CELEX: 62006TJ0042
Privileegid ja immuniteedid
Euroopa Parlamendi liige
Otsus mitte kaitsta privileege ja immuniteete
Tühistamishagi
Põhjendatud huvi kadumine
Otsuse tegemise vajaduse äralangemine
Kahju hüvitamise nõue
Parlamendile etteheidetav käitumine
Isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumine
Põhjuslik seos

Õiguslik raamistik
1.
Privileegide ja immuniteetide protokoll
Algselt Euroopa ühenduste ühtse nõukogu ja ühtse komisjoni asutamislepingule ning seejärel Amsterdami lepingu alusel EÜ asutamislepingule
lisatud Euroopa ühenduste privileegide ja immuniteetide protokolli (edaspidi „protokoll”) artikkel 9 näeb ette:
„Euroopa Parlamendi liikmeid ei või üle kuulata, nende suhtes tõkendit kohaldada ega neid kohtumenetlusele allutada nende
poolt oma kohustuste täitmisel avaldatud arvamuste või antud häälte tõttu.”
Protokolli artiklis 10 on sätestatud:
„Euroopa Parlamendi istungjärkude ajal on Euroopa Parlamendi liikmetel:
a)      oma riigi territooriumil samasugune immuniteet nagu selle riigi parlamendi liikmetel;
b)      teise liikmesriigi territooriumil immuniteet tõkendite ja kohtumenetluse suhtes.
Euroopa Parlamendi liikmete immuniteet kehtib ka siis, kui nad sõidavad Euroopa Parlamendi istungipaika ja sealt tagasi.
Immuniteedile ei saa tugineda, kui parlamendiliige tabatakse õiguserikkumiselt, ning see ei takista Euroopa Parlamendil kasutamast
õigust tühistada oma liikme immuniteet.”
2.
Euroopa Parlamendi kodukord
Parlamendi kodukorra 16. trüki (juuli 2004) (ELT 2005, L 44, lk 1) artikli 5 lõige 1 näeb ette, et „[p]arlamendiliikmel on
sellised privileegid ja immuniteedid, mis on ette nähtud […] protokolliga.”
Parlamendi kodukorra artikli 6 lõiked 1 ja 3 sätestavad:
„1.      Oma privileegide ja immuniteetidega seotud volituste rakendamisel taotleb parlament eelkõige enda kui demokraatliku legislatiivkogu
terviklikkuse säilitamist ja oma liikmete sõltumatuse tagamist nende ülesannete täitmisel.
[…]
3.      Kui mõni parlamendiliige või endine parlamendiliige on esitanud presidendile immuniteedi ja privileegide kaitsmise taotluse,
teatatakse esitatud taotlusest parlamendi istungil ning see suunatakse edasi vastutavale komisjonile.”
Parlamendi kodukorra artikli 7 lõikes 6 on sätestatud:
„Privileegide või immuniteetide kaitsmise korral teeb vastutav komisjon kindlaks, kas asjaolud kujutavad endast administratiivset
või muud piirangut, mis takistab parlamendiliikme vaba liikumist parlamendi koosoleku toimumise kohta või sealt tagasi või
arvamuse väljendamist või hääletamist tema mandaadiga seotud ülesannete täitmisel, või kuuluvad need siseriiklikust õigusest
väljaspool asuva […] protokolli artikli 10 regulatsiooni alla; vastutav komisjon teeb ettepaneku, et asjaomane ametiasutus
teeks vajalikud järeldused.”
3.
Prantsuse põhiseaduse artikkel 26
Prantsuse põhiseaduse artikkel 26 sätestab:
„Parlamendiliikmete suhtes ei või algatada kohtumenetlust, neid ei või jälitada, vahistada, kinni pidada ega nende üle kohut
mõista nende poolt oma ülesannete täitmisel avaldatud arvamuste või antud häälte tõttu.
Parlamendiliiget saab raske kuriteo või kuriteo toimepanemise eest vahistada, mis tahes moel tema vabadust võtta või piirata
ainult vastavalt kas rahvuskogu või senati juhatuse nõusolekul. Selline nõusolek ei ole vajalik raskelt kuriteolt või kuriteolt
tabamise korral või lõpliku süüdimõistva kohtuotsuse puhul.
Kinni pidamine, vabaduse kasutamist välistavad või piiravad meetmed või parlamendi liikme vastu kohtumenetluse algatamine
peatatakse istungjärgu ajaks, kui vastavalt kas rahvuskogu või senat seda nõuab […]”.

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Hageja B. Gollnisch on Euroopa Parlamendi liige ning Rhône-Alpes (Prantsusmaa) piirkonna volikogu liige.
11. oktoobril 2004 andis hageja pressikonverentsi oma erakonna kantseleis Lyonis (Prantsusmaa).
Pressikonverentsil käsitles hageja üksteise järel järgmisi teemasid: Türgi Vabariigi Euroopa Liiduga liitumise küsimus, Euroopa
põhiseaduse lepingu ratifitseerimismenetlus, Iraagi pantvangide juhtum, poliitiline ja sotsiaalne olukord ning lõpuks prantsuse
haridusministeeriumile esitatud Jean-Moulin nimelise Lyon-III ülikooli rassismi ja inimsusevastaste kuritegude eitamise alase
komisjoni aruanne (nn Rousso aruanne), mis käsitles eeskätt teatavate ülikooli õppejõudude poliitilisi arvamusi seoses Teise
maailmasõjaga Euroopas.
15. oktoobril 2004 otsustas prantsuse justiitsminister algatada politseijuurdluse seoses mõningate hageja poolt sel pressikonverentsil
väljendatud seisukohtadega, kuna ta leidis, et nendega seati kahtluse alla natsionaalsotsialistliku korra poolt toime pandud
inimsusevastaste kuritegude toimumine.
29. novembri 2004. aasta kirjas tegi Lyoni apellatsioonikohtu peaprokurör Lyoni riigiprokurörile ülesandeks algatada hageja
vastu kohtumenetlus inimsusevastaste kuritegude eitamise eest. Lyoni riigiprokurör algatas hageja vastu 29. juuli 1881. aasta
ajakirjandusvabaduse seaduse
(Bulletin des Lois
, 1881, nr 637, lk 125) artikli 24a alusel kriminaalmenetluse. See artikkel, mis keelab eeskätt inimsusevastaste kuritegude
olemasolu kahtluse alla seadva kõne avaliku esitamise, nähes selle eest ette kriminaalkaristuse, lisati kõnealusesse seadusesse
13. juuli 1990. aasta loi nº 90-615 tendant à réprimer tout acte raciste, antisémite ou xénophobe (rassistlike, antisemiitlike
või ksenofoobsete tegude eest karistamise seadus nr 90-615;
Journal Officiel de la République Française
, 14.7.1990, lk 8333) artikliga 9.
7. aprillil 2005 saatis Euroopa Parlamendi liige Luca Romagnoli parlamendi kodukorra artikli 6 lõike 3 alusel parlamendi presidendile
kirja, et paluda tal esitada õiguskomisjonile hageja kui parlamendi liikme immuniteedi kaitsmise taotlus alljärgnevas sõnastuses.
„Tegemist on […]
fumus persecutionis
’e selge ilminguga, kus opositsiooni esindajast parlamendiliikme suhtes on algatatud kohtumenetlus sellise täitevvõimu esindaja
isikliku korralduse alusel, kes on lisaks parlamendiliikme vastane kohalikul tasandil.
[Protokolli] artikli 10 [esimese lõigu punkti a] kohaselt on B. Gollnischil prantsuse konstitutsiooniõiguses parlamendiliikmetele
ette nähtud immuniteet. Prantsuse põhiseaduse artikkel 26 näeb ette, et rahvuskogu võib nõuda oma liikme vastu algatatud kohtumenetluse
peatamist.
[Parlamendi kodukorra] artikli 6 lõike 3 alusel on mul B. Gollnischi nõusolekul au teha vajalikud toimingud tema immuniteedi
kaitsmiseks.”
Parlamendi 14. aprilli 2005. aasta täiskogu istungil teavitas parlamendi president L. Romagnoli kirjast ning suunas hageja
immuniteedi kaitsmise taotluse selles valdkonnas pädevale õiguskomisjonile.
