CELEX: 62010CJ0131
Защита на финансовите интереси на Европейския съюз
Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95
Член 3
Погасяване по давност на налагането на санкции
Срок
Секторна правна уредба
Регламент (ЕО) № 2571/97
Диференцирано прилагане на правилата за давността при нередност, допусната от бенефициера на субсидията или от съдоговорителите на бенефициера

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3, параграфи 1 и 3 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета
от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (ОВ L 312, стp. 1; Специално
издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166) във връзка с Регламент (ЕО) № 2571/97 на Комисията от 15 декември
1997 година относно продажбата на масло по намалени цени и отпускането на помощ за сметана, масло и концентрирано масло за
влагане в производството на сладкарски продукти, сладолед и други хранителни продукти (ОВ L 350, стр. 3), изменен с Регламент
(ЕО) № 1550/98 на Комисията от 17 юли 1998 г. (ОВ L 202, стр. 27 ; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3,
том 4, стр. 273, наричан по-нататък „Регламент № 2571/97“).
Запитването е отправено в рамките на спор между Corman SA (наричано по-нататък „Corman“) и Bureau d’intervention et de restitution
belge (BIRB) [Белгийско бюро за интервенции и възстановяване] по повод на невъзстановяване от страна на последното на няколко
гаранции, учредени от Corman в рамките на тръжни процедури, попадащи в приложното поле на Регламент № 2571/97.

Правната уредба

Правната уредба на Съюза
Регламент № 2988/95
Според трето съображение от Регламент № 2988/95 „трябва да се противодейства на действията, насочени срещу финансовите интереси
на Общността във всички области“.
Пето съображение от този регламент гласи, че „нередностите, и административните мерки и санкции, свързани с тях, се предвиждат
в секторните правила в съответствие с настоящия регламент“.
Член 1 от посочения регламент гласи:
„1.      За целите на защитата на финансовите интереси на Европейските общности, с настоящото се приемат общи правила, отнасящи се
до единните проверки и до административните мерки и санкции, касаещи нередностите по отношение на правото на Общността.
2.      „Нередност“ означава всяко нарушение на разпоредба на правото на Общността, в резултат на действие или бездействие от икономически
оператор, което е имало или би имало за резултат нарушаването на общия бюджет на Общностите или на бюджетите, управлявани
от тях, или посредством намаляването или загубата на приходи, произтичащи от собствени ресурси, които се събират направо от
името на Общностите или посредством извършването на неоправдан разход“.
Член 3, параграфи 1 и 3 от Регламент № 2988/95 предвижда:
„1.      [Давностният срок за погасяване на преследването] е четири години от момента, в който нередността по смисъла на член 1, параграф 1
е извършена. Въпреки това секторните правила могат да предвиждат и по-кратък срок, който не може да бъде по-малък от три години.
В случай на продължаваща или повторно извършена нередност [давностният срок] започва да тече от датата, на която нередността
е прекратена. […]
[Давностният срок] се прекъсва от всяко действие на компетентните органи, което е [съобщено на съответното лице и е] свързано
с разследването или […] [преследването] на нередността. [Давностният срок] започва да тече отново след всяко действие, което
го прекъсва.
[…]
3.      Държавите членки запазват възможността да прилагат срок, който е по-дълъг от този, предвиден в параграф 1 […]“.
Член 4 от Регламент № 2988/95 гласи:
„1.      Общото правило е, че всяк[а] нередност включва отнемане на незаконно придобитата облага:
[…]
–        посредством частичн[ата] или пълн[ата] [загуба] на [гаранцията, предоставена] в подкрепа на искането за [получаване на облага]
или по времето на получаването на [авансово плащане].
[…]
4.      Мерките, предвидени в настоящия член, не се разглеждат като санкции“.
