CELEX: 61981CJ0266
Afgiftsordning for varer i transit
forholdet mellem GATT og fællesskabsretten

1 Ved kendelse afsagt den 21 . maj 1981 , indgaaet til Domstolen den 6 . oktober 1981 , har Corte suprema di cassazione i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen fire praejudicielle spoergsmaal angaaende
_ dels fortolkningen af EOEF-traktatens artikler 90 , 113 og 177 , af Raadets forordning nr . 542/69 af 18 . marts 1969 om ordning for faellesskabsforsendelse ( EFT 1969 I , s . 114 ) og af Raadets forordning nr . 2813/72 af 21 . november 1972 om afslutning af en overenskomst mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og republikken OEstrig om anvendelsen af ordningen for faellesskabsforsendelse ( JO L 294 , s . 86 ),
_dels virkningerne for Faellesskabet af Den almindelige Overenskomst om Told og Udenrigshandel ( i det foelgende benaevnt overenskomsten ), samt angaaende fortolkningen af dennes artikel V , der handler om fri transit ,
for gennem en besvarelse heraf at kunne afgoere , om opkraevningen ifoelge lovdekret nr . 47 af 28 . februar 1974 , stadfaestet som lov nr . 117 af 16 . april 1974 ( i det foelgende benaevnt lovdekret nr . 47 ), af afgifter i anledning af lastning og losning af varer , naermere bestemt olie , der via den transalpinske olieledning sendes til Forbundsrepublikken Tyskland og republikken OEstrig , er retmaessig i henhold til faellesskabsretten og eventuelt i henhold til overenskomstens bestemmelser .
2 Af sagens akter fremgaar , at disse spoergsmaal er blevet rejst under en raekke retssager mellem paa den ene side Società Italiana per l ' Oleodotto Transalpino ( SIOT ), et italiensk selskab , der har bygget og siden hen drevet det paa italiensk omraade mellem Trieste og den oestrigske graense beliggende afsnit af     den transalpinske olieledning , og paa den anden side finansministeriet , ministeriet for handelsflaaden , Trieste toldkammer og selskabet Trieste Havn . Sagernes genstand er opkraevningen af de paagaeldende afgifter for raaolie udlosset paa SIOT ' s anlaeg og bestemt til raffinaderier , hvoraf nogle ligger i Forbundsrepublikken Tyskland og andre i republikken OEstrig .
Sagens forhistorie
3 Det bemaerkes , at Italien tidligere , foer anvendelsen af det lovdekret , der har givet anledning til tvisten , i medfoer af lov nr . 82 af 9 . februar 1963 har opkraevet en »losningsafgift« for indfoerte varer og en saakaldt »havneafgift« for varer , der blev lastet eller losset i bestemte havne , herunder Trieste , uden hensyn til disse varers oprindelse eller bestemmelsessted . Foerstnaevnte afgift opkraevedes ikke for den af SIOT lossede olie , idet den ikke blev indfoert ; for sidstnaevnte afgift indeholdt loven en udtrykkelig bestemmelse om fritagelse for varer , der var i transit i Trieste havn .
4 Domstolen har i dom af 10 . oktober 1973 ( sag 34/73 , Variola , Sml ., s . 981 ) fastslaaet , at en afgift af en art som den foerstnaevnte afgift , der udelukkende paalaegges importerede varer , skal anses for en afgift med tilsvarende virkning som told , der som saadan er i strid med faellesskabsretten . I samme periode verserede en af Kommissionen anlagt traktatbrudssag vedroerende den samme »losningsafgift« , en sag , der var indfoert i Domstolens register under nr . 172/73 ( jf . EFT C 99 af 20 . 11 . 1973 , s . 4 ). Italien drog konsekvensen af naevnte dom og aendrede sin lovgivning ved lovdekret nr . 47 . Losningsafgiften blev erstattet af en »statsafgift i anledning af losning og lastning« , i det foelgende benaevnt »statsafgiften« , som skulle opkraeves uden hensyn til varernes oprindelse og bestemmelsessted . Kommissionen fandt , at der efter denne aendring af den omtvistede afgifts beskaffenhed ikke laengere forelaa et traktatbrud , hvorfor den haevede sagen ( EFT C 69 af 14 . 6 . 1974 , s . 5 ). Om »havneafgiften« gaelder , at den blev opretholdt efter reglerne i loven af 1963 , dog saaledes at den tidligere fastsatte fritagelse for varer i transit i Trieste havn blev ophaevet .
