CELEX: 62004CJ0232
Smernica 2001/23/ES
Článok 1
Prevod podniku alebo závodu
Zachovanie práv zamestnancov
Pôsobnosť

1       Predmetom návrhov na začatie prejudiciálneho konania je výklad článku 1 smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii
zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo
závodov (Ú. v. ES L 82, s. 16; Mim. vyd. 05/004, s. 98).
2       Tieto návrhy boli podané v rámci sporov medzi pani Güney-Görres a pani Demir ako žalobkyňami a žalovanou Kötter Aviation Security
GmbH & Co. KG (ďalej len „Kötter“), spoločnosťou poverenou na základe zmluvy výkonom kontroly cestujúcich a batožiny na letisku
v Düsseldorfe, ako aj ich pôvodným zamestnávateľom, Securicor Aviation (Germany) Ltd (ďalej len „Securicor“), spoločnosťou
skôr poverenou poskytovaním rovnakých plnení na základe zmluvy, ktorá bola vypovedaná. Tieto zamestnankyne podali na Arbeitsgericht
Düsseldorf (pracovný súd v Düsseldorfe) proti Kötter žalobu, ktorou sa domáhajú určenia toho, že prv existujúci pracovnoprávny
vzťah medzi nimi a Securicor zostal zachovaný a pokračoval aj s Kötter na základe § 613a nemeckého občianskeho zákonníka (Bürgerliches
Gesetzbuch, ďalej len „BGB“), ktorým sa do nemeckého práva prebrala smernica 2001/23.

Právny rámec

Právna úprava Spoločenstva
3       Smernica 2001/23 kodifikuje smernicu Rady 77/187/EHS zo 14. februára 1977 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich
sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov (Ú. v. ES L 61, s. 26),
zmenenú a doplnenú smernicou Rady 98/50/ES z 29. júna 1998 (Ú. v. ES L 201, s. 88).
4       Pôsobnosť smernice 2001/23 je určená jej článkom 1, ktorý stanovuje:
„1.      a)     Táto smernica sa vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo časť podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku
právneho prevodu [zmluvného prevodu –
neoficiálny preklad
] alebo zlúčenia [alebo fúzie –
neoficiálny preklad
].
b)     Podľa písmena a) a nasledujúcich ustanovení tohto článku prevod v zmysle tejto smernice je, keď ide o prevod hospodárskeho
subjektu, ktorý si ponecháva svoju identitu v zmysle organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku
činnosť bez ohľadu na to, či je táto činnosť hlavná, alebo doplnková.
…“
5       Článok 1 smernice 2001/23 je zhodný s článkom 1 smernice 77/187, zmenenej a doplnenej smernicou 98/50, ktorej odôvodnenie
č. 4 znie takto:
„… právna istota a prehľadnosť si vyžadujú objasnenie pojmu prevod vo svetle judikatúry Súdneho dvora; … keďže toto objasnenie
nemení pôsobnosť smernice 77/187/EHS, ako ju vyložil Súdny dvor“ [
neoficiálny preklad
].
6       Články 3 a 4 smernice 2001/23 obsahujú tieto ustanovenia:
„
Článok 3
1.      Práva a povinnosti prevádzateľa vyplývajúce z pracovnej zmluvy alebo z pracovnoprávneho vzťahu, ktorý existoval ku dňu prevodu,
sa z dôvodu tohto prevodu prevedú na [z dôvodu tohto prevodu prechádzajú na –
neoficiálny preklad
] nadobúdateľa.
…
Článok 4
1.      Prevod podniku, závodu alebo časti podniku alebo závodu nemôže byť automaticky dôvodom na prepúšťanie z práce zo strany prevádzateľa
alebo nadobúdateľa [skončenia pracovného pomeru výpoveďou danou prevádzateľom alebo nadobúdateľom –
neoficiálny preklad
]. Toto ustanovenie však nebráni prepúšťaniu, ku ktorému môže dôjsť [výpovedi danej –
neoficiálny preklad
] z hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov, zahŕňajúcich zmeny týkajúce sa pracovníkov [z hľadiska zamestnanosti
–
neoficiálny preklad
].