Õiguskomisjoni 21. aprilli 2005. aasta koosolekul nimetati seda toimikut puudutavas küsimuses raportööriks parlamendi liige
D. Wallis.
Pärast seda, kui hageja oli saanud kutse ilmuda 26. aprillil 2005 Lyoni kriminaalkohtusse, saatis L. Romagnoli 25. aprillil
2005 parlamendi presidendile uue kirja.
Lyoni kriminaalkohtu istungil lükati asja arutamine edasi hilisemale kuupäevale, kuna parlament ei olnud hageja immuniteedi
kaitsmise taotlust veel läbi vaadanud.
9. juunil 2005 kirjutas parlamendi õiguskomisjoni esimees prantsuse justiitsministrile, et teavitada viimast esiteks hageja
immuniteedi kaitsmise taotluse olemasolust ja teiseks esitada talle mõningad küsimused seoses hageja vastu algatatud kohtumenetlusega.
13. juulil 2005 kirjutas parlamendi president Prantsusmaa alalisele esindajale Euroopa Liidu juures, et teavitada viimast
parlamendis algatatud menetluse seisust, ning palus tal edastada kohtuasutustele taotluse peatada ajutiselt kriminaalmenetlus,
et võimaldada parlamendil juhtumit uurida ning võtta otsus hageja immuniteedi kaitsmise taotluse kohta.
Parlamendi õiguskomisjoni 14. juuli 2005. aasta koosolekul viidi läbi suundanäitav hääletamine, mille tulemusel anti D. Wallisele
ülesanne valmistada ette hageja immuniteedi kaitsmist toetava raporti eelnõu.
Vastusena parlamendi presidendi 13. juuli 2005. aasta kirjale kirjutas prantsuse justiitsminister 18. juulil 2005 järgmist:
„Kohus, kelle menetluses asi on, peab avaliku ning võistleva kohtumenetluse tulemusena tegema otsuse süüdistaja esitatud tõendite
olemasolu ja piisavuse kohta; seni eeldatakse süüdistatava süütust. Justiitsministrina ei ole minu pädevuses selle kohta hinnangut
anda.
Märgin muu hulgas, et vaatamata sellele, et B. Gollnisch ei toiminud vastavalt politsei poolt talle saadetud kutses nõutule,
ei vahistatud teda ega kohaldatud tema suhtes kohtumenetluse raames ühtegi julgeolekumeedet; need meetmed on ainsad, mille
puhul on [prantsuse] põhiseaduse artikli 26 kohaselt siseriikliku parlamendi liikmete puhul vajalik vastavalt kas rahvuskogu
või senati eelnev luba.”
Pärast mitut koosolekut ning kolme raporti eelnõu läbivaatamist kiitis parlamendi õiguskomisjon 22. novembri 2005. aasta koosolekul
heaks D. Wallise neljanda raporti eelnõu, millega jäeti hageja immuniteedi kaitsmise taotlus rahuldamata.
Selle raporti põhjendustes on öeldud järgmist:
„4.      Euroopa Parlament on alates oma esimesest viieaastasest volituste kehtimise ajast pidanud otsustama terve rea immuniteedi
äravõtmise taotluste üle. Parlamendi poolt nende taotluste kohta tehtud otsused on võimaldanud esile tuua mõned üldpõhimõtted,
mis on esitatud resolutsioonis, mille parlament võttis 10. märtsil 1987. vastu G. H. Donnez’i raporti alusel, mis käsitles
Euroopa Parlamendi liikmeid puudutavas osas [protokolli] muutmist käsitleva protokolli eelnõu (A2-121/86). Siinkohal on kasulik
meenutada lühidalt mõningaid põhimõtteid, mida tuleb käesolevas asjas arvesse võtta.
a)      Parlamendiliikme immuniteet ei ole ühe või teise parlamendiliikme kasuks kehtestatud privileeg, vaid see tagab parlamendi
ja selle liikmete sõltumatuse teistest institutsioonidest.
b)      Asjaolu, et [protokolli] artikli 10 esimese lõigu [punkt] a viitab siseriiklike parlamentide liikmete immuniteedile, ei tähenda
seda, et Euroopa Parlament ei või kehtestada parlamendiliikme immuniteedi äravõtmist puudutavas osas omaenda eeskirju. Parlamendi
otsuste alusel on tasapisi välja kujunenud Euroopa Parlamendi liikme immuniteedi mõiste, mis on põhimõtteliselt sõltumatu
liikmesriikide parlamentide erinevatest tavadest. See võimaldab vältida seda, et parlamendiliikmetele saaks osaks erinev kohtlemine
nende kodakondsuse alusel. Seetõttu, isegi kui siseriiklikus õiguses kehtivat immuniteeti võetakse arvesse, kohaldab Euroopa
Parlament omaenda väljakujunenud põhimõtteid, et otsustada, kas parlamendiliikme immuniteet tuleb ära võtta või mitte.
Parlamendiliikme immuniteedi eesmärk on kaitsta parlamendiliikmete sõnavabadust ja poliitilise vaidluse vabadust. Seetõttu
on Euroopa Parlamendi pädev komisjon alati lähtunud aluspõhimõttest, et juhul, kui parlamendiliikmetele etteheidetavad teod
kuuluvad viimase poliitilise tegevuse raamesse või on sellega otseselt seotud, immuniteeti ära ei võeta.
See hõlmab näiteks parlamendiliikme poliitilise tegevuse alla kuuluvaks loetavate arvamuste avaldamist meeleavaldustel, avalikel
kokkutulekutel, poliitilistes väljaannetes, ajakirjanduses, raamatus, televisioonis, ametliku poliitilise teadaande allkirjastamisega
või ka kohtus.
c.      Koos selle põhimõttega võetakse arvesse muid kaalutlusi, mis räägivad kas immuniteedi äravõtmise poolt või vastu, eeskätt
fumus persecutionis
’t, st eeldust, mille kohaselt kriminaalmenetluse algatamise eesmärk on soov kahjustada parlamendiliikme poliitilist tegevust.
Nagu on märgitud G. H. Donnez’i aruande põhjendustes, tähendab mõiste
fumus persecutionis
sisuliselt seda, et immuniteeti ei võeta ära siis, kui esineb kahtlus, et kriminaalmenetluse algatamise põhjuseks on soov
kahjustada parlamendiliikme poliitilist tegevust.
Seega, kui poliitiline vastane on algatanud kohtumenetluse parlamendiliikme vastu, siis vastupidist tõendavate tõendite puudumisel
ei võeta parlamendiliikmelt immuniteeti, kuna tuleb asuda seisukohale, et kohtumenetluse algatamise eesmärk on kahjustada
asjassepuutuvat parlamendiliiget, mitte kahju hüvitamine. Samamoodi ei võeta immuniteeti ära juhul, kui kohtumenetlus on algatatud
sellistel asjaoludel, millest tulenevalt on alust arvata, et selle ainsaks eesmärgiks on parlamendiliikme kahjustamine.
III.      Soovitatava otsuse põhjendused
1.      Õiguskomisjon on üksikasjalikult uurinud neid [protokolli] artikleid, mis võivad olla kohaldatavad. Komisjon on otsustanud,
et käesolevat juhtumit tuleb uurida [protokolli] artikli 9 alusel koostoimes eespool esitatud põhimõtetega.
Artikkel 9 sätestab, et „Euroopa Parlamendi liikmeid ei või üle kuulata, nende suhtes tõkendit kohaldada ega neid kohtumenetlusele
allutada nende poolt oma kohustuste täitmisel avaldatud arvamuste või antud häälte tõttu”. Absoluutne immuniteet on seega
olemas üksnes seoses [parlamendiliikmete] poolt oma kohustuste täitmisel avaldatud arvamuste või antud häältega.
Parlament on järjepidevalt kaitsnud aluspõhimõtet, mille kohaselt ei saa immuniteeti mingil juhul ära võtta siis, kui parlamendiliikmele
etteheidetavad teod on toime pandud tema kui parlamendiliikme poliitiliste kohustuste täitmisel või kui need on selliste kohustustega
otseselt seotud. Samu põhimõtteid tuleb kohaldada juhul, kui on esitatud parlamendiliikme immuniteedi kaitsmise taotlus.
a)      Nende põhimõtete alusel tuvastab komisjon, et kui B. Gollnisch 11. oktoobri 2004. aasta pressikonverentsil arvamust avaldas,
ei kasutanud ta sõnavabadust Euroopa Parlamendi liikme „kohustuste täitmisel”.
