik, hogy az 1400/2002 rendelet hatálybalépése bizonyos esetekben indokolhatja az
1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első francia bekezdése szerinti egyéves felmondási idővel történő
felmondáshoz való jog gyakorlását. Mindenesetre − amint azt a jelen ítélet 38. pontja kimondja − a kérdést előterjesztő bíróság
feladata az, hogy az előtte folyamatban lévő eljárás összes körülményének figyelembevételével megállapítsa azt, hogy ez az
eset áll‑e fenn.
E körülmények között, mivel nem lehet kizárni azt, hogy a megállapodások egyéves felmondási idővel történő felmondása a jelen
ügyben nem teljesíti ezeket a feltételeket, válaszolni kell a második kérdésre is azért, hogy a Bíróság a nemzeti bíróság
részére a közösségi jognak az előtte folyamatban lévő ügy elbírálásához esetleg szükséges összes értelmezési szempontját megadja
(lásd ebben az értelemben a C‑387/01. sz. Weigel‑ügyben 2004. április 29‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑4981. o.] 44. pontját,
valamint a C‑152/03. sz. Ritter-Coulais‑ügyben 2006. február 21‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑1711. o.] 29. pontját).
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az 1400/2002 rendelet 10. cikkének célja a hivatkozott rendelet harminchatodik
preambulumbekezdéséből következően annak lehetővé tétele, hogy minden szereplő kiigazítsa azokat a megállapodásokat, amelyek
összeegyeztethetők az 1475/95 rendelettel, és amelyek az abban előírt mentesség lejártakor még mindig hatályban vannak. Ezért
a fenti rendelkezés értelmében a 81. cikk (1) bekezdésében megállapított tilalom nem alkalmazható a 2002. október 1‑je és
2003. szeptember 30. közötti időszakban.
Ezért az 1400/2002 rendelet 10. cikkének szövegéből világosan következik, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdésében megállapított
tilalom 2003. október 1‑jétől alkalmazandó volt minden olyan megállapodásra, amelyet nem módosítottak a hivatkozott rendeletben
előírt mentességi feltételek teljesítése érdekében.
Az 1400/2002 rendelet 4. cikke (1) bekezdése első mondatának szövege, továbbá tizenkettedik preambulumbekezdése szerint a
hivatkozott rendeletben előírt mentesség nem alkalmazható azon megállapodásokra, amelyek a hivatkozott 4. cikk (1) bekezdésében
felsorolt különösen súlyos korlátozások közül legalább egyet tartalmaznak.
A fentiek alapján − a kérdést előterjesztő bíróság álláspontjával ellentétesen és az észrevételeket előterjesztő felek állításával
megegyezően – az átmeneti időszak lejártát követően az 1400/2002 rendeletben szabályozott csoportmentesség – amint azt a főtanácsnok
az indítványának 30. pontjában jelezte – nem volt alkalmazható azon megállapodásokra, amelyeket bár az 1475/95 rendeletnek
megfelelően kötöttek meg, de amelyek ilyen különösen súlyos korlátozást tartalmaztak.
Amennyiben valamely megállapodás nem teljesíti a valamely csoportmentességi rendeletben előírt feltételeket, az abban szereplő
szerződéses kikötések az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti tilalom hatálya alá eshetnek, ha e rendelkezés alkalmazásának
feltételei teljesülnek, valamint nem teljesülnek az EK 81. cikk (3) bekezdése szerinti mentesség alkalmazásának feltételei.
Nem a közösségi jog hatálya alá tartozó kérdés az, hogy az EK 81. cikkel összeegyeztethetetlen szerződéses kikötések tilalma
milyen következménnyel jár a szerződés többi elemére vagy az abból származó kötelezettségekre. Így a nemzeti bíróság feladata,
hogy a nemzeti jog alapján megvizsgálja azt, hogy egyes kikötéseknek az EK 81. cikkből folyó esetleges tilalma milyen hatással
és következménnyel jár a szerződéses kapcsolatok összességére (lásd ebben az értelemben a 10/86. sz., VAG France ügyben 1986.
december 18‑án hozott ítélet [EBHT 1986., 4071. o.] 14. és 15. pontját, valamint a C‑230/96. sz. Cabour‑ügyben 1998. április
30‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑2055. o.] 51. pontját).
