CELEX: 62000CJ0452
Merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatiojärjestely
Sokerin ja sokeri- ja kaakaoseosten tuonti
Asetus (EY) N:o 2081/2000
Kumoamiskanne
Suojatoimenpide
Suhteellisuusperiaate

1       Alankomaiden kuningaskunta vaatii kanteellaan merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta tulevien sokerialan EY/MMA‑alkuperäkumulaatiotuotteiden
tuontia koskevien suojatoimenpiteiden soveltamisen jatkamisesta 29 päivänä syyskuuta 2000 annetun komission asetuksen (EY)
N:o 2081/2000 (EYVL L 246, s. 64; jäljempänä riidanalainen asetus) kumoamista.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Sokerialan yhteinen markkinajärjestely
2       Sokerialan yhteinen markkinajärjestely luotiin 30.6.1981 annetulla asetuksella (ETY) N:o 1785/81 (EYVL L 177, s. 4), jota
on muutettu lukuisia kertoja, ja Euroopan unionin neuvosto toteutti sen kodifioinnin antamalla 13.9.1999 asetuksen (EY) N:o
2038/1999 sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä (EYVL L 252, s. 1). Kyseisen markkinajärjestelyn tarkoituksena on säännellä
yhteisön sokerimarkkinoita työllisyyden ja yhteisön sokerintuottajien elintason korottamiseksi.
3       Yhteisön tuotannon tuki takuuhinnoin rajoittuu kansallisiin tuotantokiintiöihin (A‑ ja B‑kiintiöt), jotka neuvosto määrittelee
asetuksen N:o 2038/1999 mukaisesti kullekin jäsenvaltiolle, joka jakaa ne tämän jälkeen tuottajiensa kesken. B‑kiintiöön kuuluvasta
sokerista (B‑sokeri) peritään A‑kiintiöön kuuluvaa sokeria (A‑sokeri) korkeampi tuotantomaksu. A‑ ja B‑kiintiöt ylittävää
sokerintuotantoa kutsutaan C‑sokeriksi, joka voidaan myydä Euroopan yhteisössä vain, jos se on sisällytetty seuraavan tuotantovuoden
A‑ ja B‑kiintiöihin.
4       Yhteisön ulkopuolelle suuntautuvalle viennille myönnetään C‑sokeria lukuun ottamatta asetuksen N:o 2038/1999 18 artiklan nojalla
vientitukea, jolla tasoitetaan yhteisön markkinoiden ja maailmanmarkkinoiden välinen hinnanero.
5       Sokerimääristä, joille voidaan myöntää vientitukea, ja tukien vuosittaisista kokonaismääristä määrätään Maailman kauppajärjestön
sopimuksissa (jäljempänä WTO-sopimukset), joiden sopimuspuolena yhteisö on ja jotka on hyväksytty Uruguayn kierroksen (1986–1994)
monenvälisissä kauppaneuvotteluissa Euroopan yhteisön puolesta ja sen toimivallan puitteissa tehtävistä sopimuksista 22 päivänä
joulukuuta 1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (EYVL L 336, s. 1). Vientituetun sokerin määrä oli rajoitettava markkinointivuoteen
2000/2001 mennessä 1 273 500 tonniin ja tukien kokonaismäärä 499,1 miljoonaan euroon, mikä vastaa sokerin määrän osalta 20
prosentin ja tukien kokonaismäärän osalta 36 prosentin vähennystä markkinointivuoden 1994/1995 lukuihin verrattuna.

Merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatiojärjestely
6       EY 3 artiklan 1 kohdan s alakohdassa määrätään, että yhteisön toimintaan sisältyy merentakaisten maiden ja alueiden (jäljempänä
MMA) assosiaatio ”kaupankäynnin lisäämiseksi sekä yhteiset pyrkimykset taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen edistämiseksi”.
7       Alankomaiden Antillit ja Aruba kuuluvat MMA:ihin.
8       Niiden assosiaatiosta yhteisöön määrätään EY:n perustamissopimuksen neljännessä osassa.
9       Merentakaisten maiden ja alueiden assosiaatiosta yhteisöön on tehty EY:n perustamissopimuksen 136 artiklan (josta on muutettuna
tullut EY 187 artikla) nojalla useita päätöksiä, kuten merentakaisten maiden ja alueiden assosioinnista Euroopan talousyhteisöön
25 päivänä heinäkuuta 1991 tehty neuvoston päätös 91/482/ETY (EYVL L 263, s. 1), jota sovelletaan sen 240 artiklan 1 kohdan
mukaan kymmenen vuoden ajan 1.3.1990 lähtien.
10     Edellä mainitun päätöksen useita säännöksiä on muutettu päätöksen 91/482/ETY välitarkistuksesta 24 päivänä marraskuuta 1997
tehdyllä neuvoston päätöksellä 97/803/EY (EYVL L 329, s. 50). Päätöksen 91/482, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä
97/803 (jäljempänä MMA‑päätös), voimassaoloa jatkettiin 28.2.2001 asti 25.2.2000 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2000/169/EY
(EYVL L 55, s. 67).
11     MMA‑päätöksen 101 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuotaessa MMA:ista peräisin olevia tuotteita yhteisöön ne vapautetaan tuontitulleista.”
12     Saman päätöksen 102 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Yhteisö ei sovella MMA:ista peräisin olevien tuotteiden tuontiin määrällisiä rajoituksia tai muita vaikutukseltaan vastaavia
toimenpiteitä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäljempänä [olevan] – – 108 b artiklan määräyksiä.”
13     MMA‑päätöksen 108 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa viitataan päätöksen liitteeseen II alkuperätuotteiden ja
niihin liittyvien hallinnollisten yhteistyötoimenpiteiden käsitteiden määrittelemiseksi. Kyseisessä liitteessä olevan 1 artiklan
mukaan tuotteen katsotaan olevan peräisin MMA:ista, yhteisöstä tai Afrikan, Karibian tai Tyynenmeren valtioista (jäljempänä
AKT‑valtiot), jos se on niissä kokonaan tuotettu tai jos sitä on niissä riittävästi käsitelty.
14     Päätöksen liitteessä II olevan 3 artiklan 3 kohdassa on luettelo valmistus‑ tai käsittelytoimista, joita pidetään riittämättöminä
antamaan alkuperäasema muun muassa MMA:ista peräisin olevalle tuotteelle.
15     Mainitussa liitteessä olevan 6 artiklan 2 kohtaan sisältyvät kuitenkin niin sanottua ”EY/MMA‑alkuperän ja AKT/MMA‑alkuperän
kasautumista” koskevat säännökset ja siinä säädetään seuraavaa:
”Jos yhteisössä tai AKT‑valtioissa kokonaan tuotettuihin tuotteisiin kohdistuu MMA:issa käsittely‑ tai valmistustoimia, ne
katsotaan MMA:issa kokonaan tuotetuiksi tuotteiksi.”
16     Liitteessä II olevan 6 artiklan 4 kohdan mukaan edellä mainittuja EY/MMA‑alkuperän ja AKT/MMA‑alkuperän kasautumista koskevia
sääntöjä sovelletaan ”kaikessa MMA:issa toteutettavassa valmistuksessa tai käsittelyssä, 3 artiklan 3 kohdassa luetellut toimet
mukaan lukien”.
17     Päätöksellä 97/803 MMA-päätökseen lisättiin 108 b artikla, jonka 1 kohdassa todetaan, että ”liitteessä II olevassa 6 artiklassa
tarkoitettu AKT/MMA‑alkuperän kasautuminen myönnetään vuosittain 3 000 tonnin määrälle – – sokeria”. Päätöksellä 97/803 ei
kuitenkaan rajoiteta EY/MMA‑alkuperän kasautumista koskevan säännön soveltamista.
18     MMA‑päätöksen 109 artiklan 1 kohdassa oikeutetaan Euroopan yhteisöjen komissio toteuttamaan ”tarvittavat suojatoimenpiteet”,
jos ”[kyseisen] päätöksen soveltamisesta aiheutuu vakavia häiriöitä jollakin yhteisön tai yhden tai useamman jäsenvaltion
talouden toiminnan alalla tai jos soveltaminen vaarantaa niiden rahatalouden ulkoisen vakauden tai jos ilmenee häiriöitä,
jotka saattavat johtaa yhteisön tai siihen kuuluvan alueen jonkin toiminnan alan merkittävään heikentymiseen – – ”. Mainitun
päätöksen 109 artiklan 2 kohdan mukaan komission on valittava ”toimenpiteitä, jotka vähiten häiritsevät assosioinnin ja yhteisön
toimivuutta”. Lisäksi ”nämä toimenpiteet on rajoitettava niihin, jotka ovat ehdottomasti välttämättömiä ilmenneiden häiriöiden
poistamiseksi”.