B. Gollnischi antud seletuste kohaselt andis ta oma hinnangu Katõni massimõrva kohta vastusena ajakirjanike küsimustele seoses
tema poolt tehtud terava kriitikaga, mis puudutas Rousso aruandes – mis käsitles Lyon-III ülikooli õppejõudude poliitilisi
arvamusi – sisalduvaid poliitilisi vastuolusid. Need avaldused olid otseselt seotud B. Gollnischi kui Lyon-III ülikooli õppejõu
kutsealase tegevusega ning neil ei olnud seega mingit pistmist tema kui Euroopa Parlamendi liikme kohustuste täitmisega.
Seega ei saa väita, et see toimus Euroopa Parlamendi liikme „kohustuste täitmisel”.
b)      [Parlamendi kodukorra] artikli 7 lõike 6 tingimused on täidetud. Prantsuse justiitsministri esitatud teabe kohaselt ei kujuta
B. Gollnischi vastu algatatud kriminaalmenetlus endast tema volituste täitmisele niisugust takistust, millest tulenevalt ei
saaks ta näiteks osaleda parlamendi istungjärkudel, komisjoni koosolekutel vms. Esitatud teabest nähtub, et B. Gollnisch ei
ole kohustatud osalema kohtuistungil ning teda võib esindada tema advokaat. Lisaks sellele on kohtuistungi toimumise päeva
võimalik B. Gollnischi taotlusel edasi lükata.
2.      Vastavalt [Parlamendi kodukorra] artikli 7 lõikele 2 peaks komisjoni esitatud otsuse ettepanek piirduma immuniteedi kaitsmise
taotluse rahuldamise või tagasilükkamise soovitamisega.
IV.      Järeldus
Eelnevaga arvestades ning olles uurinud põhjusi, mis räägivad kas immuniteedi äravõtmise poolt või selle vastu, teeb õiguskomisjon
ettepaneku jätta B. Gollnischi immuniteedi kaitsmise taotlus rahuldamata.”
Parlament järgis 13. detsembri 2005. aasta otsuses 2005/2072 (IMM) (edaspidi „vaidlustatud otsus”) seda ettepanekut ning –
viidates üksnes õiguskomisjoni raportile ja ilma, et oleks tuginenud muudele põhjendustele – otsustas hageja „immuniteeti
ja privileege mitte kaitsta”.
28. veebruari 2008. aasta otsusega jättis Lyoni apellatsioonikohus jõusse kriminaalkohtu otsuse, millega mõisteti hagejale
kolm kuud tingimisi vabadusekaotust ning määrati 5000 euro suurune trahv ning mõisteti talt välja osa tsiviilhagejate poolt
nõutut hüvitisest.
23. juuni 2009. aasta otsusega tühistas Cour de cassation (prantsuse kassatsioonikohus) Lyoni apellatsioonikohtu 28. veebruari
2008. aasta otsuse. Cour de cassation leidis sisuliselt, et hagejale etteheidetavad teod ei ole kriminaalkorras karistatavad
ning lõpetas seega lõplikult viimase vastu algatatud kriminaalmenetluse.

Menetlus ja poolte nõuded
Üldkohtu kantseleisse 13. veebruaril 2006 esitatud hagiga nõudis hageja EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel vaidlustatud
otsuse tühistamist ning talle väidetavalt tekitatud mittevaralise kahju hüvitamist.
Üldkohtu kantseleis 13. veebruaril 2006 registreeritud eraldiseisva aktiga esitas hageja EÜ artikli 242 alusel taotluse, et
peatataks vaidlustatud otsuse kohaldamine. See taotlus jäeti Üldkohtu presidendi 12. mai 2006. aasta määrusega rahuldamata.
Üldkohtu kantseleisse 21. veebruaril 2006 esitatud aktis taotles L. Romagnoli menetlusse astumist hageja väidete toetuseks.
See taotlus jäeti Üldkohtu kolmanda koja esimehe 14. veebruari 2008. aasta määrusega rahuldamata.
28. aprillil 2006 Üldkohtu kantseleisse saabunud eraldiseisva aktiga esitas parlament Üldkohtu kodukorra artikli 114 lõike 1
alusel vastuvõetamatuse vastuväite, nõudes hagi tervikuna vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätmist.
Üldkohtu kantseleisse 20. juunil 2006 esitatud aktis esitas hageja omapoolsed märkused parlamendi esitatud vastuvõetamatuse
vastuväite kohta.
Vastuvõetamatuse vastuväide liideti põhikohtuasjaga Üldkohtu (kolmas koda) 22. jaanuari 2008. aasta määrusega.
14. märtsil 2008 esitas parlament kostja vastuse.
Kohtusekretär kutsus hagejat 1. aprilli 2008. aasta kirjaga üles esitama repliiki.
Hageja ei esitanud repliiki selleks määratud tähtaja jooksul, kuid kinnitas siiski hiljem oma huvi kohtuvaidluse lahendamise
vastu.
Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus (kolmas koda) avada suulise menetluse.
Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu suulistele küsimustele kuulati ära kohtuistungil, mis toimus 28. jaanuaril 2009.
Cour de cassation’i 23. juuni 2009. aasta otsuse tagajärjel otsustas Üldkohus 9. juuli 2009. aasta määrusega uuendada suulise
menetluse ning palus menetlust korraldavate meetmete raames pooltel esitada dokumente ning vastata nimetatud kohtuotsust puudutavatele
küsimustele. See palve täideti.
Üldkohtu kolmanda koja esimehe 17. septembri 2009. aasta otsusega lõpetati suuline menetlus.
Hageja palub Üldkohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus;
–        mõista tema kasuks mittevaralise kahju hüvitamiseks välja 8000 eurot;
–        mõista tema kasuks esindamiseks ja hagi ettevalmistamiseks tehtud kulutuste katteks välja 4000 eurot.
Parlament palub Üldkohtul:
–        tuvastada, et Cour de cassation’i 23. juuni 2009. aasta otsuse tagajärjel on hagi ese ning otsuse tegemise vajadus ära langenud;
–        teise võimalusena jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus
1.
Tühistamisnõue

Poolte argumendid
Vastates Üldkohtu palvele võtta seisukoht Cour de cassation’i otsuse tagajärgede suhtes väidab hageja alustuseks sisuliselt
seda, et tal on jätkuvalt huvi vaidlustatud otsuse tühistamise suhtes esiteks selleks, et vältida nimetatud otsuse pretsedendiks
muutumist ning teiseks sellepärast, et tema vastu on algatatud uus menetlus uute asjaolude alusel ning seetõttu on oluline,
et Üldkohus teeks otsuse õigusküsimustes, mis tõusetuvad vaidlustatud otsusest, et parlament ei võtaks tulevikus vastu sarnast
otsust; kolmandaks seetõttu, et Cour de cassation’i otsusega ei hüvitatud täielikult talle vaidlustatud otsusega tekitatud
mittevaralist kahju ning neljandaks seetõttu, et talle tekkis varaline kahju kulutuste näol, mida ta pidi vaidlustatud otsuse
vaidlustamiseks tegema.
Lisaks sellele väidab hageja sisuliselt, et tema hagi on vastuvõetav.
Hageja esitab oma hagi toetuseks kuus väidet. Esiteks väidab ta, et parlament kuritarvitas menetlust, teiseks, et parlament
rikkus protokolli artikleid 9 ja 10, kolmandaks, et parlament kahjustas õiguskomisjoni väljakujunenud tava ühelt poolt sõnavabadust
ning teiselt poolt
fumus persecutionis
’t puudutavas osas, neljandaks, et parlament rikkus õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid, viiendaks, et
parlament kahjustas parlamendiliikme sõltumatust ning viimase asjaoluna kuuendaks, et parlament eiras oma kodukorra sätteid,
mis käsitlevad menetlust, mille tulemusena võidakse parlamendiliikme volitused tühistada.
