CELEX: 62002TJ0346
Kilpailu
Yrityskeskittymien valvonta
Asetus N:o 4064/89
Päätös asian siirtämisestä kansallisten viranomaisten käsiteltäväksi
Erillisten markkinoiden käsite

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 4064/89 (EYVL L 395, s. 1),
sellaisena kuin se on oikaistuna (EYVL 1990, L 257, s. 13) ja muutettuna 30.6.1997 annetulla neuvoston asetuksella N:o 1310/97
(EYVL L 180, s. 1) (jäljempänä asetus N:o 4046/89), säädetään järjestelmästä, jonka mukaisesti komissio valvoo yrityskeskittymiä,
jotka ovat asetuksen N:o 4064/89  1 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla
yhteisönlaajuisia.
Komissio voi asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan nojalla siirtää keskittymän tutkimisen jäsenvaltioille. Tässä säännöksessä
säädetään erityisesti seuraavaa: 1. Komissio voi päätöksellä, joka annetaan viipymättä tiedoksi keskittymään osallistuville yrityksille ja muiden jäsenvaltioiden
toimivaltaisille viranomaisille, seuraavin edellytyksin siirtää ilmoitettua keskittymää koskevan asian asianomaisen jäsenvaltion
toimivaltaisten viranomaisten käsiteltäväksi.2. Jäsenvaltio voi kolmen viikon kuluessa jäljennöksen ilmoituksesta saatuaan ilmoittaa komissiolle, joka puolestaan ilmoittaa
keskittymään osallistuneille yrityksille, ettäa) keskittymä uhkaa luoda sellaisen määräävän aseman tai vahvistaa sellaista määräävää asemaa, jonka seurauksena tehokas kilpailu
olennaisesti estyy kaikki erillisten markkinoiden tunnusmerkit täyttävillä kyseessä olevan jäsenvaltion markkinoilla,taib) keskittymä vaikuttaa kilpailuun kaikki erillisten markkinoiden tunnusmerkit täyttävillä kyseisen jäsenvaltion markkinoilla,
jotka eivät muodosta merkittävää osaa yhteismarkkinoista.3. Jos komissio katsoo kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen markkinat ja 7 kohdassa tarkoitetut maantieteelliset viitemarkkinat
huomioon ottaen, että sellaiset erilliset markkinat ja sellainen uhka ovat olemassa:a) se käsittelee itse tapauksen säilyttääkseen tehokkaan kilpailun kyseessä olevilla markkinoilla tai palauttaakseen sen;
taikkab) se siirtää koko tapauksen tai osan siitä kyseessä olevan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten käsiteltäväksi niin,
että sovelletaan jäsenvaltion kansallista kilpailulainsäädäntöä.Jos komissio kuitenkin katsoo, että tällaisia erillisiä markkinoita tai tällaista uhkaa ei ole olemassa, se tekee asiassa
kyseessä olevalle jäsenvaltiolle osoitetun päätöksen.Tapauksissa, joissa jäsenvaltio ilmoittaa komissiolle, että keskittymä vaikuttaa sen alueella oleviin erillisiin markkinoihin,
jotka eivät ole merkittävä osa yhteismarkkinoita, komissio siirtää erillisiin markkinoihin liittyvän tapauksen tai osan siitä
jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten käsiteltäväksi, jos se katsoo keskittymän vaikuttavan tällaisiin erillisiin markkinoihin.─ ─7. Maantieteelliset viitemarkkinat muodostuvat alueista, joilla kyseessä olevat yritykset toimivat tuotteiden tai palvelujen
tarjoajina tai hankkivat niitä ja joilla kilpailun edellytykset ovat riittävän yhdenmukaisia ja jotka erottuvat läheisistä
alueista erityisesti siinä, että kilpailun edellytykset ovat niillä huomattavan erilaiset. Tässä arvioinnissa olisi erityisesti
otettava huomioon kyseessä olevien tuotteiden tai palvelujen luonne ja ominaisuudet, markkinoillepääsyn esteet, kuluttajien
valinnat, merkittävät erot yritysten markkinaosuuksissa kysymyksessä olevan ja läheisten alueiden välillä sekä olennaiset
hintaerot.8. Tämän artiklan säännöksiä sovellettaessa kyseessä olevat jäsenvaltiot voivat toteuttaa ainoastaan toimenpiteitä, jotka
ovat ehdottoman välttämättömiä tehokkaan kilpailun turvaamiseksi kyseessä olevilla markkinoilla tai sen palauttamiseksi.─ ─ .
Keskittymään osallistuvat yritykset
Cableuropa, SA (jäljempänä Cableuropa), eli merkittävin kantaja asiassa T-346/02, on muun muassa Espanjan maksutelevisiomarkkinoilla
toimiva kaapelioperaattori, jolla on muiden asiassa kantajina olevien ja niin ikään Espanjassa toimivien kaapelioperaattorien
eli Región de Murcia de Cable, SA:n, Valencia de Cable, SA:n, Mediterránea Sur Sistemas de Cable, SA:n ja Mediterránea Norte
Sistemas de Cable, SA:n osake-enemmistö.
Aunacable, SAU (jäljempänä Aunacable), eli merkittävin kantaja asiassa T-347/02, on konserni, johon kuuluu viisi Espanjassa
toimivaa kaapelioperaattoria, nimittäin Able Aragonissa, Canarias Telecom Kanariansaarilla, Madritel Madridissa, Menta Kataloniassa
ja Supercable suurimmassa osassa Andalusiaa. Muut kantajat tässä asiassa ovat paikallisia kaapelioperaattoreita (jäljempänä
paikalliset kaapelioperaattorit), jotka nekin toimivat Espanjassa.
Sogecable, SA (jäljempänä Sogecable) on osakeyhtiö, jonka pääasiallisena toimialana on hallinnoida maksullista analogista
televisiokanavaa (Canal+) ja harjoittaa sillä toimintaa Espanjan markkinoilla. Sogecablella on myös satelliittivälitteisen
digitaalitelevision järjestelmäalusta Canalsatélite Digital, josta sen määräysvallassa on 83,25 prosenttia. Sen toimialaan
kuuluvat myös teknisten palvelujen tarjoaminen ja tilauspalvelun hallinnointi, ohjelmakanavien tuottaminen ja myynti, elokuvien
tuottaminen, jakelu ja esittäminen sekä urheilulähetysoikeuksien hankkiminen ja myynti. Sogecable on Canal+:n ja Canalsatélite
Digitalin kautta Espanjan suurin maksutelevisio-operaattori.
Promotora de Informaciones, SA:n (jäljempänä Prisa) ja Groupe Canal+, SA:n (jäljempänä Groupe Canal+) osakkeenomistajien 28.6.1999
tekemän ja vuonna 2002 uusiman sopimuksen mukaisesti Sogecable on näiden kahden yhtiön yhteisessä määräysvallassa. Niillä
on kummallakin 21,27 prosenttia osakkeista, kun taas muut osakkeet ovat useiden vähemmistöosakkeenomistajien hallussa ja myyty
pörssissä. Prisa on espanjalainen media-alan konserni, jonka intressit liittyvät lehdistöön, kustannusalaan, radioon ja maksulliseen
televisioon. Groupe Canal+ valvoo Vivendi Universal -konsernin (jäljempänä Vivendi) Euroopan elokuva- ja televisio-osastoa.
Vivendin toiminta ulottuu musiikin, television ja elokuvan, televiestinnän, Internetin, kustantamisen ja ympäristön aloille.
DTS Distribuidora de Televisión Digital, SA (jäljempänä Vía Digital) hallinnoi digitaalitelevision järjestelmäalustaa ja harjoittaa
sillä toimintaa Espanjan markkinoilla. Se myös tuottaa, ostaa, myy, jälleentuottaa, jakelee ja esittää kaikenlaisia audiovisuaalisia
teoksia. Se on Espanjan toiseksi suurin monikanavaisen maksutelevision operaattori.
Vía Digital on Telefónica de Contenidos, SAU:n (jäljempänä Telefónica de Contenidos), jonka toiminimenä oli 23.10.2002 asti
Grupo Admira Media, SA (jäljempänä Admira), määräysvallassa. Espanjankielisen maailman suurimman teleoperaattorin Telefónica,
SA:n (jäljempänä Telefónica) kokonaan omistamana tytäryhtiönä Telefónica de Contenidos yhdistää ja hallinnoi Telefónican osakkuuksia
Espanjan ja Latinalaisen Amerikan audiovisuaalisten palvelujen markkinoilla.
Asian perustana olevat tosiseikat
Komissio sai 3.7.2002 asetuksen N:o 4064/89 mukaisen ilmoituksen Sogecablen ja Admiran välillä 8.5.2002 tehdystä sopimuksesta,
joka koski Vía Digitalin ja Sogecablen yhdistämistä osakkeita vaihtamalla. Sopimuksen mukaan Sogecable hankkii Admiran välillisen
osakkuuden Audiovisual Sport, SL:stä (jäljempänä AVS), jonka kautta Sogecablella ja Telefónicalla on määräysvalta Espanjan
jalkapalloliigan ensimmäisen ja toisen divisioonan jalkapallo-otteluiden, muiden kilpailujen, kuten UEFA:n Mestareiden liigan
ja FIFA:n maailmanmestaruuskisojen sekä muiden urheilutapahtumien lähetysoikeuksiin.
Komissiolle ilmoitetun sopimuksen mukaan Sogecable pysyy Prisan ja Groupe Canal+:n yhteisessä määräysvallassa.
Komissio julkaisi 12.7.2002 Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä asetuksen N:o 4064/89  4 artiklan 3 kohdan mukaisesti
tiedon ilmoituksesta asiassa COMP/M.2845 (Sogecable/Canalsatélite Digital/Vía Digital) ja kehotti asianomaisia kolmansia osapuolia
esittämään sille mahdolliset suunniteltua keskittymää koskevat huomautuksensa.
Samana päivänä Espanjan hallitus pyysi komissiota asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti siirtämään
asian kansallisten viranomaistensa käsiteltäväksi sillä perusteella, että keskittymä uhkasi luoda määräävän markkina-aseman,
joka vaikuttaisi kilpailuun useilla Espanjan markkinoilla.
Komissio osoitti 18.7.2002 asetuksen N:o 4064/89  11 artiklan mukaisen tietojensaantipyynnön ONO:lle (ks. jäljempänä 72 kohta),
Aunacablelle ja paikallisille kaapelioperaattoreille. Keskittymään osallistuvat yritykset vastasivat pyyntöön 23.7.2002 (ONO),
26.7.2002 (paikalliset kaapelioperaattorit) ja 31.7.2002 (Aunacable) päivätyillä kirjeillään.
Espanjan hallitus täydensi asian käsittelyn siirtämistä koskevaa pyyntöään 23.7.2002 toimittamalla komissiolle tarkistetun
asiakirjan.
Riidanalainen päätös
Komissio siirsi asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan nojalla asian COMP/M.2845 (Sogecable/Canalsatélite Digital/Vía Digital)
14.8.2002 tekemällään päätöksellä Espanjan kuningaskunnan toimivaltaisille viranomaisille (jäljempänä riidanalainen päätös).
Riidanalaisessa päätöksessä erotetaan eri tuote- ja palvelumarkkinat, joihin keskittymä vaikuttaa. Kyse on maksutelevisiomarkkinoista
ja tuotantoketjun alkupään markkinoista, eli elokuvien, urheiluoikeuksien ja muiden sisältöjen lähetysoikeuksien markkinoista
sekä televiestintämarkkinoista.
Riidanalaisen päätöksen mukaan kaikki relevantit tuotemarkkinat ovat laajuudeltaan kansallisia.
Maksutelevisiomarkkinoiden osalta riidanalaisessa päätöksessä todetaan seuraavaa (17 perustelukappale): Komissio on aina katsonut, että maksutelevisiomarkkinoita rajoittavat kielelliset tai kansalliset rajat. Vaikka tietyt markkinoiden
osat, kuten urheilukanava Eurosport, toimittavat lähetyksiä Euroopan tasolla, televisiotoimintaa harjoitetaan ennen kaikkea
kansallisilla markkinoilla erityisesti erilaisen kansallisen lainsäädännön, kielimuurien, kulttuuritekijöiden ja eri valtioiden
erilaisten kilpailuedellytysten (esimerkiksi kaapelitelevisiomarkkinoiden rakenne) vuoksi. Espanjan tapauksessa markkinat
ovat maantieteelliseltä laajuudeltaan kielen ja lainsäädännön vuoksi kansallisia. Espanjan markkinat muodostavat siten maantieteelliset
viitemarkkinat; niillä on kaikki keskittymäasetuksen 9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 7 kohdassa tarkoitetut erillisten
markkinoiden tunnusmerkit.
Maksutelevisiomarkkinoiden tuotantoketjun alkupään markkinoiden osalta riidanalaisessa päätöksessä selostetaan aluksi, että
tärkeimmät sisällöt, jotka saavat katsojat valitsemaan maksutelevision palvelut Espanjassa, ovat elokuvateattereissa suurimmat
katsojaluvut saavuttaneiden elokuvien ensiesitykset (jotka ovat yleensä Hollywoodin studioissa tuotettuja elokuvia tai suuren
budjetin amerikkalaisia elokuvia), ja jalkapallo-ottelut, joihin osallistuvat espanjalaiset joukkueet, etenkin Espanjan liigan
ottelut (21 perustelukappale).
Elokuvien lähetysoikeuksia koskevien markkinoiden kansallista laajuutta selostetaan seuraavasti: Elokuvien lähetysoikeudet luovutetaan yleensä yksinoikeudella eri kausille kielellisin perustein ja tietyille levitysalueille.
Espanjassa levitysoikeudet rajoittuvat Espanjan alueelle; maantieteelliset markkinat, jotka vastaavat elokuvaoikeuksia, ovat
kansalliset. Espanjan markkinat muodostavat siis maantieteelliset viitemarkkinat, jotka täyttävät kaikki keskittymäasetuksen
9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 7 kohdassa tarkoitetut erillisten markkinoiden tunnusmerkit (riidanalaisen päätöksen 26 perustelukappale).
Urheilutapahtumien lähetysoikeuksien osalta riidanalaisessa päätöksessä (40─42 perustelukappale) erotaan ensinnäkin niiden
jalkapallotapahtumien, joihin espanjalaiset joukkueet osallistuvat, lähetysoikeuksia koskevat markkinat, ja todetaan seuraavaa:
40.
Sekä Espanjan liigan ja cupin ottelujen lähetysoikeuksien että Mestareiden liigan ja UEFA Cupin otteluja koskevien oikeuksien
myynti on annettu espanjalaisille televisio-operaattoreille. Espanjan liigan ja cupin osalta Espanjan jalkapalloseurat ovat
myyneet erikseen oikeutensa Telefónicalle, Sogecablelle, TV3:lle ja AVS:lle vuoteen ─ ─ asti, lukuun ottamatta Copa del Reyn
loppuottelua. Mestareiden liigan ja UEFA Cupin lisenssit on myönnetty kunkin maan operaattoreille, sillä kulttuurisyistä ottelujen
kysyntä vaihtelee eri maissa. UEFA on myynyt Mestareiden liigan oikeudet Televisión Españolalle (TVE) vuoteen ─ ─ asti.
41.
Tukku- ja vähittäismyyntimarkkinat ovat niin ikään kansalliset, sillä oikeuksia käytetään lähinnä Espanjassa. Espanjan liigan
ja cupin osalta operaattorit ovat luovuttaneet oikeudet otteluihin AVS:lle, joka on myöhemmin myöntänyt lisenssejä eri maksutelevisioille
ja ilmaislähetysoperaattoreille ottelujen lähettämistä varten. TVE, joka on siis edellä todetulla tavalla hankkinut UEFA:n
Mestareiden liigan ottelujen lähetysoikeudet vuoteen ─ ─ asti, on myöntänyt lisenssejä Vía Digitalille, oikeuksien käyttämiseksi
maksutelevisiossa vuoteen ─ ─ asti. Myöhemmin Vía Digital on myöntänyt lisenssin ilman yksinoikeutta Sogecablelle näiden oikeuksien
käyttämiseksi.
42.
Espanjan markkinat muodostavat näin ollen maantieteelliset viitemarkkinat, jotka täyttävät kaikki keskittymäasetuksen 9 artiklan
2 kohdan a alakohdassa ja 7 kohdassa tarkoitetut erillisten markkinoiden tunnusmerkit.
Muiden urheilutapahtumien ja muiden yksinoikeuksien kohteena olevien tapahtumien lähetysoikeuksien osalta komissio korostaa,
että markkinat ovat kieli- ja kulttuurisyistä kansalliset (riidanalaisen päätöksen 57 perustelukappale).
Maksutelevisiomarkkinoiden tuotantoketjun aikaisempaan vaiheeseen kuuluvista markkinoista eli muiden sisältöjen lähetysoikeuksien
markkinoista riidanalaisessa päätöksessä todetaan seuraavaa (63 perustelukappale): Komissio on aikaisemmissa päätöksissä täsmentänyt, että ohjelmakanavat muodostavat erilliset tuotemarkkinat, jotka ovat laajuudeltaan
kansallisia. Yleensä ohjelmakanavia markkinoidaan. Espanjan tapauksessa ohjelmakanavien maantieteellisesti kansallinen laajuus
on vahvistettu, sillä lähetykset toimitetaan Espanjan alueella. Espanjan markkinat muodostavat siten maantieteelliset viitemarkkinat,
jotka täyttävät kaikki keskittymäasetuksen 9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 7 kohdassa tarkoitetut erillisten markkinoiden
tunnusmerkit.
Televiestintämarkkinoiden maantieteellisestä laajuudesta riidanalaisessa päätöksessä todetaan seuraavaa (80 ja 82 perustelukappale):
a)
Internet-yhteyttä koskevat markkinat
80.
─ ─ komissio on aikaisemmissa päätöksissä ─ ─ katsonut, että Internet-yhteyden toimittaminen vähittäismyynnissä kuluttajille
joko laajakaista- tai kapeakaistayhteytenä vastaa laajuudeltaan olennaisesti kansallisia markkinoita sekä teknisin perustein
(esimerkiksi tarve saada tilaajayhteys ja paikallisia/ilmaisia puhelinnumeroita lähimmästä liityntäpisteestä (POP)) että lainsäädännöllisin
perustein (erilainen kansallinen lainsäädäntö). Espanjan markkinat muodostavat näin ollen maantieteelliset viitemarkkinat,
jotka täyttävät kaikki keskittymäasetuksen 9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 7 kohdassa tarkoitetut erillisten markkinoiden
tunnusmerkit.
b)
Kiinteän puhelinyhteyden markkinat ja muut televiestintämarkkinat
─ ─
82.