Suojatoimenpiteet, jotka koskevat sellaisen sokerin ja sellaisten sokeri‑ ja kaakaoseosten tuontia, joihin sovelletaan EY/MMA-alkuperän
kasautumista
19     Komissio antoi MMA‑päätöksen 109 artiklan nojalla merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta peräisin olevaa CN‑koodiin
1701 kuuluvaa sokeria ja CN‑koodeihin 1806 10 30 ja 1806 10 90 kuuluvia sokeri‑ ja kaakaoseoksia koskevista suojatoimenpiteistä
15.11.1999 asetuksen (EY) N:o 2423/1999 (EYVL L 294, s. 11).
20     Komissio sääti tässä asetuksessa, jota sovellettiin 29.2.2000 asti, että sellaisen sokerin tuontiin, johon sovelletaan EY/MMA-alkuperän
kasautumista, sovelletaan vähimmäishintasääntelyä ja että MMA:ista peräisin olevien sokeri‑ ja kaakaoseosten (jäljempänä seokset)
tuontiin sovelletaan yhteisön tarkkailumenettelyä tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o
2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL
L 253, s. 1) 308 d artiklassa säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.
21     Alankomaiden kuningaskunta on nostanut kanteen asetuksen N:o 2423/1999 kumoamiseksi. Kyseinen kanne on hylätty tänään annetulla
tuomiolla C‑26/00, Alankomaat vastaan komissio (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
22     Komissio antoi niin ikään MMA-päätöksen 109 artiklan nojalla merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta tulevien sokerialan
EY–MMA-alkuperäkumulaatiotuotteiden tuontia koskevista suojatoimenpiteistä 29.2.2000 asetuksen (EY) N:o 465/2000 (EYVL L 56,
s. 39). Tällä asetuksella rajoitetaan 1.3.2000 ja 30.9.2000 välisenä aikana CN‑koodeihin 1701, 1806 10 30 ja 1806 10 90 kuuluvien
tuotteiden EY/MMA-alkuperän kasautuminen 3 340 tonniin sokeria.
23     Alankomaiden kuningaskunta nosti viimeksi mainitusta asetuksesta kumoamiskanteen. Kanne hylättiin tänään asiassa C‑180/00,
Alankomaat vastaan komissio, annetulla tuomiolla (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
24     Komissio antoi riidanalaisen asetuksen 29.9.2000 niin ikään MMA‑päätöksen 109 artiklaan perustuen.
25     Mainitun asetuksen ensimmäisessä, neljännessä, viidennessä, ja kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”1)      Komissio on todennut, että [MMA:ista] tulevan, erityisesti sellaisenaan EY/MMA-alkuperäkumulaatiota soveltaen tuodun sokerin
(CN‑koodi 1701) ja CN‑koodeihin 1806 10 30 ja 1806 10 90 kuuluvien sokeri‑ ja kaakaoseosten tuonti lisääntyi voimakkaasti
vuodesta 1997 vuoteen 1999. Kyseinen tuonti kasvoi 0 tonnista vuonna 1996 yli 53 000 tonniin vuonna 1999. Kyseisille tuotteille
myönnetään yhteisöön tuotaessa vapautus tuontitulleista ja niitä voidaan tuoda ilman määrällisiä rajoituksia MMA‑päätöksen
101 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
– –
4)      Yhteisön sokerimarkkinoilla on viime vuosien aikana ilmennyt vaikeuksia. Kyseiset markkinat ovat ylijäämäiset. Sokerin kulutus
on vakaa, ja noin 12,8 miljoonan tonnin vuositasolla. Kiintiön alaisen tuotannon määrä on noin 14,3 miljoonaa tonnia vuodessa.
Sokerin yhteisöön tuonnin vuoksi on täten vietävä vastaava määrä yhteisön sokeria, jota ei voida myydä kyseisillä markkinoilla.
Tällaisen sokerin vientituki – määrätyin kiintiörajoituksin – maksetaan yhteisön talousarviosta (tällä hetkellä noin 520 euroa/tonni).
Tuetun viennin määrää rajoitetaan kuitenkin Uruguayn kierroksen yhteydessä tehdyllä maataloussopimuksella siten, että se alennetaan
markkinointivuonna 1995/1996 tuetusta 1 555 600 tonnista 1 273 500 tonniin markkinointivuonna 2000/2001.
5)      Nämä vaikeudet uhkaavat saattaa sokerin yhteisen markkinajärjestelyn huomattavaan epätasapainoon. Komissio on päättänyt pienentää
yhteisön tuottajien kiintiöitä noin 500 000 tonnia markkinointivuoden 2000/2001 osalta – – . Sokerin ja paljon sokeria sisältävien
tuotteiden ylimääräinen tuonti MMA:ista edellyttää yhteisön tuottajien kiintiöiden merkittävämpää pienentämistä ja näin ollen
tuottajien tulotakuun suurempaa menetystä.
6)      Yhteisön erästä toiminta-alaa heikentävät vaikeudet ovat siis edelleen olemassa – – .”
26     Riidanalaisen asetuksen 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”[MMA‑päätöksen] liitteessä II olevassa 6 artiklassa tarkoitettu EY–MMA‑alkuperäkumulaatio sallitaan tämän asetuksen voimassaoloaikana
CN‑koodeihin 1701, 1806 10 30 ja 1806 10 90 kuuluvien tuotteiden osalta 4 848 tonnin sokerimäärään asti.
Kyseisen rajoituksen noudattamiseksi huomioon otetaan muiden tuotteiden kuin sellaisenaan tuodun sokerin osalta tuodun tuotteen
sokeripitoisuus.”
27     Riidanalaisen asetuksen kahdeksannen perustelukappaleen mukaan komissio asetti kyseisen enimmäismäärän 4 848 tonniin ja otti
huomioon, että tämä määrä vastasi ”kyseisten tuotteiden osalta vuotta 1999 edeltävien kolmen vuoden aikana todetun tuonnin
suurimpien vuotuisten määrien yhteismäärää. Huomioon otettavien sokerimäärien määrittämistä varten komissio panee merkille
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin asioissa T‑94/00 R, T‑110/00 R ja T‑159/00 R 12 päivänä
heinäkuuta ja 8 päivänä elokuuta 2000 tekemissä päätöksissä esitetyn kannan, jota se ei kuitenkaan pidä perusteltuna. Tarpeettomien
menettelyjen välttämiseksi ja yksinomaan kyseisten suojatoimenpiteiden hyväksymiseksi komissio ottaa näin ollen huomioon CN‑koodiin
1701 kuuluvan sokerin vuoden 1997 osalta 10 372,2 tonnin kokonaismäärän. Tämä määrä vastaa Eurostatin toteamaa MMA:ista tulevan,
EY/MMA‑ ja AKT/MMA‑alkuperäkumulaatioita soveltaen tuodun sokerin kokonaistuontia.”
28     Riidanalaisen asetuksen 2 artiklan mukaan sen 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden tuonti edellyttää tuontitodistuksen esittämistä;
tuontitodistukset myönnetään eräiden CN‑koodeihin 1701, 1702, 1703 ja 1704 kuuluvien tuotteiden tuontitodistusten myöntämistä
koskevista yksityiskohtaisista säännöistä AKT/MMA‑alkuperän kasautumisen vuoksi 17 päivänä joulukuuta 1997 annetun komission
asetuksen (EY) N:o 2553/97 (EYVL L 349, s. 26) 2–6 artiklassa olevien yksityiskohtaisten säännösten mukaisesti, joita sovelletaan
soveltuvin osin.