Parlament väidab sisuliselt, et hagejal ei ole enam huvi vaidlustatud otsuse tühistamiseks, sest tema vastu algatatud kriminaalmenetlus
on Cour de cassation’i 23. juuni 2009. aasta otsusega nüüdseks vaidlustamisvõimaluseta lõpetatud ning hageja immuniteedi küsimus
selle juhtumi raames seetõttu enam ei tõusetu. Parlament on seisukohal, et seetõttu ei saa vaidlustatud otsuse tühistamine
tuua hagejale kaasa ühtegi õiguslikku tagajärge.
Parlament on seisukohal, et hageja taotleb oma hagiga tegelikult seda, et parlament oleks kohustatud juhtumit uuesti uurima
ning selle uue uurimise alusel tegema otsuse kaitsta hageja immuniteeti ning peatada kohtumenetlus; see aga ei ole Cour de
cassation’i otsust arvestades enam võimalik.
Sellest tulenevalt ning väites, et hagi on vastuvõetamatu, leiab parlament, et juhul, kui hagi peaks tunnistatama vastuvõetavaks,
on otsuse tegemise vajadus ära langenud.
Mis puudutab vastuvõetavust, siis leiab parlament sisuliselt, et vaidlustatud otsus ei tekita õiguslikke tagajärgi ühelt poolt
selle laadist ning teiselt poolt parlamendiliikmete immuniteedi üldkorrast tulenevalt ning et seega ei ole tegemist vaidlustatava
aktiga.
Mis puudutab sisulist küsimust, siis väidab parlament sisuliselt esiteks seda, et hagi on suunatud õiguskomisjoni koostatud
raporti ning eeskätt selle raporti põhjenduste vastu; kuid parlamendi aktiga saab tegu olla üksnes sellise otsuse puhul, mis
on vastu võetud parlamendi täiskogu istungil, ning õiguskomisjoni raportis sisalduvat otsuse ettepanekut ega põhjendusi ei
saa käsitada parlamendi aktidena.
Parlament väidab sisuliselt teiseks, et immuniteedi kaitsmisega seotud aktid ei saa tugineda otseselt protokollile ning seetõttu
valiti selle õiguslikuks aluseks kodukorra säte, mis regeleerib menetlust, mida kasutatakse immuniteedi kaitsmiseks võetavate
aktide puhul.
Kolmandaks väidab parlament sisuliselt, et immuniteedi kaitsmise õiguslikus raamistikus oleks otsuse, millega parlament asub
seisukohale, et immuniteeti ei tule kaitsta, võinud teoreetiliselt vastu võtta nii protokolli artikli 9 kui ka artikli 10
alusel.
Neljandaks väidab parlament sisuliselt, et hageja väited, mis puudutavad tingimatut vajadust kohaldada nimetatud artiklit 10,
ei käsitle mitte niivõrd vaidlustatud otsuse õigusliku aluse küsimust, vaid pigem selles sisuliste küsimuste osas antud hinnangut.
Viiendaks väidab parlament sisuliselt, et kohtumenetluse peatamise kohaldatavust puudutavas osas ei ole hageja oma hagis väitnud
mitte seda, et parlament oleks pidanud kohaldama Prantsuse põhiseaduse artikli 26 kolmandat lõiku, vaid seda, et võimalikul
otsusel hageja immuniteedi kaitsmise kohta oleks pidanud olema selles põhiseaduse sättes ette nähtud mõju, ning et protokolli
artikli 10 esimese lõigu punkt a ei viita tema arvates prantsuse põhiseaduse artikli 26 kolmandale lõigule.
Parlament väidab kuuendaks sisuliselt seda, et isegi kui ta oleks võinud seda põhiseaduse sätet hageja suhtes kohaldada, oleks
ta oma kaalutlusõigust arvestades saanud võtta vastu vaidlustatud otsusega samasisulise otsuse.
Parlament väidab seitsmendaks sisuliselt seda, et prantsuse põhiseaduse artikli 26 kolmanda lõigu kohaldamise tagajärjena
oleks ühelt poolt tõusetunud küsimus sellest, kas ta ei oleks pidanud toimima vahetult selle siseriikliku sätte alusel, selle
asemel et järgida oma kodukorras ette nähtud menetlust, kuivõrd viimane eeldab immuniteedi olemasolu selleks, et immuniteedi
kaitsmise menetlus saaks olla tulemuslik, samas kui prantsuse põhiseaduse artikli

26 kolmanda lõigu kohaselt ei ole enne rahvuskogu või senati otsust mingisugust immuniteeti olemas. Lisaks sellele leiab parlament,
et isegi kui ta oleks toiminud Prantsuse põhiseaduse artikli 26 kolmanda lõigu alusel, oleks ta võinud vastu võtta negatiivse
otsuse ning hageja õiguslik olukord seega ei muutuks.
Kohtumenetluse peatamise menetluse kohaldamine tõstataks parlamendi arvates teiselt poolt probleemi seoses sellega, milline
ulatus tuleb omistada mõistele „istung”, mida tuleb käsitada selle ühenduse tähenduses; see oleks kaasa toonud selle, et kohtumenetluse
peatamise otsuse mõju oleks lõppenud 2005/2006 aasta istungjärgu lõppemisel, st 2006. aasta märtsi teisel teisipäeval, v.a.
juhul, kui parlament oleks uuendanud otsust nõuda kohtumenetluse peatamist.
Kaheksandaks leiab parlament sisuliselt, et hagejal ei ole alust õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumisele tugineda,
sest parlament ei andnud talle täpseid, tingimusteta ning ühtelangevaid tagatisi, mille alusel ta oleks võinud uskuda, et
tema immuniteeti kaitstakse, arvestades ka seda, et parlamendil on selles valdkonnas laiaulatuslik kaalutlusõigus.
Üheksandaks väidab parlament, et hageja ei ole esitanud ühtegi tõendit nende väidete toetuseks, mis puudutavad asjaolu, et
vaidlustatud otsus kahjustab tema kui parlamendiliikme sõltumatust.
Viimase asjaoluna – kümnendaks – väidab parlament, et hageja väited parlamendi kodukorra artikli 3 lõike 6 teise lõigu rikkumise
kohta on alusetud, kuivõrd nimetatud sättel puudub igasugune seos vaidlustatud otsusega.

Üldkohtu hinnang
Esiteks tuleb uurida, kas hagejal on põhjendatud huvi säilinud ning kas seetõttu on endiselt vaja teha otsus tühistamishagi
kohta.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab hagejal olema hagi esitamise hetkel põhjendatud huvi hagi eseme suhtes, vastasel
juhul võib tegu olla vastuvõetamatusega. Lisaks peab hageja huvi hagi rahuldamise vastu säilima kuni kohtuotsuse tegemiseni,
vastasel juhul võidakse asjas kohtuotsust mitte teha (vt selle kohta Euroopa Kohtu 16. detsembri 1963. aasta otsus kohtuasjas
14/63: Forges de Clabecq
vs.
Ülemamet, EKL 1963, lk 719 ja 748, ning 7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑362/05 P: Wunenburger
vs.
komisjon, EKL 2007, lk I‑4333, punkt 42).
Nimelt ei tule väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tühistamisnõude osas otsust enam teha siis, kui hageja on kaotanud oma
huvi vaidlustatud akti tühistamise suhtes kohtumenetluse vältel toimunud sündmuse tõttu (vt selle kohta Üldkohtu 17. oktoobri
2005. aasta otsus kohtuasjas T‑28/2: First Data jt
vs.
komisjon, EKL 2005, lk II‑4119, punktid 36 ja 37 ning seal viidatud kohtupraktika), mille tagajärjel ei too selle akti tühistamine
iseenesest enam kaasa õiguslikke tagajärgi (vt selle kohta Üldkohtu 14. märtsi 1997. aasta määrus kohtuasjas T‑25/96: Arbeitsgemeinschaft
Deutscher Luftfahrt-Unternehmen ja Hapag-Lloyd
vs.
komisjon, EKL 1997, lk

II‑363, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks sellele on kohus väljendanud seisukohta, et kui huvi, millele hageja tugineb, seondub tulevase õigusliku olukorraga,
siis peab hageja tõendama, et selle olukorra kahjustamine on juba hagi esitamise ajal kindel (Üldkohtu 17. septembri 1992. aasta
otsus kohtuasjas T‑138/89: NBV ja NVB
vs.
komisjon, EKL 1992, lk II‑2181, punkt 33, ja Üldkohtu 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑141/03: Sniace
vs.
komisjon, EKL 2005, lk II‑1197, punkt 26).