5 Den italienske afgiftsforvaltning stillede efter ikrafttraedelsen af lovdekret nr . 47 krav om betaling af de to afgifter _ »statsafgift« og »havneafgift« _ for raaolie losset paa SIOT ' s anlaeg og videresendt via den transalpinske olieledning . SIOT anlagde i anledning heraf , vedroerende forskellige tidsrum i perioden 1974-1975 , flere sager ved Tribunale di Trieste ; selskabet har siden betalt afgifterne , idet det har forbeholdt sig sine rettigheder , indtil sagerne er afgjort . Da Tribunale di Trieste ' s afgoerelser gik SIOT imod , ankede selskabet til Corte d ' áppello di Trieste , der imidlertid stadfaestede Tribunales afgoerelser i en raekke paa hinanden foelgende domme . Flere af disse er derefter blevet indanket for Corte di cassazione .
6 SIOT har ifoelge forelaeggelseskendelsen foruden de internretligt begrundede anbringender fremfoert en raekke anbringender , der dels stoettes paa faellesskabsretten , dels paa overenskomsten , idet de omtvistede afgifter haevdes
1° ikke at vaere interne afgifter , men afgifter med tilsvarende virkning som told og som saadanne i strid med EOEF-traktatens artikler 12 og 13 ,
2°at vaere i strid med ordningen om fri transit , jf . overenskomstens arti-  kel V ,
3°at vaere i strid med Faellesskabets transitordning , saaledes som denne foelger af forordning nr . 542/69 , og med den transitoverenskomst , Faellesskabet har afsluttet med OEstrig , og som blev sat i kraft ved forordning nr . 2813/72 ,
4°at vaere til skade for Faellesskabets handelspolitik og dermed at udgoere en overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 113 ,
5°at fremkalde alvorlige konkurrencefordrejninger , der er i strid med EOEF-traktatens artikel 90 , stk . 1 , idet de offentlige havneinstitutioner herigennem erhverver oekonomiske fordele paa bekostning af en privat virksomhed , der har tilladelse til at drive og anvende sine egne anlaeg til de losningsarbejder , de er bygget til .
7 Corte die cassazione har ud fra den opfattelse , at de omhandlede afgifter er afgifter paa lastede og lossede varer , som alle er omfattet af afgifterne uden     hensyn til deres oprindelse eller deres bestemmelsessted , fastslaaet , at de omtvistede afgifter ikke er importafgifter , men interne afgifter , jf . traktatens artikel 95 og overenskomstens artikel III .
8 Corte di cassazione er paa grundlag af denne vurdering naaet til det resultat , at der bliver tale om fortolkning af faellesskabsretten , naermere bestemt af forordningen om ordningen for faellesskabsforsendelse , af transitoverenskomsten med OEstrig , af reglerne om den faelles handelspolitik , jf . traktatens artikel 113 , samt af konkurrencereglerne i traktatens artikel 90 .
9 Corte di cassazione er endvidere af den opfattelse , at der kraeves en afgoerelse af spoergsmaalet om , hvorvidt de omtvistede afgifter som paastaaet er retsstridige ifoelge overenskomstens artikel V om fri transit . Paa baggrund af den forskellige vurdering af de internretlige virkninger af overenskomsten , der er kommet til udtryk i praksis ved Corte di cassazione og i Domstolens praksis , saaledes som denne fremgaar af dom af 12 . december 1972 ( forenede sager 21-24/72 , International Fruit Co ., Sml ., s . 295 ), dom af 24 . oktober 1973 ( sag 9/73 , Schlueter , Sml ., s . 1135 ) samt dom af 11 . november 1975 ( sag 38/75 , Nederlandse Spoorwegen , Sml ., s . 1439 ), finder Corte di cassazione det nu paakraevet at gaa videre med undersoegelsen af dette spoergsmaal og herved hense til det af Domstolen i de naevnte domme knaesatte princip , hvorefter Faellesskabet er traadt i medlemsstaternes sted , for saa vidt angaar forpligtelserne i henhold til overenskomsten .