Правната уредба относно общата организация в сектора на млякото и млечните продукти
–       Регламент (ЕИО) № 804/68
Член 6 от Регламент (ЕИО) № 804/68 на Съвета от 27 юни 1968 година относно общата организация на пазара на мляко и млечни
продукти (ОВ L 148, стр. 13), изменен с Регламент (ЕО) № 2807/94 на Съвета от 14 ноември 1994 година (ОВ L 298, стр. 1), гласи:
„1.      През цялата пазарна година за млякото интервенционната агенция, посочена от всяка държава членка, купува на интервенционна
цена при подлежащи на определяне условия маслото, произведено директно и изключително от пастьоризирана сметана в одобрено
предприятие в Общността […]
[…]
3.      Изкупеното от интервенционните агенции масло се пласира на минимална цена и при условия, които следва да се определят, така
че да се избегне нарушаването на равновесието на пазара и да се гарантира еднакво третиране и равен достъп на купувачите до
продаваното масло. […]
[…]
6.      Подробни правила за прилагането на настоящия член, и по-специално за размера на помощите, отпуснати за частно складиране,
се приемат съгласно процедурата, установена в член 30“. [неофициален превод]
–       Регламент № 2571/97
Член 1, параграф 1, първа алинея от Регламент № 2571/97 предвижда:
„Настоящият регламент урежда:
а)      продажбата на масло от интервенционните запаси, изкупено съгласно член 6, параграф 1 от Регламент […] № 804/68 и внесено в
склад преди дата, която следва да бъде определена;
б)      помощта, отпускана за употреба на масло, концентрирано масло и сметана, посочени в параграф 2“. [неофициален превод]
Според член 2 от Регламент № 2571/97 „[м]аслото от интервенционите запаси се продава и помощта се отпуска за продуктите, посочени
в член 1, параграф 2, чрез постоянна тръжна процедура, организирана от всяка интервенционна агенция“. [неофициален превод]
Член 3 от Регламент № 2571/97 предвижда:
„Оферти се приемат само ако участникът в търга поеме писмено ангажимент да вложи маслото или концентрираното масло, или да
осигури влагането му, изключително и независимо от междинните продукти, посочени в член 8, в крайните продукти, посочени в
член 4, или, в случай на сметана, директно и изключително в крайните продукти, посочени в член 4, параграф 1, формула Б […].
[…]“. [неофициален превод]
Съгласно член 10, параграф 1 от Регламент № 2571/97, „[п]роизводството на концентрирано масло, посочено в член 1, параграф 2,
буква б), преработката на масло в концентрирано масло, посочена в член 5, добавянето на маркери, посочено в член 6, преопаковането
на концентрирано масло, посочено в член 7, параграф 1, втора алинея, влагането в междинни продукти, посочено в член 8, и,
в случаите, когато се прилага член 3, буква б), влагането на масло, концентрирано масло, междинни продукти и сметана в крайни
продукти се извършва в одобрените предприятия“. [неофициален превод]
Член 11 от този регламент предвижда в първоначалната си редакция, че продуктите, упоменати в член 1, се преработват и влагат
в крайни продукти в Общността в рамките на шест месеца след месеца, през който е изтекъл определеният в член 14, параграф 2
срок за подаването на оферти във връзка с отделния търг. В резултат от няколко изменения на този член, по-конкретно с приемането
на Регламент (ЕО) № 494/1999 на Комисията от 5 март 1999 г. (ОВ L 59, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г.,
глава 3, том 27, стр. 5), този срок е намален на четири месеца.
Член 12 от Регламент № 2571/97 гласи:
„1.      Спечелилите търга участници:
а)      извършват или поръчват да бъдат извършени от тяхно име и за тяхна сметка операциите, отнасящи до производството на концентрирано
масло и добавянето на маркери;
б)      водят счетоводство, показващо за всяка доставка имената и адресите на купувачите и съответните количества, като се уточняват
употребата, за която са предназначени (формула A или формула Б), и крайният срок за влагане, посочен в член 11, или номерът
на тръжната процедура, който може да бъде посочен с код. В случаите, когато спечелилият търга участник преработва различни
продукти, ползващи се от помощ или намаление в цените според различни схеми на Общността, за всяка схема трябва да се води
отделно счетоводство;
в)      включват във всеки договор за продажба:
i)      в случай на производство на междинни продукти, задължение да се спазват членове 8 и 9;
ii)      задължение да се спазва, където е приложимо, ангажиментът, посочен в член 3, буква б);
iii)      задължение за влагане в крайни продукти, като се уточнява употребата, за която са предназначени (формула A или формула Б),
в рамките на периода, посочен в член 11;
iv)      където е приложимо, задължение да се води счетоводство, както е посочено в буква б);
v)      задължение да се спазва член 10;
vi)      задължение да се водят регистрите, посочени в член 10, параграф 2, буква в), в случаите, когато продукти, съдържащи маркери,
се влагат в крайни продукти;
vii)      задължение на съдоговорителя да изпрати до компетентния орган данните, отнасящи се до него, посочени в приложения IX—XIII,
в съответствие с подробните правила, установени от всяка държава членка;
viii) където е приложимо, задължение да се предостави производствената програма.
2.      Спечелилите търга участници, произвеждащи крайните продукти, трябва да водят регистрите, посочени в член 10, параграф 2, буква в),
и да изпращат своите производствени програми в съответствие със член 10, параграф 2, буква г)“. [неофициален превод]
Член 13 от Регламент № 2571/97 предвижда:
„1.      Обявлението за постоянна тръжна процедура се публикува в
Официален вестник на Европейските общности
най-малко осем дни преди първия краен срок за подаване на оферти.
