CELEX: 61995CJ0368
Foranstaltninger med tilsvarende virkning
Distribution af periodiske skrifter
Præmiekonkurrencer
Nationalt forbud

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 15. september 1995, indgaaet til Domstolen den 29. november 1995, har Handelsgericht Wien i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 30.
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag anlagt af det oestrigske bladhus Vereinigte Familiapress Zeitungsverlags- und vertriebs GmbH mod bladhuset Heinrich Bauer Verlag, Tyskland, med paastand om, at Heinrich Bauer Verlag tilpligtes at ophoere med at saelge publikationer i OEstrig, som giver laeserne adgang til at deltage i praemiekonkurrencer i strid med Gesetz ueber unlauteren Wettbewerb af 1992 (den oestrigske lov om illoyal konkurrence, herefter »den oestrigske lov« eller »loven«).
3 Heinrich Bauer Verlag udgiver ugebladet »Laura« i Tyskland og distribuerer det ogsaa i OEstrig. Det nummer af bladet, der udkom den 22. februar 1995, indeholdt en kryds- og tvaersopgave. Laesere, der indsendte den rigtige loesning, kunne deltage i en lodtraekning om to gevinster paa 500 DM. Samme nummer indeholdt to andre gaettekonkurrencer, den ene med en gevinst paa 1 000 DM, den anden med en gevinst paa 5 000 DM, der ogsaa skulle fordeles ved lodtraekning blandt de personer, der havde indsendt det rigtige svar. De foelgende numre indeholdt lignende konkurrencer. I hvert nummer var det oplyst, at der ville vaere flere gaettekonkurrencer i det naeste nummer.
4 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at denne praksis er i strid med oestrigsk ret. I § 9a, stk. 1, nr. 1, i den oestrigske lov forbydes det generelt at yde forbrugerne tilgift i forbindelse med koeb af varer og tjenesteydelser. Lovens § 9a, stk. 2, nr. 8 - hvorefter praemiekonkurrencer og lotterier dog er tilladt, naar »vaerdien af det enkelte lod, beregnet paa grundlag af den samlede vaerdi af de udloddede praemier i forhold til antallet af uddelte lodder, ikke overstiger 5 OES, og den samlede vaerdi af de udloddede praemier ikke overstiger 300 000 OES« - er efter en aendringslov af 1993 ikke gaeldende for de trykte medier. Siden da har der for udgivere af periodiske skrifter ikke vaeret nogen undtagelse fra forbuddet mod at tilbyde forbrugerne at deltage i praemiekonkurrencer.
5 Da den tyske lovgivning om illoyal konkurrence ikke indeholder nogen tilsvarende bestemmelse, fandt Handelsgericht Wien, at det i den oestrigske lov indeholdte forbud mod salg af periodiske skrifter kunne paavirke samhandelen inden for Faellesskabet. Retten har derfor udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»Skal EOEF-traktatens artikel 30 fortolkes saaledes, at bestemmelsen er til hinder for at anvende en lovgivning i medlemsstat A, som forbyder en virksomhed med hjemsted i medlemsstat B ogsaa at saelge et dér fremstillet periodisk skrift i medlemsstat A, naar bladet tilbyder deltagelse i gaette- eller praemiekonkurrencer, der afholdes lovligt i medlemsstat B?«
6 Det bemaerkes for det foerste, at i medfoer af traktatens artikel 30 er kvantitative indfoerselsrestriktioner saavel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning forbudt mellem medlemsstaterne.
7 Ifoelge fast retspraksis maa enhver bestemmelse, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt kan hindre samhandelen i Faellesskabet, betragtes som en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion (dom af 11.7.1974, sag 8/74, Dassonville, Sml. s. 837, praemis 5).
8 Det bemaerkes endvidere, at i henhold til afgoerelsen i Cassis de Dijon-sagen (dom af 20.2.1979, sag 120/78, Rewe-Zentral, Sml. s. 649) forstaas ved foranstaltninger med tilsvarende virkning, der er forbudt i henhold til artikel 30, saadanne hindringer for de frie varebevaegelser, der i mangel af en harmonisering af lovgivningerne foelger af, at der paa varer fra andre medlemsstater, hvor de er lovligt fremstillet og bragt i omsaetning, anvendes regler om, hvilke betingelser saadanne varer skal opfylde (f.eks. med hensyn til benaevnelse, form, dimensioner, vaegt, sammensaetning, praesentation, maerkning og emballage), og det uanset om saadanne regler anvendes uden forskel paa alle varer, naar en saadan anvendelse ikke kan begrundes ud fra et alment hensyn, der gaar forud for hensynene til de frie varebevaegelser (dom af 24.11.1993, forenede sager C-267/91 og C-268/91, Keck og Mithouard, Sml. I, s. 6097, praemis 15).