Cour de cassation asus kohtumenetluses seisukohale, et hagejale etteheidetavad teod ei ole kriminaalkorras karistatavad. Seega
lõpetati lõplikult hageja suhtes algatatud kriminaalmenetlus, millega seoses oli esitatud taotlus, mille alusel võeti omakorda
vastu vaidlustatud otsus.
Vaidlustatud otsuse tühistamine ei too seega iseenesest enam kaasa õiguslikke tagajärgi. Cour de cassation’i otsuse tõttu
on nimelt välistatud, et parlament võtaks hageja immuniteeti puudutavas küsimuses – käesoleva kohtuasja esemeks olevatel asjaoludel
– vastu uue otsuse, kuna Cour de cassation asus seisukohale, et need teod ei ole kriminaalkorras karistatavad.
Hagejal ei ole seega enam huvi vaidlustatud otsuse tühistamise suhtes ning tühistamisnõude osas ei ole enam vaja otsust teha.
Seda järeldust ei kõiguta argumendid, mis hageja esitas vastuses Üldkohtu kirjalikule küsimusele, millega taotleti tema arvamust
Cour de cassation’i 23. juuni 2009. aasta otsuse mõju kohta.
Hageja väidab oma vastuses Üldkohtu kirjalikule küsimusele, et tema suhtes on tema erakonna vastased organisatsioonid algatanud
uue menetluse pressiteate tõttu, mille avaldas valitud esindajate grupp, mille liige ta on, ning kuna ta tugineb ka selles
asjas oma immuniteedile, siis oleks Üldkohtu otsus käesolevas kohtuasjas talle tarvilik.
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et hagejal võib säilida institutsiooni akti tühistamise nõudmise huvi juhul, kui väidetav
õigusvastasus võib tulevikus korduda, sõltumata selle kohtuasja asjaoludest, mis olid aluseks hageja esitatud hagile (vt selle
kohta eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus Wunenburger
vs.
komisjon, punktid 50–52 ja seal viidatud kohtupraktika).
Isegi eeldusel, et – nagu väidab hageja – tema suhtes on uute asjaolude alusel algatatud uus kohtumenetlus, ei ole hageja
tõendanud, et käesolevas kohtuasjas väidetav õigusvastasus võiks tulevikus korduda ja seda sõltumata käesoleva kohtuasja asjaoludest.
Hageja ei ole nimelt vaidlustanud mitte tema suhtes kohaldatud sätete õiguspärasust, vaid väidab, et õigusvastane oli nende
kohaldamine parlamendi poolt käesoleva kohtuvaidluse aluseks olevate asjaolude korral. Sellest tuleneb, et eespool punktis 68
viidatud kohtupraktika ei ole käesolevas kohtuasjas kohaldatav ning seetõttu ei ole hagejal oma põhjendatud huvi õigustamiseks
alust tugineda asjaolule, et see õigusvastasus võib korduda sõltumata käesoleva kohtuasja asjaoludest.
Lisaks tugineb hageja huvile vaidlustatud otsuse tühistamise suhtes tõendamaks, et tema au väidetavast riivamisest tuleneva
kahju hüvitamise nõue on põhjendatud.
On õige, et kohtupraktikast nähtub, et tühistamishagi ei ole põhjendatud huvi puudumise tõttu vastuvõetamatu ainuüksi seetõttu,
et vaidlustatud otsuse tühistamise korral võiks akti vastu võtnud institutsioon leida end olukorras, kus tal on asjaolusid
arvestades võimatu täita asutamislepingust tulenevat kohustust. Sellisel juhul säilib selle hagi puhul põhjendatud huvi vähemalt
võimalikku kahju hüvitamise nõuet puudutavas osas (Euroopa Kohtu 5. märtsi 1980. aasta otsus kohtuasjas 76/79: Könecke Fleischwarenfabrik
vs.
komisjon, EKL 1980, lk 665, punkt 9, ja 31. märtsi 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑68/94 ja C‑30/95: Prantsusmaa
jt
vs.
komisjon, EKL 1998, lk I‑1375, punkt 74).
Käesolevas kohtuasjas tuleb siiski täheldada, et hageja esitas kahju hüvitamise nõude koos tühistamisnõudega ning seega saab
Üldkohus teha otsuse küsimuses, kas parlament võis olla teinud vea, ilma et oleks vaja otsustada tühistamisnõude üle. Seega
ei saa hageja oma põhjendatud huvi olemasolu õigustamiseks sellele kohtupraktikale põhjendatult tugineda.
Lõpetuseks kuulub käesoleva hagi esitamisega seotud kulude hüvitamise küsimus kohtukulude hindamise alla, ega saa olla aluseks
hageja põhjendatud huvile vaidlustatud otsuse tühistamise suhtes.
Seega, ilma et oleks vajalik uurida parlamendi väiteid asja läbivaatamist takistavate asjaolude kohta, tuleb nentida, et tühistamisnõude
kohta otsuse tegemise vajadus on ära langenud.
2.
Kahju hüvitamise nõue

Vastuvõetavus
Poolte argumendid
Parlament väidab sisuliselt, et hageja ei ole oma hagis esitanud ühtegi konkreetset elementi või isegi ühtegi tõendit, millest
nähtuks, et on täidetud ühenduse vastutuse tekkimise kolm kumulatiivset tingimust, st institutsioonile etteheidetava käitumise
õigusvastasus, kahju tekkimine ja põhjusliku seose olemasolu käitumise ja väidetava kahju vahel, ning et sellest tulenevalt
on kahju hüvitamise nõue vastuvõetamatu.
Hageja leiab sisuliselt esiteks, et ta on piisavalt õiguslikult tõendanud parlamendi käitumise õigusvastasust, viidates selleks
oma tühistamisnõude toetuseks esitatud väidetele ja eeskätt asjaolule, et vaidlustatud otsus võeti vastu ilmselgelt ebaadekvaatsel
õiguslikul alusel. Ta leiab teiseks, et vaidlustatud otsusega tekitati talle mittevaralist kahju ja see tõi kaasa „kohtuliku
tagakiusamise”; kahju seisneb tema au riivamises, mis tuleneb sellest, et prantsuse ja rahvusvaheline ajakirjandus tõlgendas
tema immuniteedi kaitsmisest keeldumist kui parlamendipoolset hukkamõistu. Kolmandaks leiab hageja, et põhjuslik seos parlamendi
õigusvastase teo ja sellest tuleneva kahju vahel on tõendatud.
Üldkohtu hinnang
Kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c kohaselt tuleb hagiavalduses märkida hagi ese ja ülevaade fakti- ja õigusväidetest.
Nende nõuete täitmiseks peab institutsiooni poolt väidetavalt tekitatud kahju hüvitamist taotlev hagiavaldus sisaldama andmeid,
mis võimaldaksid määratleda hageja poolt institutsioonile etteheidetava käitumise, põhjused, millest tulenevalt hageja arvates
esineb põhjuslik seos käitumise ja väidetavalt talle tekkinud kahju vahel, ning selle kahju olemuse ja ulatuse (vt Üldkohtu
22. juuli 2005. aasta määrus kohtuasjas T‑376/04: Polyelectrolyte Producers Group
vs.
nõukogu ja komisjon, EKL 2005, lk II‑3007, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika). Need andmed peavad olema piisavalt selged
ja täpsed, et võimaldaksid kostjal kaitseks valmistuda ja Üldkohtul hagi lahendada vajadusel ilma täiendava teabeta. Õiguskindluse
ja korrakohase õigusemõistmise tagamiseks peavad selleks, et hagi oleks vastuvõetav, nähtuma hagi aluseks olevad põhilised
faktilised ja õiguslikud asjaolud vähemalt kokkuvõtlikult, kuid ühtselt ja arusaadavalt hagiavaldusest endast (vt Üldkohtu
12. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑308/05: Itaalia
vs.
komisjon, EKL 2007, lk II‑5089, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seetõttu tuleb kontrollida, kas hagiavalduses sisalduvad andmed olid piisavalt selged ja täpsed, et võimaldaksid kostjal kaitset
ette valmistada ja Üldkohtul kahju hüvitamise nõue ilma täiendava teabeta lahendada.
