CELEX: 62007CJ0391
Uredba (ES) št. 800/1999
Izvozna nadomestila za kmetijske proizvode
Člen 16
Diferencialno nadomestilo
Dokazilo o opravljenih carinskih formalnostih za uvoz
Predložitev izvoda ali fotokopije prevozne listine
Uredba (ES) št. 1501/95
Dodelitev izvoznih nadomestil v sektorju žit
Člen 13
Odstopanje od določb člena 16 Uredbe št. 800/1999

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 13 Uredbe Komisije (ES) št. 1501/95 z dne 29. junija 1995 o določitvi nekaterih podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (EGS) št. 1766/92 glede odobritev izvoznih nadomestil za žita in ukrepih, ki jih je treba sprejeti v primeru motenj na trgu z žiti (
UL L 147, str. 7
), kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1259/97 z dne (
UL L 174, str. 10
, v nadaljevanju: Uredba št. 1501/95).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Glencore Grain Rotterdam BV (v nadaljevanju: Glencore) in Hauptzollamt Hamburg-Jonas (v nadaljevanju: Hauptzollamt) v zvezi s pravico do nadomestila za 3.041.886 kg rža, izvoženega v Rusijo.
Pravni okvir
Uredba (EGS) št. 3665/87
V tretji in dvanajsti uvodni izjavi Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (
UL L 351, str. 1
) je bilo določeno:
„ker splošna pravila, ki jih je določil Svet, določajo, da se nadomestilo plača ob predložitvi dokazila, da so bili proizvodi izvoženi iz Skupnosti; ker je za dosledno razlago izraza ‚izvoz iz Skupnosti‘ treba določiti, da se proizvod šteje za izvoženega, ko zapusti carinsko območje Skupnosti;
[…]
ker je v primeru različne stopnje nadomestila glede na destinacijo proizvoda treba zagotoviti, da se preveri, [ali] je bil proizvod dejansko uvožen v tretjo državo ali v države, za katere je bilo nadomestilo določeno; […]“
V členu 1, sedma alinea, Uredbe št. 3665/87 so bila „brez poseganja v odstopanja, predvidena v predpisih Skupnosti za določene proizvode“, določena skupna podrobna pravila za uporabo sistema izvoznih nadomestil za žita.
Določbe, ki se nanašajo na diferencialna izvozna nadomestila, so v členih od 16 do 21 te uredbe.
V členu 18 Uredbe št. 3665/87, v različici, ki izhaja iz Uredbe Komisije (ES) št. 2955/94 z dne 5. decembra 1994 (
UL L 312, str. 5
, v nadaljevanju: Uredba št. 3665/87), je bilo določeno:
„1.   Izvoznik lahko kot dokazilo o opravljenih carinskih formalnostih za sprostitev v prosti promet predloži enega od teh dokumentov:
(a)
carinski dokument oziroma izvod ali fotokopijo carinskega dokumenta; organ, ki je potrdil prvotni dokument, uradna služba zadevne tretje države, uradna služba države članice v tej tretji državi ali služba, ki je pristojna za plačilo nadomestila, potrdi, da je izvod ali fotokopija enaka izvirniku;
(b)
potrdilo o razkladanju in uvozu, ki ga izda mednarodna kontrolna in nadzorna služba, ki jo odobri država članica. V potrdilu morata biti navedena datum in številka uvoznega carinskega dokumenta.
2.   Če izvoznik ne more pridobiti dokumenta, za katerega se je odločil v skladu s točkama (a) ali (b) odstavka 1, potem ko je storil vse potrebno za pridobitev tega dokumenta ali če obstajajo dvomi o verodostojnosti izdanega dokumenta, se lahko kot dokazilo o opravljenih carinskih formalnostih za sprostitev v prosti promet predloži en ali več naslednjih dokumentov:
[…]
3.   Izvoznik mora v vsakem primeru predložiti izvod ali fotokopijo prevozne listine.
4.   Komisija lahko po postopku iz člena 38 Uredbe št. 136/66/EGS [Sveta z dne 22. septembra 1966 o vzpostavitvi skupne ureditve trga za olja in masti (
UL 1966, 172, str. 3025
)] in iz ustreznih členov drugih uredb o skupnih tržnih ureditvah določi, da se lahko v posebnih primerih, ki se jih opredeli, kot dokazilo o uvozu iz odstavkov 1 in 2 predloži poseben dokument ali se uvoz dokaže drugače.“
Uredba Komisije (ES) št. 3665/87 je bila 1. julija 1999 razveljavljena in nadomeščena z Uredbo Komisije (ES) št. 800/1999 z dne o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (
UL L 102, str. 11
, in – popravek –
UL L 180, str. 53
).