9 Derimod kan det forhold, at nationale bestemmelser, som begraenser eller forbyder bestemte former for salg, bringes i anvendelse paa varer fra andre medlemsstater, ikke antages direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt at hindre samhandelen mellem medlemsstaterne i den i dommen i Dassonville-sagen anvendte betydning, forudsat at saadanne nationale bestemmelser finder anvendelse paa alle de beroerte erhvervsdrivende, der udoever virksomhed i indlandet, og forudsat at bestemmelserne, saavel retligt som faktisk, paavirker afsaetningen af indenlandsk fremstillede varer og varer fra andre medlemsstater paa samme maade (ovennaevnte dom i Keck og Mithouard-sagen, praemis 16).
10 Den oestrigske regering har gjort gaeldende, at det paagaeldende forbud ikke er omfattet af traktatens artikel 30. Et tilbud til laeserne af et periodisk skrift om at deltage i praemiekonkurrencer er kun en metode til salgsfremme og dermed en »form for salg« i betydningen i ovennaevnte dom i Keck og Mithouard-sagen.
11 Det bemaerkes, at den paagaeldende nationale lovgivning, selv om den tager sigte paa en metode til salgsfremme, i den foreliggende sag vedroerer varens egentlige indhold, for saa vidt som de af lovgivningen omfattede konkurrencer udgoer en integreret del af det blad, hvori de optraeder. Under disse omstaendigheder kan anvendelsen af den paagaeldende nationale lovgivning paa de foreliggende faktiske omstaendigheder ikke anses for at ramme en »form for salg« i betydningen i ovennaevnte dom i Keck og Mithouard-sagen.
12 Det bemaerkes herefter, at eftersom forbuddet tvinger de erhvervsdrivende i andre medlemsstater til at aendre indholdet af deres blade, laegger det hindringer i vejen for de paagaeldende varers adgang til markedet i importmedlemsstaten og er derved en hindring for de frie varebevaegelser. Forbuddet udgoer saaledes principielt en foranstaltning med tilsvarende virkning i traktatens artikel 30's forstand.
13 Den oestrigske regering og Kommissionen har imidlertid gjort gaeldende, at den paagaeldende nationale lovgivning har til formaal at opretholde et alsidigt presseudbud, hvilket kan udgoere et tvingende hensyn i forhold til traktatens artikel 30.
14 Kort tid efter, at Wettbewerbs-Deregulierungsgesetz (lov om liberalisering af konkurrencen), der traadte i kraft i OEstrig i 1992, blandt andet liberaliserede afholdelsen af konkurrencer, indledte bladhusene herved en aggressiv konkurrence, hvor de ydede stadig stoerre tilgift, saerligt i form af mulighed for at deltage i praemiekonkurrencer.
15 Af frygt for, at de mindre bladhuse ikke paa laengere sigt ville kunne holde stand mod denne oedelaeggende konkurrence, indfoerte den oestrigske lovgivningsmagt i 1993 en bestemmelse om udelukkelse af de trykte medier fra anvendelsesomraadet for den oestrigske lovs § 9a, stk. 2, nr. 8, der som allerede naevnt ovenfor i praemis 4 i et vist omfang tillader, at der afholdes praemiekonkurrencer og lotterier i forbindelse med salg af varer og tjenesteydelser.
16 I bemaerkningerne til lovforslaget anfoerte den oestrigske regering bl.a., at paa grund af den relativt lave salgspris for periodiske skrifter og saerligt for dagblade var der trods beloebsgraensen i den oestrigske lovs § 9a, stk. 2, nr. 8, en risiko for, at forbrugerne tillagde gevinstmuligheden stoerre vaegt end publikationens kvalitet (Erlaeuternde Bemerkungen zur Regierungsvorlage, RV 365 BlgNR 18. GP).
17 Den oestrigske regering og Kommissionen har endvidere paapeget, at der er et hoejt niveau af koncentrering inden for den oestrigske presse. Regeringen har anfoert, at i OEstrig var den stoerste pressekoncerns markedsandel i begyndelsen af halvfemserne 54,5%, mens de tilsvarende andele var 34,7% i Det Forenede Kongerige og 23,9% i Tyskland.
18 Det bemaerkes, at opretholdelsen af et alsidigt presseudbud kan udgoere et tvingende hensyn, som kan begrunde restriktioner, der hindrer de frie varebevaegelser. Et saadant alsidigt udbud medvirker saaledes til at sikre ytringsfriheden, som er anerkendt i artikel 10 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder, og som er en af de grundrettigheder, faellesskabsretsordenen skal beskytte (jf. dom af 25.7.1991, sag C-353/89, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. I, s. 4069, praemis 30, og af 3.2.1993, sag C-148/91, Veronica Omroep Organisatie, Sml. I, s. 487, praemis 10).
