CELEX: 62004CJ0084
Nesplnenie povinnosti členským štátom
Nariadenie (EHS) č. 4253/88 a článok 10 ES
Štrukturálne fondy
Koordinácia činností štrukturálnych fondov s operáciami EIB
Systematické znižovanie súm vyplácaných v rámci pomoci z EPUZF-u" "usmerňovacia sekcia"
Poplatky vyberané Ifadapom počas programovacieho obdobia 1994-1999

Vo svojej žalobe Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor určil, že umožnením Instituto de Financiamento
e Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura e Pescas (Inštitút financovania a pomoci rozvoja poľnohospodárstva a rybolovu, ďalej
len „Ifadap“) zaviesť a udelením súhlasu s ponechaním v platnosti postupu pri udeľovaní finančnej pomoci zo štrukturálnych
fondov Spoločenstva, ktorý zahŕňa značné formality vrátane zaplatenia poplatkov, ktoré nie sú dobrovoľné ani fakultatívne
a nepredstavujú odmenu za poskytnuté služby, ale slúžia na financovanie úloh vyplývajúcich Portugalsku najmä z práva Spoločenstva,
si Portugalská republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z nariadenia Rady (EHS) č. 4253/88 z 19. decembra 1988
vykonávajúceho nariadenie (EHS) č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu činností rozličných štrukturálnych fondov navzájom na
jednej strane a ich činností a s operáciami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi na strane
druhej [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 374, s. 1), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2082/93 z 20. júla 1993 (Ú. v. ES L 193, s. 20,
ďalej len „nariadenie č. 4253/88“), ako aj z článku 10 ES.

Právny rámec

Právna úprava Spoločenstva
Článok 4 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 2052/88 z 24. júna 1988 o úlohách štrukturálnych fondov a ich účinnosti a o koordinácii
ich činností navzájom, ako aj s činnosťami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 185, s. 9), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2081/93 z 20. júla 1993 (Ú. v. ES L 193, s. 5, ďalej
len „nariadenie č. 2052/88“) stanovil, že:
„Činnosť Spoločenstva má dopĺňať príslušné vnútroštátne činnosti alebo k nim prispievať. Vykonáva sa za úzkej spolupráce medzi
Komisiou, daným členským štátom, príslušnými orgánmi a inštitúciami – vrátane ekonomických a sociálnych partnerov v rámci
podmienok stanovených inštitucionálnymi pravidlami a existujúcou praxou vlastnou každému členskému štátu – určenými členským
štátom na vnútroštátnej, regionálnej, miestnej alebo inej úrovni, pričom všetky strany sú považované za partnerov sledujúcich
spoločný cieľ. Táto spolupráca sa ďalej označuje ako ‚partnerstvo‘. Partnerstvo sa týka prípravy, financovania, posúdenia
ex ante
, sledovania a hodnotenia
ex post
daných činností.
Partnerstvo sa bude uskutočňovať pri plnom zachovávaní inštitucionálnych, právnych a finančných právomocí každého z partnerov.“
[
neoficiálny preklad
]
Znenie článku 21 ods. 3 druhého pododseku nariadenia č. 4253/88 s názvom „Platby“ je nasledujúce:
„Platby sú vyplácané konečným príjemcom bez akéhokoľvek odpočtu alebo zrážky, ktorá by znižovala výšku finančnej pomoci, na
ktorú majú nárok.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 23 ods. 1 prvý pododsek tohto nariadenia s názvom „Finančná kontrola“ stanovuje:
„Na zabezpečenie úspechu činností vykonávaných verejnými alebo súkromnými subjektmi, členské štáty pri uskutočňovaní týchto
činností prijmú opatrenia nevyhnutné na:
–        pravidelnú kontrolu správneho vykonávania činností financovaných Spoločenstvom,
–        predchádzanie a zisťovanie nezrovnalostí,
…“ [
neoficiálny preklad
]

Vnútroštátna právna úprava
Podľa článku 1 zákonného dekrétu č. 414/93 (
Diário da República
I, séria A, č. 298 z 23. decembra 1993) Ifadap je inštitút verejného práva, ktorý má právnu subjektivitu, administratívnu
a finančnú nezávislosť a disponuje vlastným majetkom.
