CELEX: 61994CJ0105
Fælles markedsordning for vin
Kontrol af vin fra en anden medlemsstat
Metode til isotopsøgning af ilt i vand ved hjælp af massespektrometri for isotopforhold

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 2. marts 1994, indgaaet til Domstolen den 29. marts 1994, har Tribunale civile e penale di Ravenna i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt tre spoergsmaal vedroerende fortolkningen af samme traktats artikel 30 og 36 samt af artikel 74, stk. 2, litra c), i Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87 af 16. marts 1987 om den faelles markedsordning for vin (EFT L 84, s. 1), jf. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2676/90 af 17. september 1990 om fastsaettelse af faelles analysemetoder for vin (EFT L 272, s. 1).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag mellem Ditta Angelo Celestini (herefter »Celestini«) med hjemsted i Barbiano di Cotignola (Italien), som fremstiller vin, og selskabet Saar-Sektkellerei Faber (herefter »Faber«) med hjemsted i Trier (Tyskland), der fremstiller mousserende vin. Tvisten angaar en vinforsendelse, som de tyske myndigheder beslaglagde og sendte retur til Italien, idet myndighederne gjorde gaeldende, at der forelaa fortyndet vin.
3 I januar 1991 indgik parterne i hovedsagen en salgskontrakt, hvorefter Celestini skulle levere 10 000 hl roed bordvin til Faber.
4 Varen blev leveret i to forsendelser af nogenlunde samme stoerrelse. I modsaetning til den foerste forsendelse blev den anden forsendelse, der var ledsaget af analysecertifikater - hvis noejagtige indhold ikke klart er blevet oplyst af parterne, men som ikke angik vandtilsaetning - efter indfoerslen underkastet kontrol af de tyske myndigheder. I retsmoedet har den tyske regering praeciseret, at vinen foerst var blevet analyseret efter de traditionelle metoder, og at det alene var for at stoette de saaledes opnaaede resultater, at laboratoriet i Trier derpaa anvendte den metode til analyse af vin, som kaldes »fastsaettelse af isotopforholdet O18/O16 i vinens vandindhold« (herefter »iltforhold 16/18-metoden«).
5 Iltforhold 16/18-metoden, der ogsaa kaldes »soegning« eller »metode« med »magnetisk resonans«, skal efter det oplyste fastslaa tilsaetningen af vand til vin ved hjaelp af massespektrometri i for isotopforhold (SMRI). Den bestaar i det vaesentlige af en analyse af isotoperne af ilt (O), som findes i vandmolekylerne (H2O) i vinen. Iltatomerne fremtraeder i naturen under tre forskellige isotopformer: formen O16 (99,8% af helheden), herefter O17 (0,04% af helheden) og O18 (0,16% af helheden). Ved analysen af forholdet mellem isotoperne O18/O16 i vinproevernes vand tager den naevnte metode hensyn til det forhold, at vand fra planteriget har flere isotoper af typen O18 end regn- eller kildevand.
6 Ifoelge de af laboratoriet i Trier foretagne analyser var den paagaeldende vin blevet tilsat vand. Vinen blev derfor beslaglagt af de kompetente tyske myndigheder. Paa initiativ af parterne i hovedsagen foretog andre laboratorier derefter analyser med divergerende resultater.
7 Efter anmodning fra Faber sendte de tyske myndigheder til slut vinen retur til Italien, hvor en del af vinen blev sendt til destillation, mens en anden del paa ny blev oplagret hos Celestini, som i mellemtiden havde opsagt salgskontrakten.
