CELEX: 62003CJ0276
Opravný prostředek
Protiprávní státní podpora
Časová působnost nařízení (ES) č. 659/1999
Rozhodnutí o neslučitelnosti a o navrácení podpory
Promlčecí lhůta
Přerušení
Nutnost informovat příjemce podpory o opatření o přerušení

1       Svým opravným prostředkem se Scott SA (dále jen „Scott“) domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství
ze dne 10. dubna 2003, Scott v. Komise (T‑366/00, Recueil, s. II-1763, dále jen „napadený rozsudek“), kterým tento soud zamítl
její žalobu směřující k částečnému zrušení rozhodnutí Komise 2002/14/ES, ze dne 12. července 2000, o státní podpoře poskytnuté
Francií ve prospěch Scott Paper SA/Kimberly‑Clark (Úř. věst. L 12, s. 1, dále jen „sporné rozhodnutí“), v rozsahu, v němž
byla tato žaloba založena na porušení článku 15 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí
pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339), Komisí Evropských společenství.

Právní rámec
2       Článek 15 nařízení č. 659/1999 stanoví:
„1. Pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let.
2. Promlčecí lhůta počíná dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci buď jako jednotlivá podpora, nebo v rámci režimu
podpory. Jakékoli opatření přijaté Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající se protiprávní podpory,
přerušuje běh promlčecí lhůty. Každým přerušením počíná lhůta běžet znovu. Promlčecí lhůta se staví po dobu, kdy je rozhodnutí
Komise předmětem jednání před Soudním dvorem Evropských společenství.
3. Jakákoliv podpora, jejíž promlčecí lhůta uplynula, je považována za existující podporu.“

Skutkový základ sporu
3       Z bodů 12 a 13 sporného rozhodnutí, jakož i z bodů 1 až 10 a 13 až 19 napadeného rozsudku vyplývá, že skutkový základ sporu
je v podstatě následující.
4       V roce 1969 společnost podle amerického práva Scott Paper Company nabyla společnost podle francouzského práva Bouton Brochard
a založila jinou společnost, Bouton Brochard Scott SA (dále jen „Bouton Brochard Scott“), která převzala činnost Bouton Brochard.
5       V roce 1986 se Bouton Brochard Scott  rozhodla zřídit závod ve Francii a vybrala za tímto účelem pozemek v departementu Loiret,
v průmyslové zóně La Saussaye.
6       Dne 31. srpna 1987 město Orléans a zmíněný departement udělily Bouton Brochard Scott určité výhody. Jednak jí tyto správní
celky prodaly za zvýhodněných podmínek pozemek o 48 hektarech v uvedené průmyslové zóně. Kromě toho se zavázaly vypočítat
poplatek za asanaci také podle zvýhodněné sazby.
7       Bouton Brochard Scott se přeměnila na Scott v listopadu 1987.
8       V lednu 1996 nabyla akcie této posledně uvedené společnosti  Kimberly-Clark Corporation.
9       V lednu 1998 tato společnost oznámila zavření dotčeného závodu, jehož aktiva, to jest pozemek a papírnu, nabyla v červnu 1998
Procter & Gamble.
10     V návaznosti na stížnost požádala Komise Francouzskou republiku dopisem ze dne 17. ledna 1997 o informace týkající se výše
uvedených výhod. Následovala výměna korespondence s orgány tohoto členského státu.
11     Rozhodnutím ze dne 20. května 1998 se Komise rozhodla zahájit řízení stanovené v čl. 93 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 88
odst. 2 ES) a sdělila to uvedenému členskému státu dopisem ze dne 10. července 1998, který byl zveřejněn v
Úředním věstníku Evropských společenství
dne 30. září 1998 (Úř. věst. C 301, s. 4).
12     V den zveřejnění byla Scott telefonicky informována francouzskými orgány o tomto rozhodnutí o zahájení řízení.
13     Dne 12. července 2000 Komise přijala sporné rozhodnutí, podle něhož jsou státní podpory, v podobě výhodnější ceny pozemku
a výhodnější sazby poplatku za asanaci, které Francouzská republika poskytla Scott,  prohlášeny za neslučitelné se společným
trhem a nařizuje se jejich navrácení.

Řízení před Soudem a napadený rozsudek
14     Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 30. listopadu 2000 Scott podala žalobu proti spornému rozhodnutí směřující k jeho částečnému
zrušení.
15     Francouzská republika vstoupila do tohoto řízení jako vedlejší účastník na podporu návrhů Scott.
16     Na návrh této společnosti se Soud rozhodl vyslovit se k žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení článku 15 nařízení č. 659/1999
předtím, než přezkoumá ostatní žalobní důvody žaloby.
17     V tomto ohledu byl zmíněný žalobní důvod vznesený Scott rozdělen do dvou částí vycházejících z:
–       toho, že Komise porušila uvedený článek 15, když se domnívala, že promlčecí lhůta mohla být přerušena opatřením, které nebylo
oznámeno příjemci protiprávní podpory, v projednávaném případě žádostí o informace ze dne 17. ledna 1997, nebo alternativně
–       toho, že Komise porušila tentýž článek 15, když se domnívala, že promlčecí lhůta mohla být přerušena opatřením přijatým a
oznámeným po uplynutí této lhůty, v projednávaném případě rozhodnutím o zahájení řízení ze dne 20. května 1998.
18     Napadeným rozsudkem Soud zamítl žalobu v rozsahu, v němž byla založena na porušení článku 15 nařízení č. 659/1999, a rozhodl
pokračovat v řízení ve zbývající části.
19     V očekávání tohoto rozsudku Soud přerušil řízení ve věci  Scott v. Komise (T‑366/00), jakož i ve věci Departement Loiret v. Komise
(T‑369/00), jejichž předmětem je rovněž zrušení sporného rozhodnutí.