Komission aikaisemmissa päätöksissä omaksuma käytäntö vahvistaa, että edellisessä jaksossa luetellut televiestintämarkkinat
ovat pääasiallisesti kansallisia (kansalliset infrastruktuurit, yksinomaan kansallinen palveluntarjonta, operaattorien lupia
koskevat edellytykset, matkapuhelinverkkojen käytettävissä olo, roaming-maksut jne.). Espanjan markkinat muodostavat näin
ollen maantieteelliset viitemarkkinat, jotka täyttävät kaikki keskittymäasetuksen 9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 7 kohdassa
tarkoitetut erillisten markkinoiden tunnusmerkit.
Komissio toteaa, että keskittymä uhkaa luoda määräävän markkina-aseman tai vahvistaa sitä kaikilla markkinoilla ja että sen
seurauksena tehokas kilpailu olennaisesti estyisi Espanjan markkinoilla (riidanalaisen päätöksen 20, 29, 51, 55, 61, 68 ja
109 perustelukappale).
Komissio esittää tämän jälkeen riidanalaisessa päätöksessä seuraavat yleiset päätelmät (118─121 perustelukappale): Johtopäätös
118.
Koska Espanjan kuningaskunta on merkittävä osa yhteismarkkinoita, komissiolla on keskittymäasetuksen 9 artiklan 3 kohdan mukaisesti
laaja harkintavalta päättäessään, siirtääkö se keskittymää koskevan asian Espanjan kansallisten viranomaisten käsiteltäväksi
kansallisen lainsäädännön soveltamiseksi.
119.
Keskittymä uhkaa luoda määräävän markkina-aseman tai vahvistaa sitä laajuudeltaan pelkästään kansallisilla markkinoilla Espanjan
kuningaskunnassa.
120.
Espanjan kansallisilla viranomaisilla on riittävät keinot ja mahdollisuudet suorittaa perusteellinen keskittymää koskeva tutkimus
ottaen huomioon erityisesti niiden markkinoiden kansallisen luonteen, joilla keskittymä uhkaa luoda määräävän markkina-aseman
tai vahvistaa sitä.
121.
Komissio on tarkistanut, että keskittymäasetuksen 9 artiklassa asetetut edellytykset asian käsittelyn siirtämiseksi kansallisille
viranomaisille täyttyvät esillä olevassa asiassa, ja katsoo näin ollen asetukseen perustuvaa harkintavaltaansa käyttäen, että
on tarkoituksenmukaista vastata myöntävästi Espanjan viranomaisten pyyntöön ja siirtää asia niiden käsiteltäväksi Espanjan
kilpailulainsäädännön soveltamiseksi.
Komissio antoi 18.9.2002 riidanalaisen päätöksen tiedoksi kantajille asiassa T-347/02. Seuraavana päivänä riidanalainen päätös
annettiin tiedoksi ONO:lle.
Espanjan hallitus antoi Consejo de Ministrosin (valtioneuvosto) 29.11.2002 tekemillä kahdella päätöksellä luvan kyseessä olevalle
keskittymälle asettaen sille eri edellytyksiä.
Asian käsittelyn vaiheet
Kantajat nostivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 22.11.2002 toimittamillaan kannekirjelmillä esillä olevat kanteet,
jotka kirjattiin numeroilla T-346/02 ja T-347/02.
Molempien asioiden kantajat esittivät samana päivänä toimittamillaan asiakirjoilla hakemuksen asian ratkaisemiseksi nopeutetussa
menettelyssä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 a artiklan mukaisesti. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
kolmas jaosto, jolle molemmat asiat annettiin, päätti 16.12.2002 hyväksyä hakemuksen.
Komissio toimitti molemmissa asioissa vastineensa 22.1.2003.
Espanjan kuningaskunta toimitti 19.2.2003 ja Sogecable, Vía Digital ja Teléfonica de Contenidos toimittivat 4.3.2003 väliintulohakemukset,
joissa ne pyysivät saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen molemmissa asioissa komission vaatimuksia. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi hakemukset 19.3.2003 ja 10.4.2003 antamillaan määräyksillä. Väliintulijoita
kehotettiin esittämään huomautuksensa istunnossa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen
käsittelyn ja kehotti työjärjestyksen 64 artiklan mukaisina prosessinjohtotoimenpiteinä asianosaisia vastaamaan tiettyihin
kirjallisiin kysymyksiin ja toimittamaan tiettyjä asiakirjoja. Asianosaiset noudattivat näitä kehotuksia asetetuissa määräajoissa.
Asianosaisten suulliset lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suullisiin kysymyksiin kuultiin 11.6.2003
pidetyssä istunnossa. Kantajien pyynnöstä asian T-346/02 oikeudenkäyntiasiakirjoihin liitettiin yksi asiakirja.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti yhdistää nämä kaksi asiaa tuomion antamista varten sen jälkeen,
kun asianosaisia oli kuultu tästä istunnossa.
Asianosaisten vaatimukset
Kantajat asiassa T-346/02 vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
─
kumoaa riidanalaisen päätöksen
kumoaa riidanalaisen päätöksen
─
toteaa, että kukin osapuoli vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
toteaa, että kukin osapuoli vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Kantajat asiassa T-347/02 vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
─
ottaa kanteen tutkittavaksi ja hyväksyy sen
ottaa kanteen tutkittavaksi ja hyväksyy sen
─
kumoaa riidanalaisen päätöksen
kumoaa riidanalaisen päätöksen
─
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii molemmissa asioissa väliintulijoiden tukemana, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
─
jättää kanteet tutkimatta
jättää kanteet tutkimatta
─
toissijaisesti hylkää kanteet perusteettomina
toissijaisesti hylkää kanteet perusteettomina
─
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Tutkittavaksi ottaminen
Asianosaisten lausumat
Komissio korostaa väliintulijoiden tukemana, että riidanalainen päätös on osoitettu ainoastaan Espanjan kuningaskunnalle,
joten koska kantajat eivät ole sen adressaatteja, niiden on osoitettava, että päätös koskee niitä suoraan ja erikseen EY 230 artiklan
neljännen kohdan mukaisesti. Riidanalainen päätös ei kuitenkaan koske kantajia suoraan eikä erikseen.
Komissio väittää ensinnäkin, että riidanalaisen päätöksen sisältöisessä päätöksessä ei oteta millään tavoin kantaa lopulliseen
päätökseen, jonka kansalliset viranomaiset tekevät keskittymän osalta. Koska kyseinen valtio tekee myöhemmin itsenäisen päätöksen,
riidanalaisen päätöksen ei voida katsoa koskevan suoraan kantajia. Komissio viittaa tältä osin asiassa T-3/93, Air France
vastaan komissio, 24.3.1994 annettuun tuomioon (Kok. 1994, s. II-121, Kok. Ep. XV, s. II-1) ja asiassa T-96/92, CCE de la
Société générale des grandes sources ym. vastaan komissio, 27.4.1995 annettuun tuomioon (Kok. 1995, s. II-1213, 40 kohta)
sekä oikeuskäytäntöön, joka koskee yksityisten oikeussubjektien oikeutta riitauttaa valtiontukipäätöksiä (asia T-114/00, Aktionsgemeinschaft
Recht und Eigentum v. komissio, tuomio 5.12.2002, Kok. 2002, s. II-5121, 73 kohta) ja direktiivejä (yhdistetyt asiat T-172/98
ja T-175/98─T-177/98, Salamander ym. v. parlamentti ja neuvosto, tuomio 27.6.2000, Kok. 2000, s. II-2487, 70 kohta).
Komissio korostaa tässä yhteydessä, että edellä 40 kohdassa mainitussa asiassa Air France vastaan komissio riitautetussa päätöksessä
ei ollut taattu kansallisen kilpailuoikeuden mukaista aineellista päätöstä keskittymästä. Päinvastoin kyseisessä asiassa riitautetussa
päätöksessä oli annettu lupa suunnitellun keskittymän välittömälle toteuttamiselle ja evätty kolmansilta osapuolilta menettelylliset
oikeudet. Nyt esillä olevassa asiassa riidanalaisessa päätöksessä ei anneta minkäänlaista lupaa keskittymälle. Päätöksessä
vain siirretään toimivalta ottamatta kantaa kolmansien osapuolten menettelyllisiin oikeuksiin. Komissio viittaa asiassa C-198/91,
Cook vastaan komissio, 19.5.1993 annettuun tuomioon (Kok. 1993, s. I-2487, Kok. Ep. XIV, s. I-211), asiassa C-225/91, Matra
vastaan komissio, 15.6.1993 annettuun tuomioon (Kok. 1993, s. I-3203, Kok. Ep. XIV, s. I-233) ja asiassa C-70/97 P, Kruidvat
vastaan komissio, 17.11.1998 annettuun tuomioon (Kok. 1998, s. I-7183) ja lisää, että kanteen tutkittavaksi ottamisen kannalta
merkityksellisenä on pidettävä oikeutta tulla kuulluksi eikä erityisten menettelymääräysten noudattamista. Jollei oleteta,
että jäsenvaltiot ja varsinkaan Espanjan kuningaskunta eivät noudata tätä perustavanlaatuista menettelyllistä taetta, on katsottava,
että riidanalainen päätös ei koske suoraan kantajia. Missään tapauksessa kyseessä ei ole asiavaltuus, jonka sisältö riippuu
sen valtion antamista menettelyllisistä takeista, jolle keskittymän tutkiminen on siirretty (ks. vastaavasti asia C-50/00 P,
Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomio 25.7.2002, Kok. 2002, s. I-6677, 43 kohta). Jos kantajat katsovat, että
Espanjan kilpailuviranomaiset eivät turvaa riittävästi niiden oikeutta tulla kuulluksi, ne voivat nostaa kanteen näiden viranomaisten
tekemästä lopullisesta päätöksestä. Tarkastellessaan kantajien väitettä, jonka mukaan kolmansilla osapuolilla ei ole oikeutta
suulliseen kontradiktoriseen menettelyyn Espanjan viranomaisissa, komissio huomauttaa, että asetuksessa N:o 4064/89 säädetyistä
ilmoituksista, määräajoista ja kuulemisista 1 päivänä maaliskuuta 1988 annetun komission asetuksen (EY) N:o 447/98 (EYVL L
61, s. 1) 16 artiklan mukaan kolmansilla ei ole tällaista oikeutta myöskään komission hallinnollisessa menettelyssä. Kolmas
osapuoli voi esittää suullisesti kantansa ainoastaan, mikäli komissio pitää sitä tarkoituksenmukaisena.
Nyt esillä olevat asiat poikkeavat komission mukaan täysin myös asiassa T-87/96, Assicurazioni Generali ja Unicredito vastaan
komissio, 4.3.1999 annetusta tuomiosta (Kok. 1999, s. II-203). Viimeksi mainitussa asiassa komissio katsoi riidanalaisessa
päätöksessä, että yhteisyrityksen perustaminen ei merkinnyt asetuksessa N:o 4064/89 tarkoitettua keskittymää. Kantajat edellä
mainitussa asiassa Assicurazioni Generali ja Unicredito vastaan komissio olivat toimenpiteen osapuolia ja näin ollen riidanalaisen
päätöksen adressaatteja. Komissio lisää, että vaikka osapuolilla on subjektiivinen oikeus siihen, että yhteisyrityksen perustamista
arvioidaan asetuksen N:o 4064/89 perusteella, kun asetuksen soveltamisedellytykset täyttyvät, niillä ei sitä vastoin ole minkäänlaista
subjektiivista oikeutta siihen, että tietty viranomainen käsittelisi toimenpidettä, kun asian siirtämistä jäsenvaltion käsiteltäväksi
koskevat edellytykset täyttyvät.
Asiassa T-347/02 komissio huomauttaa vielä, että asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 8 kohdan mukaan jäsenvaltio, jolle asian
käsittely on siirretty, voi toteuttaa ainoastaan toimenpiteitä, jotka ovat ehdottoman välttämättömiä tehokkaan kilpailun turvaamiseksi
kyseessä olevilla markkinoilla tai sen palauttamiseksi. Se lisää, että jos kansallisten viranomaisten lopullinen päätös ei
ole tämän säännöksen mukainen, kantajat voivat nostaa tästä päätöksestä kanteen, jossa ne vetoavat säännöksen rikkomiseen.
Toiseksi komissio väittää, että riidanalainen päätös ei myöskään koske kantajia erikseen. Pelkästään se, että henkilö osallistuu
tavalla tai toisella päätöksen tekemistä edeltävään menettelyyn, ei riitä tämän henkilön yksilöimiseksi EY 230 artiklan neljännessä
kohdassa tarkoitetulla tavalla, jollei tämän henkilön osallistuminen perustu yhteisön oikeudessa itsessään säädettyjen menettelyllisten
takeiden noudattamiseen (asia T-60/96, Merck ym. v. komissio, tuomio 3.6.1997, Kok. 1997, s. II-849, 73 kohta ja asia T-109/97,
Molkerei Großbraunshain ja Bene Nahrungsmittel v. komissio, tuomio 15.9.1998, Kok. 1998, s. II-3533, 68 kohta). Yksityisillä
oikeussubjekteilla ei ole komission mukaan muodollisesti mitään asemaa asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan mukaisessa menettelyssä,
sillä se on täysin komission ja pyynnön esittäneen jäsenvaltion välinen. Se, että kantajat ovat esittäneet hallinnollisen
menettelyn aikana huomautuksia asian käsittelyn siirtämistä koskevasta pyynnöstä, ei siis merkitse sitä, että päätös koskisi
niitä erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.
Asiassa T-346/02 komissio lisää vielä, että ONO:n toimittamien asiakirjojen perusteella ei saada selville kantajien ja ONO:n
välistä yhteyttä. Ei ole myöskään mahdollista tietää, missä määrin ONO:n esittämät huomautukset keskittymän vaikutuksesta
siihen ovat heijastaneet keskittymän vaikutusta kantajiin.
Molempien asioiden kantajat väittävät, että riidanalainen päätös koskee niitä suoraan ja erikseen.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomattava, että EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaan
luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi ─ ─ nostaa kanteen hänelle osoitetusta päätöksestä tai päätöksestä, joka siitä
huolimatta, että se on annettu asetuksena tai toiselle henkilölle osoitettuna päätöksenä, koskee ensin mainittua henkilöä
suoraan ja erikseen.
Riidanalaista päätöstä ei ole osoitettu kantajille, vaan komissio on osoittanut sen asian käsittelyn siirtämistä koskevan
pyynnön asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdan nojalla esittäneelle jäsenvaltiolle eli Espanjan kuningaskunnalle. Näissä
olosuhteissa on tutkittava, koskeeko riidanalainen päätös kantajia suoraan ja erikseen.
Kysymys siitä, koskeeko riidanalainen päätös kantajia suoraan
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että jotta yhteisön toimi koskisi suoraan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä,
edellytetään, että sillä on välittömiä vaikutuksia tämän oikeusasemaan ja että sen toimeenpano on puhtaasti automaattista
ja perustuu yksinomaan yhteisön lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista (asia C-386/96 P, Dreyfus
v. komissio, tuomio 5.5.1998, Kok. 1998, s. I-2309, 43 kohta ja asia T-9/98, Mitteldeutsche Erdöl-Raffinerie v. komissio,
tuomio 22.11.2001, Kok. 2001, s. II-3367, 47 kohta).
Näin on etenkin silloin kun niillä, joille yhteisön toimi on osoitettu, on vain teoreettinen mahdollisuus olla ryhtymättä
tässä toimessa edellytettyihin toimenpiteisiin ja kun heidän tahdostaan ryhtyä sen mukaisiin toimenpiteisiin ei ole epäilystäkään
(asia 11/82, Piraiki-Patraiki ym. v. komissio, tuomio 17.1.1985, Kok. 1985, s. 207, 8─10 kohta; edellä 49 kohdassa mainittu
asia Dreyfus v. komissio, tuomion 44 kohta ja edellä 40 kohdassa mainittu asia Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum v. komissio,
tuomion 73 kohta).
Nyt esillä olevassa asiassa on näin ollen tutkittava, voiko riidanalaisella päätöksellä olla välittömiä ja automaattisia oikeusvaikutuksia
kantajiin, vai perustuvatko kyseiset vaikutukset sitä vastoin Espanjan kilpailuviranomaisten asian käsittelyn siirtämisen
vuoksi tekemään päätökseen.
Komissio ei ole riidanalaisessa päätöksessä lausunut keskittymän soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, vaan se on siirtänyt
keskittymän tutkinnan Espanjan kilpailuviranomaisille, jotka ovat pyytäneet tätä siirtämistä 12.7.2002. Asetuksen N:o 4064/89
9 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaan viimeksi mainittujen on tutkittava keskittymän vaikutukset kansallisen
kilpailuoikeutensa perusteella. Tältä osin ainoat asetuksessa N:o 4064/89 Espanjan kilpailuviranomaisille asetetut velvollisuudet
ovat 9 artiklan 6 kohdan mukainen velvollisuus ratkaista asia viimeistään neljän kuukauden kuluessa siitä, kun komissio on
siirtänyt tapauksen niiden käsiteltäväksi, ja 9 artiklan 8 kohdan mukainen velvollisuus
toteuttaa ainoastaan toimenpiteitä, jotka ovat ehdottoman välttämättömiä tehokkaan kilpailun turvaamiseksi kyseessä olevilla
markkinoilla tai sen palauttamiseksi. Nämä velvollisuudet eivät kuitenkaan määritä täsmällisesti ja varmasti Espanjan kilpailuviranomaisten suorittaman tutkinnan
aineellista lopputulosta, minkä vuoksi on katsottava, että riidanalainen päätös ei vaikuta suoraan kantajien kilpailuasemaan,
vaan ainoastaan Espanjan kilpailuviranomaisten tekemällä lopullisella päätöksellä voi olla tällainen vaikutus.
Tämä ei kuitenkaan osoita, että riidanalainen päätös ei koskisi suoraan kantajia. Sitä, koskeeko yhteisön toimi suoraan kolmatta
osapuolta, jolle toimea ei ole osoitettu, on arvioitava kyseisen toimen tarkoituksen perusteella. Riidanalaisen päätöksen
tarkoituksena ei ole lausua siirtämisen kohteena olevan keskittymän vaikutuksista relevanteille markkinoille, vaan siirtää
vastuu tästä tutkinnasta kansallisille viranomaisille, jotka ovat sitä pyytäneet voidakseen soveltaa kansallista kilpailuoikeuttaan.
Tämän tarkoituksen valossa esillä olevassa asiassa on merkityksetöntä, että riidanalainen päätös ei vaikuta suoraan kantajien
kilpailuasemaan relevanteilla Espanjan markkinoilla (ks. vastaavasti asia T-199/02, Royal Philips Electronics v. komissio,
tuomio 3.4.2003, 276 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Arvioitaessa, koskeeko riidanalainen päätös kantajia suoraan, on tutkittava ainoastaan, onko riidanalaisella päätöksellä välittömiä
ja automaattisia oikeusvaikutuksia kantajiin nähden.