Článok 3 ods. 2 zákonného dekrétu č. 414/93 stanovuje:
„Na Ifadap sa pri jeho zmluvných vzťahoch s tretími osobami vzťahujú pravidlá súkromného práva, pokiaľ nekoná v rámci zverenej
právomoci.“
Podľa článku 5 ods. 2 uvedeného zákonného dekrétu úlohou Ifadapu je:
„a)      podieľať sa na štúdiu a definícii opatrení finančnej politiky v odvetví poľnohospodárstva a rybolovu, ako aj podporných opatrení
pre podniky v týchto odvetviach;
b)      zabezpečiť fungovanie podporných systémov a pomoci poskytovanej členskými štátmi a Spoločenstvom v odvetviach poľnohospodárstva
a rybolovu, zúčastňujúc sa ako jediný vnútroštátny predstaviteľ Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu
(EPUZF‑u), ‚usmerňovacia sekcia‘, na návrhoch a vykonávaní prijatých programov a nariadení, a fungovanie iných finančných
nástrojov Spoločenstva, týkajúcich sa usmerňovania poľnohospodárstva a rybolovu, najmä na úrovni žiadostí o zálohy, úhrad,
vyrovnaní a splácania dlhov;
…
d)      vyplácať prostriedky v rámci pomoci poskytovanej členskými štátmi alebo Spoločenstvom, určené na financovanie programov a projektov
alebo na bonifikáciu úrokov z pôžičiek dohodnutých príslušnými príjemcami na tento účel;
e)      zabezpečiť sledovanie, preskúmanie a kontrolu programov a projektov uskutočnených za pomoci členských štátov alebo Spoločenstva;
…“
V spoločnom výnose z 28. mája 1996 (
Diário da República
II, č. 136 zo 14. júna 1996) Minister financií spolu s Ministrom poľnohospodárstva, vidieckeho rozvoja a rybolovu rozhodli:
„1.      Povoliť Ifadapu vyberať poplatok neprekračujúci 0,9 % z hodnoty predmetných projektov.
2.      Pokiaľ intervencia zo strany Ifadapu nezahŕňa analytickú a rozhodovaciu činnosť, vyššie uvedený poplatok nesmie prekročiť
0,45 %.
…“

Okolnosti predchádzajúce sporu a konanie pred podaním žaloby
Ifadap bol zriadený na správu úverov určených na pomoc v odvetviach poľnohospodárstva, lesníctva, chovu a rybolovu v Portugalsku.
Keďže Portugalská republika mu zverila zákonným dekrétom č. 414/93 súbor úloh verejnej služby, medzi nimi aj úlohu zabezpečiť
fungovanie podporných a pomocných mechanizmov Spoločenstva a členských štátov v odvetviach poľnohospodárstva a rybolovu, Ifadap
sa stal jediným vnútroštátnym predstaviteľom EPUZF‑u, usmerňovacej sekcie, a iných finančných nástrojov Spoločenstva na podporu
uvedených odvetví. Úkony uvedeného inštitútu v rámci výkonu týchto úloh sú pripísateľné Portugalsku.
Počas kontroly na mieste v roku 1993 úradníci Komisie konštatovali, že Ifadap vyberal od konečných príjemcov finančnej pomoci
priznanej z EPUZF‑u, usmerňovacej sekcie, (ďalej len „príjemcovia“) poplatky zodpovedajúce percentuálnemu podielu z uvedenej
pomoci. Tieto poplatky, vyberané zrážkou, predstavovali 1,5 % z celkovej výšky financovaného projektu. Návrh zmluvy týkajúcej
sa pomoci predkladaný príjemcom výslovne upravoval povinnosť príjemcov platiť uvedené poplatky Ifadapu. Komisia, domnievajúc
sa, že tieto poplatky sú v rozpore s právom Spoločenstva, vyzvala portugalské orgány, aby ukončili toto priame zaťaženie a vrátili
neoprávnene vybraté poplatky príjemcom.
