CELEX: 62004CJ0036
Määrus (EÜ) nr 1954/2003
Artiklid 3, 4 ja 6
Püügikoormuse korraldus
Ühenduse kalastuspiirkonnad ja kalavarud
Akt Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemistingimuste ja asutamislepingutesse tehtavate muudatuste kohta
Lahutamatus
Vastuvõetamatus

1       Hagiavalduses taotleb Hispaania Kuningriik nõukogu 4. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1954/2003, mis käsitleb teatavate
ühenduse kalastuspiirkondade ja kalavarudega seotud püügikoormuse korraldamist ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 2847/93
ja tunnistatakse kehtetuks määrused (EÜ) nr 685/95 ja (EÜ) nr 2027/95 (ELT L 289, lk 1; ELT eriväljaanne 04/06, lk 44; edaspidi
„vaidlusalune määrus”) artiklite 3, 4 ja 6 tühistamist.

Õiguslik raamistik
2       Vaidlusaluse määruse artikkel 3 sätestab:
„1.      Välja arvatud artikli 6 lõikes 1 määratletud piirkonna puhul, liikmesriigid:
a)      määravad vähemalt 15-meetrise kogupikkusega laevade põhjalähedaste kalade aastase keskmise püügikoormuse taseme ajavahemikul
1998–2002 kõikides artiklis 1 osutatud ICES piirkondades ja CECAF rajoonides, välja arvatud nõukogu 16. detsembri 2002. aasta
määrusega (EÜ) 2347/2002 (millega kehtestatakse süvamere kalavarude püügi suhtes kohaldatavad konkreetsed juurdepääsunõuded
ja nendega seotud tingimused) hõlmatud põhjalähedaste kalade püük, samuti kammkarplaste, hariliku taskukrabi ja roosa ämblikkrabi
püügi taseme vastavalt käesoleva määruse lisas sätestatule. Püügikoormuse arvutamiseks mõõdetakse laeva püügimahtu laevale
paigaldatud võimsusena kilovattides (kW);
b)      jaotavad alapunkti a kohaselt määratud püügikoormuse tasemed igas ICES piirkonnas ja CECAF rajoonis kõikide alapunktis a nimetatud
kalapüükide osas.
[…]”.
3       Sama määruse artikli 4 kohaselt:
„1.      Kuni 15-meetrise kogupikkusega kalalaevade püügikoormust arvestatakse iga kalapüügiliigi ja artikli 3 lõikes 1 osutatud piirkonna
või rajooni lõikes eraldi aastatel 1998–2002.
2.      Kuni 10-meetrise kogupikkusega kalalaevade püügikoormust arvestatakse iga kalapüügiliigi ja artikli 6 lõikes 1 osutatud piirkonna
või rajooni lõikes eraldi aastatel 1998–2002.
3.      Liikmesriigid tagavad, et nende laevade püügikoormus on piiratud vastavalt lõigetele 1 ja 2 arvestatud püügikoormuse tasemega.”
4       Nimetatud määruse artikliga 6 kehtestatakse püügikoormuse erisüsteem bioloogiliselt tundlikus piirkonnas, mis on piiratud
Iirimaa rannikuga ning milles „liikmesriigid määravad vähemalt 10-meetrise kogupikkusega laevade põhjalähedaste kalade aastase
keskmise püügikoormuse taseme ajavahemikul 1998–2002, välja arvatud määrusega (EÜ) nr 2347/2002 hõlmatud põhjalähedaste kalade
püük, samuti kammkarplaste, hariliku taskukrabi ja roosa ämblikkrabi püügi taseme, ning jaotavad selliselt määratud püügikoormuse
tasemed kõikide nimetatud püükide osas”.