Tältä osin on huomattava, että asetuksen N:o 4064/89  1 artiklan 1 kohdan ja 22 artiklan 1 kohdan mukaan kyseistä asetusta
sovelletaan lähtökohtaisesti ainoastaan yhteisönlaajuisiin keskittymiin, jotka on määritelty tämän asetuksen 1 artiklan 2
ja 3 kohdassa. Asetuksen N:o 4064/89  21 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan yhteisönlaajuiseen keskittymään ei
saa pääsääntöisesti soveltaa jäsenvaltioiden kilpailulainsäädäntöä.
Nyt esillä olevassa asiassa komissio on siirtäessään kyseisen keskittymän tutkimisen Espanjan kilpailuviranomaisille päättänyt
asetuksen N:o 4064/89 soveltamista koskevan menettelyn, joka alkoi ilmoituksella sopimuksesta, jonka mukaan Vía Digital yhdistetään
Sogecablen kanssa. Asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaan kyseisen jäsenvaltion
toimivaltaiset viranomaiset soveltavat asian siirtämisen jälkeen kansallista kilpailuoikeuttaan.
Tästä seuraa, että kanteen kohteena oleva päätös johtaa siihen, että tämä keskittymä saatetaan Espanjan kilpailuviranomaisten
yksinomaiseen valvontaan ja että ne ratkaisevat asian kansallisen kilpailuoikeutensa perusteella.
On todettava, että tällä tavoin riidanalainen päätös vaikuttaa kantajien oikeusasemaan (ks. vastaavasti edellä 53 kohdassa
mainittu asia Royal Philips Electronics v. komissio, tuomion 281─287 kohta).
Kun riidanalaisessa päätöksessä määritetään kyseessä olevan keskittymän lainmukaisuuden arviointiperusteet sekä niitä koskeva
menettely ja mahdollisesti sovellettavat seuraamukset siirtämällä asia ratkaistavaksi kansallisen kilpailuoikeuden perusteella,
siinä muutetaan kantajien oikeusasemaa viemällä niiltä mahdollisuus siihen, että komissio tutkisi kyseisen keskittymän lainmukaisuuden
asetuksen N:o 4064/89 kannalta (ks. vastaavasti edellä 42 kohdassa mainittu asia Assicurazioni Generali ja Unicredito v. komissio,
tuomion 37─44 kohta).
Keskittymän valvontaa, joka suoritetaan kansallisen lainsäädännön perusteella, ei kuitenkaan voida sisällöltään ja vaikutuksiltaan
rinnastaa valvontaan, jota komissio harjoittaa asetuksen N:o 4064/89 nojalla (edellä 40 kohdassa mainittu asia Air France
v. komissio, tuomion 69 kohta).
Toisin kuin komissio väittää, jokainen päätös, joka merkitsee muutosta keskittymää koskevaan tutkintaan sovellettavaan oikeudelliseen
järjestelmään, voi vaikuttaa paitsi keskittymän osapuolten oikeusasemaan, kuten edellä 42 kohdassa mainitussa asiassa Assicurazioni
Generali ja Unicredito vastaan komissio, mutta myös tällaiseen keskittymään nähden kolmansien osapuolten oikeusasemaan.
On huomattava, että riippumatta siitä, annetaanko Espanjan kilpailuoikeudessa kolmansille osapuolille samanlaiset menettelylliset
oikeudet kuin asetuksessa N:o 4064/89, riidanalaisella päätöksellä, jolla päätetään asetuksessa N:o 4064/89 säädetty menettely,
evätään kolmansilta menettelylliset oikeudet, jotka ne ovat saaneet kyseisen asetuksen 18 artiklan 4 kohdan perusteella.
Komissio epää riidanalaisella päätöksellä kolmansilta mahdollisuuden vedota perustamissopimuksessa turvattuun oikeussuojaan.
Siirtämällä keskittymän tutkimisen Espanjan kilpailuviranomaisille, jotka ratkaisevat asian kansallisen kilpailuoikeutensa
perusteella, komissio estää kolmansia saattamasta kansallisten viranomaisten tältä osin suorittamia arviointeja myöhemmin
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi EY 230 artiklan perusteella, kun taas ilman asian siirtämistä komission
suorittamat arvioinnit voidaan riitauttaa tällä tavoin.
Näin ollen riidanalainen päätös vaikuttaa kantajiin siten, että komissio ei valvo keskittymää asetuksen N:o 4064/89 perusteella
ja että kantajat eivät saa tässä asetuksessa kolmansien hyväksi säädettyjä menettelyllisiä oikeuksia eivätkä myöskään perustamissopimuksessa
määrättyä oikeussuojaa, minkä vuoksi on katsottava, että tämä päätös voi vaikuttaa kantajien oikeusasemaan.
On katsottava, että tämä vaikutus on suora, sillä riidanalaisessa päätöksessä ei edellytetä mitään ylimääräistä täytäntöönpanotoimenpidettä,
jotta siirtämistä koskeva päätös olisi tehokas. Koska komissio on tehnyt riidanalaisen päätöksen, siirtäminen tapahtuu välittömästi
kyseiselle jäsenvaltiolle, joka on sen perusteella toimivaltainen arvioimaan siirtämisen kohteena olevaa keskittymää kansallisen
kilpailuoikeutensa kannalta.
Lisäksi on muistettava, että asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdan mukaisesti juuri Espanjan viranomaiset ovat pyytäneet
komissiolta, että se siirtäisi niille keskittymän Espanjan relevanteille markkinoille kohdistuvien vaikutusten tutkimisen.
Näin ollen ei voida ajatella, että Espanjan viranomaiset eivät noudattaisi riidanalaista päätöstä, minkä sitä paitsi vahvistaa
esillä olevassa asiassa se, että Espanjan kilpailuviranomaiset ovat 29.11.2002 tehneet kyseistä keskittymää koskevan päätöksen.
Näin ollen on katsottava, että riidanalainen päätös koskee suoraan kantajia.
Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa sillä komission korostamalla seikalla, että kantajat voivat nostaa kansallisen viranomaisen
päätöksestä kanteen kansallisten oikeussuojakeinojen mukaisesti ja pyytää tässä yhteydessä ennakkoratkaisun esittämistä EY 234 artiklan
nojalla. Mahdollisten kansallisten oikeussuojakeinojen olemassaolo ei voi estää riitauttamasta yhteisön toimielimen antaman
toimen lainmukaisuutta suoraan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa EY 230 artiklan perusteella (edellä 40 kohdassa mainittu
asia Air France v. komissio, tuomion  69 kohta ja edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal Philips Electronics v. komissio,
tuomion 290 kohta).
Kysymys siitä, koskeeko riidanalainen päätös kantajia erikseen
On syytä todeta, että muut oikeussubjektit kuin ne, joille päätös on osoitettu, voivat väittää päätöksen koskevan niitä erikseen
ainoastaan, jos päätös vaikuttaa niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia,
jonka perusteella nämä oikeussubjektit erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös
on osoitettu (asia 25/62, Plaumann v. komissio, tuomio 15.7.1963, Kok. 1963, s. 197, s. 223, Kok. Ep. I, s. 181 ja edellä
41 kohdassa mainittu asia Union de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomion 36 kohta).
Komissio ei esillä olevassa asiassa kiistä sitä, etteikö keskittymä, jonka tutkiminen on siirretty Espanjan viranomaisille,
vaikuttaisi kantajien kilpailuasemaan. On nimittäin selvää, että kantajat ovat keskittymän osapuolten tärkeimpiä nykyisiä
kilpailijoita useimmilla asian kannalta merkityksellisillä markkinoilla. Riidanalaisen päätöksen 84 perustelukappaleessa todetaan,
että
ilmoitetusta ─ ─ keskittymästä mahdollisesti seuraavat kilpailua rajoittavat vaikutukset uhkaavat aivan erityisesti vaikuttaa
Espanjan kaapelioperaattoreihin, jotka ovat fuusion seurauksena tärkeimpiä kilpailijoita (ja lähes ainoita, kun otetaan huomioon
maanpäällisessä verkossa toimivan digitaalitelevision asema Espanjassa) satelliittiverkon televisiotoiminnalle ja että
nämä kaapelioperaattorit ─ ─ ovat myös pääasiallinen kilpailuvaihtoehto (tietyissä tapauksissa tehokas, toisissa mahdollinen)
Telefónicalle niillä eri televiestintämarkkinoilla, joilla Espanjan vakiintunut operaattori on jo määräävässä asemassa.
Lisäksi on todettava, että kantajat ovat osallistuneet riidanalaisen päätöksen tekemiseen johtaneeseen hallinnolliseen menettelyyn.
Asian T-346/02 kantajien osalta on huomattava, että ONO otti 27.6.2002 yhteyttä komissioon, joka osoitti sille 18.7.2002 asetuksen
N:o 4064/89  11 artiklan mukaisen tietojensaantipyynnön, johon ONO vastasi 23.7.2002 päivätyllä kirjeellään. ONO:n osallistumisen
hallinnolliseen menettelyyn voidaan katsoa vastaavan asian T-346/02 kantajien osallistumista. Viimeksi mainitut ovat näet
selostaneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kysymykseen vastatessaan, että kuten edellä mainitussa 23.7.2002
päivätyssä kirjeessä todetaan, ne kaikki käyttävät Espanjan markkinoilla ONO-nimeä. Tässä kirjeessä ja vastauksessaan ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimelle kantajat ovat selittäneet, eikä komissio ole sitä kiistänyt, että ONO-nimellä toimi Grupo ONO
-nimisen yhtiön perustama kaapelioperaattorien konserni, joka omistaa Cableuropan koko osakepääoman; Cableuropa omistaa itse
enemmistön muiden asiassa T-346/02 kantajina olevien kaapelioperaattoreiden osakkeista.
Lisäksi Aunacable on 9.7.2002 ja muut asian T-347/02 kantajat ovat 22.7.2002 osoittaneet komissiolle kirjeet, joissa ne ovat
selostaneet, etteivät asetuksen N:o 4064/89  9 artiklassa asetetut edellytykset täyty. Komissio on 18.7.2002 osoittanut kantajille
asetuksen N:o 4064/89  11 artiklan mukaisen tietojensaantipyynnön, johon viimeksi mainitut ovat vastanneet 26.7.2002 (muut
kantajat paitsi Aunacable) ja 31.7.2002 (Aunacable).
Tässä yhteydessä on ensinnäkin todettava, että kantajilla olisi ollut oikeus siihen, että komissio kuulee niitä, jos komissio
olisi päättänyt olla siirtämättä asiaa Espanjan viranomaisten käsiteltäväksi ja olisi sen sijaan aloittanut asetuksen N:o 4064/89
6 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisen niin sanotun vaiheen II menettelyn.
Asetuksen N:o 4064/89  18 artiklan 4 kohdan mukaan kolmansilla on oikeus siihen, että komissio kuulee niitä erityisesti ennen
päätöksen tekemistä vaiheen II lopussa, edellyttäen, että ne ovat tehneet tätä koskevan hakemuksen ja osoittaneet, että niillä
on asiassa riittävä etu valvottavanaan (asia T-290/94, Kaysersberg v. komissio, tuomio 27.11.1997, Kok. 1997, s. II-2137,
105 kohta). Kun otetaan huomioon, että Espanjan viranomaisten tutkittavaksi siirretty keskittymä vaikuttaa kantajien kilpailuasemaan,
kantajilla olisi siis ollut riittävä intressi tulla kuulluiksi (ks. em. asia Kaysersberg v. komissio, tuomion 109 kohta).
Kantajat, joille annetaan menettelylliset takeet asetuksen N:o 4064/89  18 artiklan 4 kohdan nojalla, voivat kuitenkin vaatia
näiden menettelyllisten takeiden noudattamista ainoastaan, jos niillä on mahdollisuus nostaa riidanalaisesta päätöksestä kanne
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa (ks. vastaavasti edellä 41 kohdassa mainittu asia Cook v. komissio, tuomion 23 kohta).
Toiseksi on todettava, että jos komissio ei olisi siirtänyt asian käsittelyä, sen asetuksen N:o 4064/89  6 artiklan 1 kohdan
b alakohdan nojalla tekemä lopullinen hyväksymispäätös olisi koskenut erikseen myös kantajia, jotka ovat kilpailevia yrityksiä.
Näin ollen on katsottava, että jos asian käsittelyä ei olisi siirretty, kantajilla olisi ollut oikeus riitauttaa EY 230 artiklan
neljännen kohdan perusteella nostamallaan kumoamiskanteella komission suorittamat arvioinnit keskittymän vaikutuksista Espanjan
relevanteille markkinoille (ks. vastaavasti edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal Philips Electronics v. komissio, tuomion
295 kohta).
Riidanalaisen päätöksen seurauksena kantajilla ei ole mahdollisuutta riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
niitä arviointeja, jotka niillä olisi ollut mahdollisuus kiistää, jos asian käsittelyä ei olisi siirretty, minkä vuoksi on
katsottava, että riidanalainen päätös vaikuttaa kantajiin erikseen samalla tavoin kuin hyväksymispäätös olisi vaikuttanut
niihin, jos asian käsittelyä ei olisi siirretty (ks. vastaavasti edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal Philips Electronics
v. komissio, tuomion 297 kohta).
Näin ollen riidanalaisen päätöksen on katsottava koskevan kantajia erikseen.
Edellä esitetystä seuraa, että riidanalainen päätös koskee kantajia suoraan ja erikseen.
Näin ollen kanteet on otettava tutkittavaksi.
Aineelliset kysymykset
Kantajat vetoavat kanteidensa tueksi kolmeen yhteiseen kanneperusteeseen. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan asetuksen N:o 4064/89
9 artiklaa on rikottu, sillä keskittymällä on Espanjan alueen rajat ylittäviä vaikutuksia. Toinen kanneperuste koskee niin
ikään asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan rikkomista ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista sillä perusteella, että komissiolla
on vain poikkeustapauksissa oikeus siirtää keskittymää koskeva asia kansallisten viranomaisten käsiteltäväksi, kun keskittymän
kannalta relevantit markkinat muodostavat merkittävän osan yhteismarkkinoista. Kolmas kanneperuste koskee EY 253 artiklan
rikkomista. Kantajat asiassa T-346/02 vetoavat vielä neljänteen kanneperusteeseen, jonka mukaan asetuksen N:o 4064/89  9 artiklaa
on rikottu sikäli kuin riidanalainen päätös sisältää asian käsittelyn
avoimen siirtämisen Espanjan viranomaisille. Ensimmäinen, toinen ja neljäs kanneperuste on syytä tutkia ennen kolmatta kanneperustetta.
Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan asetuksen N:o 4064/89  9 artiklaa on rikottu siltä osin kuin keskittymällä on Espanjan
alueen rajat ylittäviä vaikutuksia
Asianosaisten lausumat
Molempien asioiden kantajat vetoavat siihen, että asetuksen N:o 4064/89 9 artiklassa ei anneta tässä tapauksessa komissiolle
oikeutta siirtää kyseisen keskittymän tutkimista kansallisille viranomaisille.
Kantajat asiassa T-346/02 väittävät, että kyseisen asetuksen 9 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että komissiolla ei ole oikeutta
siirtää keskittymän tutkimista kansallisille viranomaisille, kun asian kannalta merkitykselliset markkinat ylittävät jäsenvaltion
rajat. Koska keskittymä on kantajien mukaan laajuudeltaan selvästi kansainvälinen tai koska komissio ei ainakaan olisi voinut
viran puolesta poissulkea tällaista kansainvälistä laajuutta, se on rikkonut asetuksen 9 artiklan 2 kohtaa.
Osoittaakseen, että kyseinen keskittymä on laajuudeltaan kansainvälinen, asian T-346/02 kantajat selittävät ensinnäkin, että
Telefónica, Canal+, Vivendi ja Prisa ovat etabloituneet voimakkaasti Eurooppaan sekä televiestintätoiminnan että maksutelevisiotoiminnan
aloilla. Toiseksi televiestintämarkkinat ylittävät kansalliset rajat, Internet-verkot eivät ole kansallisia ja suuri osa palveluista
ylittää rajat, esimerkiksi satelliitin avulla välitetyt signaalit. Kolmanneksi myös audiovisuaalisten oikeuksien markkinat
ovat rajatylittäviä. Komissio on itsekin katsonut asiassa B Sky B/Kirch Pay TV 21.3.2002 tekemässään päätöksessä (COMP/JV.37),
että audiovisuaalisten oikeuksien markkinoilla oikeuksien hankkiminen ja käyttö ovat eurooppalaisia, jopa maailmanlaajuisia.
Samat kantajat ovat istunnossa tuoneet esille, että keskittymän osapuolet ovat itse myöntäneet keskittymää koskevassa ilmoituksessaan,
että tietyt asian kannalta merkitykselliset markkinat ylittivät Espanjan rajat, erityisesti satelliittivälitteisten palvelujen
markkinat, teknisten palvelujen markkinat, audiovisuaaliset markkinat (kuten elokuvatuotanto, joka muodostaa maailmanlaajuiset
markkinat) sekä urheilutapahtumien lähetysoikeuksia koskevat markkinat, joilla televisio-operaattorit kilpailevat Euroopan
tasolla toimivien kanavien kanssa. Kantajat huomauttavat, että kielimuurit häviävät asteittain ja että elokuvien ja urheilutapahtumien
lähetys Internetin välityksellä johtaa siihen, että nämä sisällöt ovat käytettävissä muista maista kuin Espanjasta käsin ja
että käyttäjä voi valita haluamansa kielen. Komissio on riidanalaisessa päätöksessä pelkästään todennut, että tiettyjä kansallisten
viranomaisten asian käsittelyn siirtämistä koskevassa pyynnössä mainitsemia markkinoita ei täytynyt tutkia, koska ne eivät
aiheuttaneet ongelmia kilpailun kannalta, analysoimatta kuitenkaan sitä, olivatko nämä markkinat kansallisia.
Kyseiset kantajat ovat väitteidensä tueksi antaneet istunnossa jäljennöksen kyseistä keskittymää koskevan ilmoituksen versiosta,
joka ei ole luottamuksellinen.
Istunnossa samat kantajat ovat vielä huomauttaneet, että komissio voi siirtää asian kansallisille viranomaisille vain, jos
ne ovat asian käsittelyn siirtämistä koskevassa pyynnössään pitäneet relevantteja markkinoita kansallisina. Tämän pyynnön
tarkistettua versiota ei kuitenkaan ole toimitettu kantajille komissiossa käydyn hallinnollisen menettelyn kuluessa, eikä
myöskään Espanjan viranomaisten hallinnollisten menettelyjen kuluessa. Koska kyseinen asiakirja on ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen pyynnöstä liitetty oikeudenkäyntiasiakirjoihin, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tutkittava, täyttääkö
asian käsittelyn siirtämistä koskeva pyyntö asetuksen N:o 4064/89  9 artiklassa säädetyt edellytykset.