Az alapeljárás felperesei mindenesetre előadják, hogy az 1475/95 rendelet 5. cikkének és az 1400/2002 rendelet 4. és 10. cikkének
elsőbbségére tekintettel a nemzeti jogot a közösségi joggal összhangban oly módon kell értelmezni, hogy a versenykorlátozó
szerződéses rendelkezések tilalma nem jelenti automatikusan a megállapodás teljes semmisségét. Álláspontjuk szerint ezt a
következményt csak abban az esetben lehetne elképzelni, ha valamely kereskedő komoly ok nélkül utasítaná el a szállító által
a jogi helyzet megváltozásához történő igazodás céljából javasolt szerződéses kikötéseket.
Ez az álláspont nem fogadható el. Amennyiben valamely megállapodás tárgya a 1400/2002 rendelet 4. cikkében felsorolt különösen
súlyos korlátozások valamelyike, nem ellentétes a közösségi joggal az, hogy az e megállapodás versenykorlátozó szerződéses
kikötéseire vonatkozó tilalom a nemzeti jog alapján a megállapodás teljes semmisségét vonja maga után, figyelemmel arra, hogy
e rendelkezés egyrészt − amint az a hivatkozott rendelet tizenkettedik preambulumbekezdéséből következik – az érintett ágazatban
a legsúlyosabb versenykorlátozásokra irányul, másrészt maga is előírja, hogy a csoportmentesség a hivatkozott megállapodás
egészére alkalmazhatatlan.
Ezért a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1400/2002 rendelet 4. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az átmeneti
időszaknak a rendelet 10. cikke szerinti lejártát követően az 1475/95 rendeletben előírt mentességi feltételeket teljesítő
és az 1400/2002 rendelet 4. cikkében felsorolt különösen súlyos korlátozások valamelyikét tartalmazó szerződésekre nem alkalmazható
a rendeletben előírt csoportmentesség, így az ilyen szerződésekben szereplő minden versenykorlátozó kikötés az EK 81. cikk
(1) bekezdése szerinti tilalom hatálya alá eshet, amennyiben nem teljesülnek az EK 81. cikk (3) bekezdése szerinti mentesség
alkalmazásának feltételei.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Szerződés 81. cikke (3) bekezdésének a gépjármű-ágazatbeli vertikális megállapodások és összehangolt magatartások egyes
csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 2002. július 31‑i 1400/2002/EK bizottsági rendelet hatálybalépése önmagában nem
teszi szükségessé a szállító forgalmazási hálózatának átszervezését a Szerződés [81]. cikke (3) bekezdésének a gépjármű-forgalmazási
és szervizmegállapodások egyes csoportjaira történő alkalmazásáról szóló. 1995. június 28‑i 1475/95/EK bizottsági rendelet
5. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első francia bekezdése értelmében. Mindenesetre bizonyos esetekben az adott szállító
forgalmazási hálózatának sajátos szervezetére tekintettel olyan súlyú változtatások válhattak szükségessé a rendelet hatálybalépése
miatt, amelyet a fenti rendelkezés értelmében a hálózat valódi átszervezésének lehet tekinteni. A nemzeti bíróságok vagy a
választottbíróságok feladata az, hogy az előttük folyó eljárás összes körülményének figyelembevételével megállapítsák azt,
hogy ez az eset áll‑e fenn.
2)
Az 1400/2002 rendelet 4. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az átmeneti időszaknak a rendelet 10. cikke szerinti lejártát követően
az 1475/95 rendeletben előírt mentességi feltételeket teljesítő és az 1400/2002 rendelet 4. cikkében felsorolt különösen súlyos
korlátozások valamelyikét tartalmazó szerződésekre nem alkalmazható a rendeletben előírt csoportmentesség, így az ilyen szerződésekben
szereplő minden versenykorlátozó kikötés az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti tilalom hatálya alá eshet, amennyiben nem teljesülnek
az EK 81. cikk (3) bekezdése szerinti mentesség alkalmazásának feltételei.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.