29     Riidanalaisen asetuksen 3 artiklan mukaan asetus tulee voimaan 1.10.2000, ja sitä sovelletaan 28.2.2001 asti.

Asianosaisten ja muiden osapuolten vaatimukset
30     Alankomaiden kuningaskunta vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
–       kumoaa riidanalaisen asetuksen
–       velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
31     Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
–       hylkää kanteen perusteettomana
–       velvoittaa Alankomaiden kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
32     Yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 19. ja 25.4.2000 toimittamillaan kirjeillä komissio ja Alankomaiden kuningaskunta ilmoittivat,
etteivät ne vastustaneet asian käsittelyn lykkäämistä siihen saakka, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antaa lopullisen
tuomionsa yhdistetyissä asioissa T‑332/00 ja T‑350/00, Rica Foods ja Free Trade Foods vastaan komissio, joissa on niin ikään
kyse riidanalaisen asetuksen kumoamisesta.
33     Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 47 artiklan kolmannen kohdan ja tuomioistuimen työjärjestyksen 82 a artiklan 1 kohdan
ensimmäisen alakohdan a alakohdan mukaisesti asian käsittelyä lykättiin yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 5.6.2001 antamalla
määräyksellä siihen saakka, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antaa lopullisen tuomionsa yhdistetyissä asioissa
T‑332/00 ja T‑350/00.
34     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi 14.11.2002 antamallaan tuomiolla asioissa T‑332/00 ja T‑350/00 nostetut kanteet
perusteettomina (Kok. 2002, s. II‑4755).
35     Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 10.4.2003 antamalla määräyksellä Espanjan tasavalta hyväksyttiin asiassa väliintulijaksi
tukemaan komission vaatimuksia.

Kanne
36     Alankomaiden kuningaskunta esittää riidanalaista asetusta koskevan kumoamisvaatimuksensa tueksi neljä kanneperustetta, jotka
perustuvat MMA‑päätöksen 109 artiklan 1 ja 2 kohdan rikkomiseen, harkintavallan väärinkäyttöön ja EY 253 artiklassa määrätyn
perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu MMA‑päätöksen 109 artiklan 1 kohdan rikkomiseen
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
37     Ensimmäisellä kanneperusteellaan Alankomaiden hallitus väittää, että komissio on arvioinut tosiseikat ilmeisen virheellisesti
sellaisen sokerin yhteisöön tuonnin osalta, johon sovelletaan EY/MMA‑alkuperän kasautumista, ennen kuin se totesi, että suojatoimenpiteiden
toteuttaminen on välttämätöntä.
38     Kyseisen hallituksen mukaan suojatoimenpiteet ovat luonteeltaan poikkeuksellisia tavanomaisesti sovellettavaan kauppasäännöstöön
nähden. Näin ollen komission on osoitettava sellaisen poikkeuksellisen tilanteen olemassaolo, joka MMA‑päätöksen 109 artiklassa
esitettyjen objektiivisten kriteereiden perusteella edellyttää kyseisenlaisia toimenpiteitä. Nyt esillä olevassa asiassa tilanne
ei kuitenkaan ollut näin.
39     Ensimmäinen kanneperuste on neliosainen.
40     Alankomaiden hallitus väittää ensimmäiseksi, että MMA:ista tuodut sokeri‑ ja seosmäärät, joiden määrä Euroopan yhteisöjen
tilastotoimiston (Eurostat) laatimien tilastojen mukaan oli noin 40 000 tonnia vuonna 1999 eli alle 0,4 prosenttia yhteisön
tuotannosta, eivät voineet aiheuttaa vaaraa sokerin yhteisen markkinajärjestelyn häiriintymisestä. Vastaavasti yhteinen markkinajärjestely
ei voinut häiriintyä myöskään seosten tuonnin johdosta, koska asetuksen N:o 2038/1999 1 artiklan 1 kohdan mukaan kaakao ei
kuulu mainitun yhteisen markkinajärjestelyn piiriin.
41     Toiseksi Alankomaiden hallitus huomauttaa, että sokerin kokonaistuotanto yhteisössä vaihtelee vuodesta toiseen yli miljoonalla
tonnilla. Koska myös kulutus on vaihtelevaa, väite, jonka mukaan kaikki MMA:ista tuotu ylimääräinen sokeri johtaisi vastaavan
määrän viemiseen, perustuu virheelliseen arvioon tosiasiallisesta tilanteesta. Joka tapauksessa, vaikka MMA:ista peräisin
olevat tuonnit myötävaikuttaisivatkin yhteisön vientien kasvuun, nämä viennit eivät ole välttämättä tuettuja.
42     Kolmanneksi Alankomaiden hallitus väittää, että sokerin riidanalaiset tuonnit eivät olleet sen luonteisia, että niistä olisi
aiheutunut yhteisölle ongelmia WTO‑sopimuksista aiheutuvien velvollisuuksien noudattamisessa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
presidentin asiassa T‑44/98 R II, Emesa Sugar vastaan komissio, 30.4.1999 antaman määräyksen (Kok. 1999, s. II‑1427, 107 kohta)
perusteella kyseinen hallitus huomauttaa, että yhteisöllä oli riittävä liikkumavara, jotta se kykeni reagoimaan MMA:ista peräisin
olevan sokerin tuontien kasvuun.
43     Viimeiseksi Alankomaiden hallitus väittää, ettei asiassa ole osoitettu, että sokerin riidanalaisista tuonneista on aiheutunut
vahinkoa yhteisön tuottajille. Ensinnäkin rahoitus vientitukiin saadaan Euroopan maatalouden ohjaus‑ ja tukirahastosta (EMOTR)
eikä yhteisön tuottajilta. Toiseksi sokeria myytiin vuonna 1999 MMA:iden tuottajille hintaan, joka vastasi noin kaksinkertaista
maailmanmarkkinahintaa, minkä ansiosta yhteisön tuottajat ovat saaneet merkittäviä voittoja. Lisäksi komissio ei ole osoittanut,
että kukin MMA:ista tuotu tonni on aiheuttanut vastaavan vähennyksen yhteisön tuottajien myynneissä.
44     Lisäksi väite, jonka mukaan tuonneista aiheutuu kustannuksia yhteisön sokeriteollisuudelle, on sokerin tuonteihin verrattuna
vielä vähemmän uskottava sikäli kuin kyse on MMA:ista peräisin olevien seosten vähäisten määrien tuonneista, koska yhteisön
tuottajat eivät valmista kyseisenlaisia seoksia.
45     Komissio vastaa, että markkinatilanne on sellainen, että jokainen MMA:ista yhteisöön tuotu sokeritonni johtaa yhteisön tuotantokiintiöiden
vastaavaan alentamiseen. Lisäksi, kun otetaan huomioon MMA:iden yritysten tuotantokapasiteetti, näistä maista peräisin olevan
sokerin tuonnit voisivat kaikkien rajoitusten puuttuessa aiheuttaa 40–50 prosenttia suuremman yhteisön tuotantokiintiöiden
alentumisen, kuin sen, jota yhteisön toimielimet olivat suunnitelleet.
46     Vaikka seosten osalta onkin riidatonta, ettei kaakao kuulu yhteisen markkinajärjestelyn piiriin, on yhtä riidatonta, että
nyt kyseessä olevat seokset sisältävät erittäin suuren määrän sokeria. MMA:ista peräisin olevien seosten tuonneilla voi täten
olla haitallisia vaikutuksia tuottajille näiden myydessä sokeria niille valmistajille, jotka valmistavat kyseisiä seoksia
yhteisössä.
47     Komissio väittää myös, että yhteisellä markkinajärjestelyllä otettiin käyttöön tuotantokiintiöt sekä yhteisön markkinoilla
kulutettavan sokerin osalta (A‑sokeri) että sellaisen sokerin osalta, jonka vientiin voidaan saada vientitukea (A‑ ja B‑sokeri).
Mikäli sokerintuottajat eivät saa myytyä A‑sokeria yhteisön markkinoilla, he pyrkivät viemään sen ja kyseisiin vienteihin
myönnetään väistämättä vientitukea. Toinen vaihtoehto komission mukaan on sokerin varastoiminen, mutta kun määrätty määrä
vuosia on kulunut, sokeria ei enää tarjota interventioon, ja komissio kehottaa lisäksi välttämään kyseisen menettelyn käyttöä
siitä yhteisön talousarvioon aiheutuvien kustannusten vuoksi.
48     Niiden velvoitteiden noudattamisen osalta, joihin on sitouduttu WTO:n puitteissa, komissio viittaa asiassa C‑17/98, Emesa
Sugar, 8.2.2000 annetun tuomion 56 kohtaan (Kok. 2000, s. I‑675).