…“

Vnútroštátne právo
7       Prechod pracovnoprávnych vzťahov z dôvodu prevodu podniku, resp. organizačnej zložky a zákaz výpovede, ktorá je jeho prirodzeným
dôsledkom, sú upravené § 613a BGB s nadpisom „Práva a povinnosti v prípade prevodu podniku“. Toto ustanovenie je sformulované
takto:
„1)      Ak je podnik alebo jeho organizačná zložka prevedená na základe právneho úkonu na iného vlastníka, tento vstupuje do práv
a povinností, ktoré vznikli z pracovných zmlúv účinných v čase prevodu. Ak sú tieto práva a povinnosti upravené právnymi pravidlami
kolektívnej zmluvy alebo podnikovou dohodou, stávajú sa obsahom pracovnoprávneho vzťahu medzi novým vlastníkom a zamestnancom
a nemôžu byť zmenené na ujmu zamestnancovi pred uplynutím jedného roka odo dňa prevodu. Druhá veta sa neuplatňuje, keď práva
a povinnosti nového vlastníka sú upravené ustanoveniami inej kolektívnej zmluvy alebo inou podnikovou dohodou. Pred uplynutím
lehoty uvedenej v druhej vete tieto práva a povinnosti môžu byť zmenené, ak sa kolektívna zmluva alebo podniková dohoda už
viac neuplatňujú, alebo ak neexistuje vzájomný záväzok podriadiť sa inej kolektívnej zmluve, ktorej uplatnenie je dohodnuté
medzi novým vlastníkom a zamestnancom.
2)      Pôvodný vlastník je spoločne a nerozdielne zodpovedný s novým vlastníkom za splnenie záväzkov uvedených v odseku 1, pokiaľ
tieto vznikli pred dňom prevodu a zaniknú najneskôr jeden rok po tomto dni. Keď však tieto záväzky zaniknú po dni prevodu,
pôvodný vlastník je zodpovedný len v miere, ktorá zodpovedá obdobiu, ktoré uplynulo odo dňa prevodu.
3)      Odsek 2 sa neuplatňuje v prípade zániku premenou právnickej osoby alebo osobnej spoločnosti.
4)      Výpoveď, ktorú dal zamestnancovi pôvodný vlastník alebo nový vlastník z dôvodu prevodu podniku alebo jeho organizačnej zložky,
je neplatná a nemá právne účinky. Právo skončiť pracovný pomer z ďalších dôvodov zostáva zachované.
5)      Pôvodný vlastník alebo nový vlastník je povinný písomne pred prevodom oznámiť dotknutým zamestnancom:
1.      stanovený alebo navrhovaný deň prevodu;
2.      dôvod prevodu;
3.      právne, hospodárske a spoločenské dôsledky prevodu pre zamestnancov;
4.      zamýšľané opatrenia voči zamestnancom.
6)      Zamestnanec môže písomne vzniesť námietku voči prechodu pracovnoprávneho vzťahu v lehote jedného mesiaca odo dňa, kedy obdržal
informácie stanovené v odseku 5. Námietka môže byť doručená pôvodnému zamestnávateľovi alebo novému vlastníkovi.“

Skutkový stav
8       Pani Güney-Görres a pani Demir boli zamestnané Securicor-om na dobu neurčitú ako bezpečnostné pracovníčky vykonávajúce kontrolu
cestujúcich a ich batožín na letisku v Düsseldorfe.
9       V zmysle zmluvy uzavretej 5. apríla 2000 so Spolkovou republikou Nemecko, zastúpenou Bundesministerium des Inneren (Federálne
ministerstvo vnútra, ďalej len „BMI“), bola Aviation Defence International Germany Ltd poverená výkonom kontroly cestujúcich
a ich batožín na letisku v Düsseldorfe v súlade so znením § 29c ods. 1 tretej vety zákona o leteckej doprave (Luftverkehrsgesetz
v znení z 27. marca 1999, BGBl I 1999, s. 550). Securicor pokračoval v plnení tejto zmluvy, ktorej účinnosť uplynula 31. decembra
2003.