8 Forordning nr. 822/87 definerer vin i bilag I, punkt 10, som der med nedenstaaende ordlyd henvises til i forordningens artikel 1, stk. 4, litra a), saaledes:
»Vin: Det produkt, som fremstilles udelukkende ved alkoholisk, fuldstaendig eller delvis gaering af friske druer, persede eller upersede, eller af druemost.«
9 Artikel 15, stk. 4, i samme forordning forbyder tilsaetning af vand med forbehold af undtagelser, der fastsaettes af Raadet. En saadan oenologisk praksis er aldrig blevet tilladt i faellesskabsbestemmelserne; navnlig figurerer tilsaetning af vand ikke i bilag VI til forordningen, som indeholder fortegnelsen over tilladte oenologiske fremgangsmaader og behandlingsmetoder.
10 Artikel 73, stk. 1, i forordning nr. 822/87 bestemmer i det vaesentlige, at vin, »som har vaeret genstand for oenologiske fremgangsmaader, der ikke er tilladte efter faellesskabsbestemmelserne eller, i mangel deraf, efter national lovgivning, [maa] ikke udbydes eller leveres til direkte konsum«.
11 Med hensyn hertil bestemmes det i artikel 1 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1972/78 af 16. august 1978 om gennemfoerelsesbestemmelser for oenologiske fremgangsmaader (EFT L 226, s. 11):
»Vine, som ... er uegnede til direkte konsum, maa ikke uden gyldig grund opbevares af en producent eller en handlende. De kan destrueres, men maa kun forsendes, hvis de er bestemt til et destilleri, en eddikefabrik eller en virksomhed, som anvender dem til industrielle formaal eller til industriprodukter ...«
12 Hvad angaar kontrolmetoderne fastsaetter artikel 74 i forordning nr. 822/87 som aendret ved artikel 1 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1972/87 af 2. juli 1987 (EFT L 184, s. 26), i stk. 1:
»1. Efter fremgangsmaaden i artikel 83 fastsaettes:
a) analysemetoderne til bestemmelse af indholdet af de produkter, der er naevnt i artikel 1, og regler, som goer det muligt at fastslaa, om disse produkter har undergaaet en behandling, der er i strid med de tilladte oenologiske fremgangsmaader
...«
13 Stk. 2 i samme bestemmelse fastsaetter foelgende:
»Er de i stk. 1 naevnte faellesskabsanalysemetoder eller regler ikke fastsat for paavisning og bestemmelse af indholdet af de eftersoegte stoffer i det paagaeldende produkt, gaelder dog:
a) de analysemetoder, der er godkendt af generalforsamlingen for Det Internationale Vinkontor (OIV), og som dette kontor har offentliggjort, eller
b) ...
c) saafremt der ikke foreligger en af de under litra a) og b) naevnte metoder og som foelge af den paagaeldende metodes noejagtighed, repeterbarhed og reproducerbarhed,
- en analysemetode, der er tilladt i den paagaeldende medlemsstat, eller
- om noedvendigt, enhver anden egnet analysemetode.«
14 Artikel 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2048/89 af 19. juni 1989 om generelle regler for kontrollen inden for vinsektoren (EFT L 202, s. 32) bestemmer:
»1. Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger til at forbedre kontrollen med overholdelsen af forskrifterne for vinsektoren, navnlig inden for de saerlige omraader, der er omhandlet i bilaget.
2. Kontrollen inden for de i bilaget naevnte omraader foretages systematisk eller i form af stikproever ...«
Efter artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 2048/89 er analysemetoderne de, der omhandles i artikel 74 i forordning nr. 822/87.
15 Paa grundlag af artikel 74, stk. 1, i forordning nr. 822/87 udstedte Kommissionen forordning (EOEF) nr. 2676/90 af 17. september 1990 om fastsaettelse af faelles analysemetoder for vin (EFT L 272, s. 1). Denne forordning beskriver imidlertid ikke metoder, hvorefter det kan afgoeres, om vinen er blevet tilsat vand.
16 Celestini anser iltforhold 16/18-metoden for ulovlig. Firmaet goer derfor gaeldende, at da Faber ikke har modtaget vinforsendelsen og heller ikke har anfaegtet beslaglaeggelsen, maa Faber erstatte den herved lidte skade i medfoer af den italienske civillovbogs artikel 2043 vedroerende retsstridige handlinger.