Asian T-347/02 kantajat väittävät komission tehneen ilmeisen arviointivirheen, kun se on katsonut riidanalaisen päätöksen
119 perustelukappaleessa, että
keskittymä uhka[si] luoda määräävän markkina-aseman tai vahvistaa sitä laajuudeltaan pelkästään kansallisilla markkinoilla
Espanjan kuningaskunnassa, analysoimatta ilmoitetun keskittymän mahdollisia rajatylittäviä vaikutuksia. Jos tällaisia vaikutuksia aiheutuisi, asian
käsittelyä ei voitaisi siirtää Espanjan viranomaisille, sillä asetuksen N:o 4064/89  9 artiklassa asetetut edellytykset eivät
täyttyisi.
Kyseisen asian kantajat väittävät, että keskittymällä saattoi olla rajatylittäviä vaikutuksia. Ne korostavat ensinnäkin, että
yritykset, joihin keskittymä mahdollisesti vaikuttaa, eivät ole pelkästään Espanjan monikanavaisen maksutelevision markkinoilla
toimivia kilpailijoita, vaan myös muita liitännäismarkkinoilla (ennen kaikkea sisältöjen markkinoilla) toimivia yrityksiä,
jotka eivät välttämättä toimi Espanjan markkinoilla. Kun otetaan huomioon, että Canal+ on yksi niistä yrityksistä, jotka osallistuvat
keskittymän kohteena olevan järjestelmäalustan yhteiseen valvontaan, ja että tällä yrityksellä on intressejä televisiomarkkinoilla
Euroopan tasolla, on mahdollista, että keskittymän seurauksena kyseisen toimijan asema vahvistuu kansainvälisillä sisältöjen
markkinoilla, jotka ovat maksutelevisiomarkkinoiden tuotantoketjun alkupäässä. Asian T-347/02 kantajat korostavat muiden kantajien
tavoin, että komissio on itse edellä mainitussa asiassa B Sky B/Kirch Pay TV tekemässään päätöksessä katsonut, että audiovisuaalisten
oikeuksien markkinoilla oikeuksien hankinta ja käyttö ovat useampaan kuin yhteen jäsenvaltioon vaikuttavaa toimintaa. Kantajat
tähdentävät vielä, että komission olisi pitänyt ilmoitettua keskittymää koskevassa asiassa analysoida myös maksutelevisiomarkkinoilla
toimivien yhtiöiden suurten amerikkalaisten studioiden kanssa tekemät
output deals -sopimukset.
Asian T-347/02 kantajat ovat istunnossa huomauttaneet, että yksien tai useampien asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdan
a alakohdassa tarkoitettujen
erillisten markkinoiden olemassaolon osoittamiseksi ei riitä, että relevantit maantieteelliset markkinat ovat kansallisia. Jäsenvaltion voidaan katsoa
muodostavan
erilliset markkinat ainoastaan siinä tapauksessa, että kilpailun rakenne kyseisessä valtiossa on erilainen kuin muissa jäsenvaltioissa.
Kantajat tuovat tässä yhteydessä esille ensinnäkin, että kieliä koskeva kriteeri ei riitä
erillisten markkinoiden määrittämiseen, varsinkin kun samoja sisältöjä voidaan tarjota useilla eri kielillä, kuten esimerkiksi DVD-elokuvien
tapauksessa. Toiseksi ne vetoavat siihen, että kansallinen audiovisuaalilainsäädäntö ei muodosta erityistä markkinoillepääsyn
estettä Espanjan osalta, sillä asian kannalta merkitykselliset säännöt on yhdenmukaistettu yhteisössä, mistä on osoituksena
muun muassa asiassa C-390/99, Canal Satélite Digital, 22.1.2002 annettu tuomio (Kok. 2002, s. I-607). Kolmanneksi se, että
sisältöjä koskevat oikeudet annetaan alueellisin perustein, ei tee Espanjan markkinoista
erillisiä markkinoita, koska sama sisältö esitetään muualla samoilla käyttöformaateilla ja saman lupamaksujärjestelmän perusteella.
Kantajien mukaan useat seikat puhuvat sitä vastaan, että Espanjan markkinoita pidettäisiin
erillisinä markkinoina. Ensinnäkin se, että Sogecable kuuluu Groupe Canal+:aan, heijastaa kaikilla Euroopan markkinoilla käynnissä olevaa vakauttamisprosessia,
kun otetaan huomioon audiovisuaalisen alan taloudelliset vaikeudet. On myös myönnettävä, että tarjotut tuotteet ja palvelut
ovat kaikilla Euroopan markkinoilla samanlaisia. Lisäksi markkinoillepääsyn esteet ovat samanlaisia ja koskevat etenkin pääsyä
sisältöjen markkinoille ja määräävän jakelujärjestelmän markkinoille.
Kantajat kiistävät vedonneensa istunnossa uusiin perusteisiin. Ne selittävät, että ne ovat mukauttaneet väitteensä sen jälkeen,
kun niiden kannekirjelmien toimittamisen jälkeen edellä 53 kohdassa mainitun asian Royal Philips Electronics vastaan komissio
tuomio julistettiin. Ne ovat mielestään esittäneet vain väitteitä, joihin on vedottu jo kannekirjelmissä. Asian T-347/02 kantajat
lisäävät, että väite, jonka mukaan markkinoiden kansallinen laajuus ei riitä tekemään niistä
erillisiä asetuksen N:o 4064/89  9 artiklassa tarkoitetulla tavalla, on esitetty jo 22.7.2002 komissiolle osoitetussa kirjeessä.
Komissio vastaa tähän väliintulijoiden tukemana, että ratkaisevana kriteerinä arvioitaessa, missä tapauksissa asia voidaan
siirtää kansallisten viranomaisten käsiteltäväksi, on pidettävä riskiä kilpailua rajoittavista vaikutuksista erillisten markkinoiden
tunnusmerkit täyttävillä jäsenvaltion markkinoilla. Kyseisen asetuksen 9 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan riidanalaisessa
päätöksessä on yksilöity maantieteelliset viitemarkkinat ja analysoitu keskittymän vaikutuksia kilpailuun näillä markkinoilla
ja päätelty, että keskittymä uhkasi luoda määräävän markkina-aseman tai vahvistaa sitä laajuudeltaan pelkästään kansallisilla
markkinoilla Espanjan kuningaskunnassa.
Telefónican, Canal+:n ja Vivendin etabloituminen Eurooppaan sekä kyseisten konsernien kansainvälinen toiminta eivät voi sellaisinaan
määrittää niiden eri tuotemarkkinoiden, joilla nämä yritykset toimivat, maantieteellistä laajuutta. Myöskään keskittymän rajatylittävät
vaikutukset eivät ole ratkaisevia päätettäessä, onko keskittymää koskeva suunnitelma siirrettävä kansallisten viranomaisten
käsiteltäväksi.
Komissio huomauttaa vielä, että kantajat ovat ensimmäisen kerran istunnossa vedonneet kanneperusteisiin, jotka eivät sisälly
kanteeseen. Uutta on sen mielestä väite joko keskittymän osapuolten ilmoituksessaan mainitsemien tai Espanjan viranomaisten
asian käsittelyn siirtämistä koskevassa pyynnössään mainitsemien tiettyjen sellaisten
muiden markkinoiden olemassaolosta, joita komissio ei ole tutkinut riidanalaisessa päätöksessä. Kannekirjelmä ei myöskään sisällä asetuksen N:o 4064/89
9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen
erillisten markkinoiden käsitteen ja relevanttien maantieteellisten markkinoiden käsitteen välistä eroa koskevia perusteluja. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen on komission mielestä näin ollen jätettävä nämä kanneperusteet tutkimatta työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan
mukaisesti. Kantajat eivät voi vedota siihen, että kannekirjelmän toimittamisen ja istunnon välillä on julistettu edellä 53 kohdassa
mainitussa asiassa Royal Philips Electronics vastaan komissio annettu tuomio, sillä vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kannekirjelmän
toimittamisen jälkeen julistettu tuomio ei merkitse työjärjestyksen 48 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua uutta seikkaa. Siltä
osin kuin kantajat väittävät tiettyjen perustelujen sisältyvän jo kannekirjelmään liitettyihin asiakirjoihin komissio muistuttaa,
ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ole yksilöidä liitteistä kanneperusteita, joita ei ole esitetty sellaisina
kannekirjelmässä.
Kantajien väitteet ovat komission mukaan joka tapauksessa perusteettomia.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomattava, että Espanjan viranomaiset ovat pyytäneet keskittymän käsittelyn siirtämistä asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan
2 kohdan a alakohdan nojalla. Riidanalaisessa päätöksessä komissio on todennut, että
keskittymä uhka[si] luoda määräävän markkina-aseman tai vahvistaa sitä laajuudeltaan pelkästään kansallisilla markkinoilla
Espanjan kuningaskunnassa (119 perustelukappale). Se päätti asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti siirtää tapauksen
Espanjan kilpailuviranomaisille, joiden on ratkaistava asia kansallisen kilpailuoikeuden perusteella.
Asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdan a alakohdasta seuraa, että jotta keskittymän tutkiminen voitaisiin siirtää kyseisen
asetuksen 9 artiklan mukaisesti, kahden edellytyksen on täytyttävä samanaikaisesti. Ensinnäkin keskittymän on uhattava luoda
sellainen määräävä asema tai vahvistaa sellaista määräävää asemaa, jonka seurauksena tehokas kilpailu olennaisesti estyy kyseessä
olevan jäsenvaltion markkinoilla. Toiseksi näiden markkinoiden täytyy täyttää kaikki erillisten markkinoiden tunnusmerkit.
Asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa asetettujen edellytysten noudattamisen osalta on todettava, että
tässä säännöksessä tarkoitetut asian käsittelyn siirtämisen edellytykset ovat oikeudellisia ja niitä on tulkittava objektiivisten
seikkojen perusteella. Tästä syystä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tutkittava kokonaisvaltaisesti sekä sen käsiteltäväksi
saatetun riidan konkreettiset seikat että komission suorittamien arviointien teknisyys tai monitahoisuus huomioon ottaen,
kuuluuko keskittymä kyseisen asetuksen 9 artiklan 2 kohdan a alakohdan soveltamisalaan (edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal
Philips Electronics v. komissio, tuomion 326 kohta).
Ensimmäisen edellytyksen osalta on todettava, että kantajat eivät kiistä sitä, että keskittymä uhkaa luoda määräävän aseman
tai vahvistaa määräävää asemaa riidanalaisessa päätöksessä yksilöidyillä eri tuotemarkkinoilla Espanjassa.
Kantajat väittävät kuitenkin, ettei toinen edellytys täyty esillä olevassa asiassa. Niiden mukaan riidanalaisessa päätöksessä
yksilöidyt tuotemarkkinat eivät muodosta erillisten markkinoiden tunnusmerkit täyttäviä jäsenvaltion markkinoita.
Aluksi on huomattava, että asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan komissio määrittää erillisten
markkinoiden olemassaolon
kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen markkinat ja 7 kohdassa tarkoitetut maantieteelliset viitemarkkinat huomioon ottaen.
Asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdan ensimmäisestä alakohdasta ja 9 artiklan 7 kohdasta seuraa yhdessä luettuina, että
arvioidessaan, muodostaako jäsenvaltio kyseisen asetuksen 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut erilliset markkinat, komission
on otettava huomioon tämän asetuksen 9 artiklan 7 kohdassa asetetut edellytykset, jotka koskevat muun muassa kyseisten tuotteiden
tai palvelujen luonnetta ja ominaisuuksia, markkinoillepääsyn esteitä, kuluttajien valintoja sekä merkittäviä eroja yritysten
markkinaosuuksissa tai olennaisia hintaeroja eri alueiden välillä (edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal Philips Electronics
v. komissio, tuomion 333 kohta).
Asian T-347/02 kantajat ovat istunnossa väittäneet, että jotta kansallisia markkinoita voitaisiin pitää asetuksen N:o 4064/89
9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina erillisinä markkinoina, kyseessä olevien markkinoiden on erotuttava muista markkinoista
paitsi sillä perusteella, että ne muodostavat erilliset maantieteelliset markkinat, myös sen vuoksi, että niillä on erilainen
kilpailurakenne kuin muiden jäsenvaltioiden markkinoilla.
Aluksi on tutkittava, voidaanko tämä ensimmäisen kerran istunnossa esitetty väite ottaa tutkittavaksi.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa, että vaikka työjärjestyksen 76 a artiklan 3 kohdassa määrätään, että nopeutetussa
menettelyssä asianosaiset saavat suullisen käsittelyn kuluessa täydentää esitystään ja esittää hankittavaksi näyttöä, jolloin
heidän on ilmoitettava syy, miksi näyttöön ei ole vedottu aikaisemmin, saman määräyksen sanamuodosta ilmenee, että tämä ei
kuitenkaan rajoita 48 artiklan soveltamista, jonka 2 kohdan mukaan  asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen,
ellei se perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin.
Kanteiden nostamisen jälkeen edellä 53 kohdassa mainitussa asiassa Royal Philips Electronics vastaan komissio annettua tuomiota,
johon kantajat vetoavat perustellakseen edellä 107 kohdassa toistetun väitteen esittämistä, ei voida pitää seikkana, jonka
perusteella voitaisiin esittää uusi peruste. Tässä tuomiossa nimittäin vain vahvistetaan oikeustilanne, jonka kantajat tunsivat
jo kannetta nostaessaan (asia 11/81, Dürbeck v. komissio, tuomio 1.4.1982, Kok. 1982, s. 1251, 17 kohta ja asia T-521/93,
Atlanta ym. v. neuvosto ja komissio, tuomio 11.12.1996, Kok. 1996, s. II-1707, 39 kohta).
Peruste, jolla laajennetaan aikaisemmin ─ nimenomaisesti tai implisiittisesti ─ kannekirjelmässä esitettyä perustetta ja jolla
on läheinen yhteys tähän perusteeseen, on kuitenkin otettava tutkittavaksi (asia T-252/97, Dürbeck v. komissio, tuomio 19.9.2000,
Kok. 2000, s. II-3031, 39 kohta).
Nyt esillä olevassa asiassa on näin ollen todettava, ettei edellä 107 kohdassa toistettu väite ylitä kannekirjelmässä määritettyä
riidan kohdetta.
Tältä osin on huomattava, että asian T-347/02 kantajat väittävät kannekirjelmässään, että komissio on tehnyt arviointivirheen
siirtäessään keskittymän tutkimisen kansallisille viranomaisille siitä huolimatta, että asetuksen N:o 4064/89  9 artiklassa
asetettuja edellytyksiä ei ole noudatettu. Tarvitsematta tutkia, ovatko kantajat vedonneet kannekirjelmän vaiheessa erillisten
markkinoiden ja maantieteellisten viitemarkkinoiden käsitteelliseen eroon, kannekirjelmästä ilmenee, että kantajat vetosivat
riidanalaisen päätöksen lainvastaisuuteen sillä perusteella, että komissio olisi soveltanut virheellisesti kyseisen asetuksen
9 artiklassa asetettuja edellytyksiä ja etenkin erillisten markkinoiden olemassaoloa koskevaa edellytystä. Tässä yhteydessä
on todettava, että erillisten markkinoiden ja maantieteellisten viitemarkkinoiden käsitteellistä eroa koskevilla väitteillä
vain kehitetään niitä kantajien kannekirjelmään sisältyviä perusteluja, joiden mukaan komissio on rikkonut asetuksen N:o 4064/89
9 artiklaa katsoessaan, että relevantit tuotemarkkinat muodostuivat kaikki erillisten markkinoiden tunnusmerkit täyttävistä
jäsenvaltion markkinoista. Edellä 107 kohdassa mainitulla väitteellä on läheinen yhteys kannekirjelmässä esitettyyn ensimmäiseen
kanneperusteeseen, ja se on näin ollen otettava tutkittavaksi.
Arvioitaessa tämän väitteen paikkansapitävyyttä on todettava, että asetuksen N:o 4064/89  9 artiklaa ei voida tulkita kantajien
esittämällä tavalla. Kyseisen asetuksen 9 artiklan 3 kohdan sanamuodosta näet ilmenee, että komission on ensin ratkaistava
markkinoiden erillisyys kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen markkinoiden määritelmän perusteella ja sen jälkeen 7 kohdassa
tarkoitettujen maantieteellisten viitemarkkinoiden määritelmän perusteella.
Kuten sekä asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 7 kohdasta että merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden
kannalta annetun komission tiedonannon (EYVL 1997, C 372, s. 5) 8 kohdasta seuraa, maantieteelliset markkinat muodostuvat
alueesta, jolla asianomaiset yritykset ovat sitoutuneet tarjoamaan kyseisiä tavaroita ja palveluja, jolla kilpailuedellytykset
ovat riittävän yhtenäiset ja joka voidaan erottaa vierekkäisistä maantieteellisistä alueista erityisesti kilpailuedellytysten
huomattavan erilaisuuden perusteella. Kuten edellä 106 kohdassa on todettu, tässä arvioinnissa on otettava erityisesti huomioon
kyseisten tuotteiden tai palvelujen luonne ja ominaisuudet, markkinoillepääsyn esteet, kuluttajien valinnat sekä merkittävät
erot yritysten markkinaosuuksissa tai olennaiset hintaerot kysymyksessä olevan ja läheisten alueiden välillä.
Koska kaikkien näiden seikkojen arviointi johtaa päätelmään, jonka mukaan jäsenvaltion kilpailuedellytykset kyseisten tuotteiden
ja palvelujen markkinoilla ovat huomattavan erilaisia ja muodostavat siten eri maantieteelliset markkinat, näitä markkinoita
on pidettävä asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina erillisinä markkinoina (ks. vastaavasti edellä 53 kohdassa
mainittu asia Royal Philips Electronics v. komissio, tuomion 335─337 kohta).
Toisin kuin kantajat väittävät, tältä osin ei ole olennaista, esiintyykö kyseessä olevien markkinoiden joitakin rakenteellisia
piirteitä myös muilla maantieteellisillä markkinoilla. Jos on näytetty, että kilpailuedellytykset eivät ole riittävän yhtenäisiä
ja etenkin, että kuluttajien valinnat sekä tietyt markkinoillepääsyn esteet rajoittavat tietyt markkinat jäsenvaltion alueelle,
kyseisten markkinoiden erillisyyden kiistämiseksi ei riitä, että tietyillä muilla alueilla on vastaavanlaisia tuotteita tai
palveluja tai vastaavia myyntimenetelmiä. Se, että markkinoillepääsyn esteet ovat samanlaisia, ei mitenkään poista kyseessä
olevien maantieteellisten markkinoiden erillisyyttä. Se päinvastoin tukee sitä.
Tässä vaiheessa on tutkittava kantajien väitteet, joiden mukaan komissiolla ei ollut oikeutta päätellä, että kyse oli asetuksen
N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista erillisistä maantieteellisistä markkinoista.
Tältä osin on muistettava, että tuomioistuimen suorittama valvonta komission arvioinneista, jotka koskevat viitemarkkinoiden
määrittelyä, kohdistuu ilmeisen virheen tutkimiseen (ks. vastaavasti asia T-342/99, Airtours v. komissio, tuomio 6.6.2002,
Kok. 2002, s. II-2585, 26 ja 32 kohta).
Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että komissio nojautuu seuraaviin seikkoihin päätellessään, että Espanjan markkinat muodostavat
kaikilla tuotemarkkinoilla maantieteelliset viitemarkkinat.
Maksutelevisiomarkkinoiden osalta riidanalaisessa päätöksessä selostetaan, että
vaikka tietyt markkinoiden osat, kuten urheilukanava Eurosport, toimittavat lähetyksiä Euroopan tasolla, televisiotoimintaa
harjoitetaan ennen kaikkea kansallisilla markkinoilla erityisesti erilaisen kansallisen lainsäädännön, kielimuurien, kulttuuritekijöiden
ja eri valtioiden erilaisten kilpailuedellytysten (esimerkiksi kaapelitelevisiomarkkinoiden rakenne) vuoksi ja että
Espanjan tapauksessa markkinat ovat maantieteelliseltä laajuudeltaan kielen ja lainsäädännön vuoksi kansallisia (17 perustelukappale).
Maksutelevisiomarkkinoiden tuotantoketjun alkupään markkinoita tarkastellessaan komissio toteaa aluksi elokuvien lähetysoikeuksista,
että nämä
oikeudet luovutetaan yleensä yksinoikeudella eri kausille kielellisin perustein ja tietyille levitysalueille ja että
Espanjassa levitysoikeudet rajoittuvat Espanjan alueelle; maantieteelliset markkinat, jotka vastaavat elokuvaoikeuksia, ovat
kansalliset (riidanalaisen päätöksen 26 perustelukappale). Myös niiden jalkapallotapahtumien, joihin espanjalaiset joukkueet osallistuvat,
lähetysoikeuksia koskevat markkinat ovat espanjalaiset. Komission mukaan jalkapallo-ottelujen lähetysoikeudet on annettu espanjalaisille
televisio-operaattoreille (riidanalaisen päätöksen 40 perustelukappale), ja
näitä oikeuksia käytetään ennen kaikkea Espanjassa (riidanalaisen päätöksen 41 perustelukappale). Muiden urheilutapahtumien ja muiden yksinoikeuksien kohteena olevien tapahtumien
lähetysoikeuksien osalta komissio korostaa, että katsojien mieltymykset vaihtelevat maasta toiseen ja näin ollen myös näiden
oikeuksien myyntiä koskevat kilpailuedellytykset vaihtelevat (57 perustelukappale). Näiden tapahtumien lähetysoikeuksien markkinat
ovat Espanjan osalta kieli- ja kulttuurisyistä kansalliset (57 perustelukappale). Se, että ohjelmakanavamarkkinat ovat maantieteelliseltä
laajuudeltaan kansalliset, on vahvistettu
Espanjan tapauksessa, sillä lähetykset toimitetaan Espanjan alueella (riidanalaisen päätöksen 63 perustelukappale).
Televiestintämarkkinoiden maantieteellisen laajuuden osalta riidanalaisessa päätöksessä todetaan, että Internet-yhteyden toimittaminen
vähittäismyynnissä kuluttajille joko laajakaista- tai kapeakaistayhteytenä vastaa laajuudeltaan olennaisesti kansallisia markkinoita
sekä teknisin perustein (esimerkiksi tarve saada tilaajayhteys ja paikallisia/ilmaisia puhelinnumeroita lähimmästä liityntäpisteestä
(POP)) että lainsäädännöllisin perustein (erilainen kansallinen lainsäädäntö) (80 perustelukappale). Kiinteän puhelinyhteyden
markkinat ja muut televiestintämarkkinat ovat kansallisia seuraavista syistä:
kansalliset infrastruktuurit, yksinomaan kansallinen palveluntarjonta, operaattorien lupia koskevat edellytykset, matkapuhelinverkkojen
käytettävissä olo, roaming-maksut jne. (82 perustelukappale).
Komissio vetoaa riidanalaisessa päätöksessä myös aikaisempaan päätöskäytäntöönsä tukeakseen väitettään, jonka mukaan kyseessä
olevat markkinat ovat Espanjan laajuiset (17, 63, 80 ja 82 perustelukappale).
On todettava, että molempien asioiden kantajien esittämän näytön perusteella ei voida osoittaa, että komissio olisi tehnyt
ilmeisen arviointivirheen määritellessään relevantit maantieteelliset markkinat.
Siltä osin kuin kantajat viittaavat sekä keskittymän osapuolten että niiden emoyhtiöiden etabloitumiseen Euroopassa, riittää
kun todetaan, että se, että yritys toimii eri jäsenvaltioissa, ei automaattisesti merkitse sitä, että markkinat, joilla tämä
yritys toimii, ylittäisivät kyseisten jäsenvaltioiden alueet. Yritys voi nimittäin toimia useilla erillisillä markkinoilla,
jotka ovat laajuudeltaan kansallisia.
Lisäksi on huomattava, että asetuksessa N:o 4064/89 tarkoitettuun keskittymään osallistuvat yritykset ovat yleensä kansainvälisiä,
sillä asetuksen N:o 4064/89  1 artiklan raja-arvoja koskeva järjestelmä edellyttää, että yrityksillä on tietty vähimmäisliikevaihto
eri jäsenvaltioissa, millä varmistetaan, että kaikki kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvat keskittymät, eli myös keskittymät,
jotka voidaan siirtää kansallisten viranomaisten tutkittaviksi sen 9 artiklan nojalla, ovat
yhteisönlaajuisia.
Toiseksi on todettava audiovisuaalisten oikeuksien markkinoiden maantieteellisestä laajuudesta, sellaisena kuin se on määritelty
asiassa B Sky B/Kirch Pay TV 21.3.2002 tehdyssä komission päätöksessä (mainittu edellä 86 kohdassa), että viimeksi mainitussa
päätöksessä ja riidanalaisessa päätöksessä omaksutun maantieteellisten markkinoiden määritelmän välillä ei ole minkäänlaista
ristiriitaa.
Komissio toteaa asiassa B Sky B/Kirch Pay TV tekemässään päätöksessä seuraavaa (45 perustelukappale):
Lähetysoikeuksien hankkimista koskevia maantieteellisiä markkinoita tarkasteltaessa on todettava, että vaikka näitä oikeuksia
voidaan hankkia mistä päin maailmaa tahansa ja vaikka tietyt yritykset hankkivat oikeuksia useamman kuin yhden maan alueelta
kerralla, on huomattava, että näitä oikeuksia hankitaan vielä pääasiallisesti kansallisin tai ainakin kielellisin perustein.
Komissio onkin todennut, että elokuvien lähetysoikeudet myönnetään yleensä tiettyä kieliversiota ja tiettyä lähetysaluetta
varten. Komissio on siis tässä viimeksi mainitussa päätöksessään, aivan kuten riidanalaisessa päätöksessä, vedonnut siihen, että
televisiolähetysoikeudet hankitaan yleensä kielellisin perustein ja määrätylle alueelle, erityisesti kansalliselle alueelle.
Vaikka pitää paikkansa, että komissio on asiassa B Sky B/Kirch Pay TV tekemänsä päätöksen 46 perustelukappaleessa katsonut,
että tiettyjen urheilutapahtumien, kuten olympialaisten osalta kuluttajien kannalta on olemassa eurooppalainen intressi, se
ei ole käsitellyt tässä päätöksessä sitä, onko kysymys erillisistä maantieteellisistä markkinoista. Sen sijaan se on korostanut,
että vaikka tällaisten urheilutapahtumien televisiolähetysoikeudet olisikin hankittu yksinomaisesti koko Euroopan alueelle,
ne on kuitenkin myöhemmin myyty uudelleen maakohtaisesti.
Näin ollen komission asiassa B Sky B/Kirch Pay TV tekemässä päätöksessä esittämät perustelut eivät osoita, että komissio olisi
tehnyt ilmeisen arviointivirheen katsoessaan riidanalaisessa päätöksessä, että Espanjan markkinat muodostavat eri sisältöjen
lähetysoikeuksia koskevat erilliset markkinat.
Kolmanneksi tarkasteltaessa asian T-347/02 kantajan väitettä, jonka mukaan Canal+:lla, joka osallistuu keskittymän kohteena
olevan järjestelmäalustan yhteiseen valvontaan, on intressejä televisiomarkkinoilla Euroopan tasolla, minkä vuoksi keskittymä
vahvistaa sen asemaa sisältöjen kansainvälisillä markkinoilla, on todettava, että tämän yhtiön toiminnan kansainvälisyys tai
sen valta sisältöjen markkinoilla eivät osoita vääräksi komission toteamusta, jonka Sogecable on vahvistanut istunnossa ja
jonka mukaan lähetysoikeudet hankitaan kansallisin tai kielellisin perustein.
Komission päätelmää, joka koskee kyseessä olevien markkinoiden kansallista laajuutta, ei voida osoittaa vääräksi myöskään
kantajien väitteellä, jonka mukaan televisio-operaattorit kilpailevat tiettyjen urheilutapahtumien osalta Euroopan tasolla
toimivien kanavien kanssa. Se, että tietyillä markkinoilla toimii yrityksiä, joiden toiminta on kansainvälistä, ei kuitenkaan
merkitse sitä, että kyseisten markkinoiden maantieteellinen laajuus ylittäisi kansalliset rajat. Komissio on riidanalaisen
päätöksen 17 perustelukappaleessa todennut, että se, että tietyt yritykset, kuten urheilukanava Eurosport, toimittavat lähetyksiä
Euroopan tasolla, ei estä sitä, että televisiotoimintaa harjoitetaan ennen kaikkea kansallisilla markkinoilla erityisesti
erilaisen kansallisen lainsäädännön, kielimuurien, kulttuuritekijöiden ja eri valtioiden erilaisten kilpailuedellytysten vuoksi.
Kantajat eivät siis voi väittää, että komissio ei olisi ottanut asianmukaisesti huomioon Euroopan tasolla toimivaa kanavaa
urheilutapahtumia koskevilla Espanjan markkinoilla.
Arvioitaessa neljänneksi väitteitä, jotka koskevat kielimuurien rajallista merkitystä ja sitä, että tiettyjä sisältöjä tarjotaan
useilla eri kielillä, on huomattava, että kantajat ovat vedonneet kuluttajien yhä kasvavaan mahdollisuuteen valita haluamansa
kieliversio DVD:stä, musiikista, elokuvista tai urheiluohjelmista, joita levitetään Internetin välityksellä. On kuitenkin
todettava, että kantajat eivät ole esittäneet minkäänlaista näyttöä niitä komission toteamuksia vastaan, joiden mukaan kieli
on olennainen tekijä arvioitaessa maksutelevisio-, audiovisuaalisten oikeuksien lähetys- ja televiestintämarkkinoiden maantieteellistä
laajuutta. Kyseessä oleva keskittymä ei sitä paitsi koske DVD-elokuvien markkinoita eikä liioin musiikkiteosten levitystä
koskevia markkinoita. Elokuvien ja urheiluohjelmien Internetissä levityksen osalta asian T-346/02 kantajat ovat itse vahvistaneet
istunnossa, että kyse on kehittymässä olevista markkinoista.
Tarkasteltaessa kantajien esiin tuomaa mahdollisuutta, jonka mukaan tietyt sisällöt ovat käytettävissä Internetin tai kolmannen
sukupolven matkapuhelinjärjestelmän (UMTS) kautta muista maista kuin Espanjasta, on todettava, että kantajat eivät ole näyttäneet,
miten tämä mahdollisuus olisi ristiriidassa riidanalaiseen päätökseen sisältyvän sisältöjen markkinoiden ja maksutelevisiomarkkinoiden
määritelmän kanssa. Mahdollisuus saada ulkopuolelta Espanjan markkinoilla tarjottuja tuotteita ja palveluja ei poista näiltä
markkinoilta niiden erillisyyttä, jonka komissio on yksilöinyt riidanalaisessa päätöksessä.
Viidenneksi asian T-347/02 kantajat väittävät, että komission olisi pitänyt ilmoitettua keskittymää koskevassa asiassa analysoida
myös maksutelevisiomarkkinoilla toimivien yhtiöiden suurten amerikkalaisten studioiden kanssa tekemät
output deals -sopimukset.
Tältä osin on huomattava, että riidanalaisen päätöksen 27─29 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio on todellisuudessa
ottanut kyseiset sopimukset huomioon arvioidessaan kilpailua elokuvateattereissa suurimmat katsojaluvut saavuttaneiden elokuvien
ensiesitysten ja uusintojen lähetysoikeuksia koskevilla Espanjan markkinoilla.
Kantajat eivät selosta, miten perusteellisempi tutkinta kyseisistä
output deals -sopimuksista olisi voinut kyseenalaistaa relevanttien maantieteellisten markkinoiden määritelmän. Vastaavien sopimusten
olemassaolo muissa jäsenvaltioissa ei automaattisesti johda toteamukseen eurooppalaisten markkinoiden olemassaolosta, sillä
tällainen toteamus riippuu kaikkien kyseisillä alueilla vallitsevien kilpailuolosuhteiden analyysistä. Kantajien perustelut
eivät tältäkään osin osoita siis, että komissio olisi tehnyt riidanalaisessa päätöksessä ilmeisen arviointivirheen todetessaan,
että audiovisuaalisten oikeuksien markkinat, joihin keskittymä vaikuttaa, muodostavat Espanjan laajuiset erilliset markkinat.
Kuudenneksi asian T-346/02 kantajat väittävät, että televiestintämarkkinat ylittävät kansalliset rajat, että Internet-verkot
eivät ole kansallisia ja että suuri osa palveluista, kuten esimerkiksi signaalien välittäminen satelliitin kautta, ylittävät
rajat.
Tarkasteltaessa televiestintämarkkinoita, Internet-yhteyttä koskevat markkinat mukaan lukien, on kuitenkin todettava, että
kantajat eivät ole esittäneet yhtään väitettä, joka kyseenalaistaisi riidanalaisen päätöksen 80 ja 82 perustelukappaleessa
esitetyt toteamukset (ks. edellä 123 kohta) televiestintämarkkinoiden maantieteellisistä rajoista.
Signaalien välittämistä satelliitin avulla koskevat markkinat, samoin kuin teknisten palvelujen ja elokuvatuotannon markkinat,
jotka asian T-346/02 kantajat ovat maininneet istunnossa, eivät kuulu niihin markkinoihin, jotka komissio on yksilöinyt markkinoiksi,
joilla keskittymä uhkaa luoda määräävän markkina-aseman tai vahvistaa sitä.
Kantajat ovat tältä osin täsmentäneet istunnossa, että komissiolla ei ollut oikeutta siirtää kyseisen keskittymän tutkimista
kansallisille viranomaisille tutkimatta kaikkia niitä markkinoita, jotka joko keskittymän osapuolet ovat ilmoituksessaan tai
Espanjan viranomaiset asian käsittelyn siirtämistä koskevassa pyynnössään maininneet markkinoina, joihin keskittymä vaikuttaa.
Arvioitaessa, voidaanko tämä väite ottaa tutkittavaksi, on huomattava, että kantajat väittävät ennen kaikkea, ettei voida
pitää poissuljettuna, että tietyt muut markkinat, jotka joko keskittymän osapuolet tai Espanjan viranomaiset ovat yksilöineet,
olisivat sen laajuisia, että ne ylittävät Espanjan kansalliset rajat. Tällä väitteellä on katsottava kehiteltävän kantajien
kannekirjelmässään esittämää ensimmäistä kanneperustetta, jonka mukaan komissiolla ei ollut oikeutta siirtää keskittymän tutkimista
kansallisille viranomaisille, kun kyseessä olevat markkinat vaikuttavat yhteisön sisäiseen kauppaan ja useampaan kuin yhteen
jäsenvaltioon. Koska tämä väite liittyy läheisesti kannekirjelmässä esitettyyn ensimmäiseen kanneperusteeseen, se on otettava
tutkittavaksi.
On kuitenkin todettava, että kantajat eivät voi vedota siihen, että komissio ei olisi tutkinut tiettyjä ilmoituksessa tai
asian käsittelyn siirtämistä koskevassa pyynnössä yksilöityjä markkinoita.
Aluksi on korostettava, että tutkiessaan sille ilmoitettua keskittymää komissio yksilöi oman analyysinsä perusteella markkinat,
joihin kyseessä oleva keskittymä vaikuttaa, eikä keskittymän osapuolten tai asian käsittelyn siirtämistä pyytävän valtion
arviointi kyseisistä markkinoista voi sitoa komissiota. Näin ollen komissiota ei voida mitenkään arvostella siitä, ettei se
ole yhtynyt keskittymän osapuolten päätelmiin niiden markkinoiden yksilöimisestä, joihin keskittymä vaikuttaa, ja näiden markkinoiden
maantieteellisestä laajuudesta.
Arvioitaessa keskittymän osapuolten ilmoituksessa yksilöidyille markkinoille esittämää maantieteellistä laajuutta on lisäksi
huomattava, että kun asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, luettuna yhdessä saman artiklan
2 kohdan a alakohdan kanssa, edellytetään, että komissio tutkii markkinat, joilla keskittymä uhkaa luoda sellaisen määräävän
aseman tai vahvistaa sellaista määräävää asemaa, jonka seurauksena tehokas kilpailu olennaisesti estyy kaikki erillisten markkinoiden
tunnusmerkit täyttävillä kyseessä olevan jäsenvaltion markkinoilla, niistä toimenpiteistä, joita komissio on toteuttanut kyseisen
asetuksen ja erityisesti asetukseen N:o 447/98 liitetyn ja yrityskeskittymän ilmoittamista asetuksen N:o 4064/89 mukaisesti
koskevan CO-lomakkeen 6 jakson soveltamisalaan kuuluvaa keskittymää koskevan ilmoituksen  osalta, seuraa sitä vastoin, että
keskittymän osapuolten on ilmoitettava ilmoituksessaan paitsi keskittymän
vaikutusalaan kuuluvat markkinat, mukaan lukien kaikki tuotemarkkinat, joilla osapuolten toiminnassa on päällekkäisyyttä joko samoilla tuotemarkkinoilla tai
markkinoilla, jotka sijaitsevat tuotantoketjun aikaisemmassa tai myöhemmässä vaiheessa suhteessa niihin tuotemarkkinoihin,
joilla toinen osapuoli toimii, myös
vaikutusalaan kuuluviin markkinoihin liittyvät markkinat, joilla joku keskittymän osapuolista toimii ja jotka eivät itse muodosta vaikutusalaan kuuluvia markkinoita, sekä silloin,
jos vaikutusalaan kuuluvia markkinoita ei ole,
vaikutusalaan kuulumattomat markkinat, joihin ilmoitetulla toimenpiteellä olisi vaikutusta.