10 Med henblik paa loesningen af de hermed beskrevne problemer har Corte die cassazione formuleret fire praejudicielle spoergsmaal , der har foelgende ordlyd :
A _ Praeliminaert : Medfoerer den omstaendighed , at Faellesskabet er traadt i stedet for medlemsstaterne , hvad angaar opfyldelsen af forpligtelserne i henhold til GATT , at bestemmelserne i denne overenskomst herefter ogsaa skal anses for bestemmelser , som det tilkommer Domstolen at fortolke i henhold til traktatens artikel 177 i tilfaelde , i hvilke den nationale ret anmodes om at anvende eller dog om at fortolke disse regler med henblik paa afgoerelsen af tvister i retsforhold mellem private , uden at der herved bliver tale om en stillingtagen til gyldigheden eller ugyldigheden af en retsakt fra Faellesskabet?
B _ Under forudsaetning af en bekraeftende besvarelse af ovenstaaende spoergsmaal : Hvilke virkninger _ hvis der overhovedet bliver tale om virkninger _ har det i Faellesskabets og medlemsstaternes retsordener , at Faellesskabet er traadt i stedet for medlemsstaterne hvad angaar opfyldelsen af forpligtelserne i henhold til GATT ( og i hvilken takt indtraeder disse virkninger , hvis de ikke indtraeder paa én gang)? Skal den nationale ret ved fortolkning eller en anvendelse paa dette grundlag af en yngre national regel , der anses for stridende mod overenskomstens bestemmelser , laegge til grund _ idet den herved henholder sig til den i traktatens artikel 177 fastlagte kompetencefordeling _ at GATT-overenskomsten , jf . navnlig de i det foelgende spoergsmaal naevnte bestemmelser heri , kun har virkninger som en folkeretlig forpligtelse og ikke er umiddelbart anvendelig i intern ret eller , omvendt , at den her har virkninger i retsforhold mellem private med samme rang som eller hoejere rang end den modstridende nationale regel?
C _Fremdeles under forudsaetning af , at spoergsmaalet under A besvares bekraeftende , og at der foreligger en besvarelse af spoergsmaalet under B , alt med henblik paa en hensigtsmaessig vejledning af den nationale ret ved dennes fortolkning af den nationale regel : Betyder den ordning , der er fastlagt ved GATT-overenskomstens artikel V , stk . 3 , for varer hidroerende fra lande , der ikke deltager i overenskomsten , og bestemt til markedet i heri deltagende lande , at den nationale lovgivningsmagt under alle omstaendigheder uden begraensninger og ubetinget er afskaaret fra at indfoere afgifter ( som f.eks . statsafgiften af lossede og lastede varer i alle nationale havne samt den saakaldte havneafgift af lossede og lastede varer i enkelte af dem , jf . hhv . stk . 1 og stk . 2 i artikel 2 i lovdekret nr . 47 af 28 . 2 . 1974 , stadfaestet som lov nr . 117 af 16 . 4 . 1974 ) baade af indenlandske eller told- og afgiftsberigtigede varer og indfoerte varer i anledning af disses losning eller lastning i havne i deltagerlande , naar de naevnte afgifter ogsaa paalaegges det indfoerte produkt i tilfaelde , hvor produktet _ hidroerende fra et tredjeland og bestemt til markedet i et andet deltagerland _ blot er i transit paa det nationale omraade og endvidere _ specielt , for saa vidt angaar de afgifter , der er indfoert for bestemte havne , der drives af selvstaendige     havneselskaber ( Enti autonomi ), som disse afgifter for en del tilfalder _ i tilfaelde , hvor losning og lastning samt videreforsendelse i oevrigt til det endelige bestemmelsessted udelukkende varetages af vedkommende erhvervsdrivende ved egen foranstaltning og over anlaeg , som denne selv har bygget , drevet og vedligeholdt uden nogen form for direkte eller saerlig bistand fra havneselskabets side?