49     Yhteisön tuottajille aiheutuvien haitallisten seuraamusten osalta komissio viittaa edellä mainitussa asiassa Emesa Sugar annetun
tuomion 56 kohtaan ja julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotuksen 88 kohtaan kyseisessä asiassa ja huomauttaa,
että kaikkia vientitukia ei rahoiteta EMOTR:sta, vaan merkittävästä osasta vastaavat yhteisön tuottajat. Vaikka pitääkin paikkansa,
että eräät yhteisön tuottajat voivat hyötyä C‑sokerin myymisestä MMA:iden tuottajille, tällä ei komission mukaan voida korvata
kyseiselle alalle kokonaisuutena aiheutuvaa vahinkoa.
50     Espanjan hallitus puolustaa samanlaista kantaa kuin komissio. Se huomauttaa, että MMA:ista peräisin olevan sokerin tuonnin
merkittävä kasvu vuodesta 1997 lähtien on seurausta MMA-päätöksen tarkistamisesta, jolla rajoitettiin sellaisten tuotteiden,
joihin sovelletaan AKT/MMA-alkuperän kasautumista, tuontitulleista vapaata tuontia yhteisöön. Kyseisellä alalla toimivat yritykset
saivat tiedon tästä suuntauksesta, kun tarkistusehdotus julkaistiin 1996, ja ne siirtyivät sellaisiin tuotteisiin, joihin
sovelletaan EY/MMA-alkuperän kasautumista, sillä kyseinen tarkistus ei koskenut tällaisia tuotteita. Toteutetuilla suojatoimenpiteillä
pyrittiin täten suojelemaan yhteisön tuottajien etuja yhteisen maatalouspolitiikan rajoissa siten, ettei MMA:iden talouteen
vaikuteta, koska toimenpiteet eivät koskeneet MMA:issa tuotettua sokeria.
51     Espanjan hallitus huomauttaa myös, että vuonna 1999 sokerin hinta maailmanmarkkinoilla oli 242 euroa tonnilta mutta sokeria
myytiin Espanjassa 775 euron tonnihintaan. MMA:iden toimijoiden voittomarginaali oli näin ollen 533 euroa kutakin sellaista
sokeritonnia kohti, jonka ne veivät tuontitulleista vapaasti yhteisöön. Ne saattoivat siten ostaa C‑sokeria ja minimaalisten
käsittelytoimenpiteiden jälkeen välttää tuontitullien maksamisen ja saada huomattavan suuria voittoja. Seosten hinta on niin
ikään alhaisempi kuin yhteisön markkinoilla käytetty hinta.
52     Muistuttaen, että kyseessä oleva sokeri ei ole peräisin MMA:issa harjoitetusta viljelystä, Espanjan hallitus huomauttaa vielä,
että MMA-päätös tehtiin kyseisten alueiden kehittämistä silmällä pitäen. Nämä maat eivät kuitenkaan saa mitään hyötyä siitä
lisäarvosta, jota syntyy niistä käsittelytoimenpiteistä, jotka ratkaisevat EY/MMA-alkuperän kasautumisen, koska käytännössä
toteutettavat minimaaliset käsittelytoimenpiteet eivät luo työpaikkoja eivätkä täten edesauta kyseisten MMA:iden kehitystä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
53     Aluksi on aiheellista todeta, että yhteisöjen toimielimillä on laaja harkintavalta MMA-päätöksen 109 artiklan soveltamisen
osalta (ks. vastaavasti em. asia C‑390/95 P, Antillean Rice Mills ym. v. komissio, tuomio 11.2.1999, Kok. 1999, s. I‑769,
48 kohta ja asia C‑110/97, Alankomaat v. neuvosto, tuomio 22.11.2001, Kok. 2001, s. I‑8763, 61 kohta sekä asia C‑301/97, Alankomaat
v. neuvosto, tuomio 22.11.2001, Kok. 2001, s. I‑8853, 73 kohta).
54     Tällaisessa tilanteessa yhteisöjen tuomioistuinten on tutkittava ainoastaan, onko tätä toimivaltaa käytettäessä tehty ilmeinen
virhe, onko harkintavaltaa käytetty väärin tai ovatko yhteisöjen toimielimet selvästi ylittäneet harkintavaltansa rajat (ks.
em. asia Antillean Rice Mills ym. v. komissio, tuomion 48 kohta; em. asia C‑110/97, Alankomaat v. neuvosto, tuomion 62 kohta
ja em. asia C‑301/97/97, Alankomaat v. neuvosto, tuomion 74 kohta).
55     Tällainen yhteisöjen tuomioistuinten harjoittamaa valvontaa koskeva rajoitus on erityisen välttämätön nyt kyseessä olevan
kaltaisessa tilanteessa eli kun yhteisöjen toimielimet joutuvat toimimaan erilaisten etujen sovittelijoina ja näin ollen tekemään
valintoja omaan vastuualueeseensa kuuluvien poliittisten vaihtoehtojen välillä (ks. vastaavasti em. asia Emesa Sugar, tuomion
53 kohta).
56     MMA‑päätöksen 109 artiklan 1 kohdan mukaan komissio ”voi” toteuttaa suojatoimenpiteet, ”jos [MMA‑]päätöksen soveltamisesta
aiheutuu vakavia häiriöitä jollakin yhteisön tai yhden tai useamman jäsenvaltion talouden toiminnan alalla tai jos soveltaminen
vaarantaa niiden rahatalouden ulkoisen vakauden” tai ”jos ilmenee häiriöitä, jotka saattavat johtaa yhteisön tai siihen kuuluvan
alueen jonkin toiminnan alan merkittävään heikentymiseen”. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa asiassa Antillean
Rice Mills ym. vastaan komissio antamansa tuomion 47 kohdassa, että kyseisessä kohdassa mainitun ensimmäisen tapauksen osalta
on selvitettävä syy-yhteyden olemassaolo, koska suojatoimenpiteiden tarkoituksena on oltava kyseessä olevalla alalla ilmenneiden
häiriöiden poistaminen tai lieventäminen mutta että sitä vastoin toisen tapauksen osalta ei edellytetä, että suojatoimenpiteen
toteuttamisen oikeuttavat häiriöt johtuisivat MMA-päätöksen soveltamisesta.
57     Komissio on perustanut riidanalaisen asetuksen MMA-päätöksen 109 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun toiseen tapaukseen. Kyseisen
asetuksen kuudennesta perustelukappaleesta itse asiassa ilmenee, että komissio on toteuttanut riidanalaiset suojatoimenpiteet,
koska ”yhteisön erästä toiminta-alaa heikentävät vaikeudet [olivat] edelleen olemassa”.
58     Erityisesti mainitun asetuksen neljännestä, viidennestä ja kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee, että MMA-päätöksen 109
artiklaan turvauduttiin siitä syystä, että sellaisen sokerin ja seosten, joihin sovellettiin EY/MMA-alkuperän kasautumista,
tuonnit uhkasivat vahingoittaa suuresti sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn toimintaa ja tuottaa yhteisön sokerialan toimijoille
huomattavaa vahinkoa.
59     Ensimmäisessä kanneperusteessa on neljä osaa, joista kolmessa ensimmäisessä on kyse siitä, onko esillä olevassa asiassa olemassa
vaaraa sokerin yhteiselle markkinajärjestelylle aiheutuvista häiriöistä, ja neljännessä siitä, onko olemassa vaaraa yhteisön
toimijoille aiheutuvista haitallisista vaikutuksista.
Onko olemassa vaaraa sokerialan yhteiselle markkinajärjestelylle aiheutuvista häiriöistä
60     Alankomaiden hallitus väittää ensinnäkin, että kun otetaan huomioon sellaisen sokerin, johon sovelletaan EY/MMA-alkuperän
kasautumista, tuonnin vähäiset määrät, asiassa ei ollut olemassa mitään MMA-päätöksen 109 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja
häiriöitä.