17 Den 23. juni 1993 sagsoegte Celestini foelgelig Faber for Tribunale di civile e penale di Ravenna med paastand dels om, at Faber kendes ansvarlig for disse undladelser og den herved forvoldte skade, dels om, at det tillades Celestini at se bort fra den tyske forvaltningsmyndigheds foranstaltning og saelge det vinparti, som er oplagret i dets kaeldre.
18 Da den nationale ret finder, at Faber maa frifindes for Celestini's paastande, saafremt iltforhold 16/18-metoden er lovlig, har den anmodet Domstolen om praejudicielt at afgoere foelgende spoergsmaal:
»1) Skal EOEF-traktatens artikel 30 fortolkes saaledes, at den forbyder en medlemsstat at traeffe en afgoerelse, som hindrer indfoersel og markedsfoering paa sit omraade af et parti vin hidroerende fra en anden medlemsstat, naar den paagaeldende vin er ledsaget af behoerige analyseattester i oprindelseslandet, hvorved det godtgoeres, at vinen er i fuld overensstemmelse med gaeldende faellesskabslovgivning?
2) Er der i det i spoergsmaal 1 omhandlede tilfaelde i EOEF-traktatens artikel 36 hjemmel for indfoerselsmedlemsstaten til at se bort fra de analyseresultater vedroerende vinen, som er opnaaet i udfoerselsmedlemsstaten, og at anse sig for befoejet til at varetage de tvingende hensyn til artikel 36 ved anvendelse af en metode til analyse af vinen, der hviler paa isotopsoegning af ilten, jf. spoergsmaal 3?
3) Indeholder artikel 74, stk. 2, litra c), i forordning (EOEF) nr. 822/87, sammenholdt med bestemmelserne i forordning (EOEF) nr. 2676/90, hjemmel for at anse resultaterne fra en analyse udfoert isoleret af et parti vin med metoden benaevnt 'isotopisk iltsoegning 16/18' for lovlige og trovaerdige, idet de er noejagtige, repeterbare og reproducerbare som omhandlet i naevnte artikel 74, saafremt der a) ikke findes en databank, som indeholder oplysninger om egenskaberne ved en vin fra et bestemt omraade indsamlet systematisk i flere vinproduktionsaar og saaledes beskafne, at de udgoer et rimeligt sammenligningsgrundlag, b) som bevismateriale udelukkende anvendes de analysevaerdier vedroerende magnesium, askeindhold osv., der bl.a. paa grundlag af de foretagne analyser fremstaar som uensartede og indbyrdes modstridende?«
Spoergsmaalet, om de praejudicielle spoergsmaal kan realitetsbehandles
19 Kommissionen, der stoettes af den tyske regering, har anfoert, at de praejudicielle spoergsmaal ikke boer realitetsbehandles, da de italienske retter ikke har kompetence til at paakende tvisten i hovedsagen, da forelaeggelseskendelsen ikke indeholder en tilstraekkelig fuldstaendig og praecis beskrivelse af sagens faktiske og retlige sammenhaeng, da sagsbehandlingen for den nationale ret er af fiktiv karakter, og da de forelagte spoergsmaal endelig er uden betydning.
20 Disse argumenter kan ikke tiltraedes. Med hensyn til de italienske retters paastaaede manglende internationale kompetence, og derfor ogsaa Tribunale civile e penale di Ravenna's, skal henvises til, at det ikke tilkommer Domstolen at undersoege, om forelaeggelsesbeslutningen er truffet i overensstemmelse med de nationale bestemmelser vedroerende retternes sammensaetning og virkemaade (jf. bl.a. dom af 11.7.1996, sag C-39/94, SFEI m.fl., Sml. I, s. 3547, praemis 24). Det samme maa antages, naar det som i den konkrete sag drejer sig om en international kompetence, som skal fastlaegges paa grundlag af konventionen af 27. september 1968  om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager (EFT L 304, s. 36, - som aendret, s. 77), med undtagelse af de tilfaelde, hvor denne konventions bestemmelser udtrykkelig goeres til genstand for en praejudiciel anmodning.