V liste z 20. januára 1999 uvedené orgány uznali nesúlad tejto činnosti v období od 3. augusta 1993 do 31. decembra 1994 a zaviazali
sa vrátiť vybrané sumy. Za týchto podmienok sa Komisia domnievala, že pokiaľ ide o uvedené obdobie, vytýkané nesplnenie povinnosti
bolo ukončené.
Portugalské orgány od januára 1995 a najmä po zverejnení spoločného výnosu z 28. mája 1996 nahradili systém priameho výberu
poplatkov zo súm dlhovaných príjemcom systémom úplného vyplácania súm priznaných príjemcom doplnený o postup udeľovania pomoci,
zahŕňajúci zaplatenie poplatku považovaného za odmenu za služby poskytnuté príjemcom zo strany Ifadapu, ktoré spočívali najmä
v radách poskytnutých pred podaním žiadostí o priznanie pomoci a v dohľade nasledujúcom po podaní žiadostí. Podľa informácií,
ktoré Komisia získala od uvedených úradov počas roku 1999 a počas kontroly vykonanej jej úradníkmi na mieste v marci 2000,
tento systém odmeny bol uskutočňovaný za nasledujúcich podmienok: v čase prijatia zmluvy, ktorou bol udelený grant, bol príjemca
vyzvaný predložiť Ifadapu formulár oprávňujúci na výber sumy zodpovedajúcej výške poplatku zo svojho účtu s uvedením „oprávnenie
zodpovedajúce službe poskytnutej Ifadapom v rozsahu vyššie uvedenej zmluvy“ (teda udeleniu predmetného grantu). Fakultatívny
a dobrovoľný charakter tejto platby bol vysvetlený ústne pri kontakte s príjemcami.
V dôsledku týchto informácií zaslala Komisia 25. júla 2001 Portugalskej republike písomnú výzvu. V tejto výzve Komisia uviedla,
že postup uplatňovaný portugalskými úradmi od 1. januára 1995, ktorý obsahuje značné formality zahŕňajúce zaplatenie poplatkov,
ktoré nie sú dobrovoľné ani fakultatívne a nepredstavujú odmenu za služby poskytnuté príjemcom, totiž predstavuje výber poplatku
podobného tomu, ktorý bol vyberaný pred uvedeným dňom. Prostriedky vyberané týmto spôsobom, na základe percentuálneho podielu
z hodnoty investície v skutočnosti predstavujú povinnú zrážku stanovenú percentuálnym podielom z výšky finančnej pomoci udelenej
z fondov Spoločenstva a zodpovedajú správnym poplatkom určeným na financovanie výdavkov potrebných na riadenie, ktoré vykonával
Ifadap ako úrad poverený vyplácaním predmetnej pomoci. Podľa Komisie je však výber tohto správneho poplatku v rozpore s právom
Spoločenstva a najmä s nariadením č. 4253/88, nariadením Rady (ES) č. 1260/1999 z 21. júna 1999 o všeobecných ustanoveniach
o štrukturálnych fondoch (Ú. v. ES L 161, s. 1; Mim. vyd. 14/001, s. 31), ako aj s článkom 10 ES.
Vo svojich listoch z 5. novembra 2001 a 13. júna 2002 zaslaných Komisii ako odpoveď na písomnú výzvu Portugalská republika
uviedla, že pokiaľ ide o obdobie rokov 1995 – 1999, úhrada poplatku plateného Ifadapu príjemcami v maximálnej výške 0,45 až
0,9 %, stanoveného na základe výšky dotovanej investície, nie je v rozpore s právom Spoločenstva. Naopak, pokiaľ ide o obdobie
nasledujúce po roku 1999 zodpovedajúce tretiemu rámcu podpory Spoločenstva stanovenému nariadením č. 1260/99, tento členský
štát tvrdí, že výber poplatku v prospech predmetného inštitútu ako náhrady za poskytovanie jeho služieb bol ukončený. Za týchto
podmienok sa Komisia domnievala, že v období nasledujúcom po roku 1999 už nedochádzalo k porušovaniu.