10     Podľa ustanovení uvedenej zmluvy Spolková republika Nemecko dala Securicor-u k dispozícii letecké bezpečnostné zariadenia
nevyhnutné pre výkon kontrol cestujúcich, pričom tieto zariadenia pozostávali najmä z detekčných rámov, pohybujúceho sa pásu
vybaveného systémom automatickej kontroly röntgenovými lúčmi (zariadenia na kontrolu batožiny a prístroje rádioskopickej kontroly),
ručných detektorov, ako aj detektorov výbušnín.
11     Securicor zamestnával 306 zamestnancov, z ktorých 295 bolo poverených plnením pracovných úloh spočívajúcich výlučne v kontrole
cestujúcich. Zamestnanci poverení plnením tejto pracovnej úlohy sa zúčastnili osobitného školenia v trvaní aspoň štyroch týždňov
a museli zložiť skúšku asistenta leteckej bezpečnosti a získať povolenie udelené verejným orgánom, ktoré ich oprávňovalo na
výkon kontrolných činností. Títo zamestnanci boli podriadení príslušnému odboru Bundesgrenzschutz (Federálna hraničná polícia)
v čase výkonu kontrolných úkonov vo vzťahu k cestujúcim.
12     Listom z 5. júna 2003 BMI oznámilo Securicor-u, že zmluvné vzťahy vyplývajúce zo zákazky, ktorej predmetom je kontrola cestujúcich
na letisku v Düsseldorfe nebudú môcť byť predĺžené po 31. decembri. Dňa 16. septembra 2003 BMI informovala Securicor o zadaní
zákazky Kötter-u.
13     V odpovedi na žiadosť podanú Securicor-om štatutárny orgán Kötter-u vyhlásil, že nemá záujem o prevod podniku. Okrem toho
listom zo 17. novembra 2003 Kötter oznámil Securicor-u, že má v úmysle prevziať jeho zamestnancov len vo veľmi obmedzenom
rozsahu.
14     Listami z 26. novembra 2003 Securicor dal výpoveď pani Güney-Görres a pani Demir s tým, že deň skončenia pracovného pomeru
určil na 31. december 2003. Rovnako dal výpoveď všetkým ostatným zamestnancom zamestnaným v rámci zákazky zadanej Spolkovou
republikou Nemecko.
15     Dňa 31. decembra 2003 Securicor prestal plniť kontrolné úlohy, ktoré mu boli zverené Spolkovou republikou Nemecko na letisku
v Düsseldorfe.
16     Od 1. januára 2004 Kötter zabezpečoval, na základe zmluvy uzavretej so Spolkovou republikou Nemecko, kontrolu cestujúcich
navštevujúcich uvedené letisko a ich batožiny. Predmet zmluvy bol v podstate zhodný s predmetom zmluvy uzavretej so Securicor‑om.
Kötter používal tiež bezpečnostné letecké zariadenia patriace Spolkovej republike Nemecko.
17     K tomu istému dňu Kötter zamestnal 167 zamestnancov, ktorí predtým boli zamestnaní Securicor-om, pani Güney-Görres a pani
Demir však medzi nimi neboli. Zamestnanci, ktorých zamestnal Kötter a ktorí boli poverení výkonom kontroly cestujúcich, boli
tiež podriadení dozoru zo strany príslušného odboru Bundesgrenzschutz.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
18     Spory vo veci samej sa týkajú otázky, či predmetnými výpoveďami danými Securicor-om, s účinnosťou k 31. decembru 2003, sa
pracovné pomery medzi žalobkyňami vo veci samej a spoločnosťou Securicor a/alebo medzi žalobkyňami vo veci samej a spoločnosťou
Kötter skončili, alebo či naopak tieto výpovede zapadajú do rámca prevodu závodu a práva a povinnosti vyplývajúce z pracovnoprávnych
vzťahov prešli na Kötter v súvislosti s prevodom závodu v zmysle článku 1 smernice 2001/23.