Poolte nõuded
5       Hispaania Kuningriik palub Euroopa Kohtul:
–       tühistada vaidlusaluse määruse artiklid 3, 4 ja 6 (edaspidi „vaidlustatud sätted”);
–       mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.
6       Nõukogu palub Euroopa Kohtul:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.
7       Euroopa Kohtu presidendi 19. mai 2004. aasta määrusega lubati Euroopa Ühenduste Komisjonil astuda nõukogu nõuete toetuseks
menetlusse. Komisjon palub Euroopa Kohtul jätta hagi rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt. Samuti
palub ta juhul, kui hagid rahuldatakse, pikendada EÜ artikli 231 teise lõigu alusel ajaliselt vaidlusaluste sätete mõju.

Hagi
8       Hagiavalduse toetuseks esitab Hispaania Kuningriik sisuliselt kaks väidet. Esimene käsitleb mittediskrimineerimise põhimõtte
rikkumist. Nimetatud liikmesriik leiab, et nõukogu ei ole püügikoormuse arvutamise viiteperioodi kehtestamisel ning samuti
püügikoormuse erisüsteemi kohaldamisel Iirimaast edelas asuvas piirkonnas arvesse võtnud Hispaania laevastiku eripärast olukorda,
mis tuleneb ühinemislepingu sätetest. Teine väide käsitleb nõukogu väidetavat võimu kuritarvitamist vaidlusaluse määruse artikli 6
kehtestamisega, kuna bioloogiliselt tundliku piirkonna piiritlemise tegelik eesmärk ei ole mitte merluusi noorvormide kaitse,
vaid Hispaania laevastiku suhtes juba kehtivate piirangute pikendamine.
9       Euroopa Kohus palus pooltel esitada oma märkused hagi vastuvõetavuse kohta seoses kohtupraktikaga, mille kohaselt on ühenduse
õigusakti osaline tühistamine võimalik vaid juhul, kui need osad, mille tühistamist on nõutud, on ülejäänud aktist eraldatavad
(vt eelkõige 10. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑29/99: komisjon
vs
. nõukogu, EKL 2002, lk I‑11221, punktid 45 ja 46; 21. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑378/00: komisjon
vs
. parlament ja nõukogu, EKL 2003, lk I‑937, punkt 30; 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑239/01: Saksamaa
vs
. komisjon, EKL 2003, lk I‑10333, punkt 33, ning 24. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑244/03: Prantsusmaa
vs
. parlament ja nõukogu, EKL 2005, lk I‑4021, punkt 12).
10     Kohtuistungil väitis nõukogu, et kuigi vaidlustatud sätted on üksteisest eraldatavad, siis sama ei kehti nende sätete eristamisel
teistest vaidlusaluse määruse sätetest ning seetõttu kaotaksid viimased vaidlustatud sätete tühistamise korral mõtte. Sellise
tühistamise mõju oleks eriti problemaatiline seoses nimetatud määruse artikliga 15, millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu
27. märtsi 1995. aasta määrus (EÜ) nr 685/95, mis käsitleb teatavate ühenduse kalastuspiirkondade ja kalavarudega seotud püügikoormuse
korraldust (EÜT L 71, lk 5; ELT eriväljaanne 04/02, lk 204), ja nõukogu 15. juuni 1995. aasta määrus (EÜ) nr 2027/95, millega
kehtestatakse teatavate ühenduse kalastuspiirkondade ja kalavarudega seotud püügikoormuse korraldussüsteem (EÜT L 199, lk 1;
ELT eriväljaanne 04/02, lk 224). Sellest tulenevalt on nõukogul kahtlusi hagi vastuvõetavuse osas.
11     Komisjon nõustub nõukogu argumentidega ning lisab, et vaidlustatud sätted on uue püügikoormuse korraldussüsteemi kese ning
nende tühistamise korral ei oleks enam ükski püügikoormuse korraldussüsteem kohaldatav läänepiirkonna vetele.
12     Nagu käesoleva otsuse punktis 9 märgitud, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ühenduse õigusakti osaline tühistamine