2.      Интервенционните агенции съставят обявлението за тръжната процедура, в което се посочват крайният срок и адресът за подаване
на офертите.
[…]“. [неофициален превод]
Член 14 от Регламент № 2571/97 гласи:
„1.      През периода на валидност на постоянната тръжна процедура интервенционните агенции пристъпват към отделни търгове.
2.      Срокът за подаване на оферти за всеки отделен търг изтича в 12 часа на обяд всеки втори и четвърти вторник на месеца […]“.
[неофициален превод]
Член 17 от Регламент № 2571/97 има следното съдържание:
„1.      Поддържането на офертата след крайния срок за подаване на оферти и, където е приложимо:
a)      по отношение на маслото от интервенционните запаси, депозирането на гаранцията за преработка, посочена в член 18, параграф 2,
и заплащане на цената в срока, установен в член 20, параграф 2;
б)      по отношение на продуктите, посочени в член 1, параграф 2, в случаите, когато се прилага член 3, буква a), депозирането на
гаранцията за преработка, посочена в член 18, параграф 2, или, в случаите, когато се прилага член 22, параграф 3, втора алинея,
влагането в крайните продукти;
в)      за продуктите, посочени в член 1, параграф 2, в случаите, в които се прилага член 3, буква б), влагането в крайни продукти,
съставляват основни изисквания, за чието изпълнение се депозира тръжна гаранция от 350 ECU на тон.
2.      Тръжната гаранция се депозира в държавата членка, в която е подадена офертата.
[…]“. [неофициален превод]
Член 18 от Регламент № 2571/97 предвижда:
„1.      Минимална продажна цена се фиксира за маслото от интервенционните запаси и максимален размер на помощта се фиксира за сметана,
масло или концентрирано масло според получените оферти за всеки отделен търг и в съответствие с процедурата, установена в
член 30 от Регламент […] № 804/68 […]
[…]
2.      Едновременно с фиксирането на минимална продажна цена или минимални продажни цени или на максимален размер или максимални
размери на помощ според процедурата, установена в член 30 от Регламент […] № 804/68, се фиксира(т) размерът или размерите
на гаранцията за преработка за 100 килограма спрямо разликата между интервенционната цена за масло и максималните фиксирани
цени или спрямо размера на помощта.
Целта на гаранцията за преработка е да осигури изпълнение на основните изисквания, отнасящи се до:
а)      за маслото от интервенционните запаси:
i)      преработването на маслото в концентрирано масло в съответствие с член 5 и добавянето на маркери, където е приложимо, или добавянето
на маркери към маслото,
и
ii)      влагането на маслото или концентрираното масло, към което са били или не са били добавени маркери, в крайни продукти;
б)      за продуктите, посочени в член 1, параграф 2, в случаите, в които се прилага член 3, буква a), влагането в крайни продукти.
3.      Изискваното доказателство за целите на освобождаването на гаранцията за преработка, посочена в параграф 2, се представя пред
компетентния орган, определен от държавата членка до 12 месеца от изтичането на срока, установен в член 11.
В случаите, когато сроковете, установени в член 11, бъдат превишени с по-малко от общо 60 дни, гаранцията за преработка се
задържа в размер 6 ECU на тон на ден. След изтичането на този срок член 23 от Регламент (ЕИО) № 2220/85 на Комисията [от 22 юли
1985 година за определяне на общи подробни правила за прилагане на системата от гаранции за селскостопанските продукти (ОВ
L 205, стр. 5; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 5, стр. 24)] се прилага по отношение на остатъка
от сумата.
4.      В случаите обаче, когато основните изисквания, посочени в параграф 2, буква a), не са спазени в сроковете, установени в член 11,
защото е било установено, че маслото от интервенционните запаси е негодно за консумация, всички гаранции за преработка се
освобождават със съгласието на Комисията, след извършването на съответните действия под надзора на органите на съответната
държава членка“. [неофициален превод]
От член 19, параграфи 1 и 2 от Регламент № 2571/97 е видно, че спечелил търга участник е този, който е предложил най-високата
цена, стига тя да не е по-ниска от минималната цена или предложеният размер на помощта да не превишава максималния размер
на помощта.
Съгласно параграф 4 от посочения член 19 „[п]равата и задълженията, произтичащи от участието в търга, са непрехвърляеми“.