19     Podľa názoru Arbeitsgericht Düsseldorf riešenie sporov závisí od výkladu pojmu „prevod závodu“ v zmysle článku 1 smernice 2001/23.
20     Vnútroštátny súd zdôrazňuje, že podľa judikatúry Súdneho dvora prevod zložiek podnikania na úspešného uchádzača tvorí jednu
z okolností, ktoré charakterizujú prevod podniku. Uvedený súdny orgán sa pýta, či právo Spoločenstva umožňuje viazať existenciu
prevodu zložiek podnikania na ich používanie v rámci vlastného hospodárskeho riadenia, čo je kritérium, ktoré zaviedla judikatúra
Bundesarbeitsgericht (Federálny pracovný súd).
21     Arbeitsgericht Düsseldorf sa domnieva, že pre riešenie sporov vo veciach samých je rozhodujúce, či došlo k prevodu leteckých
bezpečnostných zariadení, najmä detekčných rámov, pohybujúceho sa pásu vybaveného systémom automatickej kontroly röntgenovými
lúčmi (zariadenie na kontrolu batožiny), ručných detektorov, ako aj detektorov výbušnín, tvoriacich zložky podnikania, zo
Securicor-u na Kötter.
22     Vnútroštátny súd zastáva názor, že tieto zariadenia neboli predmetom vlastného hospodárskeho riadenia, keďže ich údržba bola
povinnosťou Spolkovej republiky Nemecko – verejného obstarávateľa, ktorý mal tiež znášať s tým súvisiace náklady. Dotknutí
úspešní uchádzači okrem toho nemali vôbec možnosť používať tieto zariadenia na svoj vlastný účet. Nemohla im z nich ani plynúť
dodatočná hospodárska výhoda a nemohli ani určovať charakter a rozsah používania uvedených zariadení. Okrem toho súťažné podklady
stanovovali povinnosť používať tieto zariadenia.
23     Za týchto okolností Arbeitsgericht Düsseldorf rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Pri skúmaní existencie prevodu podniku podľa článku 1 smernice 2001/23/ES – bez ohľadu na vlastnícke vzťahy – v prípade nového
zadania zákazky a v rámci celkového posúdenia, viaže sa zistenie prevodu zložiek podnikania z pôvodného úspešného uchádzača
na nového úspešného uchádzača na splnenie podmienky, že tieto zložky sú postúpené na nového úspešného uchádzača na účely vlastného
hospodárskeho riadenia? Je preto pre uznanie prevodu zložiek podnikania nutné priznať úspešnému uchádzačovi právo rozhodovať
o spôsobe ich používania vo vlastnom hospodárskom záujme? Je potom potrebné rozlišovať podľa toho, či zložky podnikania verejného
obstarávateľa sú ‚predmetom‘ alebo ‚prostriedkom‘ plnenia poskytovaného úspešným uchádzačom?
2.      V prípade kladnej odpovede Súdneho dvora:
a)      musí byť vyčlenenie zložiek podnikania na vlastné hospodárske riadenie vylúčené, ak ich verejný obstarávateľ dal úspešnému
uchádzačovi k dispozícii len na účely jednoduchého používania a ak verejný obstarávateľ prevzal na seba ich údržbu, vrátane
nákladov s ňou spojených?
b)      ide o vlastné hospodárske riadenie úspešným uchádzačom, ak v rámci kontroly cestujúcich na letiskách úspešný uchádzač využíva
rámové detektory, ručné detektory a detekčné rádioskopické prístroje, ktoré mu dal k dispozícii verejný obstarávateľ?“
24     Uznesením predsedu Súdneho dvora z 9. júla 2004 boli veci C‑232/04 a C‑233/04 spojené na účely písomnej časti konania, ústnej
časti konania a rozsudku.