on võimalik vaid juhul, kui need osad, mille tühistamist on nõutud, on ülejäänud aktist eraldatavad.
13     Euroopa Kohus on ka korduvalt tõdenud, et see eraldatavust puudutav nõue ei ole täidetud, kui õigusakti osalise tühistamisega
muudetakse akti sisu (31. märtsi 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑68/94 ja C‑30/95: Prantsusmaa jt
vs
. komisjon, EKL 1998, lk I‑1375, punkt 257; eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. nõukogu, punkt 46; eespool viidatud kohtuotsus Saksamaa
vs
. komisjon, punkt 34, ja eespool viidatud kohtuotsus Prantsusmaa
vs
. parlament ja nõukogu, punkt 13).
14     Samuti on Euroopa Kohus öelnud, et see, kas vaidlustatud akti osaline tühistamine muudab selle sisu, kujutab endast objektiivset,
mitte vaidlusaluse akti vastuvõtnud organi poliitilise tahtega seotud subjektiivset kriteeriumi (eespool viidatud kohtuotsus
Saksamaa
vs.
komisjon, punkt 37).
15     Käesolevas kohtuasjas tuleb uurida, kas vaidlustatud sätete tühistamine muudaks objektiivselt selle määruse olemust, kui teised
vaidlusaluse määruse sätted jääksid kehtima.
16     Vaidlustatud sätted on kõnealuse määruse kese.
17     Vastavalt vaidlusaluse määruse neljandale põhjendusele on selle määruse eesmärk kehtestada uus püügikoormuse korraldussüsteem
„kehtiva üldise püügikoormuse suurendamise ärahoidmiseks”.
18     Lisaks sellele kuuluvad vaidlustatud sätted vaidlusaluse määruse II peatükki, mis reguleerib püügikoormuse korraldussüsteemi.
Nii kehtestab selle määruse artikkel 3 põhjalähedaste kalade ning teatavate limuste ja vähkide püüki käsitlevad meetmed, nimetatud
määruse artikkel 4 sätestab kuni 15 meetri pikkuste kalalaevade püügikoormuse ja sama määruse artikkel 6 sätestab püügikoormuse
korralduse tingimused bioloogiliselt tundlikes piirkondades.
19     Seetõttu kehtestavad vaidlustatud sätted püügikoormuse korralduse otsustavad elemendid, samas kui vaidlusaluse määruse II peatüki
ülejäänud sätted on tehnilist laadi ning nende kohaldamine on seotud selle määruse artiklitega 3, 4 ja 6. Nimetatud määruse
III peatükiga kehtestatakse püügikoormuse korralduse järgimise kontrollisüsteem ning seetõttu on sellel mõte üksnes juhul,
kui vaidlustatud sätted on jõus.
20     Vaidlusaluse määruse artikkel 15 tunnistab määrused nr 685/95 ja nr 2027/95 hiljemalt 1. augustist 2004 kehtetuks. Nende kahe
määrusega määratleti ja rakendati teatavate ühenduse kalastuspiirkondade ja kalavarudega seotud püügikoormuse korraldussüsteem.
Vaidlustatud sätete tühistamise tagajärjel tekiks õiguslik lünk, kuna sellise tühistamise tagajärjel ei oleks enam ühtegi
kehtivat püügikoormuse korraldust reguleerivat määrust.
21     Eeltoodud kaalutlustest tulenevalt ei ole vaidlustatud sätted ülejäänud vaidlustatud määrusest eraldatavad. Sellest lähtuvalt
on Hispaania Kuningriigi nõuded nimetatud määruse osaliseks tühistamiseks vastuvõetamatud ning seetõttu tuleb hagi jätta rahuldamata.

Kohtukulud
22     Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna nõukogu on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Hispaania Kuningriik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud
jätta Hispaania Kuningriigi kanda. Sama artikli lõike 4 alusel kannab komisjon ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.
3.
Jätta Euroopa Ühenduste Komisjoni kulud tema enda kanda.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.