[неофициален превод]
Член 27 от Регламент № 2571/97 гласи:
„Регламент […] № 2220/85 се прилага, освен ако не е изрично предвидено друго. Санкцията за неспазване на подчинено задължение,
предвидено в настоящия регламент, изключва санкциите, предвидени в Регламент […] № 2220/85“. [неофициален превод]
Регламент № 2220/85
Член 29 от Регламент № 2220/85 в редакцията му, изменена с Регламент (ЕО) № 3403/93 на Комисията от 10 декември 1993 г. (ОВ
L 310, стр. 4; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 14, стр. 108, наричан по-нататък „Регламент № 2220/85“),
гласи:
„След като на компетентния орган са станали известни обстоятелствата, водещи до задържане на гаранцията, изцяло или частично,
той незабавно изисква от задължената страна да плати задържаната сума, в срок до не повече от 30 дни от датата на получаване
на искането за плащане.
Когато плащането не е било извършено в края на този период, компетентният орган:
a)      незабавно [усвоява] всяка гаранция, посочена в член 8, параграф 1, буква a);
б)      незабавно изисква от гаранта, посочен в член 8, параграф 1, буква б), да плати в срок от 30 дни от датата на получаване на
искането за плащане;
в)      незабавно предприема необходимите мерки за:
i)      да превърне гаранциите, посочени в член 8, параграф 2, букви a), в), г) и д), в достатъчно парични средства за възстановяване
на дължимата сума;
ii)      прехвърляне на паричните депозити по собствената си сметка.
Компетентният орган може незабавно да [усвои] всяка гаранция, посочена в член 8, параграф 1, буква a), без предварително да
поиска от съответното лице да извърши плащането.
[…]“.
Регламент (ЕИО) № 4045/89
Регламент (ЕИО) № 4045/89 на Съвета от 21 декември 1989 година относно проверките от страна на държавите членки на транзакции,
съставляващи част от системата за финансиране на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, секция „Гарантиране“,
и за отмяна на Директива 77/435/ЕИО (ОВ L 388, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 7, стр. 196)
предвижда в член 4, от една страна, че предприятията трябва да съхраняват някои от техните търговски документи, като книги,
регистри, бележки и удостоверителни документи, най-малко три години, считано от края на годината на тяхното съставяне, и от
друга страна, че държавите членки могат да предвидят по-дълъг период за съхранение на тези документи.

Националното право
Член 2262b от белгийския Граждански кодекс, въведен с член 5 от Закон от 10 юни 1998 г. за изменение на някои разпоредби в
областта на погасителната давност (
Moniteur belge
от 17 юли 1998 г., стр. 23544), гласи:
„§1.      Всички вземания се погасяват с изтичане на десетгодишна давност.
Като изключение от предвиденото в алинея 1, всяко вземане за обезщетение за вреди, основано на извъндоговорна отговорност,
се погасява с изтичане на петгодишна давност, считано от деня след този, в който увреденото лице е узнало за вредата или за
влошаването на последствията от нея и е узнало самоличността на носещото отговорност лице.
Във всички случаи вземанията, посочени в алинея 2, се погасяват с изтичане на двадесетгодишна давност от деня след този на
настъпване на факта, породил вредата.
[…]“.

Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
През периода 1998—2000 г. Corman, одобрено предприятие по смисъла на член 10 от Регламент № 2571/97, участва в няколко отделни
търга, организирани от BIRB, интервенционна агенция по смисъла на член 6, параграф 1 от Регламент № 804/68, при което неговите
оферти са приети.
В качеството си на спечелило търг предприятие Corman учредява различни гаранции, имащи за цел да обезпечат, че то спазва изискванията
на Регламент № 2571/97. Тези гаранции покриват както изпълнението на операциите, свързани с производството на концентрирано
масло и добавянето на маркери от Corman, така и правилната употреба на маслото, концентрираното масло или сметаната и тяхното
влагане от крайните потребители, на които това предприятие продава своите продукти, в крайните продукти, като сладкарски изделия,
сладоледи, бисквити или шоколади.
След като установява, че тези крайни потребители извършват смесване на концентрирано масло, обхванато от интервенционната
схема, с масло или сметана от пазара, BIRB изразява съмнения относно правомерността на подобни практики с оглед на Регламент
№ 2571/97 и на 26 април 2000 г. информира официално Corman за това.
През март и август 2002 г. Комисията е сезирана двукратно с този въпрос от страна на BIRB и дава обяснения в отговори от юни
2002 г. и от 2006 г., вследствие на които BIRB освобождава някои гаранции за преработка, учредени от Corman.
При все това, що се отнася до някои други операции по влагане, BIRB счита, че следва бъдат задържани учредените от Corman
гаранции поради изтичане на четиримесечния срок за влагането на маслото в крайните продукти или поради несъобразена с Регламент
№ 2571/97 крайна употреба, или накрая, поради непроизвеждане на някои възложени количества. Така през 2006 г. и 2007 г. BIRB
изпраща на това дружество дебитни известия за задържането на тези гаранции в размер на 202 999,58 EUR. Тези известия са оформени
в решение от 17 януари 2007 г.