O prejudiciálnych otázkach
25     Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či v súvislosti s posudzovaním existencie prevodu podniku podľa
článku 1 smernice 2001/23 sa zistenie prevodu zložiek podnikania z pôvodného úspešného uchádzača na nového úspešného uchádzača
viaže na podmienku, že tieto zložky sú prevedené na nového úspešného uchádzača na účely vlastného hospodárskeho riadenia.
Druhou otázkou uvedený súd v prípade kladnej odpovede na svoju prvú otázku žiada Súdny dvor, aby vymedzil pojem vlastné hospodárske
riadenie.
26     Securicor tvrdí, že podľa judikatúry Súdneho dvora kritérium prevzatia hlavných hmotných zložiek podnikania je splnené, pokiaľ
ich nový prevádzkovateľ používa. Skutočnosť, že nový prevádzkovateľ ich používa v rámci vlastných dispozičných právomocí alebo
podľa pokynov verejného obstarávateľa, nemá žiaden význam. V dôsledku toho Securicor tvrdí, že kritérium vlastného hospodárskeho
riadenia nemožno brať do úvahy.
27     Nemecká vláda a Kötter tvrdia, že rozhodujúce kritérium existencie prevodu zložiek podnikania z pôvodného úspešného uchádzača
na nového úspešného uchádzača spočíva v skutočnosti, že tieto zložky boli postúpené na nového úspešného uchádzača na účely
vlastného hospodárskeho riadenia. Tvrdia, že toto kritérium je v súlade s judikatúrou Súdneho dvora. Podľa nemeckej vlády
tento pojem musí byť chápaný v tom zmysle, že nový úspešný uchádzač používa zložky podnikania v rámca vlastnej dispozičnej
právomoci a výpočtov vlastných nákladov s cieľom získať dodatočnú hospodársku výhodu. Naopak nemecká vláda sa domnieva, že
otázka, či zložky podnikania verejného obstarávateľa tvoria „predmet“ alebo „prostriedok“ plnenia poskytovaného novým úspešným
uchádzačom, neumožňuje sama osebe urobiť jasné vymedzenie.
28     Komisia Európskych spoločenstiev zastáva názor, že na prvú otázku treba odpovedať záporne. Domnieva sa, že otázka výkladu
pojmu „prevod zložiek podnikania“ nemôže byť posudzovaný nezávisle od iných kritérií, ktoré je potrebné skúmať v rámci kontroly
existencie prevodu podniku alebo závodu. Pokiaľ ide o kritérium prevodu hmotných zložiek podnikania, Komisia konštatuje, že
je nepochybné, že zamestnanci Kötter-u používali od 1. januára 2004, rovnako ako zamestnanci Securicor-u, hmotné zložky podnikania
ako bránové detektory, zariadenia na kontrolu batožiny, ručné detektory a detektory výbušnín. Pripomína judikatúru Súdneho
dvora, podľa ktorej nie je dôležité, či tieto zložky patria úspešnému uchádzačovi. Komisia sa domnieva, že judikatúra Bundesarbeitsgericht,
ktorá obmedzuje pričlenenie zložiek podnikania k podniku úspešného uchádzača v tom zmysle, že toto pričlenenie je možné len
pod tou podmienkou, že „zložky podnikania sú dané k dispozícii nadobúdateľovi práv s cieľom vlastného hospodárskeho riadenia“,
nie je v súlade so smernicou 2001/23.

Posúdenie Súdnym dvorom
29     Podľa článku 1 ods. 1 písm. a) smernice 2001/23 táto „smernica sa vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo časť podniku
alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku právneho prevodu [na základe zmluvného prevodu –
neoficiálny preklad
] alebo zlúčenia [fúzie –
neoficiálny preklad
].“
30     Podľa odseku 1 písm. b) tohto istého článku „prevod v zmysle tejto smernice je, keď ide o prevod hospodárskeho subjektu, ktorý
si ponecháva svoju identitu v zmysle organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť bez
ohľadu na to, či je táto činnosť hlavná, alebo doplnková“. Podľa štvrtého odôvodnenia smernice 98/50 toto upresnenie bolo
urobené s cieľom dať pojmu prevod jasný obsah vo svetle judikatúry Súdneho dvora.