Návrhy účastníků řízení před Soudním dvorem
20     Scott navrhuje, aby Soudní dvůr:
–       zrušil napadený rozsudek;
–       zrušil článek 2 sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká podpory v podobě výhodnější ceny pozemku, a
–       uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
21     Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
–       zamítl opravný prostředek v plném rozsahu nebo v případě, že bude muset vyhovět části opravného prostředku,
–       vrátil věc Soudu k novému rozhodnutí nebo podpůrně,
–       zamítl žalobu podanou Soudu v rozsahu, v němž se týká žalobních důvodů vycházejících z porušení článku 15 nařízení č. 659/1999.

K opravnému prostředku

Argumentace účastníků řízení a napadený rozsudek
22     Na podporu svého opravného prostředku se Scott dovolává v podstatě jediného důvodu opravného prostředku vycházejícího z nesprávného
výkladu článku 15 nařízení č. 659/1999 Soudem, který rozhodl, že promlčecí lhůta mohla být přerušena opatřením, které nebylo
oznámeno příjemci podpory, v projednávaném případě žádostí o informace ze dne 17. ledna 1997.
23     V bodech 58 až 60 napadeného rozsudku Soud totiž rozhodl, že pouhá skutečnost, že příjemce podpory nevěděl o existenci žádostí
Komise o informace adresovaných dotčenému členskému státu, nezbavuje tyto žádosti účinku, pokud jde o promlčecí lhůtu stanovenou
v článku 15 nařízení č. 659/1999. Tento článek zavedl jednotnou promlčecí lhůtu, která se použije stejným způsobem na dotčený
členský stát a na třetí strany. Mimoto řízení stanovené v čl. 93 odst. 2 Smlouvy probíhá především mezi Komisí a dotčeným
členským státem, přičemž třetí zúčastněné strany, mezi nimi příjemce podpory, mají právo být informovány a uplatňovat své
argumenty, majíce tak především roli „zdrojů informací“ Komise. Komise není nicméně povinna informovat osoby potenciálně zúčastněné,
včetně příjemce podpory, o opatřeních, která přijímá s ohledem na protiprávní podporu, před zahájením řízení stanoveného v čl. 93
odst. 2 Smlouvy.
24     V bodě 61 napadeného rozsudku Soud dodal, že příjemce takové neoznámené podpory, jako je dotčená podpora v projednávaném případě,
nemůže mít legitimní očekávání, pokud jde o zachování pravidel týkajících se podpory. Navíc Soud v bodu 62 téhož rozsudku
konstatoval, že předtím, než vstoupilo v platnost nařízení č. 659/1999, se příjemce takové podpory nemohl dovolávat žádné
právní jistoty s ohledem na promlčení pravomoci ve věci navrácení podpory, a v důsledku toho přerušení promlčecí lhůty před
vstupem tohoto nařízení v platnost nezbavovalo příjemce takové právní jistoty.
25     Podle Scott však jak ze znění, zejména z výrazů „opatření přijaté […] členským státem jednajícím na žádost Komise“, tak i
z cíle článku 15 nařízení č. 659/1999 vyplývá, že pouze opatření, které bylo oznámeno příjemci podpory, může přerušit promlčecí
lhůtu ve vztahu k tomuto příjemci, i když to znamená různé promlčecí lhůty ve vztahu k různým zúčastněným stranám. Scott v tomto
ohledu tvrdí, že není důležité, že v rámci řízení zahájeného podle čl. 93 odst. 2 Smlouvy je příjemce pouze „zdrojem informací“,
že Komise nemá povinnost informovat tohoto příjemce o přijatém opatření o přerušení, že tento příjemce nemůže mít legitimní
očekávání, pokud jde o zachování pravidel týkajících se protiprávní podpory, ani že deset let po poskytnutí dotčené podpory
zmíněné nařízení ještě nevstoupilo v platnost.