19 Endvidere skal ifoelge fast retspraksis (ovennaevnte dom i Cassis de Dijon-sagen, dom af 13.12.1990, sag C-238/89, Pall, Sml. I, s. 4827, praemis 12, og af 6.7.1995, sag C-470/93, Mars, Sml. I, s. 1923, praemis 15) de paagaeldende nationale bestemmelser staa i rimeligt forhold til det maal, der forfoelges, og dette maal maa ikke kunne naas ved foranstaltninger, der i mindre omfang begraenser samhandelen inden for Faellesskabet.
20 I dom af 24. marts 1994 (sag C-275/92, Schindler, Sml. I, s. 1039, praemis 61), der vedroerte fri udveksling af tjenesteydelser, udtalte Domstolen, at de saerlige forhold ved lotterier begrunder, at der tilkommer de nationale myndigheder et skoen, der omfatter fastsaettelsen af de fornoedne forskrifter til beskyttelse af deltagerne i spillet og mere generelt, under hensyntagen til hver enkelt medlemsstats socialt og kulturelt betingede saeregenheder, til beskyttelsen af samfundsordenen, baade for saa vidt angaar de naermere bestemmelser om tilrettelaeggelsen af lotterierne samt omfanget af indsatserne og anvendelsen af det udbytte, de afkaster. I overensstemmelse hermed fastslog Domstolen, at det tilkommer de nationale myndigheder at afgoere ikke alene, om det er noedvendigt at begraense lotterier, men ogsaa om de skal forbydes, under forudsaetning af, at saadanne begraensninger ikke er diskriminerende.
21 Konkurrencer som de i hovedsagen omhandlede kan imidlertid ikke sammenlignes med lotterier med de saerlige kendetegn, som er undersoegt i ovennaevnte dom i Schindler-sagen.
22 De faktiske omstaendigheder, der laa til grund for denne dom, vedroerte, som Domstolen udtrykkeligt anfoerte, saaledes udelukkende lotterier i stoerre maalestok, hvor grunden til, at de nationale myndigheder maatte antages at raade over et skoen som omhandlet, var den store risiko for forbrydelser og bedrageri, lotterierne indebar i betragtning af de betydelige summer, de gav mulighed for at indsamle, og de store gevinster, de kunne give deltagerne (praemis 50, 51 og 60).
23 Disse hensyn til beskyttelse af samfundsordenen goer sig imidlertid ikke gaeldende i den foreliggende sag. For det foerste arrangeres de paagaeldende lotterier i mindre maalestok, og indsatserne er ikke saa store. Endvidere er de ikke en separat erhvervsaktivitet, men blot én bestanddel blandt andre i et blads redaktionelle indhold. Endelig indeholder oestrigsk lovgivning kun et fuldstaendigt forbud mod lotterier i de trykte medier.
24 Det bemaerkes herefter, at naar en medlemsstat paaberaaber sig tvingende hensyn som begrundelse for retsforskrifter, som kan begraense de frie varebevaegelser, skal denne begrundelse ogsaa fortolkes i lyset af de almindelige retsgrundsaetninger, herunder grundrettighederne (jf. dom af 18.6.1991, sag C-260/89, ERT, Sml. I, s. 2925, praemis 43).
25 Blandt disse er ytringsfriheden, der er knaesat i artikel 10 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder (ovennaevnte dom i ERT-sagen, praemis 44).
26 Forbuddet mod at saelge publikationer, der giver adgang til at deltage i praemiekonkurrencer, kan herved skade ytringsfriheden. Det bemaerkes dog, at artikel 10 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder giver mulighed for at goere indskraenkninger i denne frihed for at opretholde et alsidigt presseudbud, under forudsaetning af, at indskraenkningerne er hjemlet ved lov og er noedvendige i et demokratisk samfund (jf. Den Europaeiske Menneskerettighedsdomstols dom af 24.11.1993, Informationsverein Lentia m.fl. mod OEstrig, Serie A, 276).
27 Under hensyn til de i praemis 19-26 anfoerte betragtninger skal det derfor undersoeges, om et nationalt forbud som det i hovedsagen omtvistede staar i et rimeligt forhold til maalet, nemlig at opretholde et alsidigt presseudbud, og om dette maal kan naas ved foranstaltninger, der begraenser saavel samhandelen i Faellesskabet som ytringsfriheden i mindre omfang.
28 Det maa herved for det foerste afgoeres, om de blade, der giver mulighed for at vinde en praemie i spil eller gaette- eller praemiekonkurrencer, staar i et konkurrenceforhold til mindre pressevirksomheder, som maa antages at vaere ude af stand til at tilbyde tilsvarende praemier, og som den omtvistede lovgivning har til formaal at beskytte, og for det andet, om udsigten til gevinst udgoer en tilskyndelse til koeb, der kan medfoere, at efterspoergslen flyttes.