Kuten väliintulijat korostavat, pelkästään se, että keskittymän osapuolet ovat ilmoituksessaan yksilöineet tietyt markkinat,
ei siis kuitenkaan merkitse sitä, että kyse olisi markkinoista, joihin keskittymä vaikuttaa. Sogecable on istunnossa todennut,
eivätkä kantajat ole sitä kiistäneet, että keskittymän osapuolet eivät toimi satelliittivälitteisten palvelujen markkinoilla
eivätkä myöskään signaalien siirtoa koskevien palvelujen markkinoilla, kun taas Telefónica, joka toimii viimeksi mainituilla
markkinoilla ja jolla on vähimmäisosakkuus ensiksi mainituilla markkinoilla toimivasta yhtiöstä, ei ole keskittymän osapuoli.
Kansallisten viranomaisten asian käsittelyn siirtämistä koskevassa pyynnössään määrittämän maantieteellisen rajoittumisen
osalta on todettava, että komission on tarkistettava ennen asian siirtämistä kansallisille viranomaisille, täyttyvätkö asetuksen
N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa asetetut, erillisten markkinoiden olemassaoloa koskevat edellytykset. Ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen on tutkittava ainoastaan siirtämistä koskevan päätöksen lainmukaisuus. Näin ollen sillä, ovatko
Espanjan viranomaiset katsoneet asian käsittelyn siirtämistä koskevassa pyynnössään tiettyjen markkinoiden ylittävän Espanjan
kansalliset rajat, ei ole merkitystä tutkittaessa riidanalaisen päätöksen lainmukaisuutta.
On joka tapauksessa katsottava, että kantajat, joilla on ollut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyn menettelyn
kuluessa käytettävissään 23.7.2002 tarkistetun, asian käsittelyn siirtämistä koskevan pyynnön ei-luottamuksellinen versio,
eivät ole esittäneet tämän asiakirjan perusteella mitään konkreettista väitettä, joka kyseenalaistaisi komission arvioinnit
markkinoista, joihin keskittymä vaikuttaa.
Lisäksi on huomattava, että komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 14 perustelukappaleessa havainneensa markkinoita koskevan
analyysinsä perusteella seuraavaa:
Tietyillä kansallisten viranomaisten yksilöimillä markkinoilla, joiden osalta ne ovat pitäneet tärkeänä sen tutkimista, missä
määrin keskittymä voi estää tehokasta kilpailua määräävän markkina-aseman luomisella tai vahvistamisella, kyseinen uhka voidaan
välttää. Jäljempänä mainitaan markkinat, joilla keskittymä merkitsee uhkaa määräävän markkina-aseman luomisesta tai vahvistamisesta. Kyseisestä riidanalaisen päätöksen katkelmasta ilmenee, että vaikka komissio ei ole tutkinut joitakin kansallisten viranomaisten
asian käsittelyn siirtämistä koskevassa pyynnössä yksilöimiä markkinoita, tämä selittyy sillä, että komissio katsoi, ettei
kyseinen keskittymä merkinnyt näillä markkinoilla uhkaa määräävän markkina-aseman luomisesta tai vahvistamisesta.
On kuitenkin todettava, että kantajat eivät ole esittäneet yhtään väitettä, joka osoittaisi vääräksi komission päätelmän,
jonka mukaan uhkaa määräävän aseman luomisesta tai vahvistamisesta ei ollut olemassa muilla kuin riidanalaisessa päätöksessä
tutkituilla markkinoilla. Kantajat tyytyvät vain korostamaan tiettyjen muiden markkinoiden kansainvälisyyttä, joita ei ole
tutkittu riidanalaisessa päätöksessä.
Tästä seuraa, että kantajat eivät ole näyttäneet, että komission olisi pitänyt tutkia tiettyjä muita keskittymän osapuolten
ilmoituksessaan tai Espanjan viranomaisten asian käsittelyn siirtämistä koskevassa pyynnössään yksilöimiä markkinoita.
Kantajat eivät näin ollen ole näyttäneet, että komissio olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen todetessaan, että markkinat,
joihin keskittymä vaikuttaa, muodostaisivat Espanjan laajuiset erilliset markkinat.
On vielä todettava, että ensimmäisen kanneperusteensa yhteydessä esittämissään perusteluissa kantajat vain arvostelevat relevanttien
markkinoiden maantieteellistä määrittelyä täsmentämättä, minkä laajuisina komission olisi pitänyt niitä pitää riidanalaisessa
päätöksessä.
Komissio on näin ollen voinut perustellusti katsoa, että relevantit tuotemarkkinat muodostuivat Espanjan laajuisista erillisistä
markkinoista.
Kaiken edellä esitetyn perusteella komissio on aivan oikein päätellyt, että asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa
asetettu toinen edellytys asian käsittelyn siirtämiseksi Espanjan viranomaisille oli täyttynyt.
Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hylättävä.
Toinen kanneperuste, jonka mukaan asetuksen N:o 4064/89  9 artiklaa on rikottu ja hyvän hallinnon periaatetta loukattu, sillä
komissiolla on oikeus siirtää keskittymän tutkiminen kansallisille viranomaisille vain poikkeustapauksissa, kun keskittymän
kannalta relevantit markkinat muodostavat merkittävän osan yhteismarkkinoista
Asianosaisten lausumat
Molempien asioiden kantajat väittävät, että vaikka ilmoitetun keskittymän oletettaisiin vaikuttavan ainoastaan kansallisiin
markkinoihin, komissiolla on oikeus siirtää asian käsittely kansallisille viranomaisille vain poikkeustapauksissa, kun keskittymän
kannalta relevantit erilliset markkinat muodostavat merkittävän osan yhteismarkkinoista. Tilanteessa, jossa keskittymän kannalta
relevantit erilliset markkinat muodostavat merkittävän osan yhteismarkkinoista, asetuksen N:o 4064/89  9 artiklaa voidaan
soveltaa ainoastaan tapauksissa, joissa kyseisen jäsenvaltion kilpailuetuja ei voida tehokkaasti turvata millään muulla tavalla.
Asian T-346/02 kantajat viittaavat tältä osin asetuksen N:o 4064/89 selittäviin huomautuksiin (Euroopan yhteisöjen tiedote
─ Lisäosa nro 2/90) sekä komission päätöskäytäntöön. Ne korostavat, että komissio on aikaisemmin käsitellyt 180 televiestinnän
ja radio- ja televisiotoiminnan alan keskittymää koskevaa asiaa. Kantajat viittaavat erityisesti asioihin MSG Media Service
(asia IV/M.469), B Sky B/Kirch Pay TV (mainittu edellä 86 kohdassa), Bertelsmann/Kirch/Premiere (asia IV/M.993) ja Newscorp/Telepiù
(asia COMP/M.2876), joiden käsittelyä ei ole siirretty kansallisille viranomaisille.
Asian T-347/02 kantajat vetoavat asetuksen N:o 4064/89  27 perustelukappaleeseen, kyseisen asetuksen selittäviin huomautuksiin,
asetuksen N:o 1310/97  10 ja 11 perustelukappaleeseen sekä komission käytäntöön, jonka mukaan jäsenvaltion koko kansalliseen
alueeseen vaikuttavaa keskittymää koskevan asian käsittely siirretään ainoastaan poikkeustapauksissa (12.12.1992 tehty komission
päätös asiassa IV/M.180 ─ Steetley/Tarmac IP/92/104, 29.10.1993 tehty komission päätös asiassa IV/M.330 ─ McCormick/CPC Rabobank/Ostmann,
22.3.1996 tehty komission päätös asiassa IV/M.716 ─ GEHE/Lloyds Chemist IP/96/254, 24.4.1997 tehty komission päätös asiassa
IV/M.894 ─ Rheinmetall/British Aerospace/STN Atlas, 10.11.1997 tehty komission päätös asioissa IV/M.1001 ─ Preussag/Hapag-Lloyd
ja IV/M.1019 ─ Preussag/TUI, 19.6.1998 tehty komission päätös asiassa IV/M.1153 ─ Krauss-Maffei/Wegmann ja 22.8.2000 tehty
komission päätös asiassa IV/M.2044 ─ Interbrew/Bass). Ne korostavat, että komissio on aikaisemmin kieltäytynyt hyväksymästä
kansallisten kilpailuviranomaisten esittämiä pyyntöjä maksutelevisiomarkkinoita koskevien asioiden käsittelyn siirtämisestä.
Kantajat viittaavat tältä osin erityisesti 27.5.1998 tehtyyn komission päätökseen asiassa IV/M.993, Bertelsmann/Kirch/Premiere.
Samat kantajat väittävät, että koska esillä olevassa asiassa keskittymä koskee kansallisia markkinoita kokonaisuudessaan ja
koska jäsenvaltion alue kokonaisuudessaan arvioituna muodostaa merkittävän osan yhteismarkkinoista, komissio on rikkonut asetuksen
N:o 4064/89  9 artiklan henkeä ja poikennut omasta päätöskäytännöstään tekemällä riidanalaisen päätöksen. Komission vakiintuneena
käytäntönä on ollut tutkia toisaalta määräävässä asemassa olevien sisältöjen toimittajien ja toisaalta infrastruktuurien ja/tai
levityksen alalla määräävässä asemassa olevien yritysten keskittymät. Komissio on systemaattisesti kieltänyt tällaiset yhteisönlaajuiset
keskittymät, kun niiden vaikutuksena on ollut kilpailijoiden sulkeminen pois markkinoilta, mikä voisi tulla kyseeseen esillä
olevassa asiassa. Kantajat viittaavat tältä osin asioihin MSG Media Service (IV/M.469, EYVL 1994, L 364, s. 1), Nordic Satellite
Distribution (asia IV/M.490, EYVL 1996, L 53, s. 20), RTL/Verónica/Endemol (asia IV/M.553, EYVL 1996, L 134, s. 32) ja Telefónica/Sogecable/Cablevisión
(asia IV/M.709). Viimeksi mainitussa asiassa ei tehty minkäänlaista kieltopäätöstä. Osapuolet päättivät luopua keskittymästä
ja peruuttaa ilmoituksen saatuaan tietää komission aikomuksesta tehdä kieltopäätös.
Edellisessä kohdassa mainittujen asioiden tapaan komission olisi ollut tarpeen tutkia esillä oleva keskittymä varmistaakseen,
että kilpailijat pääsevät edelleen Espanjan maksutelevisiomarkkinoille. Komissio olisi voinut tällä tavoin taata, että samanlaisia
keskittymiä käsitellään samalla tavalla kaikissa jäsenvaltioissa. Kantajat muistuttavat lisäksi, että komissio aikoo liberalisoida
televiestintäalan. Komissiolla olisi parhaat edellytykset taata, että keskittymät eivät vaaranna yhteisön televiestintäpolitiikassa
asetettujen tavoitteiden saavuttamista merkittävässä osassa yhteismarkkinoita, kuten Espanjassa.
Kantajat viittaavat vielä maksullista digitaalitelevisiolähetystoimintaa Italiassa harjoittavien yhtiöiden fuusioon, josta
on ilmoitettu komissiolle 16.10.2002 (asia COMP/M.2876 ─ Newscorp/Telepiù) mutta joka oli jo saatettu komission käsiteltäväksi
riidanalaista päätöstä tehtäessä
ennakkoilmoituksen vaiheessa, kuten komissiolle ilmoitettujen keskittymien numerojärjestyksestä ilmenee. Kyseessä on uusi yritys sulauttaa yhtiöt
Telepiù ja Stream sen jälkeen, kun Italian kilpailuviranomaiset käsittelivät ensimmäistä sulautumissuunnitelmaa (Autorità
Garante de la Concorrenza e del Mercaton 13.5.2002 antama provvedimento (C5109 ─ Groupe Canal+/Stream)). Osapuolet lopulta
luopuivat keskittymästä näiden Italian viranomaisten ehdollisesta luvasta huolimatta. Kyseiset viranomaiset eivät alalla omaavastaan
kokemuksesta huolimatta esittäneet asian käsittelyn siirtämistä koskevaa pyyntöä sen jälkeen, kun keskittymästä Newscorp/Telepiù
oli ilmoitettu komissiolle. Näissä olosuhteissa komission olisi pitänyt kantajien mielestä tutkia myös nyt esillä oleva keskittymä
ja hyödyntää politiikkansa määrittelyssä kahden samanlaisen tapauksen samanaikaisuutta.
Saatuaan tietoonsa Newscorpin ja Telepiùn keskittymän hyväksymisestä 2.4.2003 tehdyn komission päätöksen julkisen version
kantajat korostivat istunnossa sitä, että riidanalaisella päätöksellä Espanjan viranomaisille siirretyn keskittymän hyväksymispäätöksestä
seuraavat kaapelioperaattorien edellytykset saada yksinoikeuksia ja toisaalta komission asiassa Newscorp/Telepiù tekemässään
päätöksessä asettamat Italian markkinoille pääsyä koskevat edullisemmat edellytykset poikkeavat toisistaan.
Kantajat lisäävät, että esillä olevassa keskittymässä on ainoana ongelmana se Espanjan viranomaisten asian käsittelyn siirtämistä
koskevan pyyntönsä tueksi esittämä seikka, että komission keskittymälle antama hyväksyntä olisi merkinnyt sitä, että Espanjan
lainsäädäntöä olisi pitänyt muuttaa. Tällainen syy ei kuitenkaan kantajien mukaan riitä asian käsittelyn siirtämisen perusteluksi.
Molempien asioiden kantajat muistuttavat, että Sogecablella ja Telefónicalla on AVS-nimisen yrityksen kautta määräysvalta
Espanjan jalkapalloliigan ensimmäisen ja toisen divisioonan jalkapallo-otteluiden lähetysoikeuksiin sekä muiden kilpailujen,
kuten UEFA:n Mestareiden liigan tai FIFA:n maailmanmestaruuskisojen ja muiden urheilutapahtumien lähetysoikeuksiin. Saadakseen
näiden jalkapallo-otteluiden lähetysoikeudet kaapelioperaattorien olisi pitänyt allekirjoittaa Canalsatélite Digitalin ja
AVS:n eli omistajan ja käyttöoikeuden haltijan kanssa sopimukset näiden oikeuksien saamisesta. Komissiolle ilmoitettiin 30.9.1999
uusi versio näistä sopimuksista (
AVS II -sopimukset) EY 81 artiklan 3 kohdan mukaisen poikkeusluvan saamiseksi. Koska komissio tutki keskittymään läheisesti liittyvää asiaa,
joka koski samoja osapuolia, kantajat katsovat, että komissiolla oli Espanjan viranomaisia paremmat edellytykset arvioida
kyseessä olevan keskittymän soveltuvuutta yhteismarkkinoille.
Asian T-346/02 kantajat viittasivat istunnossa myös komission parhaillaan suorittamaan tutkintaan
output deals -sopimuksista.
Asian T-347/02 kantajat väittävät, että komissio on näissä olosuhteissa loukannut riidanalaisen päätöksen tekemisellä myös
hyvän hallinnon periaatetta. Ne vetoavat useisiin muihin seikkoihin osoittaakseen, että komissiolla oli parhaat edellytykset
keskittymän tutkimiseen. Keskittymään liittyy niiden mielestä merkittäviä yhteisön etua koskevia kysymyksiä, kuten kysymykset
tiedotusvälineiden ja televiestintäteollisuuden välisistä suhteista ja meneillään olevasta suhteiden lujittumisesta. Komissiolla
on aiemmin ollut yhteyksiä osapuoliin ja kolmansiin, joihin keskittymä vaikuttaa, minkä vuoksi se olisi voinut edistyä paremmin
keskittymää koskevassa tutkimuksessa. Se on saanut kanteluja kyseisillä markkinoilla toimivilta muilta yrityksiltä ja tuntee
täysin alan ongelmat. Se on jo tutustunut Italian televisioyhtiöiden Telepiùn ja Streamin väliseen keskittymään.
Espanjan viranomaisilla on sen sijaan kantajien mukaan suppea kokemus maksutelevisio- ja televiestintämarkkinoiden keskittymien
tutkimisesta. Lisäksi Espanjan lainsäädäntö (Ley 16/89 de defensa de la competencian (laki 16/89 kilpailun suojelemisesta)
14─18 §) antaa Espanjan viranomaisille mahdollisuuden hyväksyä keskittymiä kriteereillä, jotka eivät sisälly asetuksen 2 artiklaan,
ja erityisesti teollisuus- ja sosiaalipolitiikkaan liittyvillä kriteereillä. Kansallisen oikeuden soveltaminen voi näin ollen
vaarantaa komission tähän asti toteuttaman politiikan yhdenmukaisuuden kyseessä olevilla markkinoilla.
Molemmissa asioissa kantajat ovat istunnossa vahvistaneet, että se, että komissio on pitänyt tarpeellisena todeta riidanalaisessa
päätöksessä, että edellytykset niin sanotun maksukyvyttömän yrityksen pelastamista koskevan periaatteen soveltamiseksi eivät
olleet täyttyneet, osoittaa komission itsekin pelkäävän, että sen kilpailupolitiikka voi vaarantua Espanjan viranomaisten
soveltaessa kansallista lainsäädäntöään.
Komissio vaatii väliintulijoiden tukemana kanneperusteen hylkäämistä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Tällä toisella kanneperusteellaan kantajat väittävät, että komissio on rikkonut asetuksen N:o 4064/89  9 artiklaa ja loukannut
hyvän hallinnon periaatetta käyttäessään harkintavaltaansa, joka sillä on asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdan a alakohdan
kahden edellytyksen täyttyessä.
Huomattakoon tältä osin, että asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdan ensimmäisestä alakohdasta seuraa, että jos keskittymän
kohteena olevat erilliset markkinat muodostavat merkittävän osan yhteismarkkinoista, komissiolla ei ole velvollisuutta siirtää
keskittymän tutkimista kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. Komissiolla on valta joko itse käsitellä asia
tai siirtää keskittymän tutkinta kansallisille viranomaisille.
Asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan perusteella komissiolla on toki laaja harkintavalta tältä
osin. Tämä harkintavalta ei kuitenkaan ole rajaton. On syytä korostaa, että 9 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa
täsmennetään, että komissio voi päättää käsitellä itse tapauksen
säilyttääkseen tehokkaan kilpailun kyseessä olevilla markkinoilla tai palauttaakseen sen. Asetuksen 9 artiklan 8 kohdassa säädetään, että kyseessä olevat jäsenvaltiot
voivat toteuttaa ainoastaan toimenpiteitä, jotka ovat ehdottoman välttämättömiä tehokkaan kilpailun turvaamiseksi kyseessä
olevilla markkinoilla tai sen palauttamiseksi.
Näistä säännöksistä seuraa, että vaikka asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa annetaan komissiolle
laaja harkintavalta päättää, siirtääkö sen keskittymän käsittelyn vai ei, se ei voi päättää tällaisesta siirtämisestä, jos
kyseessä olevan jäsenvaltion toimittamaa asian käsittelyn siirtämistä koskevaa pyyntöä tutkittaessa ilmenee täsmällisten ja
yhtäpitävien seikkojen perusteella, että kyseinen siirtäminen ei ole omiaan turvaamaan tehokasta kilpailua kyseessä olevilla
markkinoilla tai palauttamaan sitä (edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal Philips Electronics v. komissio, tuomion 342 ja
343 kohta).