31     Podľa tejto judikatúry je smernica 2001/23 zacielená na zabezpečenie kontinuity pracovnoprávnych vzťahov, ktoré existujú v rámci
hospodárskeho subjektu nezávisle od zmeny vlastníka. Rozhodujúcim kritériom pre preukázanie existencie prevodu v zmysle tejto
smernice je teda to, či predmetný podnik zachoval svoju identitu, čo vplýva najmä z účinného pokračovania podnikania alebo
z jeho prebratia (pozri najmä rozsudky z 18. marca 1986, Spijkers, 24/85, Zb. s. 1119, body 11 a 12; z 11. marca 1997, Süzen,
C‑13/95, Zb. s. I‑1259, bod 10, a z 20. novembra 2003, Abler a i., C‑340/01, Zb. s. I‑14023, bod 29).
32     Preto, aby smernica 2001/23 bola uplatniteľná, musí byť predmetom prevodu stabilne organizovaný podnik, ktorého činnosť sa
neobmedzuje na vykonanie stanoveného diela (pozri najmä rozsudok z 19. septembra 1995, Rygaard, C‑48/94, Zb. s. I‑2745, bod 20).
Pojem podnik odkazuje takto na organizovaný súbor osôb a zložiek umožňujúcich vykonávať hospodársku činnosť, ktorou sa sleduje
vlastný cieľ (pozri najmä rozsudky Süzen, už citovaný, bod 13, a Abler a i., už citovaný, bod 30).
33     S cieľom určiť, či podmienky prevodu stabilne organizovaného podniku sú splnené, je potrebné vziať do úvahy súbor skutkových
okolností, ktoré charakterizujú predmetný postup, medzi ktorými sú najmä druh podniku alebo jeho organizačnej zložky, to,
či predmetom prevodu sú hmotné zložky podnikania ako budovy a hnuteľné veci, hodnota nehmotných zložiek podnikania v čase
prevodu, to, či dochádza k prebratiu hlavnej časti zamestnancov novým vlastníkom podniku, to, či dochádza k prevodu zákazníkov,
ako aj stupeň podobnosti činností vykonávaných pred prevodom a po ňom a dĺžka prípadného prerušenia týchto činností (pozri
najmä rozsudok z 19. mája 1992, Redmond Stichting, C‑29/91, Zb. s. I‑3189, bod 24; ako aj rozsudky Spijkers, už citovaný,
bod 13; Süzen, už citovaný, bod 14, a Abler a i., už citovaný, bod 33).
34     Tieto prvky však tvoria len čiastočné hľadiská celkového hodnotenia, ktoré je nutné vykonať, a v dôsledku tejto skutočnosti
nemôžu byť posudzované osamotene (pozri rozsudky Spijkers, už citovaný, bod 13; Süzen, už citovaný, bod 14, a Abler a i.,
už citovaný, bod 34).
35     Vnútroštátny súd pri svojom hodnotení skutkových okolností, ktoré charakterizujú predmetný postup, musí brať do úvahy druh
podniku alebo závodu, o ktorý ide. Z toho vyplýva, že dôležitosť, ktorá má byť prisudzovaná jednotlivým kritériám existencie
prevodu v zmysle smernice 2001/23, sa nevyhnutne mení v závislosti od vykonávanej činnosti, teda od výrobných alebo podnikateľských
metód používaných v predmetnom podniku alebo organizačnej zložke (pozri rozsudky Süzen, už citovaný, bod 18; z 10. decembra
1998, Hidalgo a i., C‑173/96 a C‑247/96, Zb. s. I‑8237, bod 31, a Abler a i., už citovaný, bod 35).