С жалба от 22 май 2007 г. Corman оспорва това решение пред Тribunal de première instance de Bruxelles и иска възстановяване
на разглежданите гаранции за преработка в размер на 173 361,88 EUR. В подкрепа на това искане Corman изтъква, че с оглед на
четиригодишния давностен срок, предвиден в член 3, параграф 1, първа алинея от Регламент № 2988/95, задържането на гаранциите
е незаконосъобразно, доколкото е в разрез с правилата на погасителната давност. Освен това, дори да се предположи, че този
срок не е приложим, Corman поддържа, че доколкото представлява секторна правна уредба по смисъла на член 3, параграф 1, първа
алинея, второ изречение от Регламент № 2988/95, Регламент № 2571/97 е пречка за прилагането на по-дълъг национален давностен
срок на основание параграф 3 от посочения член.
От своя страна BIRB счита, че погасителната давност не може да бъде противопоставена на разглежданото задържане на гаранции,
доколкото в съответствие с член 3, параграф 3 от Регламент № 2988/95 държавите членки запазват възможността да прилагат по-дълги
давностни срокове, произтичащи от общите разпоредби, като например в Белгия тридесетгодишния давностен срок, приложим преди
1998 г., и приложимия оттогава срок от десет години.
При тези обстоятелства Тribunal de première instance de Bruxelles решава да спре производството и да постави на Съда следните
преюдициални въпроси:
„1)      Може ли разпоредбите на Регламент [№] 2571/97 […] да се разглеждат като секторна общностна правна уредба, която представлява
дерогация от член 3, параграф 1 от Регламент [№] 2988/95 […], и като пречка за прилагането на националните разпоредби относно
давността?
2)      Трябва ли член 3, параграф 3, от Регламент [№] 2988/95 […] да се разбира в смисъл, че се прилага само в случаите, в които
нередността е допусната от бенефициера на субсидията, като общото правило за четиригодишния давностен срок се прилага към
всички случаи на нередности, допуснати от съдоговорители на бенефициера, и то като се има предвид максималният четиригодишен
срок, приложим към законоустановената [отговорност] на съдоговорителите в рамките на общата организация на пазара на мляко
и млечни продукти?“.

По преюдициалните въпроси

По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали Регламент № 2571/97 може да се разглежда като
секторна правна уредба, предвиждаща давностен срок по смисъла на член 3, параграф 1, първа алинея, второ изречение от Регламент
№ 2988/95. При утвърдителен отговор на този въпрос тази юрисдикция иска да се установи дали съществуването на подобна секторна
правна уредба лишава държавите членки от възможността, която им е предоставена с член 3, параграф 3 от последния регламент,
да прилагат по-дълъг давностен срок от предвидения в параграф 1, първа алинея от посочения член 3.
Corman поддържа по същество, че макар в Регламент № 2571/97 да не е предвиден конкретен давностен срок, приложим за усвояване
на гаранциите за участие в търг и/или за преработка, с приемането на този регламент законодателят на Съюза е искал да направи
приложимо спрямо тръжните процедури, уредени в него, правилото за четиригодишен давностен срок, предвидено общо в член 3,
параграф 1, първа алинея, първо изречение от Регламент № 2988/95. По този начин Регламент № 2571/97 представлявал секторна
правна уредба, препятстваща възможността държавите членки да приложат в този сектор на основание член 3, параграф 3 от Регламент
№ 2988/95 давностни срокове, по-дълги от четири години.
Обратно, белгийското и австрийското правителство, както и Комисията са на мнение, че Регламент № 2571/97 не представлява секторна
правна уредба, предвиждаща по-кратък давностен срок по смисъла на член 3, параграф 1, първа алинея, второ изречение от Регламент
№ 2988/95. От друга страна, дори да се предположи, че Регламент № 2571/97 въвежда давностен срок, по-кратък от четири години
по смисъла на тази разпоредба, те поддържат, че съществуването на подобен срок не би могло да засегне възможността за държавите
членки, запазена по силата на параграф 3 от посочения член 3, да предвидят по-дълги давностни срокове.
В самото начало следва да се напомни, че член 1, параграф 1 от Регламент № 2988/95 въвежда „общи правила, отнасящи се до единните
проверки и до административните мерки и санкции, касаещи нередностите по отношение на правото на Общността“, които, както
е видно от трето съображение от посочения регламент, целят да се „противодейства на действията, насочени срещу финансовите
интереси на Общността във всички области“ (Решение от 24 юни 2004 г. по дело Handlbauer, C‑278/02, Recueil, стр. I‑6171, точка 31).