61     Tältä osin riidanalaisen asetuksen ensimmäisestä ja viidennestä perustelukappaleesta ilmenee, että komissio oli todennut,
että MMA:ista peräisin olevan sellaisen sokerin, johon sovelletaan EY/MMA-alkuperän kasautumista, tuonti on ”lisääntynyt voimakkaasti”
vuodesta 1997 alkaen ja että markkinajärjestelyn toiminta on tämän vuoksi vaarassa joutua huomattavaan epätasapainoon. Mainitun
asetuksen neljännessä perustelukappaleessa todetaan tältä osin seuraavaa:
”[Yhteisön sokerimarkkinat] ovat ylijäämäiset. Sokerin kulutus on vakaa, ja noin 12,8 miljoonan tonnin vuositasolla. Kiintiön
alaisen tuotannon määrä on noin 14,3 miljoonaa tonnia vuodessa. Sokerin yhteisöön tuonnin vuoksi on täten vietävä vastaava
määrä yhteisön sokeria, jota ei voida myydä kyseisillä markkinoilla. Tällaisen sokerin vientituki – määrätyin kiintiörajoituksin
– maksetaan yhteisön talousarviosta (tällä hetkellä noin 520 euroa/tonni). Tuetun viennin määrää rajoitetaan kuitenkin Uruguayn
kierroksen yhteydessä tehdyllä maataloussopimuksella siten, että se alennetaan markkinointivuonna 1995/1996 tuetusta 1 555
600 tonnista 1 273 500 tonniin markkinointivuonna 2000/2001.”
62     On muistutettava, että kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Emesa Sugar antamansa tuomion 56 kohdassa,
yhteisössä tuotettiin jo vuonna 1997 sokerijuurikasta enemmän kuin sitä kulutettiin yhteisössä, minkä lisäksi AKT-valtioista
tuotiin ruokosokeria tämän tuotteen erityisen kysynnän tyydyttämiseksi ja sen WTO-sopimuksiin perustuvan velvoitteen täyttämiseksi,
jonka mukaan yhteisön pitää tuoda tietty määrä sokeria yhteisön ulkopuolisista maista. Toisaalta yhteisön oli myös tuettava
sokerin vientiä maksamalla vientitukea WTO:n piirissä tehtyjen sopimusten asettamissa rajoissa. Tässä tilanteessa ja kun otetaan
huomioon MMA:ista peräisin olevan sokerin tuonnin kiihtyvä kasvu vuodesta 1997 lähtien, komissio on perustellusti voinut katsoa,
että jopa yhteisön tuotantoon nähden minimaalinen yhteisön markkinoille tuleva sokerin lisämäärä olisi pakottanut yhteisön
toimielimet lisäämään vientitukien määrää edellä mainituissa rajoissa tai pienentämään eurooppalaisten tuottajien kiintiöitä
ja että nämä yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden vastaiset toimenpiteet olisivat aiheuttaneet häiriöitä jo tasapainoltaan
horjuvassa sokerin yhteisessä markkinajärjestelyssä.
63     Lisäksi, vaikka seokset eivät kuulukaan sokerin yhteisen markkinajärjestelyn piiriin, kuten asetuksen N:o 2032/1999 1 artiklan
1 kohdasta ilmenee, näiden MMA:ista peräisin olevien tuotteiden, joiden sokeripitoisuus yleensä on korkea, tuontien kasvu
aiheuttaa kuitenkin vaaran sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn toiminnan häiriintymisestä, koska kyseiset tuonnit voivat
vaikuttaa yhteisön tuottajien mahdollisuuteen myydä sokeria niille valmistajille, jotka valmistavat kyseisiä seoksia yhteisössä.
64     Alankomaiden hallitus ei täten ole osoittanut, että komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen katsoessaan, että MMA:ista
peräisin olevan sokerin ja seosten tuonnit olivat lisääntyneet voimakkaasti vuosien 1997 ja 1999 välisenä aikana ja että kyseinen
kasvu – vaikkakin minimaalinen yhteisön tuotantoon nähden arvioituna – muodosti MMA-päätöksen 109 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun
”häiriön”.
65     Tämän johdosta ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
66     Toiseksi Alankomaiden hallitus kiistää komission riidanalaisen asetuksen neljännessä perustelukappaleessa esittämän toteamuksen,
jonka mukaan kaiken ylimääräisen sokerin yhteisöön tuonnin vuoksi ”on täten vietävä vastaava määrä yhteisön sokeria, jota
ei voida myydä kyseisillä markkinoilla”, sillä perusteella, että sekä sokerin tuotanto että sen kulutus yhteisössä vaihtelevat
vuodesta toiseen. Mainittu hallitus epäilee myös sen seikan paikkansapitävyyttä, että kyseessä oleviin vienteihin myönnetään
tukia.
67     Tältä osin riittää, kun todetaan, että yhteisön sokerintuotanto ylittää sokerin kulutuksen yhteisössä, mitä Alankomaiden hallitus
ei kiistä, ja että yhteisön on lisäksi WTO‑sopimusten nojalla tuotava tietty määrä sokeria kolmansista maista (em. asia Emesa
Sugar, tuomion 56 kohta).
68     Kun otetaan huomioon yhteisön sokerimarkkinoiden ylijäämäisyys, se seikka, että sokerin tuotanto ja sen kulutus yhteisössä
voivat vaihdella vuodesta toiseen, on vailla merkitystä, kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 71 kohdassa.
69     Juuri tämän ylijäämäisen markkinatilanteen johdosta kaikki ylimääräinen tuonti, johon sovelletaan EY/MMA-alkuperän kasautumista,
kasvattaa ylijäämäisyyttä yhteisön sokerimarkkinoilla ja johtaa tuettujen vientien kasvuun (em. asia Emesa Sugar, tuomion
56 kohta).
70     Viimeksi mainitun seikan osalta komissio ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä katsoessaan, että MMA:ista peräisin olevan
sokerin tuonnin aiheuttamat viennit olivat tuettuja vientejä, koska yhteisön sokerin korvaava MMA:ista tuotu sokeri oli itsekin
vietävä yhteisen markkinajärjestelyn tasapainon säilyttämiseksi.
71     Tämän johdosta ensimmäisen kanneperusteen toinenkin osa on hylättävä.
72     Kolmanneksi Alankomaiden hallitus väittää, että WTO-sopimuksissa sallittiin edelleen sellainen riittävä liikkumavara, joka
mahdollisti riidanalaiset tuonnit yhteisöön.
73     Tältä osin on huomautettava, että vaikka vientitukea saavat sokerin ylimääräiset viennit, joita MMA:ista peräisin olevan sokerin
tuonnit olisivat voineet aiheuttaa, eivät olisikaan saavuttaneet WTO‑sopimuksissa asetettuja määriä, Alankomaiden hallitus
ei ole osoittanut, että komissio teki ilmeisen arviointivirheen, koska se otti huomioon WTO-sopimusten päämäärän, joka on
vientitukien vähittäinen rajoittaminen, ja koska se katsoi, että sellaisen sokerin tuontien lisääntyminen, johon sovelletaan
EY/MMA-alkuperän kasautumista, johtaa puolestaan vientitukien kokonaismäärän kasvuun ja oli aiheuttanut vaaran yhteisön sokerimarkkinoiden
ajautumisesta epätasapainoon, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi yhdistetyissä asioissa T‑94/00, T‑110/00
ja T‑159/00, Rica Foods ym. vastaan komissio, 14.11.2002 antamassaan tuomiossa (Kok. 2002, s. II‑4677, 139 kohta).
74     Ensimmäisen kanneperusteen kolmas osa on näin ollen hylättävä.
Yhteisön tuottajille aiheutuvat seuraukset
75     Riidanalaisen asetuksen viidennestä perustelukappaleesta ilmenee, että riidanalaiset tuonnit uhkasivat aiheuttaa yhteisön
sokerintuottajien ”tulotakuun suuremman menetyksen”.
76     Vastoin Alankomaiden hallituksen ensimmäisen kanneperusteen neljännen osan tueksi esittämiä väitteitä, komissio ei ole tehnyt
ilmeistä arviointivirhettä käyttäessään edellä esitettyä perustetta riidanalaisen suojatoimenpiteen toteuttamisen perustelemiseksi.
77     Ensinnäkin on ilmeisen selvää, että yhteisen markkinajärjestelyn vahingoittuminen tai sen vaara voi johtaa siihen, että tuotantokiintiöiden
vähentäminen on välttämätöntä, ja näin ollen vaikuttaa välittömästi yhteisön tuottajien tuloihin.
78     Lisäksi vientitukien rahoituksesta vastaavat suurelta osin yhteisön tuottajat komission vuosittain vahvistamien tuotantomaksujen
välityksellä. Kuten tämän tuomion 70 kohdasta ilmenee, komissio on voinut perustellusti katsoa, että kyseessä olevat tuonnit
saattoivat johtaa tuettujen vientien määrän kasvuun ja tämän seurauksena yhteisön tuottajien maksettavana olevien tuotantomaksujen
korotukseen.