Uredba št. 800/1999
V uvodnih izjavah 1, 2 in 17 Uredbe št. 800/1999 je določeno:
„(1)
ker je bila Uredba (EGS) št. 3665/87 […] večkrat in bistveno spremenjena; ker je ob zadnjih spremembah zaradi jasnosti treba besedilo prenoviti;
(2)
ker splošna pravila, ki jih je določil Svet, določajo, da se nadomestilo plača ob predložitvi dokazila, da so bili proizvodi izvoženi iz Skupnosti; ker se v primeru enotne stopnje nadomestila za vse tretje države pravica do nadomestila pridobi takoj, ko proizvodi zapustijo trg Skupnosti; ker je v primeru različne stopnje nadomestila glede na destinacijo proizvodov pogoj za pridobitev pravice do nadomestila uvoz v tretjo državo;
[…]
(17)
ker je treba v primeru različne stopnje nadomestila glede na destinacijo izvoženih proizvodov predložiti dokazilo, da je bil proizvod dejansko uvožen v tretjo državo; ker ureditev uvoznih carinskih formalnosti pomeni predvsem plačilo uvoznih dajatev, ki jih je treba plačati, da se proizvod lahko prodaja v tej tretji državi; ker je zaradi različnih razmer v tretjih državah uvoznicah priporočljivo, da se kot dokazilo sprejme uvozne carinske dokumente, ki zagotavljajo, da so izvoženi proizvodi prispeli na destinacijo, hkrati pa čim manj ovira trgovino“.
V členu 1, deveta alinea, Uredbe št. 800/1999 so „brez poseganja v odstopanja, predvidena v predpisih Skupnosti za določene proizvode“, določena skupna podrobna pravila za uporabo sistema izvoznih nadomestil za žita.
Splošne določbe glede pravice do izvoznega nadomestila so v členih od 3 do 13 iste uredbe, določbe, ki se nanašajo na diferencialna izvozna nadomestila, pa so v členih od 14 do 19 navedene uredbe.
V členu 14(1) Uredbe št. 800/1999 je določeno, da „če se stopnja nadomestila razlikuje glede na destinacijo, se nadomestila plača ob upoštevanju dodatnih pogojev iz členov 15 in 16“.
V členu 15(1) in (3) te uredbe je določeno:
„1.   Proizvod je treba v nespremenjenem stanju uvoziti v tretjo državo ali eno od tretjih držav, za katere velja nadomestilo, v 12 mesecih od datuma sprejetja izvozne deklaracije; […]
[…]
3.   Šteje se, da je bil proizvod uvožen, ko so v tretji državi opravljene uvozne carinske formalnosti, predvsem plačilo uvoznih dajatev.“
V členu 16, od (1) do (4), navedene uredbe je določeno:
„1.   Izvoznik lahko kot dokazilo o opravljenih uvoznih carinskih formalnostih predloži enega od naslednjih dokumentov:
(a)
carinski dokument oziroma izvod ali fotokopijo carinskega dokumenta; organ, ki je potrdil prvotni dokument, uradna služba zadevne tretje države, uradna služba države članice v tej tretji državi ali služba, ki je pristojna za plačilo nadomestila, potrdi, da je izvod ali fotokopija enaka izvirniku;
(b)
potrdilo o razkladanju in uvozu, ki ga izda mednarodna kontrolna in nadzorna služba, ki jo odobri država članica v skladu z minimalnimi zahtevami iz odstavka 5. V potrdilu morata biti navedena datum in številka uvoznega carinskega dokumenta.