Видно от член 4, параграф 1 от този регламент, тези административни мерки могат да се състоят, както е в главното производство,
в отнемане на незаконно придобитата облага посредством частичното или пълното загубване на гаранцията, учредена в подкрепа
на искането за тази облага.
Член 3, параграф 1, първа алинея от Регламент № 2988/95 определя в областта на преследванията давностен срок, който се прилага
по-конкретно към подобни административни мерки и започва да тече от момента на извършване на нередността, като последната
съгласно член 1, параграф 2 от същия регламент обхваща „[в]сяко нарушение на разпоредба на правото на Общността, в резултат
на действие или бездействие от икономически оператор, което е имало или би имало за резултат нарушаването на общия бюджет
на Общностите […]“ (вж. Решение по дело Handlbauer, посочено по-горе, точки 32 и 33, както и Решение от 29 януари 2009 г.
по дело Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb и др., C‑278/07—C‑280/07, Сборник, стр. I‑457, точки 21 и 22).
С приемането на Регламент № 2988/95, в частност на член 3, параграф 1, първа алинея от него, законодателят на Съюза решава
да въведе приложимо в тази област общо правило за погасителна давност, с което цели, от една страна, да определи минимален
срок, приложим във всички държави членки, а от друга страна, да се откаже от възможността за преследване на нередност, накърняваща
финансовите интереси на Европейския съюз, след изтичането на четиригодишен период от нейното извършване (вж. Решение по дело
Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb и др., посочено по-горе, точка 27).
Следователно от датата на влизане в сила на Регламент № 2988/95 всяка нередност, накърняваща финансовите интереси на Съюза,
може — по принцип и с изключение на секторите, за които общностният законодател е предвидил по-къс срок — да бъде преследвана
от компетентните органи на държавите членки в срок от четири години (вж. Решение по дело Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und
Zerlegebetrieb и др, посочено по-горе, точка 28).
В член 3, параграф 1, първа алинея, второ изречение от Регламент № 2988/95 обаче става въпрос за секторни правни уредби, приети
на равнището на Съюза, както потвърждава пето съображение от този регламент, а не за национални секторни правни уредби (Решение
по дело Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb и др., посочено по-горе, точка 44).
От друга страна, правилото в член 3, параграф 1, първа алинея, първо изречение от Регламент № 2988/95, което предвижда давностен
срок от четири години и е пряко приложимо в държавите членки, може да бъде изместено от съществуващата секторна правна уредба
по смисъла на второто изречение от посочения член 3, параграф 1, първа алинея само когато тази уредба предвижда по-кратък
срок, който обаче не е по-малък от три години (вж. в този смисъл Решение по дело Handlbauer, посочено по-горе, точка 35).
В това отношение Регламент № 2571/97 наистина предвижда специални срокове, които са задължителни, в зависимост от случая,
за участниците в търга и за спечелилият търга участник в рамките на интервенционната схема за маслото. По този начин в съответствие
с член 11 от този регламент продуктите, посочени в член 1 от него, трябва да бъдат преработени и вложени в срок от четири
месеца, считано от месеца, през който е изтекъл срокът за подаване на оферти, и по силата на член 18, параграф 3 от този регламент
спечелилият търга участник е длъжен да представи в срок от дванадесет месеца от изтичането на предвидения в посочения член 11
срок необходимите доказателства, за да получи освобождаване на гаранциите за преработка.
При все това следва да се посочи, подобно на белгийското и австрийското правителство, както и на Комисията, че този регламент
не предвижда никакво приложимо по отношение на националната интервенционна агенция правило за погасяване по давност на преследването
в хипотезата, в която след откриване на нередност тази агенция усвоява гаранциите, учредени от спечелилия търга участник.
Тази констатация не може да се обори от обстоятелството, че член 29 от Регламент № 2220/85, приложим към интервенционната
схема в сектора на маслото по силата на член 27 от Регламент № 2571/97, предвижда, че когато на компетентния орган са известни
обстоятелства, водещи до задържане, изцяло или частично, на гаранцията, той незабавно изисква от длъжника да плати размера
на задържаната сума в срок, не по-дълъг от 30 дни, считано от датата на получаване на искането за плащане.
Всъщност, ако се предположи че посоченият член 29 е приложим в главното производство, обстоятелството, че съгласно този член
компетентният орган трябва да действа „незабавно“, не позволява да се приеме, че му е наложен определен срок, обратно на това,
което поддържа Corman.