Keďže stanovisko Portugalskej republiky, pokiaľ ide o obdobie rokov 1995 – 1999 Komisiu neuspokojilo, zaslala jej 13. novembra
2002 odôvodnené stanovisko, v ktorom zopakovala argumentáciu uvedenú vo výzve, a vyzvala tento členský štát na prijatie opatrení
potrebných na dosiahnutie súladu s uvedeným stanoviskom v lehote dvoch mesiacov odo dňa jeho doručenia.
Po neuspokojivej odpovedi na uvedené stanovisko zo 17. januára 2003, v ktorej tento členský štát zachoval pôvodne prijatý
postoj, sa Komisia rozhodla podať predmetnú žalobu, v ktorej navrhuje konštatovať od 1. januára 1995 porušenie nariadenia
č. 4253/88 a článku 10 ES, pokiaľ ide o programovacie obdobie rokov 1994 – 1999, ktoré zodpovedá druhému rámcu podpory Spoločenstva.

Návrhy účastníkov konania
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–        určil, že umožnením Ifadapu zaviesť a udelením súhlasu s ponechaním v platnosti postupu pri udeľovaní finančnej pomoci zo
štrukturálnych fondov Spoločenstva, ktorý zahŕňa značné formality vrátane zaplatenia poplatkov, ktoré nie sú dobrovoľné ani
fakultatívne a nepredstavujú odmenu za poskytnuté služby, ale slúžia na financovanie úloh vyplývajúcich Portugalsku najmä
z práva Spoločenstva, si Portugalská republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z nariadenia č. 4253/88 a z článku
10 ES,
–        zaviazal Portugalskú republiku na náhradu trov konania.
Portugalská republika navrhuje zamietnuť žalobu ako nedôvodnú a zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.

O žalobe

Argumentácia účastníkov konania
Podľa Komisie zo znenia článku 21 ods. 3 druhého pododseku nariadenia č. 4253/88 nepriamo vyplýva, že toto ustanovenie predstavuje
klauzulu nazvanú „komplexná platba“. Toto ustanovenie jasne ukladá dotknutému členskému štátu povinnosť dbať o to, aby bola
príjemcom vyplatená v celom rozsahu výška finančnej pomoci, na ktorú majú nárok, pričom uvedený členský štát nesmie pristúpiť
k odpočtu alebo zrážke z týchto súm. Úkony označené ako „zrážka“ a „odpočet“ je potrebné chápať v širšom zmysle, najmä vo
svetle účinkov, ktoré majú pre prijímateľov.
V tomto ohľade Komisia uvádza, že cieľom tohto ustanovenia je zabrániť, aby členské štáty použili časť fondov Spoločenstva
určených na uskutočňovanie politík Spoločenstva, na financovanie administratívnych výdavkov, ktoré týmto uskutočnením vznikli.
Pokiaľ ide o štrukturálne politiky, ustanovenia tohto typu sú odôvodnené snahou zákonodarcu Spoločenstva zabezpečiť, aby bola
pomoc poskytovaná Spoločenstvom správne použitá na dosiahnutie cieľov stanovených pre uvedené politiky Zmluvou ES.
Pokiaľ ide o tvrdenie Portugalskej republiky, podľa ktorého poplatky zaplatené príjemcami predstavujú odmenu za služby poskytnuté
Ifadapom, ktoré sa tieto podniky zaviazali zaplatiť dobrovoľne v rámci súkromnoprávnej zmluvy, pričom uvedený inštitút v tejto
veci nekonal v rámci zverenej právomoci, Komisia v súlade s článkom 3 ods. 2 zákonného dekrétu č. 414/93 uvádza, že predmetný
systém odmeny uskutočňovaný Ifadapom neumožňuje odlíšiť úlohy, ktoré mu vyplývajú ako riadiacemu a kontrolnému orgánu od úloh,
ktoré sa týkajú jeho konania ako subjektu poskytujúceho služby.