Tuleb nentida, et hagiavaldusest – mis on äärmiselt üksikasjalik – nähtub, et parlamendile etteheidetav käitumine on selgelt
määratletud, hagiavalduses on märgitud, et vaidlustatud otsusega tekitati hagejale mittevaralist kahju ning see tõi kaasa
„kohtuliku tagakiusamise” ning selles palutakse mõista parlamendilt välja 8000 eurot mittevaralise kahju hüvitamiseks.
Need andmed on piisavad, selleks et parlament saaks end kaitsta ja Üldkohus teha otsuse kahju hüvitamise nõude kohta.
Seega tuleb kahju hüvitamise nõue tunnistada vastuvõetavaks.

Sisuline küsimus
Poolte argumendid
Hageja väidab sisuliselt, et parlamendi käitumine on õigusvastane ning sellega põhjustati talle mittevaralist kahju, mis tema
täpsustuse kohaselt seisneb tema au riivamises. Hageja arvestab kahju suuruseks 8000 eurot. Ta tunnistab siiski, et Cour de
cassation’i otsuse tulemusena see kahju vähenes.
Tuleb meenutada, et hageja väidab sisuliselt esiteks, et parlament kuritarvitas menetlust, teiseks, et parlament rikkus protokolli
artikleid 9 ja 10, kolmandaks, et parlament kahjustas õiguskomisjoni väljakujunenud tava ühelt poolt sõnavabadust ning teiselt
poolt
fumus persecutionis
’t puudutavas osas, neljandaks, et parlament rikkus õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid, viiendaks, et
parlament kahjustas parlamendiliikme sõltumatust ning viimase asjaoluna – kuuendaks –, et parlament eiras oma kodukorra sätteid,
mis käsitlevad menetlust, mille tulemusena võidakse parlamendiliikme volitused tühistada.
Teist etteheidet puudutavas osas väidab hageja sisuliselt eeskätt seda, et protokolli artikkel 9, mis käsitleb parlamendiliikmete
poolt oma kohustuste täitmisel avaldatud arvamusi või antud hääli ja mille parlament võttis aluseks otsuse puhul, millega
otsustas tema immuniteeti mitte kaitsta, ei olnud käesolevas asjas kohaldatav, sest see säte käsitleb üksnes sellised arvamusi
või hääli, mida on avaldatud või mis on antud parlamendi täiskogu istungi või selliste parlamentaarsete organite – nagu komisjonid
või poliitilised grupid – koosolekute raames, mitte arvamusi, mida on avaldatud kongressil või valimiskampaania raames.
Hageja väidab, et selle asemel oleks tema olukorra suhtes tulnud kohaldada protokolli artiklit 10, sest see säte käsitleb
eeskätt selliseid tegusid, mis ei kujuta endast arvamuse avaldamist või hääle andmist, ja seda olenemata sellest, kas need
on aset leidnud Euroopa Parlamendi raames või mitte. Seisukohta, mille tõttu tema vastu kohtumenetlus algatati, oli ta just
nimelt avaldanud pressikonverentsil, mida peeti suvise pausi järel poliitilise tegevuse jätkamise tähistamiseks selle erakonna
ruumides, mille esindaja ta on.
Kuna parlament võttis otsuse vastuvõtmisel aluseks protokolli artikli 9, on ta seega rikkunud õigusnormi.
Parlament väidab sisuliselt, et ühenduse vastutuse tekkimise tingimused ei ole täidetud ning nõue tuleb põhjendamatuse tõttu
jätta rahuldamata.
Talle etteheidetava käitumise õigusvastasust puudutavas väidab parlament tühistamisnõudega seoses sisuliselt esiteks seda,
et hagi on tegelikult suunatud õiguskomisjoni raporti vastu, samas kui üksnes tema enda poolt vastu võetud otsus saab kujutada
endast parlamendi akti – ei õiguskomisjoni raportis sisalduvat otsuse ettepanekut ega põhjendusi ei saa käsitada parlamendi
aktidena; teiseks – kuna immuniteedi kaitsmisega seotud aktid ei saa põhineda otseselt protokollil, valiti õiguslikuks aluseks
kodukorra säte, mis reguleerib menetlust, mida kasutatakse immuniteedi kaitsmiseks võetavate aktide puhul; kolmandaks oleks
Parlamendi otsuse, millega parlament asub seisukohale, et immuniteeti ei tule kaitsta, võinud teoreetiliselt vastu võtta nii
protokolli artikli 9 kui ka artikli 10 alusel; neljandaks – hageja väited, mis puudutavad tingimatut vajadust kohaldada artiklit 10,
ei käsitle mitte niivõrd akti õigusliku aluse küsimust, vaid pigem selles sisuliste küsimuste osas antud hinnangut; viiendaks
ei viita protokolli artikli 10 esimese lõigu punkt a tema arvates prantsuse põhiseaduse artikli 26 kolmandale lõigule ning
hageja ei ole väitnud mitte seda, et parlament oleks pidanud kohaldama prantsuse põhiseaduse artikli 26 kolmandat lõiku, vaid
seda, et võimalikul otsusel hageja immuniteedi kaitsmise kohta oleks pidanud olema selles põhiseaduse sättes ette nähtud mõju;
kuuendaks oleks Parlament isegi juhul, kui ta oleks võinud seda põhiseaduse sätet hageja suhtes kohaldada, saanud oma kaalutlusõigust
arvestades võtta vastu vaidlustatud otsusega samasisulise otsuse; seitsmendaks oleks Prantsuse põhiseaduse artikli 26 kolmanda
lõigu kohaldamise tagajärjena tõusetunud küsimus sellest, kas parlament ei oleks pidanud toimima vahetult selle siseriikliku
sätte alusel selle asemel, et järgida oma kodukorras ette nähtud menetlust, ja isegi kui parlament oleks toiminud Prantsuse
põhiseaduse artikli 26 kolmanda lõigu alusel, oleks ta võinud vastu võtta negatiivse otsuse ning hageja õiguslik olukord seega
ei muutuks; lisaks sellele oleks kohtumenetluse peatamise otsuse mõju lõppenud 2005/2006 aasta istungjärgu lõppemisel, st
2006. aasta märtsi teisel teisipäeval – v.a. juhul, kui parlament oleks uuendanud otsust nõuda kohtumenetluse peatamist –,
st enne seda, kui kriminaalkohus oleks hageja suhtes otsuse langetanud; kaheksandaks puudub hagejal alus õiguspärase ootuse
kaitse põhimõttele tuginemiseks; üheksandaks ei ole hageja esitanud ühtegi tõendit, et põhjendada väiteid, mis puudutavad
asjaolu, et vaidlustatud otsus kahjustab tema kui parlamendiliikme sõltumatust, ja viimase asjaoluna – kümnendaks – on hageja
väited parlamendi kodukorra artikli 3 lõike 6 teise lõigu rikkumise kohta alusetud.
Mis puudutab põhjuslikku seost, siis parlament väidab, et ta ei ole kuidagi vastutav selle eest, et kolmandad isikud võisid
vaidlustatud otsust vääralt tõlgendada ning näha selles viidet hageja süüle.
Üldkohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab selleks, et ühendusel tekiks lepinguväline vastutus – EÜ artikli 288 teise lõigu
tähenduses – oma organite õigusvastase käitumise eest, olema täidetud kolm tingimust, milleks on institutsioonile etteheidetava
käitumise õigusvastasus, kahju tekkimine ning põhjusliku seose olemasolu selle käitumise ja väidetava kahju vahel (Euroopa
Kohtu 29. septembri 1982. aasta otsus kohtuasjas 26/81: Oleifici Mediterranei
vs.
EMÜ, EKL 1982, lk 3057, punkt 16, ja Üldkohtu 11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑175/94: International Procurement Services
vs.
komisjon, EKL 1996, lk II‑729, punkt 44).