79     Lopuksi, vaikka oletettaisiinkin, että eräät tuottajat ovat voineet Alankomaiden hallituksen esittämällä tavalla saada merkittäviä
voittoja myymällä C‑sokeria MMA:iden toimijoille huomattavasti maailmanmarkkinahintaa korkeammalla hinnalla, tämä väite –
jonka tueksi ei ole esitetty mitään täsmällistä näyttöä – ei ole sen luonteinen, että sillä asetettaisiin kyseenalaiseksi
komission arviointi, jonka mukaan riidanalaiset tuonnit uhkasivat aiheuttaa sokerimarkkinoilla sellaisia häiriöitä, joista
olisi seurannut vientitukien määrän korotus tai tuotantokiintiöiden alentaminen.
80     Ensimmäisen kanneperusteen neljäs osa on näin ollen hylättävä perusteettomana.
81     Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäinen kanneperuste on hylättävä.

Toinen kanneperuste, joka perustuu MMA‑päätöksen 109 artiklan 2 kohdan rikkomiseen
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
82     Toisella kanneperusteellaan Alankomaiden hallitus väittää, että komissio on loukannut MMA‑päätöksen 109 artiklan 2 kohdassa
esitettyä suhteellisuusperiaatetta. Tämä kanneperuste on neliosainen.
83     Ensimmäiseksi mainittu hallitus moittii komissiota siitä, että se on loukannut MMA:ista peräisin olevilla tuotteilla AKT‑valtioista
peräisin oleviin tuotteisiin sovellettavaan järjestelmään nähden olevaa etuuskohteluasemaa, sellaisena kuin siitä säädetään
MMA‑päätöksessä.
84     Toiseksi riidanalainen asetus on annettu ilman, että komissio arvioi haitallisia vaikutuksia, joita sen soveltamisesta aiheutuu
kyseessä oleville MMA:ille ja yrityksille.
85     Kolmanneksi, vaikka oletettaisiinkin, että yhteisön sokerimarkkinoilla esiintyy häiriöitä, komission tavoittelema lopputulos
olisi ollut savutettavissa kyseessä olevia MMA:ita ja yrityksiä vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, kuten vähimmäismyyntihinnan
asettamisella.
86     Neljänneksi riidanalaisen asetuksen 2 artiklan 2 kohta, sikäli kuin siinä säädetään sovellettavaksi asetuksen N:o 2553/97
3 artiklan 3 kohtaa, on niin ikään suhteellisuusperiaatteen vastainen. Viimeksi mainitussa säännöksessä säädetty vakuuden
määrä tuontitodistusten osalta on 50 prosenttia hakemuksen jättämispäivänä sovellettavan yhteisen tullitariffin tullista,
eli noin 43,7 euroa sataa kilogrammaa kohti. Sellaiselle sokerille, johon sovelletaan EY/MMA-alkuperän kasautumista, säädetyn
vakuuden määrä oli 1.3.2000 asti 0,3 ecua sataa kilogrammaa kohti. Alankomaiden hallituksen mukaan erityisistä yksityiskohtaisista
säännöistä tuonti‑ ja vientitodistusjärjestelmän soveltamisesta sokerialalla 27 päivänä kesäkuuta 1995 annetun komission asetuksen
(EY) N:o 1464/95 (EYVL L 144, s. 14) 8 artiklan 1 kohdan mukaan AKT-valtioista ja kolmansista valtioista peräisin olevalle
sokerille säädetyn vakuuden määrä on niin ikään asetettu 0,3 ecuun sataa kilogrammaa kohti.
87     Alankomaiden hallitus arvioi siten, että asetuksen N:o 2553/97 3 artiklan 3 kohdassa säädetty vakuuden määrä on kohtuuton
verrattuna AKT‑valtioista ja kolmansista valtioista peräisin olevan sokerin tuonnilta edellytettävän vakuuden määrään.
88     Komissio vastaa ensinnäkin, että MMA:iden tilanne eroaa AKT‑valtioiden ja kolmansien valtioiden tilanteesta, koska sokeria
ei ole tuotettu MMA:issa. Alkuperän kasautumista koskevaa sääntöä, jonka nojalla MMA:t tällä hetkellä vievät sokeria ja seoksia
yhteisöön, ei sisälly AKT‑valtioiden ja kolmansien valtioiden kanssa tehtyihin sopimuksiin. Näissä olosuhteissa Alankomaiden
hallitus ei voi pätevästi väittää, että alkuperän kasautumisjärjestelmän rajoittamisella loukataan sitä etuoikeutettua asemaa,
joka MMA:illa on AKT‑valtioihin ja kolmansiin valtioihin verrattuna.
89     Komissio toteaa tämän jälkeen, että asian olosuhteet eivät mahdollistaneet sitä, että se olisi arvioinut perusteellisesti
niitä seurauksia, joita kiintiöiden asettamisesta MMA:ista peräisin olevalle tuonnille aiheutui kyseisten maiden ja yritysten
taloudelliselle tilanteelle. Komission tältä osin teettämän tutkimuksen tarkoituksena oli mahdollistaa se, että komissio kykeni
tekemään neuvostolle esityksen pysyväksi asetukseksi alalle.
90     Komissio väittää niin ikään, että yhteisön tuotantokiintiöiden alentamisesta aiheutuu vakavia seurauksia yhteisön toimijoille,
kun taas rajoitukset kohdistuvat ainoastaan sokeriin, johon sovelletaan alkuperän kasautumista. Lisäksi, vaikka MMA:t eivät
tuotakaan sokeria, 11 635 tonnin vuosittaisen määrän perusteella määritetty kiintiö on lähes kaksinkertainen verrattuna päätöksessä
97/803 säädettyyn määrään, jota sovelletaan sellaisen sokerin tuontiin, johon sovelletaan AKT/MMA‑alkuperän kasautumista,
ja jota yhteisöjen tuomioistuin ei pitänyt lainvastaisena edellä mainitussa asiassa Emesa Sugar antamassaan tuomiossa.
91     Asetuksen N:o 2553/97 3 artiklan 3 kohdan soveltamisen osalta komissio toteaa, että kyseisessä säännöksessä säädetyn vakuuden
tarkoituksena on se, että hakemusten kohteena olevat tuonnit todella toteutuvat, ja näin ollen sen estäminen, että todistuksia
haetaan spekulatiivisiin tarkoituksiin. Tämä syy oikeuttaa kyseisen vakuuden ja AKT-valtioista ja kolmansista valtioista peräisin
olevalle sokerille asetetun vakuuden välisen eroavuuden.
92     Espanjan hallitus toistaa pääpiirteissään komission esittämät väitteet. Se väittää erityisesti, että se seikka, että itse
MMA-päätöksessä säädetään mahdollisuudesta suojatoimenpiteiden toteuttamiseen, vahvistaa riidanalaisten toimenpiteiden yhteensoveltuvuuden
MMA:iden assosiaatiojärjestelmän kanssa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
93     MMA‑päätöksen 109 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”On valittava ensisijaisesti toimenpiteitä, joista on mahdollisimman vähän häiriötä assosiaation ja yhteisön toiminnalle.
Nämä toimenpiteet on rajoitettava niihin, jotka ovat täysin välttämättömiä ilmenneiden häiriöiden poistamiseksi.”
94     Nyt esillä olevassa asiassa yhteisön markkinoilla ilmenneiden häiriöiden korjaamiseksi riidanalaisen asetuksen 1 artiklassa
rajoitetaan sellaisen sokerin ja sellaisten seosten, joihin sovelletaan EY/MMA‑alkuperän kasautumista, tuonnit kyseessä olevana
ajanjaksona 4 848 tonnin enimmäismäärään. Mainitun asetuksen kahdeksannesta perustelukappaleesta ilmenee kyseisen määrän osalta
seuraavaa: ”[Se] vastaa kyseisten tuotteiden osalta vuotta 1999 edeltävien kolmen vuoden aikana todetun tuonnin suurimpien
vuotuisten määrien yhteismäärää. Tuonti kasvoi kyseisenä vuonna räjähdysmäisesti.”