2.   Če izvoznik ne more pridobiti dokumenta, za katerega se je odločil v skladu s točko (a) ali (b) odstavka 1, tudi ko je storil vse potrebno ali če obstaja dvom glede verodostojnosti priloženega dokumenta, se lahko kot dokazilo o opravljenih uvoznih carinskih formalnostih predloži enega ali več naslednjih dokumentov:
[…]
3.   Izvozniki v vseh primerih predložijo izvod ali fotokopijo prevoznih listin.
4.   Komisija lahko po postopku iz člena 38 Uredbe št. 136/66/EGS in iz ustreznih členov drugih uredb o skupnih tržnih ureditvah določi, da se lahko v določenih posebnih primerih, ki se jih opredeli, kot dokazilo o uvozu iz odstavkov 1 in 2 predloži specifičen dokument ali se uvoz dokaže na drug način.“
Kot je bilo poudarjeno v točki 7 te sodbe, je bila Uredba št. 3665/87 razveljavljena in nadomeščena z Uredbo št. 800/1999. V členu 54(2) Uredbe št. 800/1999 je navedeno, da se v vseh pravnih aktih Skupnosti sklicevanje na Uredbo št. 3665/87 ali na katerikoli člen te uredbe šteje za sklicevanje na Uredbo št. 800/1999 ali na ustrezne člene te uredbe. Iz priloge I k Uredbi št. 800/1999 izhaja, da člen 18 Uredbe št. 3665/87 ustreza členu 16 Uredbe št. 800/1999.
Uredba št. 800/1999 se v skladu s členom 55, drugi odstavek, uporablja od 1. julija 1999.
Uredba št. 1501/95
V štirinajsti uvodni izjavi Uredbe št. 1501/95 je določeno:
„ker Uredba (EGS) št. 3665/87 […] zahteva, da je v primeru različnih nadomestil glede na destinacijo izplačilo nadomestila pogojeno zlasti s predložitvijo dokazila, da se je proizvod v svojem nespremenjenem stanju uvozil v tretjo državo ali v eno izmed tretjih držav, za katero je nadomestilo predvideno; ker je na področju žit edino nadomestilo, ki je nižje od tistega, ki se uporablja za izvoz v vse tretje države, tisto nadomestilo, ki se določi za izvoz v Švico ali Lihtenštajn; ker je zato, da se izogne oviranje večine izvoza Skupnosti z zahtevo o dokazilu prispetja na predvideno destinacijo, treba najti druge načine, ki bodo zagotavljali, da se proizvodi, za katere se je izplačalo nadomestilo, ki se uporablja za vse tretje države, niso izvozili v zgoraj navedene države; ker je v ta namen treba opustiti potrebo po predložitvi dokazila o prispetju v vseh primerih, kjer gre za izvoz žit po morju; ker se šteje, da so certifikati, ki jih izdajo pristojni organi držav članic in ki navajajo, da so proizvodi zapustili carinsko območje Skupnosti na krovu plovila, ki je primerno za prevoz po morju, zadostna garancija“.
V členu 13 Uredbe št. 1501/95 je določeno:
„Ne glede na člen 18 Uredbe (EGS) št. 3665/87 se za plačilo nadomestil, določenih z javnim razpisom, ne zahteva dokazilo o opravljenih carinskih formalnostih za sprostitev v porabo, pod pogojem, da izvajalec zagotovi dokaz, da je količina najmanj 1500 ton žitnega proizvoda zapustila carinsko območje Skupnosti na krovu ladje, primerne za morski transport.
Tako dokazilo se zagotovi z naslednjim zaznamkom, ki ga potrdi pristojni organ na kontrolni kopiji iz člena 6 Uredbe (EGS) št. 3665/87, na enotnem upravnem dokumentu ali na nacionalnem dokumentu, ki dokazuje, da je blago zapustilo carinsko območje Skupnosti:
[…]
‚Izvoz žit po morski poti – Uredba (ES) št. 1501/95, člen 13‘
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Družba Glencore je 30. decembra 1999 vložila vlogo za carinski nadzor izvoza na Poljsko v skupni količini 6.725.000 kg rža. Pristojni carinski urad je tej vlogi ugodil in družbi Glencore izdal izvozno deklaracijo, s katero ji je bilo dovoljeno, da blago do izvoza začasno shrani.
Družba Glencore je februarja 2000 vložila vlogo za končni carinski nadzor izvoza navedenega blaga v Rusijo, skozi litovsko pristanišče Klaipeda, v treh pošiljkah, in sicer po 3.041.886 kg, 3.002.975 kg in 668.709 kg. Carinski urad je v zvezi s tem izdal izvozne deklaracije, ki vsebujejo zaznamek iz člena 13, drugi odstavek, Uredbe št. 1501/95.