29 Det henhoerer under den nationale ret paa grundlag af en undersoegelse af det oestrigske pressemarked at vurdere, om dette er tilfaeldet.
30 Ved denne undersoegelse maa den nationale ret afgraense markedet for den paagaeldende vare og tage hensyn til de markedsandele, hver udgiver eller pressekoncern har, samt disses udvikling.
31 Endvidere maa den nationale ret paa baggrund af samtlige forhold, der kan have indflydelse paa beslutningen om koeb - saasom spoergsmaalet, om det paa forsiden annonceres, at der er mulighed for at vinde en praemie, sandsynligheden for at vinde, praemiens stoerrelse, spoergsmaalet, om gevinsten afhaenger af, at man har givet en rigtig besvarelse af en opgave, der kraever en vis grad af skarpsindighed, faerdighed eller viden - tillige bedoemme, i hvilken grad det i forbrugerens oejne er muligt at substituere blade, der ikke tilbyder en mulighed for at vinde en praemie, med den paagaeldende vare.
32 Den belgiske og den nederlandske regering er af den opfattelse, at den oestrigske lovgivningsmagt kunne have vedtaget foranstaltninger, der var mindre indgribende over for de frie varebevaegelser end et ubetinget forbud mod at distribuere blade, der giver mulighed for at vinde en praemie, f.eks. ved et krav om tildaekning eller fjernelse af den side, hvor praemiekonkurrencen optraeder, i den udgave, der skal saelges i OEstrig, eller om, at det skal anfoeres, at laesere bosat i OEstrig ikke har mulighed for at vinde praemierne.
33 Det fremgaar herved ikke af sagens akter, om det paagaeldende forbud skulle vaere til hinder for salg af blade, der maatte have truffet en af de ovenfor skitserede forholdsregler. Hvis den nationale ret skulle fastslaa, at dette er tilfaeldet, vil forbuddet ikke staa i et rimeligt forhold til maalet.
34 Spoergsmaalet fra den nationale ret skal herefter besvares med, at traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen ikke er til hinder for at anvende en lovgivning i en medlemsstat, som indebaerer, at det i medlemsstaten forbydes en virksomhed med hjemsted i en anden medlemsstat at saelge et dér fremstillet periodisk skrift, naar dette tilbyder deltagelse i gaette- eller praemiekonkurrencer, der afholdes lovligt i den anden medlemsstat, forudsat at dette forbud staar i et rimeligt forhold til maalet om at opretholde et alsidigt presseudbud, og dette maal ikke kan naas ved mindre indgribende midler. For at disse betingelser kan anses for opfyldt, kraeves det bl.a., at de blade, der giver mulighed for at vinde en praemie i spil eller gaette- eller praemiekonkurrencer, staar i et konkurrenceforhold til mindre pressevirksomheder, som maa antages at vaere ude af stand til at tilbyde tilsvarende praemier, og at udsigten til gevinst kan medfoere, at efterspoergslen flyttes. Endvidere maa det nationale forbud ikke vaere til hinder for salg af blade, som indeholder spil eller gaette- eller praemiekonkurrencer, men som ikke giver laesere bosat i medlemsstaten mulighed for at vinde praemierne. Det henhoerer under den nationale ret paa grundlag af en undersoegelse af det relevante nationale pressemarked at vurdere, om disse betingelser er opfyldt.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
35 De udgifter, der er afholdt af den oestrigske, den tyske, den belgiske, den nederlandske og den portugisiske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Handelsgericht Wien ved kendelse af 15. september 1995, for ret:
EF-traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen ikke er til hinder for at anvende en lovgivning i en medlemsstat, som indebaerer, at det i medlemsstaten forbydes en virksomhed med hjemsted i en anden medlemsstat at saelge et dér fremstillet periodisk skrift, naar dette tilbyder deltagelse i gaette- eller praemiekonkurrencer, der afholdes lovligt i den anden medlemsstat, forudsat at dette forbud staar i et rimeligt forhold til maalet om at opretholde et alsidigt presseudbud, og dette maal ikke kan naas ved mindre indgribende midler. For at disse betingelser kan anses for opfyldt, kraeves det bl.a., at de blade, der giver mulighed for at vinde en praemie i spil eller gaette- eller praemiekonkurrencer, staar i et konkurrenceforhold til mindre pressevirksomheder, som maa antages at vaere ude af stand til at tilbyde tilsvarende praemier, og at udsigten til gevinst kan medfoere, at efterspoergslen flyttes. Endvidere maa det nationale forbud ikke vaere til hinder for salg af blade, som indeholder spil eller gaette- eller praemiekonkurrencer, men som ikke giver laesere bosat i medlemsstaten mulighed for at vinde praemierne. Det henhoerer under den nationale ret paa grundlag af en undersoegelse af det relevante nationale pressemarked at vurdere, om disse betingelser er opfyldt.