D _Uafhaengigt af besvarelserne af spoergsmaalene under A , B og C :
1 . Medfoerer grundsaetningerne i Faellesskabets retsorden vedroerende retmaessig konkurrence og faelles handelspolitik , jf . herved navnlig bestemmelserne i henholdsvis artikel 90 , stk . 1 , og artikel 113 , stk . 1 , i traktaten , i forbindelse med den saerlige ordning vedroerende transit i Faellesskabet , der er fastlagt ved Raadets forordning nr . 542/69 af 18 . marts 1969 og Raadets forordning nr . 2813/72 af 21 . november 1972 , at den nationale lovgivningsmagt under alle omstaendigheder ubegraenset og ubetinget , bl.a . ogsaa af eventuelle formelle krav vedroerende varens oprindelse og den transitordning , der skal gaelde for den , er afskaaret fra at indfoere afgifter ( som f.eks . statsafgiften af lossede og lastede varer i alle nationale havne samt den saakaldte havneafgift af lossede og lastede varer i enkelte af dem , jf . henholdsvis stk . 1 og stk . 2 i artikel 2 i lovdekret nr . 47 af 28 . 2 . 1974 , stadfaestet som lov nr . 117 af 16 . 4 . 1974 ) af saavel indenlandske eller told- og afgiftsberigtigede varer som indfoerte varer i anledning af disses losning eller lastning i havne i deltagerlande , naar de naevnte afgifter ogsaa paalaegges det indfoerte produkt i tilfaelde , hvor produktet _ som hidroerende fra et tredjeland og bestemt til markedet i Forbundsrepublikken Tyskland og OEstrig _ blot er i transit paa det nationale omraade og endvidere _ specielt , for saa vidt angaar de afgifter , der er indfoert for bestemte havne , der drives af selvstaendige havneselskaber ( Enti autonomi ), som disse afgifter for en del tilfalder _ i tilfaelde , hvor losning og lastning samt videreforsendelse i oevrigt til det endelige bestemmelsessted udelukkende varetages af vedkommende erhvervsdrivende ved egen foranstaltning og over anlaeg , som denne selv har bygget , drevet og     vedligeholdt uden nogen form for direkte og saerlig bistand fra havneselskabets side?
2.Kan private , saafremt der gaelder et forbud mod saadanne afgifter , for nationale domstole paaberaabe sig dette til stoette for et krav om tilbagebetaling af beloeb betalt i afgifter , eller til stoette for en paastand om frifindelse for et betalingskrav fra statens side?
11 Der findes ikke i EOEF-traktaten udtrykkelige regler om ordningen for transit , og Corte die cassazione har derfor i foerste raekke beskaeftiget sig med spoergsmaalet om fortolkningen og virkningerne af overenskomsten , der til forskel fra faellesskabsretten i artikel V indeholder udtrykkelige regler om denne ordning . Corte di cassazione har foerst herefter fremdraget de faellesskabsretlige regler , der efter dens opfattelse kan faa betydning for problemstillingen , nemlig artikel 113 om den faelles handelspolitik , artikel 90 om de konkurrenceregler , der finder anvendelse paa offentlige virksomheder , forordningen om faellesskabsforsendelse samt den med OEstrig afsluttede transitoverenskomst .
12 For saa vidt angaar anvendelsen af overenskomstens artikel V bemaerkes , at Faellesskabet ifoelge dennes artikel XXIV , stk . 8 , skal anses for ét toldomraade , idet Toldunionen , jf . EOEF-traktatens artikel 9 , udgoer Faellesskabets principielle grundlag . Overenskomstens bestemmelser regulerer foelgelig kun forholdet mellem Faellesskabet og de oevrige kontraherende parter og finder ikke anvendelse i selve Faellesskabet .