95     Ensinnäkin sen väitteen osalta, joka perustuu MMA:ista peräisin olevalla sokerilla AKT‑valtioista peräisin olevaan sokeriin
verrattuna olevan etuuskohteluaseman loukkaamiseen, riittää, kun todetaan, että MMA‑päätöksen 109 artiklassa säädetään nimenomaisesti
komissiolla olevasta mahdollisuudesta toteuttaa suojatoimenpiteitä kyseisessä artiklassa tarkoitetuissa olosuhteissa. Se seikka,
että komissio on toteuttanut kyseisen toimenpiteen eräiden MMA:ista peräisin olevien tuotteiden osalta, ei ole sen luontoinen
tekijä, että sillä asetettaisiin kyseenalaiseksi se etuuskohteluasema, joka mainituista maista peräisin olevilla tuotteilla
MMA‑päätöksen 101 artiklan 1 kohdan nojalla on. Suojatoimenpide on nimittäin luonteeltaan poikkeuksellinen ja väliaikainen.
96     Lisäksi, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on huomauttanut edellä mainitussa asiassa Rica Foods ym. vastaan komissio
antamansa tuomion 205 kohdassa, riidanalainen asetus koskee vain sellaista sokeria ja sellaisia seoksia, joita tuodaan siten,
että niihin sovelletaan EY/MMA‑alkuperän kasautumista koskevaa sääntelyä, eikä riidanalaisessa asetuksessa täten säädetä mitään
enimmäismäärää MMA:ista peräisin olevan sellaisen sokerin tuonnille, johon sovelletaan tavanomaisia alkuperää koskevia sääntöjä,
jos tällaista tuotantoa on olemassa.
97     Tämän johdosta toisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
98     Toiseksi sen väitteen osalta, jossa väitetään loukatun velvollisuutta hankkia ennakkoon tietoja niistä haitallisista vaikutuksista,
joita suojatoimenpiteellä uhkasi olla kyseessä olevien MMA:iden ja yritysten taloudelliselle tilanteelle, on todettava, että
riidanalaisen asetuksen antamishetkellä sekä yhteisöjen tuomioistuimessa että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa oli
jo nostettu kanteita Alankomaiden Antilleilta ja Arubasta peräisin olevan sokerin tuontiedellytyksistä (ks. mm. saman ongelmanasettelun
osalta em. asia Emesa Sugar sellaisen sokerin tuonnin osalta, johon sovelletaan AKT/MMA‑alkuperän kasautumista, ja em. asia
C‑26/00, Alankomaat v. komissio; em. asia C‑180/00, Alankomaat v. komissio sekä asia T‑47/00, Rica Foods v. komissio, tuomio
17.1.2002, Kok. 2002, s. II‑113, sellaisen sokerin tuonnin osalta, johon sovelletaan EY/MMA‑alkuperän kasautumista). Lisäksi,
kuten edellä mainitussa asiassa C‑26/00, Alankomaat vastaan komissio, annetun tuomion 28–30 kohdasta ilmenee, asetuksen N:o
2423/1999 antamista edelsivät komission ja Alankomaiden kuningaskunnan sekä muiden jäsenvaltioiden väliset neuvottelut, joissa
on väistämättä käsitelty kysymystä suunnitellun suojatoimenpiteen aiheuttamista taloudellisista seurauksista.
99     Edellä esitetyillä perusteilla on todettava, että komissio oli tietoinen Alankomaiden Antillien ja Aruban erityislaatuisesta
tilanteesta harkitessaan riidanalaisen asetuksen antamista ja että sillä näin ollen oli mahdollisuus arvioida kyseisen asetuksen
vaikutusta kyseessä olevien MMA:iden ja yritysten taloudelliseen tilanteeseen.
100   Toisen kanneperusteen toinen osa on näin ollen hylättävä.
101   Mitä tulee kolmanneksi esiin tuotuun mahdollisuuteen käyttää riidanalaisessa asetuksessa säädettyyn toimenpiteeseen verrattuna
paremmin soveltuvaa ja vähemmän rajoittavaa toimenpidettä – kuten vähimmäismyyntihinnan asettamista – komission tavoittelemien
päämäärien saavuttamiseksi, on muistutettava, että yhteisön oikeuden yleisiin oikeusperiaatteisiin kuuluvan suhteellisuusperiaatteen
mukaan yhteisön toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimenpiteillä ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat
siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin,
kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten pakottava, eivätkä toimenpiteistä
aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden (asia C‑331/88, Fedesa ym., tuomio 13.11.1990, Kok.
1990, s. I‑4023, 13 kohta; yhdistetyt asiat C‑133/93, C‑300/93 ja C‑362/93, Crispoltoni ym., tuomio 5.10.1994, Kok. 1994,
s. I‑4863, 41 kohta; em. asia Antillean Rice Mills ym. v. komissio, tuomion 52 kohta ja asia C‑189/01, Jippes ym., tuomio
12.7.2001, Kok. 2001, s. I‑5689, 81 kohta).
102   Kun otetaan huomioon muun muassa komissiolla suojatoimenpiteiden osalta oleva laaja harkintavalta, mainitun periaatteen noudattamisen
laillisuusvalvonnassa ainoastaan esillä olevalla alalla toteutetun toimenpiteen ilmeinen soveltumattomuus toimivaltaisen toimielimen
tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen voi vaikuttaa mainitun toimenpiteen laillisuuteen (ks. vastaavasti em. asia C‑301/97,
Alankomaat v. neuvosto, tuomion 135 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
103   Täten nyt esillä olevassa asiassa yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei ole tarkistaa sitä, oliko komission antama säännös
ainoa tai paras toteutettavissa ollut toimenpide, vaan sen tarkistaminen, oliko mainittu säännös ilmeisen soveltumaton.
104   Alankomaiden hallitus ei ole tältä osin esittänyt näyttöä siitä, että yhteisöön tullivapaasti toteutettavien tuontien rajoittaminen
4 848 tonniin riidanalaisessa asetuksessa tarkoitetun ajanjakson ajaksi sellaisen sokerin osalta, johon sovelletaan EY/MMA‑alkuperän
kasautumista, oli ilmeisen soveltumaton tavoitellun päämäärän toteuttamiseksi.
105   Toisen kanneperusteen kolmas osa on näin ollen hylättävä.
106   Viimeiseksi on huomautettava riidanalaisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdan pätevyyden riitauttamisen osalta, että kuten komissio
on korostanut, päämäärä, jota se tavoitteli säätäessään korkeasta vakuudesta sellaisen sokerin tuonnille, johon sovelletaan
EY/MMA‑alkuperän kasautumista, oli spekulatiivisten toimien välttäminen.
107   Tämänkaltaisella vakuudella ei estetä sitä, että yritykset, jotka tosiasiallisesti haluavat viedä sokeria yhteisöön, voivat
näin tehdä. Vaikka tuontitodistusten saamiseksi on suoritettava vakuuden määrä, tämä määrä palautetaan yritykselle, jos tuonti
toteutuu (ks. vastaavasti em. asia C‑110/97, Alankomaat v. neuvosto, tuomion 132 kohta).
108   Näissä olosuhteissa ei ole osoitettu, että riidanalainen toimenpide oli ilmeisen soveltumaton tai kohtuuton komission tavoitteleman
päämäärän saavuttamiseksi.
109   Koska myöskään toisen kanneperusteen neljättä osaa ei voida hyväksyä, kyseinen kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.

Kolmas kanneperuste, joka perustuu harkintavallan väärinkäyttöön
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
110   Kolmannessa kanneperusteessaan Alankomaiden hallitus moittii komissiota siitä, että se on pyrkinyt asettamaan sellaisen sokerin,
johon sovelletaan EY/MMA‑alkuperän kasautumista, tuonnille rajoituksia, joista neuvosto ei ollut säätänyt MMA‑päätöksen toistuvissa
tarkistuksissa.
111   MMA‑päätöksen 109 artiklalla ei kuitenkaan myönnetä komissiolle harkintavaltaa korjata tai täydentää neuvoston päätöstä, kun
tästä viimeksi mainitusta päätöksestä sittemmin aiheutuu vaikutuksia, joiden on tarkoitettu, tai vaikka vain ajateltu, aiheutuvan.
Alankomaiden hallituksen mukaan tämä väite on entistäkin perustellumpi, koska nyt esillä olevassa asiassa neuvosto on päätöksen
91/482 voimassaoloa jatkaessaan luopunut toteuttamasta toimenpiteitä sellaisen sokerin ja sellaisten seosten osalta, joihin
sovelletaan EY/MMA‑alkuperän kasautumista.