Závěry Soudního dvora
26     Je třeba připomenout, že článek 15 nařízení č. 659/1999 stanoví promlčecí lhůtu deseti let, která počíná dnem, kdy je protiprávní
podpora udělena příjemci. Podle odstavce 2 druhé věty téhož článku je promlčecí lhůta přerušena „jak[ýmkoliv] opatření[m]
přijatý[m] Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající[m] se protiprávní podpory“.
27     I když toto ustanovení přitom skutečně obsahuje dvojí odkaz na „opatření přijat[á] Komisí“ a na „žádost[i] Komise“, nemůže
to nicméně znamenat, že žádost o informace zaslaná tímto orgánem dotčenému členskému státu může představovat „opatření přijaté
Komisí“ pouze v případě, že žádost byla oznámena příjemci podpory. Jak uvádí generální advokát v bodech 87 až 90 svého stanoviska,
dvojí odkaz může být vysvětlen jednak nedbalostí zákonodárce, který jak se zdá, bez toho, aniž by si všiml procesních rozdílů,
převzal formulaci použitou v článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 2988/74 ze dne 26. listopadu 1974 o promlčení v záležitostech
stíhání a výkonu práva v oblasti dopravy a hospodářské soutěže v Evropském hospodářském společenství (Úř. věst. L 319, s. 1;
Zvl. vyd. 07/01, s. 61). Kromě toho není možno vyloučit, že existují určité situace, v nichž „žádost Komise“ nepředstavuje
automaticky a současně „opatření přijaté Komisí“. Konečně, jak poznamenává generální advokát v bodě 91 svého stanoviska, nařízení
č. 659/1999 připouští případnou existenci několika opatření o přerušení (po sobě následujících), jelikož stanoví ve svém článku
15, že každým přerušením počíná lhůta běžet znovu.
28     Znění článku 15 nařízení č. 659/1999 tak neobsahuje žádnou zmínku, pokud jde o existenci případné podmínky oznámení opatření
příjemci podpory, pro to, aby byla promlčecí lhůta přerušena.
29     Je nicméně třeba ověřit, zda taková podmínka nevyplývá z cíle sledovaného zmíněným článkem 15.
30     V tomto ohledu ze čtrnáctého bodu odůvodnění nařízení č. 659/1999 vyplývá, že z důvodů právní jistoty směřuje promlčecí lhůta
k zabránění navrácení protiprávních podpor, které již nemůže být nařízeno. Promlčecí lhůta má tedy za cíl zejména chránit
určité zúčastněné strany, mezi nimi dotčený členský stát a příjemce podpory.
31     Tyto zúčastněné strany mají tedy skutečně praktický zájem být informovány o opatřeních přijatých Komisí, která mohou přerušit
promlčení.
32     Tento praktický zájem nemůže mít nicméně za účinek podřízení použití čl. 15 odst. 2 druhé věty nařízení č. 659/1999 podmínce,
že zmíněná opatření byla oznámena příjemci podpor.
33     Řízení zavedené čl. 93 odst. 2 Smlouvy totiž probíhá především mezi Komisí a dotčeným členským státem. Je zahájeno vůči tomuto
státu, a nikoliv vůči příjemcům (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 24. září 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano v. Komise,
C‑74/00 P a C‑75/00 P, Recueil, s. I‑7869, body 81 a 83).
34     Judikatura sice přiznala příjemci podpory určitá procesní práva. Tato procesní práva mají nicméně za cíl umožnit uvedenému
příjemci poskytnout informace Komisi a uplatnit jeho argumenty, ale neudělují mu postavení účastníka řízení.
35     Tudíž i za předpokladu, že by postavení účastníka řízení mohlo odůvodnit podmínku oznámení, stačí konstatovat, že příjemce
podpory nemá toto postavení.
36     S ohledem na výše uvedené Soud nevyložil nesprávně článek 15 nařízení č. 659/1999, když rozhodl, že promlčecí lhůta mohla
být přerušena opatřením, které nebylo oznámeno příjemci podpory, v projednávaném případě žádostí o informace ze dne 17. ledna
1997.
37     Je pravdou, že ani skutečnost, že příjemce nemohl mít legitimní očekávání, pokud jde o zachování pravidel týkajících se podpory,
ani skutečnost, že deset let po poskytnutí dotčené podpory nevstoupilo nařízení č. 659/1999 ještě v platnost, nepředstavují
nezbytné etapy uvažování k tomu, aby bylo možno dojít k tomuto výkladu. Tato zjištění nicméně nemají vliv na opodstatněnost
tohoto výkladu.
38     V důsledku toho musí být důvod opravného prostředku zamítnut jako neopodstatněný. Je tudíž namístě zamítnout opravný prostředek.

K nákladům řízení
39     Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, použitelného na řízení o opravném prostředku na základě článku 118 téhož řádu, bude účastníku
řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu
nákladů ve svém návrhu požadoval. Podle čl. 69 odst. 5 třetího pododstavce uvedeného řádu, nejsou‑li podány návrhy na náhradu
nákladů řízení, nese každý účastník řízení vlastní náklady řízení. Vzhledem k tomu, že Komise ve svém návrhu nepožadovala
náhradu nákladů Scott, je namístě rozhodnout, že každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
1)
Opravný prostředek se zamítá.
2)
Scott SA a Komise Evropských společenství ponesou vlastní náklady řízení.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: angličtina.