13 Domstolen finder det derfor hensigtsmaessigt i foerste raekke at fastlaegge transitordningens indhold i et rent faelleskabsretligt perspektiv . Den vil foelgelig foerst behandle det fjerde spoergsmaal ( D ) i tilslutning til det tredje spoergsmaal ( C ) og vil herved sondre mellem transit af varer , der skal til en medlemsstat , det vil i det foreliggende tilfaelde sige Forbundsrepublikken Tyskland , og transit af varer , der skal til et tredjeland , i det foreliggende tilfaelde OEstrig .
Ordningen for faellesskabsforsendelse
14 Corte die cassazione har med spoergsmaal D oensket en afgoerelse af , om opkraevning af varer i transit af afgifter i anledning af lastning eller losning ,     omfattende samtlige varer uanset oprindelse og bestemmelsessted , er forenelig med de principper , der er Faellesskabets grundlag , specielt forordning nr . 542/69 om ordningen for faellesskabsforsendelse , naar losningen , lastningen og videretransporten til det endelige bestemmelsessted udelukkende sker ved vedkommende erhvervsdrivendes egen foranstaltning og over anlaeg , som denne selv har bygget , drevet og vedligeholdt uden nogen form for direkte eller saerlig bistand fra et offentligt havneselskabs side .
15 Med spoergsmaal C oenskes der en afgoerelse af , om afgifter af den hermed beskrevne art er i overensstemmelse med overenskomstens artikel V , stk . 3 .
16 Den toldunion , der er etableret ved kapitel 1 i afsnit I i EOEF-traktatens anden del , indebaerer noedvendigvis , at der skal sikres frie varebevaegelser medlemsstaterne imellem . Friheden i saa henseende kan ikke vaere fuldstaendig , hvis medlemsstaterne paa nogen maade har mulighed for at hindre eller haemme bevaegeligheden for varer i transit . Det maa derfor som foelge af Toldunionen og i medlemsstaternes faelles interesse fastslaas , at der bestaar et almindeligt princip om fri transit for varer i Faellesskabet . Dette bekraeftes i oevrigt af anvendelsen af ordet »transit« i traktatens artikel 36 .
17 Det maa herved bemaerkes , at det selvsamme almindelige princip ligger til grund for forordning nr . 542/69 om ordningen for faellesskabsforsendelse og for Raadets forordning nr . 222/77 af 13 . december 1976 ( EFT L 38 , 1977 , s . 1 ) der er traadt i stedet for foerstnaevnte forordning , og hvori man finder en raekke forskellige administrative regler , der i praksis skal goere det nemmere at gennemfoere fri transit . Ifoelge praeamblerne til de to forordninger bestaar der faktisk en sammenhaeng mellem de deri vedtagne regler til lettelse af transitten og tilstedevaerelsen af en toldunion , toldomraadets enhed og noedvendigheden af , at der er fuldstaendig frie varebevaegelser inden for Faellesskabet .
18 Det maa i oevrigt fremhaeves , at selv om forbudet mod afgifter med tilsvarende virkning som told kun , som udtalt i Domstolens dom af 13 . december 1973 ( forenede sager 37 og 38/73 , Diamantarbeiders , s . 1609 ), er naevnt i afdeling     1 i det kapitel i traktaten , der omhandler Toldunionen ( artiklerne 12-17 ) _ om varer , som frit kan omsaettes i medlemsstaterne _ og ikke genfindes i samme kapitels afdeling 2 ( artiklerne 18-29 ), der omhandler varer , der er indfoert direkte fra tredjelande , er dette ikke ensbetydende med , at saadanne afgifter kan indfoeres eller opretholdes for de sidstnaevnte varer . Som det ogsaa anfoeres i foernaevnte dom , sigter indfoerelsen af den faelles toldtarif mod at gennemfoere en udligning af de toldbyrder , som de fra tredjelande importerede produkter underkastes ved Faellesskabets graenser for derved at undgaa omgaaelser i samhandelen med disse lande samt undgaa enhver fordrejning af den interne frihandel eller af konkurrencevilkaarene . At der ikke findes noget udtrykkeligt forbud mod transitafgifter i de samme bestemmelser , kan af de samme grunde ikke betyde , at medlemsstaterne kan indfoere eller opretholde saadanne afgifter , naar disse netop principielt er uforenelige med en toldunion og saa meget mere med grundsaetningen om frie varebevaegelser , der er selve faellesmarkedets grundlag .