Ni sporno, da je bil del pošiljke – 3.041.886 kg – ki je edini predmet spora o glavni stvari, iz Lübecka v Nemčiji, poslan v Klaipedo na krovu plovila, ki je primerno za prevoz po morju.
Hauptzollamt je na prošnjo družbe Glencore vnaprej plačal izvozno nadomestilo za ta del pošiljke, kot je to predvideno v členu 24 Uredbe št. 800/1999, če nastane pravica do nadomestila in je dokaz predložen na predpisan način in v predpisanem roku.
Glede na to, da je družba Glencore morala v skladu s členom 16(3) Uredbe št. 800/1999 predložiti prevozno listino za prevoz med Lübeckom in namembnim krajem v Rusiji, in sicer Nazranom, pri čemer je bilo ugotovljeno, da je predložila le nakladnico za prevoz med Lübeckom in Klaipedo, je Hauptzollamt z dopisom z dne 2. avgusta 2000 zahteval dodatni izvod prevozne listine za prevoz med Klaipedo in Nazranom.
Ker družba Glencore tega izvoda v predpisanem roku ni predložila, je Hauptzollamt v skladu z določbami členov 52(1) in 25(1) Uredbe št. 800/1999 z odločbo z dne 12. decembra 2001, spremenjeno z odločbo z dne , zahteval vrnitev predhodnega plačila izvoznega nadomestila, povečanega za 10 %.
Družba Glencore je zoper ti odločbi vložila tožbo pri Finanzgericht Hamburg.
V bistvu trdi, da se člen 16 Uredbe št. 800/1999, vključno z odstavkom 3, zaradi določb Uredbe št. 1501/95 ne uporablja več, kot naj bi izhajalo zlasti iz štirinajste uvodne izjave te uredbe. S tem da je predložila dokaz iz člena 13 Uredbe št. 1501/95, naj bi izpolnila pogoje za dodelitev nadomestila.
Hauptzollamt zatrjuje, da se v skladu s členom 13 Uredbe št. 1501/95 z dokazom, da je najmanj 1500 ton žitnih proizvodov zapustilo carinsko območje Skupnosti na krovu plovila, primernega za prevoz po morju, nadomešča le dokaz o opravljenih carinskih formalnostih. Nasprotno, izvoznik naj ne bi bil oproščen predložitve izvoda prevozne listine, katere predložitev je v vsakem primeru določena v členu 16(3) Uredbe št. 800/1999.
Predložitveno sodišče se sprašuje, ali je treba člen 13 Uredbe št. 1501/95, na podlagi katerega izvozniku pod določenimi pogoji ni treba dokazati opravljenih carinskih formalnosti, razlagati tako, da na njegovi podlagi izvozniku tudi ni treba upoštevati obveznosti iz člena 16(3) Uredbe št. 800/1999, to je predložiti izvoda prevozne listine.
Ker je Finanzgericht Hamburg menilo, da je razlaga člena 13 Uredbe št. 1501/95 nujna za rešitev spora, o katerem odloča, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 13 Uredbe (ES) št. 1501/95 razlagati tako, da pri dokazovanju iz drugega odstavka tega člena ne le, da ni treba dokazati opravljenih carinskih formalnosti v zvezi s sprostitvijo v prosti promet, ampak niti ni treba predložiti prevoznih listin (člen 18(3) Uredbe (EGS) št. 3665/87, ki je postal člen 16(3) Uredbe (ES) št. 800/99)?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče s tem vprašanjem sprašuje, ali je treba člen 13 Uredbe št. 1501/95 razlagati tako, da izvajalcu, ki je dokazal, da je količina najmanj 1500 ton žitnih proizvodov zapustila carinsko območje Skupnosti na krovu plovila, primernega za prevoz po morju, v skladu s členom 16(3) Uredbe št. 800/1999 ni treba predložiti izvoda ali fotokopije prevozne listine.
Namen navedenega člena je bilo na datum, ko je bila sprejeta Uredba št. 1501/95 v prvotni različici, in na datum, ko je bil njen člen 13 spremenjen z Uredbo št. 1259/97, odstopanje od člena 18 Uredbe št. 3665/87.