Need ühenduse vastutuse tekkimise kolm tingimust on kumulatiivsed (Euroopa Kohtu 9. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas
C‑257/98 P: Lucaccioni
vs.
komisjon, EKL 1999, lk I‑5251, punkt 14, ja Üldkohtu 6. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑43/98: Emesa Sugar
vs.
nõukogu, EKL 2001, lk II‑3519, punkt 59). Seega piisab nendest ühe puudumisest kahju hüvitamise nõude rahuldamata jätmiseks
(Üldkohtu 17. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑146/01: DLD Trading
vs.
nõukogu, EKL 2003, lk II‑6005, punkt 74).
Käesolevas kohtuasjas tuleb esiteks uurida parlamendi käitumise õigusvastasust käsitlevaid väiteid.
–       Parlamendile etteheidetav käitumine
Tuleb meenutada, et mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 90 nimetatud ühenduse lepinguvälise vastutuse tekkimise kolmest
tingimusest esimest, siis kohtupraktika kohaselt on nõutav, et oleks tõendatud isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt
selge rikkumine. Nõude osas, mille kohaselt rikkumine peab olema piisavalt selge, on otsustavaks kriteeriumiks selle nõude
täidetuks lugemiseks – eeskätt juhul, kui asjassepuutuval institutsioonil on lai kaalutlusruum – institutsiooni kaalutlusõiguse
piiride ilmselge ja tõsine eiramine selle institutsiooni poolt. Kui institutsioonil on üksnes äärmiselt vähene või isegi olematu
kaalutlusruum, võib ühenduse õiguse lihtne rikkumine olla piisav selleks, et näidata piisavalt selge rikkumise olemasolu (Euroopa
Kohtu 4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑352/98 P: Bergaderm ja Goupil
vs.
komisjon, EKL 2000, lk I‑5291, punktid 43 ja 44, ning Üldkohtu 12. juuli 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑198/95,
T‑171/96, T‑230/97, T‑174/98 ja T‑225/99: Comafrica ja Dole Fresh Fruit Europe
vs.
komisjon, EKL 2001, lk II‑1975, punkt 134).
Lisaks, kuigi Euroopa ühendustele protokolliga antud privileegid ja immuniteedid on funktsionaalset laadi, kuivõrd nende eesmärk
on vältida ühenduste toimimise ja sõltumatuse kahjustamist (Euroopa Kohtu 11. aprilli 1989. aasta määrus kohtuasjas 1/88 SA:
Générale de Banque
vs.
komisjon, EKL 1989, lk 857, punkt 9, ja 13. juuli 1990. aasta määrus kohtuasjas C‑2/88 IMM: Zwartveld jt, EKL 1990, lk I‑3365,
lk 19), on need sellegipoolest sõnaselgelt antud parlamendi liikmetele ja ühenduse institutsioonide ametnikele ning muudele
teenistujatele. See, et privileegid ja immuniteedid on ette nähtud ühenduse avalikes huvides, õigustab institutsioonidele
antud võimalust vajaduse korral immuniteet ära võtta, kuid ei tähenda, et need privileegid ja immuniteedid on antud ainuüksi
ühendusele ning mitte ühtlasi ka ametnikele, muudele teenistujatele ja parlamendiliikmetele. Protokolliga antakse asjassepuutuvatele
isikutele subjektiivne õigus, mille järgimine on tagatud asutamislepingus ette nähtud õiguskaitsevahendite süsteemiga (vt
selle kohta Üldkohtu 15. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑345/05: Mote
vs.
parlament, EKL 2008, lk II‑2849, punkt 28, vt ka analoogia alusel Euroopa Kohtu 16. detsembri 1960. aasta otsus kohtuasjas 6/60:
Humblet
vs.
Belgia riik, EKL 1960, lk 1125 ja 1148).
Tuleb nentida, et kirjas, mille L. Romagnoli saatis 7. aprillil 2005 parlamendi presidendile, selleks et esitada õiguskomisjonile
hageja kui parlamendi liikme immuniteedi kaitsmise taotlus, märkis L. Romagnoli protokolli artikli 10 esimese lõigu punktile a
toetudes, et B. Gollnischi kui parlamendiliikme immuniteedi puhul oli tegemist Prantsuse põhiseaduse artiklis 26 ette nähtud
immuniteediga; see säte näeb ette, et vastavalt rahvuskogu või senat võib nõuda kohtumenetluse peatamist. L. Romagnoli astus
seega parlamendi kodukorra artikli 6 lõike 3 alusel B. Gollnischi nõusolekul samme viimase immuniteedi kaitsmiseks.
Kohtuistungil möönis parlament, et L. Romagnoli taotluse ese oli sõnaselgelt see, et parlament nõuaks kohtumenetluse peatamist
protokolli artikli 10 esimese lõigu punkti a ja Prantsuse põhiseaduse artikli 26 alusel.
Tuleb tuvastada, et järgides õiguskomisjoni tehtud ettepanekut mitte kaitsta B. Gollnischi immuniteeti ning viidates vaidlustatud
otsuses õiguskomisjoni raportile, esitamata selles dokumendis sisalduvate põhjenduste kohta reservatsioone, andis parlament
raporti põhjendustele oma heakskiidu.
Sellest tuleneb, et õiguskomisjoni raporti põhjenduste vastu suunatud kriitikat tuleb käsitada vaidlustatud otsuse enda põhjenduste
vastu suunatud kriitikana (vt selle kohta eespool punktis 94 viidatud kohtuotsus Mote
vs.
parlament, punkt 59).
Õiguskomisjoni raporti eelnõudest nähtub, et:
–        esimeses raporti eelnõus tehti ettepanek kaitsta hageja immuniteeti protokolli artikli 10 esimese lõigu punkti a alusel;
–        teises raporti eelnõus tehti ettepanek mitte kaitsta hageja immuniteeti protokolli artikli 10 esimese lõigu punktile a tuginevate
põhjendustega;
–        kolmandas raporti eelnõus tehti ettepanek mitte kaitsta hageja immuniteeti protokolli artikli 9 ega ka protokolli artikli 10
alusel;
–        viimases versioonis, mille võttis vastu õiguskomisjon ja hiljem parlament, tehti ettepanek mitte kaitsta hageja immuniteeti,
täpsustades esimeses lõigus pealkirja „III. Soovitatava otsuse põhjendused” all, et õiguskomisjon oli otsustanud, et asjaomast
juhtumit tuli uurida protokolli artikli 9 alusel.
Arvestades parlamendile esitatud taotluse sisu – pidades silmas, et taotluse ese oli kohtumenetluse peatamine protokolli artikli 10
esimese lõigu punkti a ja Prantsuse põhiseaduse artikli 26 alusel –, tuleb asuda seisukohale, et kuna parlament otsustas uurida
seda taotlust üksnes protokolli artiklit 9 arvestades, keeldus ta selle uurimisel tuginemast protokolli artikli 10 esimese
lõigu punktile a.
Tuleb tuvastada, et sellise taotluse suhtes, nagu esitati käesolevas kohtuasjas, on parlamendil tehtava otsuse sisu osas lai
kaalutlusruum.
Kuid sellegipoolest, kuivõrd käesolevas kohtuasjas oli parlamendile esitatud kohtumenetluse peatamise taotlus protokolli artikli 10
esimese lõigu punkti a alusel, mis oli ühetähenduslik, siis puudus parlamendil kaalutlusruum selles osas, kas otsus tuli vastu
võtta protokolli artikli 9 või artikli 10 esimese lõigu punkti a alusel.
Nimelt tuleb nentida, et parlamendi otsus ei puudutanud mitte seda, kas talle esitatud taotlus rahuldada või rahuldamata jätta;
selline otsus oleks kujutanud endast tema kaalutlusõiguse raamesse kuuluvat otsust.
Seevastu vastas parlament talle esitatud taotlusele, et ta ei kavatse kaitsta hageja immuniteeti protokolli artikli 9 alusel.
Tuleb nentida, et kuna parlament ei võtnud aluseks protokolli artikli 10 esimese lõigu punkti a, siis ei teinud ta ka otsust
kohtumenetluse võimaliku peatamise kohta, nagu see on ette nähtud Prantsuse põhiseaduse artikli 26 lõikes 3.