19 Det maa derfor antages , at medlemsstaterne ville goere sig skyldige i en overtraedelse af grundsaetningen om fri transit i Faellesskabet , saafremt de paalagde varer i transit paa deres respektive omraader transitafgifter eller andre afgifter vedroerende transitten .
20 Det kan imidlertid ikke anses for stridende mod den saaledes beskrevne transitfrihed , at der opkraeves afgifter eller gebyrer , der modsvarer transportomkostninger eller omkostninger ved erlaeggelse af andre med transitten forbundne ydelser .
21 Det maa herved bemaerkes , at man ikke som anfoert i spoergsmaalet fra Corte di cassazione , ved afgoerelsen af , hvilke ydelser der hermed bliver tale om , alene kan medregne de ydelser , der umiddelbart har specielt med varetransporten at goere . Afgifter eller gebyrer , der opkraeves for de mere ubestemte ydelser som foelger af adgangen til at benytte havnebassiner eller havneanlaeg , hvis farbarhed og vedligeholdelse paahviler offentlige myndigheder , skal ogsaa anses for at modsvare transportomkostninger .
22 Det lader sig endelig fastslaa , at de af faellesskabsretten afledte regler vedroerende den afgiftsmaessige behandling af varer i transit i alt vaesentligt har samme indhold som de regler , der har udviklet sig i international aftalepraksis paa omraadet .
23 Dette spoergsmaal fra Corte die cassazione skal derfor besvares saaledes , at det forhold , at der for Faellesskabet findes en toldunion kendetegnet ved fri bevaegelighed for varer , betyder , at der er fri transit i Faellesskabet . Som foelge af denne frihed kan en medlemsstat ikke paalaegge varer , der er i transit paa dens omraade , og som hidroerer fra eller skal til en anden medlemsstat , transitafgifter eller andre afgifter vedroerende transitten . Opkraevning af afgifter eller gebyrer , der modsvarer transportomkostninger eller omkostninger i forbindelse med andre med transitten forbundne ydelser , kan imidlertid ikke antages at vaere i strid med den saaledes beskrevne transitfrihed , idet der dog herved samtidig maa henses ikke blot til de direkte og saerlige med varebevaegelser forbundne ydelser , men ogsaa til de mere ubestemte ydelser , der foelger af benyttelsen af havnebassiner eller havneanlaeg , hvis farbarhed og vedligeholdelse paahviler offentlige myndigheder .
24 Det tilkommer den nationale ret at afgoere , om de omtvistede afgifter paa baggrund af samtlige sagens omstaendigheder kan forenes med den saaledes beskrevne transitfrihed .
25 Det spoergsmaal , der er forelagt vedroerende traktatens artikel 90 , stk . 1 , er herefter uden genstand .
Transitordningen inden for rammerne af forbindelserne med OEstrig
26 De under C og D gengivne spoergsmaal drejer sig , for saa vidt der deri er tale om transitordningen for raaolie , der skal til OEstrig , i alt vaesentligt om fortolkningen af faellesskabsbestemmelserne om indfoerelse af en faelles handelspolitik , jf . traktatens artikel 113 . Med det under D gengivne spoergsmaal oenskes en afgoerelse af , om opkraevning af de ovenfor beskrevne afgifter er forenelig med traktatens artikel 113 og med den transitoverenskomst , Faellesskabet har indgaaet med OEstrig , jf . herom forordning nr . 2813/72 , der er udstedt i henhold til artikel 113 . Efter den rette forstaaelse af det under C gengivne     spoergsmaal skal der foelgelig ogsaa tages stilling til , om opkraevning af de omtvistede afgifter , for saa vidt angaar olie med OEstrig som bestemmelsessted , er forenelig med overenskomstens artikel V , stk . 3 , idet det har vaeret forudsat , at Faellesskabet over for OEstrig er bundet ved overenskomstens bestemmelser .