Ето защо следва да се установи, че при тръжни процедури като разглежданите по главното производство правната уредба, приложима
към интервенционната схема в сектора на маслото, макар да е възможно да представлява секторна правна уредба по смисъла на
Регламент № 2988/95, не предвижда давностен срок, по-кратък от четири години по смисъла на член 3, параграф 1, първа алинея,
второ изречение от този регламент. Ето защо в рамките на настоящото производство не се поставя въпросът дали съществуването
на подобен срок би възпрепятствало държавите членки да прилагат по-дълги давностни срокове по силата на член 3, параграф 3
от този регламент.
По този начин в главното производство правото на усвояване на гаранциите е могло да бъде погасено по давност, при липса на
акт със суспензивен ефект, след изтичане на период от четири години, считано от извършването на нередността, при условие обаче
че държавата членка, в която са били извършени нередностите, не е използвала възможността, предоставена ѝ в член 3, параграф 3
от Регламент № 2988/95, да предвиди по-дълъг давностен срок (вж. Решение по дело Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb
и др., посочено по-горе, точка 36).
Всъщност по силата на тази разпоредба държавите членки могат, от една страна, да продължават да прилагат съществуващите към
датата на приемането на посочения регламент по-дълги давностни срокове, а от друга страна, да въвеждат нови правила за давност,
които предвиждат такива срокове, след тази дата. Освен това посочената разпоредба не би могла да се тълкува в смисъл, че в
нейния контекст държавите членки са длъжни, когато предвиждат по-дълги давностни срокове, да правят това в специални и/или
секторни правни уредби, ако е възможно подобни срокове да бъдат предвидени в общите разпоредби (вж. в този смисъл Решение
по дело Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb и др., посочено по-горе, точки 42, 46 и 47).
С оглед на гореизложеното на първия поставен въпрос следва да се отговори, че Регламент № 2571/97 не представлява секторна
правна уредба, предвиждаща „по-кратък срок“ по смисъла на член 3, параграф 1, първа алинея, второ изречение от Регламент № 2988/95,
доколкото в него не е предвидено приложимо към усвояването на гаранциите, учредени в рамките на тръжните процедури в сектора
на маслото, концентрираното масло и сметаната, правило за погасяване по давност на преследването. Вследствие на това давностният
срок от четири години, определен в член 3, параграф 1, първа алинея, първо изречение от последния регламент, се прилага към
подобно усвояване, като това все пак не изключва възможността за държавите членки, запазена по силата на параграф 3 от този
член 3, да предвидят по-дълги давностни срокове.

По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали по-дългите давностни срокове, възможността за чието прилагане
се запазва за държавите членки по силата на член 3, параграф 3 от Регламент № 2988/95, могат да се отнасят само за случаите,
при които нередността е извършена от бенефициера на предимството, получено неправомерно в ущърб на бюджета на Съюза.
С други думи, тази юрисдикция си задава въпроса дали и в хипотезата, в която правната уредба предвижда някакъв давностен срок,
приложим към вземанията, които бенефициерът на интервенционна схема предявява по исков ред срещу своите съдоговорители, държавите
членки също запазват възможността да определят по-дълги давностни срокове по смисъла на посочения член 3, параграф 3 в случаите,
когато нередностите са били извършени от посочените съдоговорители.
Corman поддържа, че доколкото приложимата правна уредба предвижда срокове за представянето на необходимите доказателства за
освобождаването на някои гаранции, BIRB е трябвало да бъде насърчено да разгледа своевременно нередностите, извършени впоследствие
от съдоговорителите на това дружество. Като действало обаче четири години след извършването на посочените нередности, BIRB
поставило Corman в невъзможността да предяви иск срещу своите съдоговорители, за да си възстанови сумите на задържаните гаранции,
тъй като за подобен иск се прилагал петгодишният давностен срок, предвиден в белгийското право в областта на извъндоговорната
отговорност. Освен това, доколкото член 4 от Регламент № 4045/89 задължава предприятията, участващи в дейности, финансирани
от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), да съхраняват своите търговски документи само през
период от три години, следвало да не се позволява на националните органи да санкционират нередности след изтичането на този
срок.
Най-напред следва да се отбележи, че в рамките на дерогацията, предвидена в член 3, параграф 3 от Регламент № 2988/95, държавите
членки запазват широка свобода на преценка във връзка с определянето на по-дълги давностни срокове, които те възнамеряват
да приложат в случай на нередност, накърняваща финансовите интереси на Съюза.
Всъщност Регламент № 2988/95 не предвижда никакъв механизъм за информиране или за уведомяване за това, че държавите членки
са се възползвали от възможността си да предвидят по-дълги давностни срокове съгласно член 3, параграф 3 от него. В резултат
на това не е предвидена никаква форма на контрол на общностно равнище както относно дерогационните давностни срокове, прилагани
от държавите членки по силата на тази разпоредба, така и относно секторите, в които те са решили да прилагат такива срокове
(Решение по дело Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb и др., посочено по-горе, точка 45).