Näin ollen yhteisön lainkäyttöelimen suorittama valvonta, jossa tutkitaan, onko komissio käyttänyt oikein harkintavaltaansa
päättäessään siirtää keskittymän käsittelyn tai olla siirtämättä sitä, on rajoitettua valvontaa, jossa on asetuksen N:o 4064/89
9 artiklan 3 ja 8 kohdan mukaisesti ainoastaan tarkistettava, onko komissio voinut ilmeistä arviointivirhettä tekemättä katsoa,
että asian käsittelyn siirtämisellä kansallisille kilpailuviranomaisille voidaan turvata tehokas kilpailu kyseessä olevilla
markkinoilla tai palauttaa se, minkä vuoksi sen ei ole itse tarpeen käsitellä tapausta (edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal
Philips Electronics v. komissio, tuomion 344 kohta).
Esillä olevassa asiassa on todettava, että kyseessä olevassa jäsenvaltiossa on erityinen lainsäädäntö keskittymien valvonnasta
sekä erityiselimiä sen täytäntöönpanon varmistamiseksi kansallisten tuomioistuinten valvonnassa.
Kuten komissio väittää, kansallisilla kilpailuviranomaisilla on katsottava tavallisesti olevan vähintään yhtä hyvät edellytykset
kuin komissiolla tutkia laajuudeltaan yksinomaan kansallisia keskittymiä, sillä ne tuntevat suoraan sekä kyseessä olevat markkinat,
keskittymän osapuolet ja kolmannet osapuolet että sovellettavan kansallisen lainsäädännön.
Koska Espanjan viranomaiset olivat asian käsittelyn siirtämistä koskevassa pyynnössään yksilöineet tarkkaan keskittymästä
aiheutuvat kilpailuun liittyvät ongelmat kyseessä olevilla markkinoilla ja koska komissio oli vakuuttunut siitä, että asetuksen
N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdan a alakohdan edellytykset täyttyivät, se saattoi näin ollen perustellusti katsoa asian käsittelyn
siirtämistä koskevassa päätöksessä, että
Espanjan kansallisilla viranomaisilla [oli] riittävät keinot ja mahdollisuudet suorittaa perusteellinen keskittymää koskeva
tutkimus ottaen huomioon erityisesti niiden markkinoiden kansallisen luonteen, joilla keskittymä uhka[si] luoda määräävän
aseman tai vahvistaa sitä (120 perustelukappale).
Komissio on näissä olosuhteissa voinut perustellusti katsoa, että Espanjan kilpailuviranomaiset toteuttavat asian käsittelyn
siirtämisen vuoksi tekemässään päätöksessä toimenpiteitä tehokkaan kilpailun turvaamiseksi kyseessä olevilla markkinoilla
tai sen palauttamiseksi.
Tarkasteltaessa kantajien väitettä, jonka mukaan Espanjan viranomaiset olisivat vedonneet tarpeeseen muuttaa kansallista lainsäädäntöä
perusteluna asian käsittelyn siirtämiselle, minkä Espanjan kuningaskunta on kiistänyt istunnossa, voidaan todeta, että riidanalaisessa
päätöksessä ei ole vedottu tällaiseen perusteluun.
Yhteisönlaajuisten keskittymien tutkimisen siirtäminen kansallisille viranomaisille on poikkeuksellista, ja pitää paikkansa,
kuten kantajat väittävät, että yhteisön lainsäätäjä on lähtenyt asetuksen N:o 4064/89 antaessaan siitä, että tällaisten siirtämisten
tulisi lähtökohtaisesti olla poikkeuksellisia, jos viitemarkkinat kattavat merkittävän osan yhteismarkkinoista. Yhteisön lainsäätäjän
tarkoitus ilmenee muun muassa neuvoston ja komission yhteisestä julistuksesta, joka koskee asetuksen N:o 4064/89  9 artiklaa
(Euroopan yhteisöjen tiedote ─ Lisäosa nro 2/90): Kun erilliset markkinat muodostavat merkittävän osan yhteismarkkinoista, 9 artiklassa tarkoitettuun asian käsittelyn siirtämistä
koskevaan menettelyyn pitäisi turvautua vain poikkeustapauksissa. On syytä lähteä periaatteesta, jonka mukaan keskittymä,
joka luo määräävän aseman tai vahvistaa määräävää asemaa merkittävässä osassa yhteismarkkinoita, on todettava yhteismarkkinoille
soveltumattomaksi. Neuvosto ja komissio katsovat, että tällainen 9 artiklan soveltaminen on rajoitettava tapauksiin, joissa
kyseessä olevan jäsenvaltion kilpailuetuja ei voida riittävästi turvata muulla tavoin.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut edellä 53 kohdassa mainitussa asiassa Royal Philips Electronics vastaan
komissio antamansa tuomion 351─353 kohdassa, tällä julistuksella on ollut merkitystä siitä lähtien, kun asetusta N:o 4064/89
on muutettu asetuksella N:o 1310/97. Asetuksella N:o 1310/97 tehdyt muutokset eivät olennaisilta osiltaan koske 9 artiklan
2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja asian käsittelyn siirtämisen edellytyksiä, jotka ovat asiallisesti pysyneet ennallaan
asetuksen N:o 4064/89 antamisesta lähtien, vaan ne koskevat 9 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyjä siirtämisen edellytyksiä,
joista ei ole kyse esillä olevassa asiassa. Asetuksen N:o 1310/97 antamista edeltäneessä vihreässä kirjassa (komission vihreä
kirja sulautuma-asetuksen tarkistamisesta, KOM(96) 19 lopullinen, 31.1.1996) komissio on muistuttanut asian käsittelyn siirtämistä
koskevan menettelyn tavoitteesta seuraavin sanoin (94 kohta): Komissio katsoo, että etenkin tilanteessa, jossa raja-arvoja ei alenneta, 9 artiklan muuttamista on rajoitettava siten, ettei
käsittelyn siirtämistä koskevilla nykyisillä säännöksillä luotua herkkää tasapainoa horjuteta ja ettei yhden luukun periaatteesta
saatavia etuja poisteta. Liiallinen tukeutuminen 9 artiklaan voi vähentää yrityksille tarjottua oikeusvarmuutta, eikä sitä
voida ajatella yhdenmukaistamatta yrityskeskittymien kansallisten valvontajärjestelmien keskeisimpiä piirteitä.
Lisäksi asetuksen N:o 1310/97  10 perustelukappaleessa neuvosto toteaa, että
[käsittelyn siirtämistä koskevat] säännöt suojaavat asianmukaisesti jäsenvaltioiden kilpailuetuja, ja niissä otetaan huomioon
oikeusvarmuus sekä
yhden luukun periaate.
Aikaisemmista julistuksista kuitenkin ilmenee, että siirtämisen poikkeuksellisuus liittyy suurelta osin
yhden luukun periaatteeseen, johon asetus N:o 4064/89 perustuu (ks. vastaavasti edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal Philips Electronics
v. komissio, tuomion 350 kohta) ja jolla varmistetaan, että taloudelliset toimijat voivat olettaa, että lähtökohtaisesti yksi
ainoa kilpailuviranomainen tutkii yhteisönlaajuisen keskittymän.
On kuitenkin todettava, että tätä periaatetta ei loukata esillä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa kaikki keskittymän vaikutusalaan
kuuluvat markkinat ovat laajuudeltaan kansallisia ja jossa ainoastaan jäsenvaltion viranomaisten on asian käsittelyn siirtämisen
seurauksena tutkittava keskittymää koskeva asia kansallisen kilpailuoikeuden kannalta.
Kantajat väittävät vielä, että komissio on siirtäessään keskittymän tutkimisen Espanjan viranomaisille poikennut omasta päätöskäytännöstään.
Komissio kieltäytyy niiden mukaan yleensä kansallisten viranomaisten esittämistä asian käsittelyn siirtämistä koskevista pyynnöistä
varsinkin maksutelevisioalalla. Kantajat viittaavat tältä osin 27.5.1998 tehtyyn komission päätökseen (asia IV/M.993 ─ Bertelsmann/Kirch/Premiere)
ja muihin edellä 161 kohdassa mainittuihin päätöksiin.
Se, että komissio ei ole riidanalaisessa päätöksessä noudattanut omaa aikaisempaa käytäntöään, on kuitenkin merkityksetöntä,
sillä riidanalaisessa päätöksessä omaksuttu lähestymistapa on asetuksen N:o 4064/89  9 artiklassa ja erityisesti sen 2 kohdan
a ja b alakohdassa ja 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määriteltyjen oikeussääntöjen mukainen (edellä 53 kohdassa mainittu
asia Royal Philips Electronics v. komissio, tuomion 357 kohta).
Kantajat eivät ole myöskään kyenneet osoittamaan, millä tavoin komissio olisi riidanalaisen päätöksen tehdessään toiminut
vastoin kantajien mainitsemia päätöksiä, jotka koskevat sekä tapauksia, joissa komissio on kieltäytynyt siirtämästä asian
käsittelyä kansallisille viranomaisille, että tapauksia, joissa se on siirtänyt asian osittain tai kokonaan kansallisille
viranomaisille. Pelkästään se, että komissio on aikaisemmin kieltäytynyt siirtämästä jonkin asian käsittelyä kansallisille
viranomaisille, ei estä sitä siirtämästä toisenlaisessa markkina- tai kilpailutilanteessa myöhemmin ilmoitettua asiaa.
Tämän jälkeen kantajat vetoavat useisiin eri seikkoihin, jotka osoittavat niiden mielestä, että komission olisi pitänyt itse
tutkia keskittymää koskeva asia, jonka siirtämistä Espanjan viranomaiset olivat pyytäneet. Ne viittaavat tältä osin komission
päätöskäytäntöön audiovisuaalisella alalla ja siihen, että komission keskittymäasioissa noudattaman politiikan yhdenmukaisuus
voi vaarantua poikkeavan kansallisen päätöksen vuoksi, sekä tiettyihin esillä olevan asian erityispiirteisiin, kuten siihen,
että komissio tutkii samanaikaisesti asiaa Newscorp/Telepiù, AVS II -sopimuksia ja
output deals -sopimuksia, ja komission yhteyksiin useisiin toimijoihin kyseessä olevilla markkinoilla.
On ensinnäkin huomattava, että se, että komissio on tietyllä alalla päättänyt itse tutkia keskittymän ja aikaisemmin kieltänyt
tiettyjä keskittymiä, ei voi mitenkään ennakoida myöhemmän keskittymän käsittelyn siirtämistä ja/tai tutkintaa, sillä komission
on analysoitava kukin ilmoitettu keskittymä erikseen kunkin tapauksen erityispiirteiden perusteella, eivätkä muita taloudellisia
toimijoita, muita tuote- ja palvelumarkkinoita tai muita maantieteellisiä markkinoita eri aikoina koskevat aikaisemmat päätökset
sido sitä. Samoista syistä komission aikaisemmat päätökset, jotka koskevat keskittymiä tietyllä alalla, eivät voi ennakoida
komission päätöstä, jonka se tekee kansallisten viranomaisten esittämästä, samalla alalla toteutettavan keskittymän käsittelyn
siirtämistä koskevasta pyynnöstä.
Siitä, että komissio on riidanalaisella päätöksellä siirtänyt keskittymän tutkimisen Espanjan viranomaisille, vaikka se päätti
käsitellä itse samalla alalla Italian markkinoilla toteutettua keskittymää koskevan asian, mikä johti 2.4.2003 tehtyyn päätökseen
asiassa Newscorp/Telepiù, voidaan todeta, että esillä olevassa asiassa Espanjan viranomaiset ovat pyytäneet keskittymän tutkimisen
siirtämistä asetuksen 9 artiklan 2 kohdan nojalla, kun taas asiassa Newscorp/Telepiù Italian viranomaiset eivät esittäneet
tällaista pyyntöä.
Tarkasteltaessa väitettä, jonka mukaan komission asiassa Newscorp/Telepiù tekemässään päätöksessä hyväksymien sitoumusten
ja Espanjan viranomaisten esillä olevassa asiassa siirtopäätöksen seurauksena keskittymän hyväksymisestä tekemässä päätöksessä
asetettujen edellytysten välillä on ristiriita, on huomattava, että kysymys siitä, onko kansallisella tasolla tehty hyväksymispäätös
yhteisön oikeuden ja samalla komission aikaisempien päätösten mukainen, jää esillä olevan, komission siirtopäätöksen lainmukaisuuden
riitauttamista koskevan kanteen kohteen ulkopuolelle. Siltä osin kuin kantajat vetoavat tähän väitettyyn ristiriitaan osoittaakseen,
että riidanalainen päätös on lainvastainen, voidaan todeta, että sekä päätös asiassa Newscorp/Telepiù että Espanjan viranomaisten
päätös on tehty riidanalaisen päätöksen jälkeen, eivätkä ne ole voineet vaikuttaa sen pätevyyteen (ks. vastaavasti yhdistetyt
asiat 96/82─102/82, 104/82, 105/82, 108/82 ja 110/82, IAZ ym. v. komissio, tuomio 8.11.1983, Kok. 1983, s. 3369, 15 ja 16
kohta ja edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal Philips Electronics v. komissio, tuomion 346 kohta).
Siltä osin kuin kantajat väittävät, että komissiolla ei ollut oikeutta siirtää asian käsittelyä Espanjan viranomaisille enää
siitä lähtien, kun se tiesi, että sille tultaisiin ilmoittamaan saman alan keskittymästä Italian osalta, on todettava, että
komissio ei ollut vielä 14.8.2002 riidanalaisen päätöksen tehdessään saanut asetuksessa N:o 4064/89 tarkoitettua ilmoitusta
kyseisestä italialaisesta tapauksesta, sillä ilmoitus tehtiin vasta 16.10.2002.
Vaikka komissio tiesi riidanalaisen päätöksen tekoajankohtana Italian maksutelevisioyhtiöiden keskittymää koskevasta suunnitelmasta,
kuten se myönsi istunnossa, on kuitenkin huomattava, että komissio ei voinut tuona ajankohtana tietää, tulevatko Italian viranomaiset
esittämään asiassa Newscorp/Telepiù käsittelyn siirtämistä koskevan pyynnön. Joka tapauksessa pelkkä mahdollisuus, että lähitulevaisuudessa
voidaan tehdä toinen keskittymää koskeva sopimus samankaltaisella alalla mutta eri maantieteellisillä markkinoilla ja että
tämä sopimus voidaan ilmoittaa komissiolle, ei vaikuta komission harkintavaltaan, kun sen on otettava kantaa ilmoitetun keskittymän
yhteydessä kansallisten viranomaisten asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan nojalla esittämään asian käsittelyn siirtämistä koskevaan
pyyntöön.
Kantajat eivät voi myöskään väittää, että riidanalainen päätös olisi lainvastainen sen vuoksi, että komissio olisi siirtäessään
asian käsittelyn Espanjan viranomaisille vaarantanut kilpailupolitiikkansa yhdenmukaisuuden kyseessä olevilla markkinoilla
muun muassa sillä perusteella, että Espanjan lainsäädännön mukaan keskittymä voidaan hyväksyä asetukseen N:o 4064/89 sisältymättömillä
perusteilla.
Riski siitä, että kansalliset viranomaiset tekevät käsittelyn siirtämisen seurauksena tietyn alan keskittymää koskevan päätöksen,
joka ei vastaa täysin komission omassa päätöskäytännössään tekemiä ratkaisuja, on ominainen asetuksen N:o 4064/89  9 artiklassa
käyttöön otetulle siirtomekanismille. Kuten asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdasta, 21 artiklan 2 kohdasta ja 22 artiklan
1 kohdasta ilmenee, yhteisönlaajuisia keskittymiä, joiden tutkiminen on siirretty kansallisille viranomaisille, arvioidaan
sellaisen lainsäädännön perusteella, joka eroaa kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluviin muihin keskittymiin sovellettavasta
oikeusjärjestelmästä, sillä komission on tutkittava keskittymät pelkästään asetuksen N:o 4064/89 perusteella, kun taas kansallisille
viranomaisille siirrettyjä keskittymiä tutkitaan kansallisen kilpailuoikeuden kannalta.
Lisäksi siinä tapauksessa, että kansalliset viranomaiset näyttäisivät jättävän noudattamatta niille EY 10 artiklassa sekä
asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 6 ja 8 kohdassa asetettuja velvollisuuksia (ks. edellä 52 kohta), komissio voisi tarvittaessa
päättää nostaa EY 226 artiklassa tarkoitetun kanteen kyseistä jäsenvaltiota vastaan. Yksityisillä oikeussubjekteilla puolestaan
on mahdollisuus riitauttaa kansallisten viranomaisten asian käsittelyn siirtämisen seurauksena tekemä päätös kansallisessa
oikeudessa säädettyjä sisäisiä muutoksenhakukeinoja käyttäen (edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal Philips Electronics v.
komissio, tuomion 383 kohta).
Komission tutkinta asiassa AVS ei osoita komission tehneen ilmeistä arviointivirhettä, kun se on päättänyt siirtää Vía Digitalin
yhdistämistä Sogecablen kanssa koskevan keskittymän tutkimisen Espanjan viranomaisille. Asianosaisten kesken on selvää, että
asian AVS tutkiminen koskee EY 81 artiklan sovellettavuutta AVS II -sopimuksiin ja erityisesti AVS:llä olevien lähetysoikeuksien
käyttämiseen. Vaikka pitää paikkansa, että keskittymän jälkeen AVS tulee olemaan Sogecablen määräysvallassa, kun taas aikaisemmin
se oli Telefónica/Admiran ja Sogecablen yhteisessä määräysvallassa, tämä ei estä sitä, että tätä rakenteellista muutosta tutkii
muu viranomainen kuin se, joka tutkii EY 81 artiklan kannalta, onko AVS-niminen yhtiö käyttänyt lähetysoikeuksia lainmukaisesti.
Lisäksi asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädetään mahdollisuudesta siirtää
keskittymän käsittely osittain, minkä vuoksi eri viranomaisten on sitäkin suuremmalla syyllä voitava käsitellä EY 81 artiklan
soveltamista koskeva asia ja asetuksen N:o 4064/89 soveltamista koskeva asia, vaikka nämä asiat koskevat osittain samoja yrityksiä.
Samoista syistä se, että komission tutkimus kohdistuu tiettyihin
output deals -sopimuksiin, ei estä sitä siirtämästä Espanjan viranomaisten käsiteltäväksi keskittymää, joka vaikuttaa muun muassa elokuvien
lähetysoikeuksien markkinoihin.
Pelkästään se, että komissiolla on yhteyksiä tiettyihin keskittymän kohteena olevilla markkinoilla toimiviin yrityksiin ja
että tietyt kolmannet osapuolet ovat tehneet kantelun komissiolle, ei vaikuta komission toimivaltaan siirtää asia kansallisille
viranomaisille.