27 Det maa herved bemaerkes , at der ikke i den med OEstrig aflsluttede transitoverenskomst findes nogen speciel bestemmelse om den afgiftsmaessige behandling af varer i transit . Den eneste relevante bestemmelse er herefter overenskomstens artikel V , hvori det hedder , at »der skal vaere transitfrihed gennem enhver kontraherende parts territorium for transittrafik til eller fra andre kontraherende parters territorium« ( stk . 2 ). I stk . 3 i samme artikel , hvortil Corte di cassazione har henvist , forbydes det de kontraherende parter at opkraeve told og transittold eller andre afgifter , der paalaegges ved transit , med undtagelse af transportomkostninger eller afgifter , som staar i passende forhold til administrationsudgifter , der er forbundet med transit , eller til omkostningerne ved ydede tjenester .
28 Af de grunde , Domstolen har anfoert i dom af 12 . december 1972 ( forenede sager 21-24/72 , International Fruit Co ., Sml ., s . 295 ), og som fremdeles maa vaere gaeldende , kan denne bestemmelse ikke vaere umiddelbart anvendelig som en del af faellesskabsretten , og den kan saaledes ikke goeres gaeldende af private , der bestrider lovligheden af at opkraeve en afgift som den lastnings- og losningsafgift , der paalaegges varer i transit , der skal til OEstrig . Med konstateringen heraf er der ikke paa nogen maade gjort begraensning i Faellesskabets forpligtelse til i forhold til tredjelande , der deltager i overenskomsten , at overholde dens bestemmelser .
29 Selv om der ved traktatens artikel 113 er tillagt Faellesskabet kompetence til at traeffe passende foranstaltninger af enhver art inden for den faelles handelspolitik , maa det dog fastslaas , at denne bestemmelse i sig selv ikke indeholder tilstraekkeligt klare kriterier for en stillingtagen til den anfaegtede transitordning .
30 Det forelagte spoergsmaal skal derfor besvares saaledes , at der ikke findes nogen bestemmelse , der af private kan paaberaabes til stoette for det synspunkt , at opkraevningen af en afgift som den omtvistede lastnings- og losningsafgift for varer i transit , der skal til OEstrig , er ulovlig .
31 Da overenskomsten artikel V saaledes finder anvendelse paa transit i Faellesskabet og ikke , for saa vidt angaar transit med OEstrig som bestemmelsessted , kan anvendes umiddelbart , bliver de under A og B citerede spoergsmaal uden genstand .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
32 De udgifter , der er afholdt af Forbundsrepublikken Tysklands regering , Den franske Republiks regering , Den italienske Republiks regering , kongeriget Danmarks regering , kongeriget Nederlandenes regering , Det forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , der har indgivet indlaeg for Domstolen , kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag , der verserer for den nationale ret , tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal , der er forelagt den af Corte suprema di cassazione ved kendelse af 21 . maj 1981 , for ret :
1 . At der for Faellesskabet findes en toldunion , kendetegnet ved fri bevaegelighed for varer , betyder , at der er fri transit i Faellesskabet . Som foelge af denne frihed kan en medlemsstat ikke paalaegge varer , der er i transit paa dens omraade , og som hidroerer fra eller skal til en anden medlemsstat , transitafgifter eller andre afgifter vedroerende transitten .
Opkraevning af afgifter eller gebyrer , der modsvarer transportomkostninger eller omkostninger i forbindelse med andre med transitten forbundne ydelser , kan imidlertid ikke antages at vaere i strid med den saaledes beskrevne transitfrihed , idet der dog herved samtidig maa henses ikke blot til de direkte og saerlige med varebevaegelser forbundne ydelser , men ogsaa til de mere ubestemte ydelser , der foelger     af benyttelsen af havnebassiner eller havneanlaeg , hvis farbarhed og vedligeholdelse paahviler offentlige myndigheder .
2.Der findes ingen bestemmelse , der af private kan paaberaabes til stoette for det synspunkt , at opkraevningen af en afgift som den lastnings- og losningsafgift , der i Italien opkraeves i henhold til lovdekret nr . 47 af 28 . februar 1974 , stadfaestet som lov nr . 117 af 16 . april 1974 , er ulovlig .