V teh okoliščinah je treba – za ugotovitev, ali je zakonodajalec Skupnosti s sprejetjem Uredbe št. 1501/95 v prvotni različici in nato s spremembo njenega člena 13 nameraval izvoznike oprostiti obveznosti predložitve izvoda ali fotokopije prevozne listine – razlago tega člena najprej podati glede na določbe člena 18 Uredbe št. 3665/87.
Prvič, člen 18 Uredbe št. 3665/87 jasno loči med obveznostjo dokazati opravljene carinske formalnosti za sprostitev v prosti promet, določeno v odstavkih 1 in 2 te uredbe, ter obveznostjo predložiti izvod ali fotokopijo prevozne listine, določeno v odstavku 3.
V zvezi s tem je treba poudariti, da prevozna listina ni carinski dokument in je zato ni mogoče šteti za dokaz o opravljenih carinskih formalnostih za sprostitev v prosti promet v tretjo državo namembnega kraja.
Ugotoviti pa je treba, da je na podlagi člena 13 Uredbe št. 1501/95 izvoznik oproščen le dokazovanja opravljenih carinskih obveznosti za sprostitev v prosti promet.
Zato ne glede na dejstvo, da se člen 13 Uredbe št. 1501/95 začne z besedami „ne glede na člen 18 Uredbe (EGS) št. 3665/87“, ga je treba razlagati tako, da odstopa izključno od člena 18(1) in (2) Uredbe št. 3665/87.
Drugič, iz člena 18(4) Uredbe št. 3665/87 izhaja, da lahko Komisija – na podlagi postopka iz člena 38 Uredbe št. 136/66 in ustreznih členov drugih uredb o skupnih tržnih ureditvah – določi, da se lahko v posebnih primerih, ki se jih opredeli, kot dokazilo o uvozu iz odstavkov 1 in 2 predloži specifičen dokument ali se uvoz dokaže drugače.
Nasprotno, zakonodajalec Skupnosti ni z ničimer določil možnosti za odstopanje od povsem ločene obveznosti predložiti izvod ali fotokopijo prevozne listine, ki je določena v členu 18(3) Uredbe št. 3665/87.
Ob sprejetju uredb št. 1501/95 v njeni prvotni različici in št. 1259/97 je bila upoštevna določba, ki ustreza členu 38 Uredbe št. 136/66, člen 23 Uredbe Sveta (EGS) št. 1766/92 z dne 30. junija 1992 o skupni ureditvi trga za žita (
UL L 181, str. 21
). S tem členom je bil vzpostavljen postopek, v katerem je bila določena možnost poseganja Upravljalnega odbora za žita.
Vendar sta bili tako Uredba št. 1501/95 v prvotni različici kot tudi Uredba št. 1259/97 sprejeti v skladu s postopkom iz navedenega člena, kot izhaja iz njunih zadnjih uvodnih izjav, v katerih je navedeno, da so ukrepi, določeni s tema uredbama, skladni z mnenjem Upravljalnega odbora za žita. Torej sta bili ti uredbi sprejeti na podlagi člena 18(4) Uredbe št. 3665/87.
Tako je razlaga člena 13 Uredbe št. 1501/95, in sicer da odstopa zgolj od odstavkov 1 in 2 navedenega člena 18, v skladu z določbami člena 18(4) Uredbe št. 3665/87.
Tretjič, zgornja razlaga je v skladu z namenom člena 13 Uredbe št. 1501/95.
Kot izhaja iz štirinajste uvodne izjave te uredbe, je namen navedenega člena, da se večina izvoza Skupnosti po nepotrebnem ne ovira s tem, da se od izvoznika zahteva dokazilo, da je bil proizvod uvožen v tretjo državo, z izjemo Švice in Lihtenštajna, in da v zvezi s tem pod določenimi pogoji zadostuje dokaz, da se proizvod ni izvozil v Švico ali Lihtenštajn.
Vendar pa med carinskimi dokumenti, ki se zahtevajo na podlagi člena 18(1) in (2) Uredbe št. 3665/87, in prevozno listino, ki se zahteva na podlagi odstavka 3 istega člena, obstaja razlika, ki temelji na ugotovitvi, da se lahko izvozniki pri pridobivanju carinskih dokumentov od organov tretjih držav uvoznic srečajo s težavami, na katere ne morejo vplivati, pri čemer nimajo podobnih težav pri prevoznih listinah, katerih izvod imajo izvozniki kot organizatorji prevoza, kadar gre za pogodbo cif, ali katerih izvod lahko v primeru pogodbe fob vsekakor zahtevajo od kupcev v skladu s pogodbenimi razmerji, ki jih vežejo z njimi (glej v tem smislu sodbo z dne 12. julija 1990 v zadevi Philipp Brothers,
C-155/89, Recueil, str. I-3265
, točka 27).