Vaikka komissiolla on asiantuntemusta kyseisillä aloilla sen käsiteltyä itse useita keskittymiä koskevia asioita sekä muita
kilpailuasioita markkinoilla, joihin keskittymä vaikuttaa, ja oltua tässä tarkoituksessa yhteydessä keskittymään osallistuviin
yrityksiin, kansalliset viranomaiset voivat aina pitää komission näissä asioissa tekemiä päätöksiä suuntaviivoina käyttäessään
omaa toimivaltaansa. Se, että komissiolla on tällainen asiantuntemus, ei siis osoita mitenkään, että se olisi tehnyt ilmeisen
arviointivirheen tai loukannut hyvän hallinnon periaatetta siirtäessään asian käsittelyn Espanjan viranomaisille.
Kaiken edellä esitetyn perusteella komissio on voinut perustellusti katsoa, että asian käsittelyn siirtämisellä Espanjan kilpailuviranomaisille
on voitu turvata tehokas kilpailu kyseessä olevilla markkinoilla tai palauttaa se, minkä vuoksi sen ei ole ollut tarpeen itse
käsitellä asiaa.
Toinen kanneperuste on näin ollen hylättävä.
Neljäs kanneperuste, jonka mukaan asetuksen N:o 4064/89  9 artiklaa on rikottu siltä osin kuin riidanalaisessa päätöksessä
on siirrettäessä asian käsittely annettu Espanjan viranomaisille
avoin toimivalta
Asianosaisten lausumat
Kantajat asiassa T-346/02 huomauttavat, että riidanalaisen päätöksen päätösosa on laadittu siten, että päätös merkitsee asian
käsittelyn siirtämistä niin, että Espanjan viranomaisille on annettu
avoin toimivalta asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan vastaisesti.
Kantajien mukaan komission olisi pitänyt luetella riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklassa keskittymän kohteena olevat
markkinat, joilla keskittymä uhkasi luoda sellaisen määräävän aseman tai vahvistaa sellaista määräävää asemaa, jonka seurauksena
tehokas kilpailu olennaisesti estyisi Espanjan markkinoilla. Lisäksi riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa olisi pitänyt kantajien
mukaan määrätä, että Espanjan viranomaisten on toteutettava tarvittavat toimenpiteet kilpailun säilyttämiseksi näillä markkinoilla.
Kantajat lisäävät, että Espanjan viranomaiset ovat esillä olevassa asiassa tosiasiallisesti toimineet aivan kuin niille olisi
siirretty
avoin toimivalta. Ne ovat käsitelleet asiaa niin kuin kyseessä olisi alusta alkaen tutkittava keskittymä ja jättäneet huomiotta
riidanalaisen päätöksen sekä yhteisön kilpailusäännöstön.
Komissio vaatii väliintulijoiden tukemana ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta hylkäämään tämän kanneperusteen.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomattava, että riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklassa määrätään, että
ilmoitettu DTS Distribuidora de Televisión Digital, SA:n (Vía Digital) ja Sogecable, SA:n yhdistämiseen tähtäävä keskittymä
siirretään yrityskeskittymien valvonnasta annetun neuvoston asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan mukaisesti Espanjan toimivaltaisten
viranomaisten käsiteltäväksi.
Tästä seuraa, että komissio on pelkästään siirtänyt Espanjan toimivaltaisten viranomaisten käsiteltäväksi keskittymän sellaisena
kuin se on ilmoitettu sille, mainitsematta riidanalaisen päätöksen päätösosassa niitä markkinoita, joilla se katsoi keskittymän
uhkaavan luoda sellaisen määräävän aseman tai vahvistaa sellaista määräävää asemaa, jonka seurauksena tehokas kilpailu olennaisesti
estyisi kaikki erillisten markkinoiden tunnusmerkit täyttävillä Espanjan markkinoilla.
On kuitenkin huomattava, että  päätöksen päätösosa ja perustelut liittyvät erottamattomasti toisiinsa siten, että päätöstä
tulkittaessa on tarvittaessa otettava huomioon päätöksen tekemiseen johtaneet syyt (asia C-355/95 P, TWD v. komissio, tuomio 15.5.1997,
Kok. 1997, s. I-2549, 21 kohta ja yhdistetyt asiat T-204/97 ja T-270/97, EPAC v. komissio, tuomio 13.6.2000, Kok. 2000, s.
II-2267, 39 kohta).
Riidanalaisen päätöksen perusteluissa, jotka edeltävät päätösosaa, kuitenkin määritellään kaikki kyseessä olevat tuotemarkkinat
(riidanalaisen päätöksen 15, 16, 21─25, 30─38, 56, 62─64 ja 71─79 perustelukappale), yksilöidään maantieteelliset viitemarkkinat
(riidanalaisen päätöksen 17, 26, 39─42, 57, 62─64 ja 80─82 perustelukappale) ja analysoidaan keskittymän vaikutuksia kilpailuun
näillä markkinoilla (riidanalaisen päätöksen 18─20, 27─29, 43─55, 58─61, 65─68 ja 83─109 perustelukappale). Siinä katsotaan,
että kaikilla yksilöidyillä tuotemarkkinoilla eli maksutelevisiomarkkinoilla ja tuotantoketjun alkupään markkinoilla (elokuvien
lähetysoikeuksien, urheiluoikeuksien ja muiden sisältöjen markkinat) sekä televiestintämarkkinoilla keskittymä uhkaa luoda
sellaisen määräävän aseman tai vahvistaa sellaista määräävää asemaa, jonka seurauksena tehokas kilpailu olennaisesti estyisi
Espanjan markkinoilla (riidanalaisen päätöksen 20, 29, 51, 55, 61, 68 ja 109 perustelukappale).
Edellä 211 kohdassa mainitun oikeuskäytännön valossa komissiolla ei ollut minkäänlaista velvollisuutta toistaa päätösosassa,
mitkä olivat ne keskittymän kohteena olevat markkinat, joilla keskittymä uhkasi luoda määräävän aseman tai vahvistaa määräävää
asemaa.
On myös korostettava, että tässä tapauksessa asian käsittely on siirretty kokonaisuudessaan. Kyse ei siis ole osittaisesta
siirrosta, joka olisi saattanut edellyttää päätösosassa tarkkaa kuvausta markkinoista, joiden analyysi olisi siirretty kansallisille
viranomaisille.
Tarkasteltaessa väitettä, jonka mukaan Espanjan viranomaisille  ei ole annettu ohjetta toteuttaa tarvittavia toimenpiteitä
kilpailun turvaamiseksi kyseessä olevilla markkinoilla, on todettava, että päätösosan 1 artiklassa viitataan asetuksen N:o 4064/89
9 artiklaan, jonka 8 kohdassa säädetään, että kyseessä olevat jäsenvaltiot voivat toteuttaa ainoastaan toimenpiteitä, jotka
ovat välttämättömiä tehokkaan kilpailun turvaamiseksi kyseessä olevilla markkinoilla tai sen palauttamiseksi. Päätöksen päätösosassa
oli tarpeetonta toistaa sanatarkasti velvoitetta, joka ilmenee suoraan lainsäädännöstä, johon samassa päätösosassa viitataan.
Siltä osin kuin kyse on Espanjan viranomaisten suorittamasta tutkinnasta riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeen on muistettava,
että päätöksen lainmukaisuutta on arvioitava päätöksen tekoajankohdan perusteella (ks. vastaavasti asia C-394/01, Ranska v.
komissio, tuomio 3.10.2002, Kok. 2002, s. I-8245, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Espanjan viranomaisten menettely
ei näin ollen voi vaikuttaa riidanalaisen päätöksen lainmukaisuuteen.
On vielä huomattava, että tutkiessaan asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa asian käsittelyn siirtämiselle
asetettuja edellytyksiä komissio ei voi ryhtyä tutkimaan keskittymän soveltuvuutta tavalla, joka sitoisi aineellisesti kansallisia
viranomaisia, sillä muutoin 9 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohta menettäisi merkityksensä, vaan sen on tarkistettava
alustavassa tutkinnassa niiden tietojen perusteella, jotka ovat sen käytettävissä asian käsittelyn siirtämistä koskevan pyynnön
perusteltavuutta arvioidessaan, uhkaako keskittymä, jonka käsittelyn siirtämistä on pyydetty, luoda määräävän aseman tai vahvistaa
määräävää asemaa kyseessä olevilla markkinoilla (edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal Philips Electronics v. komissio, tuomion
377 kohta). Kunhan kansalliset viranomaiset noudattavat sekä asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 6 ja 8 kohdan että EY 10 artiklan
mukaisia velvoitteitaan, ne voivat ratkaista vapaasti niille siirrettyä keskittymää koskevan asian kansallisen kilpailuoikeuden
perusteella tekemänsä tutkinnan perusteella (ks. vastaavasti edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal Philips Electronics v.
komissio, tuomion 369─371 kohta). Espanjan toimivaltaisten viranomaisten ei näin ollen voida katsoa olevan sidottuja kilpailutilannetta
kyseessä olevilla markkinoilla koskeviin väliaikaisiin arviointeihin, jotka komissio on alustavan tutkinnan perusteella tehnyt
siirtopäätöksessään pelkästään omiin tarpeisiinsa.
Tästä seuraa, että myös neljäs kanneperuste on hylättävä.
Kolmas kanneperuste, joka koskee EY 253 artiklan rikkomista
Asianosaisten lausumat
Kantajat väittävät komission rikkoneen EY 253 artiklaa, koska se ei ole selittänyt niitä syitä, joiden vuoksi se on hyväksynyt
Espanjan viranomaisten pyynnön asian käsittelyn siirtämisestä.
Asian T-346/02 kantajat väittävät, että komission olisi pitänyt esittää riidanalaisen päätöksen perusteluissa paitsi syyt,
joiden vuoksi se on poikkeuksellisesti hyväksynyt asian käsittelyn siirtämisen tässä tapauksessa, myös syyt, joiden vuoksi
se on poikennut vakiintuneesta päätöskäytännöstä.
Näiden samojen kantajien mukaan komission olisi pitänyt myös vastata ONO:n hallinnollisen menettelyn aikana esittämiin väitteisiin,
jotka koskevat keskittymän Euroopan laajuista merkitystä ja mahdottomuutta siirtää tällaisen keskittymän käsittelyä kansallisille
viranomaisille.
Asian T-347/02 kantajat väittävät, että riidanalainen päätös on paradoksaalinen. Kyseisessä päätöksessä kuvataan niiden mukaan
yksityiskohtaisesti kilpailua koskevat ongelmat, jotka keskittymä aiheuttaisi kyseessä oleville markkinoille, mutta omistetaan
vain kaksi perustelukappaletta, joissa perustellaan, miksi komissio on hyväksynyt Espanjan viranomaisten esittämän asian käsittelyn
siirtämistä koskevan pyynnön.
Riidanalaisessa päätöksessä esitetyt perustelut asian käsittelyn siirtämiselle ovat seuraavat: keskittymä uhkaa luoda määräävän
aseman tai vahvistaa määräävää asemaa tietyillä markkinoilla, jotka ovat laajuudeltaan kansallisia; komissiolla on harkintavaltaa
sen päättäessä asian käsittelyn siirtämisestä, ja Espanjan viranomaiset kykenevät tekemään perusteellisen tutkimuksen keskittymästä.
Nämä perustelut eivät ole kantajien mukaan riittäviä esillä olevan kaltaisessa poikkeustapauksessa, jossa keskittymä vaikuttaa
merkittävään osaan yhteismarkkinoita. Komissio ei ole analysoinut riidanalaisessa päätöksessä edes rajatylittäviä vaikutuksia,
joita keskittymästä voi seurata. Se, että komissiolla on tietty harkintavalta, ei merkitse kantajien mukaan sitä, että se
olisi vapautettu perusteluvelvollisuuden noudattamisesta.
Komissio väittää väliintulijoiden tukemana, että riidanalainen päätös on riittävän perusteltu, sillä siinä analysoidaan perusteellisesti,
täyttyvätkö asetuksen N:o 4064/89  9 artiklassa asian käsittelyn siirtämiselle asetetut edellytykset.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Yhteisön toimielimille EY 253 artiklan mukaan kuuluvan perusteluvelvollisuuden tarkoituksena on, että yhteisöjen tuomioistuimet
voivat tutkia päätöksen lainmukaisuuden ja että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta he voivat puolustaa
oikeuksiansa ja tutkia, onko päätös asianmukainen (yhdistetyt asiat T-126/96 ja T-127/96, BFM ja EFIM v. komissio, tuomio
15.9.1998, Kok. 1998, s. II-3437, 57 kohta).
Tältä osin on huomattava, että riidanalainen päätös on tehty asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan
perusteella. Ensimmäistä kanneperustetta tutkittaessa on jo todettu, että jotta keskittymän tutkiminen voidaan siirtää tämän
säännöksen nojalla, molempien 9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa asetettujen edellytysten on täytyttävä. Ensinnäkin keskittymän
on uhattava luoda sellainen määräävä asema tai vahvistettava sellaista määräävää asemaa, jonka seurauksena tehokas kilpailu
olennaisesti estyy kyseessä olevan jäsenvaltion markkinoilla. Toiseksi näiden markkinoiden pitää täyttää kaikki erillisten
markkinoiden tunnusmerkit.
Näin ollen on katsottava, että jotta asetuksen N:o 4064/89  9 artiklan 3 kohdan ensimmäiseen alakohtaan perustuvaa siirtopäätöstä
tehtäessä olisi noudatettu EY 253 artiklassa asetettua perusteluvelvollisuutta, päätöksen on sisällettävä riittävä ja olennainen
maininta seikoista, jotka on otettu huomioon määritettäessä, onko ensinnäkin olemassa uhka sellaisen määräävän aseman luomisesta
tai vahvistamisesta, jonka seurauksena tehokas kilpailu olennaisesti estyisi kyseessä olevan jäsenvaltion markkinoilla, ja
toiseksi, onko kyse erillisistä markkinoista (edellä 53 kohdassa mainittu asia Royal Philips Electronics v. komissio, tuomion
395 kohta).
Ensimmäisen edellytyksen osalta on todettava, että riidanalaisessa päätöksessä selostetaan selvästi syyt, joiden vuoksi komissio
katsoo kyseisen keskittymän uhkaavan luoda määräävän aseman, jonka seurauksena tehokas kilpailu olennaisesti estyisi relevanteilla
tuotemarkkinoilla Espanjassa. Nämä perustelut liittyvät etenkin osapuolten markkinaosuuksiin kyseessä olevilla Espanjan markkinoilla
ja seurauksiin, joita määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen ja toiseksi suurimman yrityksen keskittyminen aiheuttaa
maksutelevisiomarkkinoilla, joille ovat ominaisia tiukat markkinoillepääsyn rajoitukset ja keskittymän osapuolten hallussa
olevat yksinoikeudet (riidanalaisen päätöksen 18─20, 27─29, 43─55, 58─61, 65─68 ja 83─109 perustelukappale).
Myös toisen edellytyksen osalta voidaan todeta, että riidanalaisessa päätöksessä selostetaan selvästi syyt, joiden vuoksi
komissio katsoo, että kyseessä olevat markkinat Espanjassa muodostavat erilliset kansalliset markkinat (riidanalaisen päätöksen
17, 26, 39─42, 57, 62─64 ja 80─82 perustelukappale).
Komissio selittää riidanalaisessa päätöksessä harkintavallastaan, jota se käyttää erillisten markkinoiden muodostaessa merkittävän
osan yhteismarkkinoista, että
keskittymä uhkaa luoda määräävän markkina-aseman tai vahvistaa sitä laajuudeltaan pelkästään kansallisilla markkinoilla Espanjan
kuningaskunnassa ja että
Espanjan kansallisilla viranomaisilla on riittävät keinot ja mahdollisuudet suorittaa perusteellinen keskittymää koskeva tutkimus
ottaen huomioon erityisesti niiden markkinoiden kansallisen luonteen, joilla keskittymä uhkaa luoda määräävän markkina-aseman
tai vahvistaa sitä. Komissio toteaa, että tarkistettuaan asetuksen N:o 4064/89  9 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttyvän, se katsoo asetukseen
N:o 4064/89 perustuvaa harkintavaltaansa käyttäen, että
on tarkoituksenmukaista vastata myöntävästi Espanjan viranomaisten pyyntöön ja siirtää asia niiden käsiteltäväksi Espanjan
kilpailulainsäädännön soveltamiseksi (riidanalaisen päätöksen 119─121 perustelukappale).
Tämä selitys on riittävä sikäli kuin siitä seuraa, että komissio katsoi Espanjan viranomaisten kykenevän turvaamaan tehokkaan
kilpailun tai palauttamaan sen kyseessä olevilla markkinoilla (ks. edellä 176 ja 177 kohta).
Arvioitaessa ONO:n hallinnollisen menettelyn aikana esittämiä väitteitä on huomattava, että vaikka  komissio on velvollinen
perustelemaan päätöksensä mainitsemalla ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joista toimenpiteen lailliset perustelut riippuvat,
sekä ne näkökohdat, joiden johdosta se on tehnyt kyseisen päätöksen, se ei ole velvollinen tarkastelemaan jokaista oikeus-
ja tosiasiakysymystä, jonka kukin asianosainen on hallinnollisen menettelyn kuluessa nostanut esiin (edellä 75 kohdassa mainittu
asia Kaysersberg v. komissio, tuomion 150 kohta). Luonnehtiessaan kyseisiä tuotemarkkinoita laajuudeltaan kansallisiksi erillisiksi
markkinoiksi ja esittämällä tämän luonnehdinnan perustelut komissio on ottanut kantaa ONO:n väitteisiin, joiden mukaan keskittymä
on Euroopan laajuinen.
Näissä olosuhteissa on katsottava, että riidanalainen päätös on riittävästi perusteltu.
Kaiken edellä esitetyn perusteella kanteet on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantajat ovat hävinneet asian, on syytä määrätä, että
ne vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, minkä lisäksi ne on velvoitettava yhteisvastuullisesti korvaamaan komission
sekä Sogecablen, Vía Digitalin ja Telefónica de Contenidosin oikeudenkäyntikulut näiden vaatimusten mukaisesti.
Työjärjestyksen 87 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan jäsenvaltiot, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat
omista oikeudenkäyntikuluistaan. Näin ollen Espanjan kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1)
Asiat T-346/02 ja T-347/02 yhdistetään tuomion antamista varten.
2)
Kanteet hylätään.
3)
Kantajat vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan ja velvoitetaan yhteisvastuullisesti korvaamaan komission, Sogecablen,
Vía Digitalin ja Telefónica de Contenidosin oikeudenkäyntikulut.
4)
Espanjan kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Lenaerts
Azizi
Jaeger
Julistettiin Luxemburgissa 30 päivänä syyskuuta 2003.
H. Jung
K. Lenaerts
kirjaaja
jaoston puheenjohtaja
–
Oikeudenkäyntikieli: espanja.