112   Komissio vastaa, että yhdistetyissä asioissa T‑32/98 ja T‑41/98, Alankomaiden Antillit vastaan komissio, 10.2.2000 antamassaan
tuomiossa (Kok. 2000, s. II‑201) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei katsonut, että komissio olisi väärinkäyttänyt toimivaltaansa.
113   Espanjan hallitus katsoo, ettei Alankomaiden kuningaskunta ole esittänyt mitään sellaista seikkaa, jolla voitaisiin osoittaa,
ettei riidanalaista asetusta annettu yhteisön sokerialan vahingoittumisen estämiseksi.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
114   Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan toimielin on käyttänyt harkintavaltaansa väärin, jos se on käyttänyt toimivaltaansa
yksinomaan tai ainakin olennaisilta osin muiden kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi tai perustamissopimuksessa asian
käsittelyjärjestykseksi erityisesti määrätyn menettelyn välttämiseksi (ks. mm. asia C‑84/94, Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto,
tuomio 12.11.1996, Kok. 1996, s. I‑5755, 69 kohta ja asia C‑48/96 P, Windpark Groothusen v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok.
1998, s. I‑2873, 52 kohta).
115   Nyt esillä olevassa asiassa ensimmäisen kanneperusteen tutkimisesta selviää, että komissio on voinut perustellusti katsoa,
että sellaisen sokerin tuonnit, johon sovelletaan EY/MMA‑alkuperän kasautumista, muodostivat MMA‑päätöksen 109 artiklan 1
kohdassa tarkoitetun ”häiriön”, joka uhkasi aiheuttaa vaikeuksia sokerin yhteisen markkinajärjestelyn toiminnalle.
116   Lisäksi Alankomaiden hallitus ei ole esittänyt mitään seikkoja, joista ilmenisi, ettei riidanalaista asetusta ole annettu
todettujen häiriöiden poistamiseksi tai vielä vakavampien häiriöiden estämiseksi yhteisön sokerimarkkinoilla. Tältä osin pelkästään
sillä seikalla, että neuvosto on sisällyttänyt MMA‑päätöksen 108 b artiklaan määrällisen rajoituksen sellaiselle sokerille,
johon sovelletaan AKT/MMA‑alkuperän kasautumista, ei vaikuteta mitenkään komissiolla MMA‑päätöksen 109 artiklan 1 kohdan nojalla
olevaan toimivaltaan toteuttaa tarvittavia suojatoimenpiteitä MMA:ista peräisin olevan sokerin tai muiden tuotteiden osalta,
mikäli kyseisen toimenpiteen toteuttamisen kannalta tarpeelliset edellytykset täyttyvät.
117   Näin ollen kolmaskin kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

Neljäs kanneperuste, joka perustuu perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
118   Neljännessä kanneperusteessaan Alankomaiden hallitus väittää, ettei riidanalaiseen asetukseen sisälly mitään perusteluja seuraavien
seikkojen osalta:
–       syistä, joiden johdosta komissio katsoi tarpeelliseksi jatkaa asetuksella N:o 465/2000 käyttöön otettujen suojatoimenpiteiden
soveltamista 1.10.2000 jälkeen
–       kyseessä olevien suojatoimenpiteiden hyödyllisyydestä
–       siitä, miksi MMA:ista peräisin olevan sokerin ja seosten osalta toteutettiin samanlaiset rajoitukset, vaikka asetuksessa N:o
2423/1999 säädetään erilaisista toimenpiteistä mainittujen kahden tuotteen osalta
–       yhteisön sokerimarkkinoilla vallitsevan tilanteen heikentymisvaarasta sellaisen sokerin ja sellaisten seosten, joihin sovelletaan
EY/MMA‑alkuperän kasautumista, vähäisten tuontien johdosta
–       MMA:illa AKT‑valtioihin ja kolmansiin valtioihin nähden olevaan etuuskohteluasemaan toteutetun poikkeuksen osalta.
119   Lisäksi Alankomaiden hallitus väittää, että kiintiön määrän asettaminen 4 848 tonniin on perusteltu puutteellisesti. Komissio
on jättänyt huomiotta sen seikan, että sellaisen sokerin, johon sovelletaan EY/MMA‑alkuperän kasautumista, tuonnit alkoivat
vasta 1999, ja että neuvosto edesauttoi kyseisen tuotteen tuonteja.
120   Komissio sitä vastoin katsoo, että riidanalaisen asetuksen perustelut täyttävät oikeuskäytännössä asetetut vaatimukset, koska
niistä käy selkeästi ilmi toimenpiteen tekijän päättely. Riidanalaisen asetuksen kuudennessa perustelukappaleessa esitetään
perusteet suojatoimenpiteiden soveltamisen jatkamiselle ja kahdeksannessa perustelukappaleessa perustellaan asetetun kiintiön
suuruus.
121   Espanjan hallitus puolustaa samanlaista kantaa kuin komissio. Se lisää vielä, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön
mukaan silloin – kuten nyt esillä olevassa asiassa – kun kyseessä ovat soveltamisalaltaan yleiset toimet, riittää, kun perusteluissa
osoitetaan toisaalta kokonaistilanne, joka johti toimen antamiseen, ja toisaalta ne yleiset tavoitteet, joihin toimella pyritään.
Jos kanteen kohteena olevasta toimesta käy pääosin ilmi toimielimen tavoittelema päämäärä, olisi kohtuutonta vaatia, että
erilaiset tekniset valinnat perustellaan erikseen. Asia on näin sitä suuremmalla syyllä, koska nyt esillä olevassa asiassa
yhteisöjen toimielimillä on laaja harkintavalta monitahoisen politiikan toteuttamiseksi tarpeellisten keinojen valinnassa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
122   On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklan mukainen perusteluvelvollisuus määräytyy kyseisen
säädöksen, päätöksen tai muun toimenpiteen luonteen mukaan ja perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen
tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että yhteisön tuomioistuimet
voivat tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia
seikkoja koskevia yksityiskohtia, sillä tutkittaessa sitä, ovatko toimenpiteen perustelut EY 253 artiklan mukaisia, on otettava
huomioon toimenpiteen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt (ks. mm. yhdistetyt asiat
C‑9/95, C‑23/95 ja C‑156/95, Belgia ja Saksa v. komissio, tuomio 4.2.1997, Kok. 1997, s. I‑645, 44 kohta ja asia C‑367/95
P, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok. 1998, s. I‑1719, 63 kohta).
123   On todettava, että komissio on riidanalaisen asetuksen kuudessa ensimmäisessä perustelukappaleessa selvittänyt yhteisön sokerimarkkinoilla
vuodesta 1997 lähtien ilmenneet häiriöt ja syyt, joiden johdosta kyseiset häiriöt saattoivat vahingoittaa yhteisen markkinajärjestelyn
toimintaa, sekä yhteisön toimijoille aiheutuvat haitalliset vaikutukset, kun otetaan huomioon, että tuotantokiintiöitä oli
tällä välin päätetty alentaa. Lisäksi mainittu toimielin on todennut riidanalaisen asetuksen kuudennessa perustelukappaleessa,
että asetuksen N:o 465/2000 antamiseen johtaneet vaikeudet olivat ”edelleen olemassa” siten, että suojatoimenpiteen soveltamisen
jatkaminen oli välttämätöntä, ja esittänyt mainitun asetuksen kahdeksannessa perustelukappaleessa – joka on esitetty kokonaisuudessaan
tämän tuomion 27 kohdassa – syyt, joiden johdosta se asetti riidanalaisen kiintiön.
124   Vastoin Alankomaiden hallituksen esittämää kantaa, näissä olosuhteissa riidanalaisen asetuksen johdanto‑osasta ilmenee selkeästi
ja yksiselitteisesti komission päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät toteutetun toimenpiteen perustana
olevat syyt ja että yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden, kuten jo edellisten kanneperusteiden tutkimisesta
selviää. Lisäksi Alankomaiden kuningaskunta on osallistunut läheisesti riidanalaisen asetuksen laatimiseen.
125   Koska myöskään neljättä kanneperustetta ei voida hyväksyä, kanne on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
126   Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Alankomaiden hallituksen velvoittamista korvaamaan
oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Työjärjestyksen 69
artiklan 4 kohdan mukaan Espanjan kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Alankomaiden kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
3)
Espanjan kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.