Dejstvo, da se izvoznike odveže obveznosti predložitve dokazila o opravljenih carinskih formalnostih za sprostitev v prosti promet v tretjo državo namembnega kraja, in sicer zaradi upoštevanja ovir, na katere lahko naletijo pri pridobivanju tega dokazila, pri čemer se še vedno zahteva od njih predložitev izvoda ali fotokopije prevozne listine, ki pa ni povezana s takimi težavami, je torej v skladu z namenom iz člena 13 Uredbe št. 1501/95.
Prav tako je treba dodati, da glede na to, da prevozna listina, ki jo predloži izvoznik za blago, ki se izvaža, vedno koristi zmanjšanju tveganja goljufije in da izvoznik pri pridobivanju tega dokumenta nima posebnih težav, obveznost predložiti izvod ali fotokopijo navedenega dokumenta – da bi lahko zaprosil za diferencialno izvozno nadomestilo, tudi v dejanskih okoliščinah, v katerih se lahko uporablja člen 13 Uredbe št. 1501/95 – v nasprotju s trditvijo družbe Glencore ni neskladna z načelom sorazmernosti.
Drugič, navedena razlaga člena 13 Uredbe št. 1501/95 je veljavna tudi po tem, ko se je v tem členu sklicevanje na člen 18 Uredbe št. 3665/87 nadomestilo s sklicevanjem na člen 16 Uredbe št. 800/1999.
V členu 16 Uredbe št. 800/1999 je namreč v bistvu povzeta vsebina člena 18 Uredbe št. 3665/87.
Tretjič, zgornja razlaga člena 13 Uredbe št. 1501/95 je potrjena z razlago drugih uredb, sprejetih na podlagi člena 18(4) Uredbe št. 3665/87 – kakršna je Uredba Komisije (EGS) št. 2669/89 z dne 1. septembra 1989 o odprtju razpisa za brezplačno dobavo olivnega olja na Poljsko (
UL L 257, str. 20
) – ali člena 16(4) Uredbe št. 800/1999 – kakršne so Uredba Komisije (ES) št. 40/2004 z dne o dokazilu zaključka carinskih formalnosti za uvoz sladkorja v tretje države, kakor je določeno v členu 16 Uredbe (ES) št. 800/1999 (
UL L 6, str. 17
), in uredbe, ki so jo nadomestile, ali Uredba Komisije (ES) št. 450/2005 z dne o dokazilih, da so bile opravljene carinske formalnosti za uvoz mleka in mlečnih izdelkov v tretje države, v skladu s členom 16 Uredbe (ES) št. 800/1999 (
UL L 74, str. 30
).
Ne glede na razlike redakcijske narave je treba namreč ugotoviti, da nobena od teh uredb izvoznika ne odvezuje obveznosti predložiti izvod ali fotokopijo prevozne listine.
Zato je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 13 Uredbe št. 1501/95 razlagati tako, da dejstvo, da je izvoznik predložil dokazilo, da je količina najmanj 1500 ton žitnih proizvodov zapustila carinsko območje Skupnosti na krovu plovila, primernega za prevoz po morju, slednjega ne odvezuje obveznosti predložiti izvod ali fotokopijo prevozne listine, določene v členu 16(3) Uredbe št. 800/1999.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

Člen 13 Uredbe Komisije (ES) št. 1501/95 z dne 29. junija 1995 o določitvi nekaterih podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (EGS) št. 1766/92 glede odobritev izvoznih nadomestil za žita in ukrepih, ki jih je treba sprejeti v primeru motenj na trgu z žiti, kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1259/97 z dne , je treba razlagati tako, da dejstvo, da je izvoznik predložil dokazilo, da je količina najmanj 1500 ton žitnih proizvodov zapustila carinsko območje Skupnosti na krovu plovila, primernega za prevoz po morju, slednjega ne odvezuje obveznosti predložiti izvod ali fotokopijo prevozne listine, določene v členu 16(3) Uredbe št. 800/1999 z dne z dne o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.