36     Otázky, ktoré položil Arbeitsgericht Düsseldorf, sú zacielené na vymedzenie podmienok, za akých sa možno domnievať, že jeden
z týchto prvkov, ktoré majú byť vzaté do úvahy, je splnený, teda prvok týkajúci sa prevodu zložiek podnikania. Vnútroštátny
súd sa pýta, či sa zistenie prevodu zložiek podnikania viaže na podmienku, že tieto zložky sú prevedené na účely vlastného
hospodárskeho riadenia.
37     V tejto súvislosti treba pripomenúť, že zo samotného znenia článku 1 smernice 2001/23 vyplýva, že jej pôsobnosť sa vzťahuje
na všetky prípady zmeny, v rámci zmluvných vzťahov, fyzickej alebo právnickej osoby zodpovednej za prevádzkovanie podniku
alebo závodu, ktorá sa v dôsledku tejto skutočnosti zmluvne zaväzuje ako zamestnávateľ voči zamestnancom podniku alebo závodu,
bez toho, aby bolo dôležité vedieť, či vlastnícke právo k hmotným zložkám bolo prevedené (rozsudok Abler a i., už citovaný,
bod 41 a citovaná judikatúra).
38     V bode 42 už citovaného rozsudku Abler a i. Súdny dvor rozhodol tak, že okolnosť, že hmotné zložky prebraté novým podnikateľom
nepatrili jeho predchodcovi, ale boli dané k dispozícii verejným obstarávateľom, nemôže viesť k vylúčeniu existencie prevodu
podniku alebo závodu v zmysle smernice 77/187.
39     V tejto súvislosti sa nezdá, že pokračovanie vlastného hospodárskeho riadenia zložiek podnikania prevzatých úspešným uchádzačom
je rozhodujúcim prvkom pri zisťovaní existencie prevodu zložiek podnikania.
40     Takéto kritérium nevyplýva ani z ustanovení smernice 2001/23, ani z jej cieľov, ktorými sú zabezpečenie ochrany zamestnancov
v prípade zmeny podniku alebo závodu a umožnenie vytvorenia vnútorného trhu.
41     Z tých istých dôvodov okolnosť, že hmotné zložky sú prebraté novým úspešným uchádzačom bez toho, aby mu boli prevedené na
účely vlastného hospodárskeho riadenia, nemôže viesť k vylúčeniu tak existencie prevodu zložiek podnikania, ako ani existencie
prevodu podniku alebo závodu v zmysle smernice 2001/23.
42     Na prvú otázku vnútroštátneho súdu je teda potrebné odpovedať tak, že článok 1 smernice 2001/23 sa má vykladať v tom zmysle,
že pri kontrole existencie prevodu podniku alebo závodu podľa tohto článku, v prípade nového zadania zákazky a v rámci celkového
hodnotenia, zistenie prevodu zložiek podnikania na účely vlastného hospodárskeho riadenia nie je nevyhnutnou podmienkou pre
zistenie prevodu týchto zložiek z pôvodného úspešného uchádzača na nového úspešného uchádzača.
43     Keďže odpoveď Súdneho dvora na prvú otázku je záporná, nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.
44     Je úlohou vnútroštátneho súdu určiť, či došlo k prevodu podniku alebo závodu vo veci samej, a to vzhľadom na všetky uvedené
skutočnosti a v rámci celkového posúdenia. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že prevod zložiek podnikania predstavuje len
jedno čiastočné hľadisko celkového posúdenia, ktoré je uložené vnútroštátnemu sudcovi pri kontrole existencie prevodu podniku
alebo závodu v zmysle článku 1 smernice 2001/23.

O trovách
45     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
Článok 1 smernice 2001/23 z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov
pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov sa má vykladať v tom zmysle, že pri kontrole existencie
prevodu podniku alebo závodu podľa tohto článku, v prípade nového zadania zákazky a v rámci celkového hodnotenia, zistenie
prevodu zložiek podnikania na účely vlastného hospodárskeho riadenia nie je nevyhnutnou podmienkou pre zistenie prevodu týchto
zložiek z pôvodného úspešného uchádzača na nového úspešného uchádzača.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.