Napokon Komisia spresňuje, že v prejednávanom prípade zásada partnerstva stanovená v článku 4 ods. 1 nariadenia č. 2052/88
predstavuje osobitnú formu všeobecnej zásady lojálnej spolupráce vyjadrenej v článku 10 ES. Z toho vyplýva, že prvé z týchto
ustanovení je potrebné vykladať a uplatňovať vo svetle uvedenej všeobecnej zásady, to znamená, že členské štáty sú povinné
dohliadnuť, aby povinnosti vyplývajúce z uvedeného nariadenia boli dôsledne rešpektované a z tohto dôvodu prijať potrebné
opatrenia na zabezpečenie dosahu a účinnosti práva Spoločenstva.
Podľa Portugalskej republiky je opodstatnené sa domnievať, že okrem výkonu verejnej úlohy jediného vnútroštátneho predstaviteľa
EPUZF‑u, „usmerňovacej sekcie“, Ifadap poskytuje uchádzačom a príjemcom programov financovaných týmito fondmi súhrn poradenských
služieb hospodárskeho charakteru, ktoré presahujú splnenie uvedenej úlohy. Tieto služby, hoci môžu byť poskytované inými hospodárskymi
subjektmi, nemožno zamieňať so službami, ktoré je Ifadap povinný poskytovať v rámci jeho verejnej úlohy v zmysle článku 5
zákonného dekrétu č. 414/93 a článku 23 nariadenia č. 4253/88, a nie sú ani totožné s týmito službami. Uvedený členský štát
okrem toho uvádza, že cieľom poskytovania týchto služieb je zabezpečiť, aby príjemcovia mali skutočne prístup k programom
EPUZF‑u, „usmerňovacej sekcie“.
Subsidiárne tento členský štát zdôrazňuje, že výberom poplatkov v prospech Ifadapu nedochádza k zrážke alebo odpočtu z fondov
Spoločenstva. Na jednej strane, keďže programy EPUZF‑u, „usmerňovacej sekcie“, sú vo všeobecnosti financované v pomere 75
až 85 % z fondov Spoločenstva a vo výške 15 až 25 % z fondov Portugalska, uvedené poplatky dosahujúce maximálne 0,9 % z hodnoty
financovaného projektu vôbec nemôžu zasiahnuť pomoc Spoločenstva. Na druhej strane, keďže príjemca získa v celom rozsahu úvery
Spoločenstva, na ktoré má nárok, nedochádza k porušeniu článku 21 ods. 3 druhého pododseku nariadenia č. 4253/88.
Tiež subsidiárne sa Portugalská republika domnieva, že rozsudok z 22. októbra 1998, Kellinghusen a Ketelsen (C‑36/97 a C‑37/97,
Zb. s. I‑6337) a ani rozsudok z 11. januára 2001, Grécko/Komisia (C‑247/98, Zb. s. I‑1) sa nevzťahujú na poplatky vyberané
Ifadapom. Medzi sporom vo veci samej a spormi, ktoré sú predmetom uvedených rozsudkov, existujú totiž mnohé právne a skutkové
rozdiely.
Naopak, tento členský štát uprednostňuje skôr uplatnenie judikatúry uvedenej v rozsudkoch z 30. novembra 1978, Bussone (31/78,
Zb. s. 2429), z 15. septembra 1982, Denkavit Futtermittel (233/81, Zb. s. 2933), a z 26. októbra 1983, Samvirkende danske
Landboforeninger (297/82, Zb. s. 3299), týkajúcich sa EPUZF‑u, „usmerňovacej sekcie“. V tomto ohľade tvrdí, že aj v rámci
riadenia spoločných organizácií trhu Súdny dvor pripustil, že kontrolná činnosť uskutočňovaná vnútroštátnymi orgánmi môže
odôvodniť výber peňažného plnenia od dotknutých podnikov.

Posúdenie Súdnym dvorom
Najskôr je potrebné uviesť, že je nesporné, ako vyplýva tiež zo spisu v prejednávanej veci, že Portugalská republika umožnila
Ifadapu v programovacom období rokov 1994 – 1999 vyberať od príjemcov poplatky zodpovedajúce percentuálnemu podielu z celkovej
výšky financovaného projektu, ktoré pomerne znížili sumy prijaté príjemcami v rámci pomoci priznanej z EPUZF‑u, „usmerňovacej
sekcie“.