Nimelt tuleneb protokolli artikli 10 esimese lõigu punktist a, et selle immuniteedi ulatus ja mõju, mis on parlamendiliikmetel
nende kodakondsusjärgse riigi territooriumil, määratakse kindlaks erinevate siseriiklike sätetega, millele nimetatud säte
osutab.
Lisaks, arvestades asjaolu, et Euroopa Parlamendi liikmete valimist otsestel ja üldistel valimistel käsitleva akti (EÜT 1976,
L 278, lk 5) artikli 7 lõike 2 esimese lõigu kohaselt ei ole alates 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistest Euroopa Parlamendi
liikmeksolek enam ühildatav siseriikliku parlamendi liikme staatusega, peab Euroopa Parlament tagama protokolli artikli 10
esimese lõigu punktis a ette nähtud immuniteedi tõhususe, nagu parlament kohtuistungil ka möönis.
Kuivõrd käesoleva kohtuotsuse punktis 94 viidatud põhjustel antakse protokolli artikli 10 esimese lõigu punktiga a, mille
ese – koostoimes siseriiklike sätetega, millele see viitab – on kehtestada kord, mis reguleerib parlamendiliikmete suhtes
parlamendi istungite ajal nende kodakondsusjärgse riigi territooriumil kehtivaid immuniteete, asjassepuutuvatele isikutele
subjektiivne õigus ning et järelikult on tegemist sätte kohaldamisalasse kuuluvatele parlamendiliikmetele õigusi andva õigusnormiga,
siis tuleneb sellest, et kuna parlament ei teinud otsust protokolli artikli 10 esimese lõigu punkti a alusel, siis rikkus
ta piisavalt selgelt isikutele õigusi andvat õigusnormi.
Seega tuleb uurida, kas on täidetud teised ühenduse lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimused, st need, mis puudutavad
tekkinud kahju ja põhjusliku seose olemasolu.
–       Põhjuslik seos
Ühenduse lepinguvälist vastutust käsitleva väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on põhjusliku seose olemasolu tingimus täidetud
siis, kui esineb otsene põhjuslik seos asjaomase institutsiooni poolt tehtud vea ja viidatud kahju vahel; selle seose olemasolu
peab tõendama hageja. Ühendust saab pidada vastutavaks üksnes niisuguse kahju eest, mis tuleneb asjassepuutuva institutsiooni
õigusvastasest käitumisest piisavalt otseselt (Euroopa Kohtu 30. jaanuari 1992. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑363/88
ja C‑364/88: Finsider jt
vs.
komisjon, EKL 1992, lk I‑359, punkt 25, ja Euroopa Kohtu 5. juuli 2007. aasta määrus kohtuasjas C‑255/06 P: Yedaş Tarim ve
Otomotiv Sanayi ve Ticaret
vs.
nõukogu ja komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 61), see tähendab, et selline käitumine peab olema kahju
tekkimisel otsustava tähtsusega (vt Üldkohtu 12. detsembri 2000. aasta määrus kohtuasjas T‑201/99: Royal Olympic Cruises jt
vs.
nõukogu ja komisjon, EKL 2000, lk II‑4005, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika). Seevastu ei pea ühendus heastama oma
organite käitumise kõiki, isegi kaudselt kahjustavaid tagajärgi (vt selle kohta Euroopa Kohtu 4. oktoobri 1979. aasta otsus
liidetud kohtuasjades 64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 ja 45/79: Dumortier frères jt
vs.
nõukogu, EKL 1979, lk 3091, punkt 21).
Hageja väidab, et parlamendi poolt toime pandud õigusrikkumised, mida käsitletakse käesoleva kohtuotsuse punktis 83, on põhjuseks,
mille tõttu tema au sai riivatud ja millele ta tugineb.
Sellegipoolest tuleb märkida, et hageja on täpsustanud oma 23. juuli 2009. aasta vastuses Üldkohtu kirjalikule küsimusele,
et Cour de cassation’i otsus ei kaotanud täielikult talle vaidlustatud otsusega põhjustatud mittevaralist kahju. Seega on
hageja ise nimetanud prantsuse ametiasutuste poolt tema vastu algatatud kohtumenetlust kui kahju – või sellest osa – tekkimise
põhjust.
Seetõttu ei kujuta parlamendi poolt toimepandud õigusrikkumine – mis seisneb selles, et parlament keeldus vaatamast taotlust
läbi protokolli artikli 10 esimese lõigu punkti a alusel ning seega sellele sel alusel vastamast – endast hageja au riivamise
– või vähemalt osa selle riive – otsest ning otsustava tähtsusega põhjust.
Igal juhul tuleb lisaks märkida, et vaidlustatud otsuse õigusvastasus ei saa kujutada endast hageja viidatud au riivamise
otsest ning otsustava tähtsusega põhjust.
Nimelt, nagu tunnistab hageja oma kirjalikus vastuses Üldkohtu küsimusele Cour de cassation’i otsusest tulenevate tagajärgede
kohta, oleks parlament protokolli artikli 10 esimese lõigu punktile a tuginemise korral võinud kehtivalt võtta vastu nii otsuse
nõuda kohtumenetluse peatamist kui ka otsuse mitte nõuda kohtumenetluse peatamist.
See, et parlamendile on esitatud taotlus, milles on palutud nõuda kohtumenetluse peatamist, ei tähenda kindlasti seda, et
parlament peaks – arvestades talle selles osas antud ulatuslikku kaalutlusruumi – ilmtingimata niisuguse otsuse tegema.
Sellest tulenevalt ei saa asjaolu, et parlament jättis talle esitatud taotluse, milles paluti nõuda kohtumenetluse peatamist,
rahuldamata nii, et tugines seejuures valele õiguslikule alusele, olla väidetava kahju – selle olemasolu tuvastamise korral
– otseseks ja otsustava tähtsusega põhjuseks.
Kuna põhjusliku seose olemasolu ei ole tõendatud, siis tuleb kahju hüvitamise nõue jätta põhjendamatuse tõttu rahuldamata,
ilma et oleks vajalik uurida ühenduse vastutuse tekkimise viimast tingimust, st tekkinud kahju.

Kohtukulud
Hageja nõuab sisuliselt seda, et parlamendilt mõistetaks tema kasuks välja 4000 eurot esindamiseks ja hagi ettevalmistamiseks
tehtud kulutuste katteks. Hageja palub selle nõude vastuvõetavuse üle otsustada Üldkohtul.
Parlament väidab sisuliselt, et sellise kindlasummalise summa maksmist, nagu seda nõuab hageja, ei ole kodukorra artiklis 87
ja järgnevates artiklites ette nähtud ning seetõttu on parlamendilt kulude väljamõistmise nõue vastuvõetamatu.
Kodukorra artikli 91 punkti b kohaselt kuuluvad hüvitamisele menetlusega seotud poolte vältimatud kulud, eelkõige reisi- ja
elamiskulud ning esindaja-, nõustaja- või advokaaditasud.
Vaatamata sellele, et hagejal ei ole sellest tulenevalt õigust nõuda kindlasummalise summa maksmist, tuleb asuda seisukohale,
et hageja nõue on suunatud parlamendilt kohtukulude väljamõistmisele. Sellest tulenevalt on see vastuvõetav.
Kodukorra artikli 87 lõike 2 esimese lõigu kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool
on seda nõudnud.
Kui kohtuasjas otsust ei tehta, jaotab Üldkohus kodukorra artikli 87 lõike 6 alusel kohtukulud omal äranägemisel
Käesoleva kohtuasja asjaoludel tuleb otsustada, et parlament kannab oma kohtukulud ise ning kaks kolmandikku hageja kuludest,
sh nendest, mis seonduvad ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda)
otsustab:
1.
Tühistamisnõude osas on otsuse tegemise vajadus ära langenud.
2.
Jätta kahju hüvitamise nõue rahuldamata.
3.
Jätta parlamendi kanda tema enda kohtukulud ning mõista talt välja kaks kolmandikku Bruno Gollnischi kohtukuludest, sh nendest,
mis seonduvad ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega.
4.
Jätta B. Gollnischi kohtukuludest – sh nendest, mis seonduvad ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega – üks kolmandik tema
enda kanda.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 19. märtsil 2010 Luxembourgis.
kohtusekretär

koja esimees
E. Coulon
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.