По-нататък, противно на поддържаното от Corman, член 4 от Регламент № 4045/89 не би могъл да обори подобна констатация. Всъщност
следва да се посочи, от една страна, че като предвижда, че предприятията съхраняват някои търговски документи през период
поне от три години, тази разпоредба уточнява, че държавите членки могат да предвидят по-дълъг период за съхраняването на тези
документи. От друга страна, няма пречка полагащо дължимата грижа предприятие да съхрани своите търговски документи по-дълго
време, отколкото действащата правна уредба му налага.
Накрая, доколкото съгласно член 19, параграф 4 от Регламент № 2571/97 „правата и задълженията, произтичащи от участието в
търга, са непрехвърляеми“, спечелилият търга участник остава отговорен за крайното предназначение на маслото и трябва да отговаря
за поведението на своите съдоговорители, както и на последващите купувачи (вж. по аналогия Решение от 5 декември 1985 г. по
дело Corman, 124/83, Recueil, стр. 3777, точка 19).
Така съгласно член 12, параграф 1, буква в) от Регламент № 2571/97 спечелилият търга участник трябва да предвиди във всеки
договор за продажба задължение за влагане в крайни продукти, както и задължение за спазване по-конкретно на разпоредбите на
член 10 от този регламент и на ангажимента, посочен в член 3, буква б) от същия регламент.
В това отношение Съдът вече е подчертал, че спечелил търга участник, положил дължимата грижа, разполага с няколко способа,
като изискването за учредяване на обезпечение или включването на клауза за обезщетение в договора за изработка или договора
за продажба, за да избегне неспазване на задълженията от страна на последващите съдоговорители. Освен това Съдът вече е установил,
че с включването от спечелилия търга участник на предпазна клауза в договора за продажба не се изчерпват всички възможни предпазни
мерки срещу евентуално неспазване на задълженията от последващите купувачи (вж. по аналогия Решение от 1 октомври 1985 г.
по дело Corman, 125/83, Recueil, стр. 3039, точки 29 и 30).
При всички случаи последващият контрол, който спечелилият търга участник може да упражни във връзка със спазването на тези
задължения, е единствено в негов интерес и не оказва влияние върху неговата отговорност спрямо агенцията за продажба (вж.
по аналогия Решение от 5 декември 1985 г. по дело Corman, посочено по-горе, точка 20).
Като последица от това обстоятелството, че възползвайки се от предоставеното ѝ с член 3, параграф 3 от Регламент № 2988/95
правомощие, държава членка определя по-дълъг давностен срок от предвидения в параграф 1 от посочения член 3 и може по този
начин да затрудни възможността за спечелил търга участник като Corman да поиска от своите съдоговорители да понесат финансовите
последици от допуснатите от тях нередности, в никакъв случай не може да ограничи посочената възможност.
С оглед на гореизложеното на втория поставен въпрос следва да се отговори, че при преследване на нередност по смисъла на член 1
от Регламент № 2988/95 държавите членки запазват възможността да приложат по-дълги давностни срокове по смисъла на член 3,
параграф 3 от този регламент, включително в контекста на Регламент № 2571/97 в случаите, когато нередностите, за които трябва
да отговаря спечелилият търга участник, са били допуснати от неговите съдоговорители.

По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
1)
Регламент (ЕО) № 2571/97 на Комисията от 15 декември 1997 година относно продажбата на масло по намалени цени и отпускането
на помощ за сметана, масло и концентрирано масло за влагане в производството на сладкарски продукти, сладолед и други хранителни
продукти не представлява секторна правна уредба, предвиждаща „по-кратък срок“ по смисъла на член 3, параграф 1, първа алинея,
второ изречение от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите
интереси на Европейските общности, доколкото в него не е предвидено приложимо към усвояването на гаранциите, учредени в рамките
на тръжните процедури в сектора на маслото, концентрираното масло и сметаната, правило за погасяване по давност на преследването.
Вследствие на това давностният срок от четири години, определен в член 3, параграф 1, първа алинея, първо изречение от последния
регламент, се прилага към подобно осребряване, като това все пак не изключва възможността за държавите членки, запазена по
силата на параграф 3 от този член 3, да предвидят по-дълги давностни срокове.
2)
При преследване на нередност по смисъла на член 1 от Регламент № 2988/95 държавите членки запазват възможността да приложат
по-дълги давностни срокове по смисъла на член 3, параграф 3 от този регламент, включително в контекста на Регламент № 2571/97
в случаите, когато нередностите, за които трябва да отговаря спечелилият търга участник, са били допуснати от неговите съдоговорители.
Подписи
*
Език на производството: френски.