Na posúdenie dôvodnosti žaloby podanej Komisiou je potrebné určiť, či je predmetný výber v súlade s právom Spoločenstva.
Je vhodné pripomenúť, že podľa článku 21 ods. 3 druhého pododseku nariadenia č. 4253/88 „platby sú vyplácané konečným príjemcom
bez akéhokoľvek odpočtu alebo zrážky, ktorá by znižovala výšku finančnej pomoci, na ktorú majú nárok“.
Zo znenia tohto ustanovenia jednoznačne vyplýva, že uvedené ustanovenie neumožňuje žiadny odpočet z grantov priznaným príjemcom.
Je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol o ustanoveniach týkajúcich sa EPUZF‑u, „usmerňovacej sekcie“, ktoré podobne
ako článok 21 ods. 3 druhý pododsek nariadenia č. 4253/88 stanovujú platbu pomoci v celom rozsahu. Súdny dvor podal najmä
výklad článku 15 ods. 3 nariadenia Rady (EHS) č. 1765/92 z 30. júna 1992 o vytvorení systému pomoci pre pestovateľov určitých
poľnohospodárskych plodín [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 181, s. 12) a článku 30 a nariadenia Rady (EHS) č. 805/68 z 27. júna 1968 o spoločnej organizácii trhu v sektore
hovädzieho a teľacieho mäsa [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 148, s. 24), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2066/92 z 30. júna 1992 (Ú. v. ES L 215, s. 49,
ďalej len „nariadenie č. 805/68“).
Napriek existencii určitých rozdielov medzi „záručnou“ a „usmerňovacou sekciou“ EPUZF‑u, zásady vyplývajúce z judikatúry Súdneho
dvora týkajúce sa ustanovení nariadení o EPUZF‑e, „záručnej sekcie“, stanovujúcich platbu pomoci v celom rozsahu, možno, ako
uviedol generálny advokát v bodoch 67 až 70 svojich návrhov, preniesť na prejednávaný prípad v rozsahu, v akom sú osobitosti
týchto dvoch sekcií sekundárne vo vzťahu k ich spoločnej vlastnosti, ktorou je ich financovanie z rozpočtu Spoločenstva, umožňujúce
udeľovať finančnú pomoc vo forme grantov pre činnosti spadajúce do príslušnej oblasti ich právomoci. Uvedená pomoc, ktorá
vychádza z jedného finančného zdroja, sa spravuje rovnakými pravidlami vyplácania, medzi nimi aj pravidlom, na základe ktorého
množstvo pomoci prijaté príjemcom zodpovedá množstvu, ktoré mu bolo priznané.
Pokiaľ ide o EPUZF, „záručnú sekciu“, Súdny dvor vzhľadom na článok 15 ods. 3 nariadenia č. 1765/92 a článok 30 a nariadenia
č. 805/68 rozhodol, že uvedené ustanovenia zakazujú, aby vnútroštátne orgány vykonávali odpočet z vyplácaných súm alebo vyžadovali
platbu administratívnych nákladov týkajúcich sa žiadostí, ktoré znižujú výšku pomoci (rozsudok Kellinghusen a Ketelsen, už
citovaný, bod 21).
V prejednávanom prípade Portugalská republika tvrdí, že účelom poplatkov vyberaných Ifadapom nie je úhrada administratívnych
nákladov, ktoré znáša tento inštitút, ale odmena za služby, ktoré poskytuje príjemcom, spočívajúce najmä v radách poskytnutých
pred podaním žiadostí o priznanie pomoci a v dohľade nasledujúcom po podaní žiadostí.
Táto argumentácia nemôže byť prijatá. Zákaz odpočtu sa nemôže vykladať čisto formálne v tom zmysle, že sa uplatňuje len na
skutočne vykonané odpočty pri platbách. Preto zákaz akéhokoľvek odpočtu sa musí nevyhnutne rozšíriť na všetky náklady, ktoré
majú priamu a vnútornú súvislosť s poukázanými sumami (pozri analogicky, pokiaľ ide o EPUZF, „záručnú sekciu“, rozsudok zo
7. októbra 2004, Švédsko/Komisia, C‑312/02, Zb. s. I‑9247, bod 22).
Portugalská republika však priznáva, že vybraté poplatky určené na odmenu za služby poskytnuté Ifadapom sa vzťahovali na podanie
žiadostí o priznanie pomoci a zodpovedali percentuálnemu podielu z výšky projektu financovaného v rámci pomoci poskytnutej
z EPUZF‑u, „usmerňovacej sekcie“.
Portugalská republika nemôže tvrdiť, že sporné poplatky predstavovali na jednej strane odmenu za služby poskytnuté Ifadapom
a na druhej strane boli platené príjemcami dobrovoľne. Ak sa totiž uvedené poplatky majú považovať za odmenu, ich výška nemôže
byť stanovená percentuálnym podielom z výšky financovaného projektu, ale na základe poskytnutej služby. Rovnako, ak sa týmto
poplatkom prizná dobrovoľný charakter, náklady na služby poskytnuté všetkým príjemcom znášajú len príjemcovia platiaci poplatky,
čo je v rozpore s ich funkciou odmeny.
Za týchto podmienok je nutné konštatovať jednak, že existuje priama súvislosť medzi žiadosťami o poskytnutie pomoci podanými
príjemcami a výberom poplatkov, a jednak, že dôsledkom uvedených poplatkov bolo zníženie pomoci skutočne prijatej príjemcami.
Z toho vyplýva, že výber takých poplatkov, aké boli zavedené spoločným výnosom z 28. mája 1996, je v rozpore s článkom 21
ods. 3 druhým pododsekom nariadenia č. 4253/88, a preto je opodstatnené určiť, že Portugalská republika nesprávne uplatnila
toto ustanovenie, a nesplnenie povinnosti musí byť v tomto ohľade považované za dôvodné.
Okrem toho nie je potrebné zisťovať nesplnenie všeobecných povinností stanovených článkom 10 ES, ktoré sa odlišuje od nesplnenia
špecifických povinností Spoločenstva konštatovaného v predchádzajúcom období, ktoré Portugalskej republike vyplývali z nariadenia
č. 4253/88.
Za uvedených podmienok musí byť žaloba Komisie považovaná za dôvodnú.
V dôsledku toho je potrebné konštatovať, že umožnením Ifadapu zaviesť a udelením súhlasu s ponechaním v platnosti postupu
pri udeľovaní finančnej pomoci zo štrukturálnych fondov Spoločenstva, ktorý zahŕňa značné formality vrátane zaplatenia poplatkov,
ktoré nie sú dobrovoľné ani fakultatívne a nepredstavujú odmenu za poskytnuté služby, ale slúžia na financovanie úloh vyplývajúcich
Portugalsku najmä z práva Spoločenstva, si Portugalská republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z nariadenia č. 4253/88.

O trovách
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Portugalskú republiku na náhradu trov konania a Portugalská
republika nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
1.
Umožnením Instituto de Financiamento e Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura e Pescas (Inštitút financovania a pomoci rozvoja
poľnohospodárstva a rybolovu) zaviesť a udelením súhlasu s ponechaním v platnosti postupu pri udeľovaní finančnej pomoci zo
štrukturálnych fondov Spoločenstva, ktorý zahŕňa značné formality vrátane zaplatenia poplatkov, ktoré nie sú dobrovoľné ani
fakultatívne a nepredstavujú odmenu za poskytnuté služby, ale slúžia na financovanie úloh vyplývajúcich Portugalsku najmä
z práva Spoločenstva, si Portugalská republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z nariadenia Rady (EHS) č. 4253/88
z 19. decembra 1988 vykonávajúceho nariadenie (EHS) č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu činností rozličných štrukturálnych
fondov navzájom na jednej strane a ich činností a s operáciami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými
nástrojmi na strane druhej [
neoficiálny preklad
], zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2082/93 z 20. júla 1993.
2.
Portugalská republika je povinná nahradiť trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: portugalčina.