21 Hvad angaar de oevrige argumenter, der er fremsat med henblik paa at paavise, at de forelagte spoergsmaal ikke kan realitetsbehandles, henvises til, at det ifoelge Domstolens faste praksis udelukkende tilkommer de nationale retter, for hvem en tvist verserer, og som har ansvaret for den retsafgoerelse, der skal traeffes, at bedoemme efter sagens konkrete omstaendigheder, om det er noedvendigt at indhente en praejudiciel afgoerelse for at kunne afsige dom i hovedsagen, og om de spoergsmaal, som retten forelaegger Domstolen, er relevante (jf. bl.a. dom af 14.12.1995, sag C-387/93, Banchero, Sml. I, s. 4663, praemis 15). Naar de af den nationale retsinstans stillede spoergsmaal vedroerer fortolkningen af en bestemmelse i faellesskabsretten, er Domstolen derfor principielt forpligtet til at traeffe afgoerelse herom (jf. bl.a. dom af 15.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4921, praemis 59).
22 Domstolen har imidlertid ogsaa antaget, at den under ganske saerlige omstaendigheder med henblik paa at efterproeve sin egen kompetence er befoejet til at undersoege de omstaendigheder, hvorunder den nationale domstol har forelagt sagen (jf. herved dom af 16.12.1981, sag 244/80, Foglia, Sml. s. 3045, praemis 21). Afvisningen af at behandle en anmodning fra en national ret er kun mulig, naar det klart fremgaar, at den af den nationale retsinstans oenskede fortolkning eller vurdering af en faellesskabsbestemmelses gyldighed savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, eller naar problemet er af hypotetisk karakter, og Domstolen ikke raader over de faktiske og retlige oplysninger, som er noedvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spoergsmaal (jf. bl.a den ovennaevnte Bosman-dom, praemis 61).
23 Saaledes forholder det sig ikke i denne sag. Ganske vist har hverken Celestini eller Faber, der begge anfaegter lovligheden af iltforhold 16/18-metoden, ikke rejst sag ved de tyske retter, der er enekompetente til at traeffe afgoerelse vedroerende den retsakt, ved hvilken de tyske myndigheder erklaerede den paagaeldende vin uegnet til menneskelig konsum. Denne konstatering er imidlertid ikke i sig selv tilstraekkelig til at antage, at den praejudicielle anmodning ikke kan behandles. Af sagens akter fremgaar det i oevrigt ikke paa nogen aabenbar maade, at parterne i hovedsagen forinden er blevet enige om at anmode Domstolen om en afgoerelse ved hjaelp af en fiktiv tvist, saaledes som tilfaeldet var i den ovennaevnte Foglia-sag.
24 Det maa herefter fastlaas, at Domstolen i denne sag raader over tilstraekkelige faktiske og retlige oplysninger til, at den kan give en nyttig besvarelse af de forelagte spoergsmaal.
25 Hvad endelig angaar relevansen af de forelagte spoergsmaal har den nationale ret forklaret, at saafremt Domstolens besvarelse indebaerer, at iltforhold 16/18-metoden er forenelig med faellesskabsretten, maa Celestini's soegsmaal foere til frifindende dom. Inden for sagens rammer tilkommer det ikke Domstolen at rejse tvivl om denne bedoemmelse.
26 Det foelger af de ovenstaaende bemaerkninger, at Domstolen er kompetent til at besvare de spoergsmaal, som er forelagt af Tribunale civile e penale di Ravenna.
Foerste og andet spoergsmaal
27 Med det foerste og andet spoergsmaal, som boer behandles samlet, spoerger den nationale ret reelt, om traktatens artikel 30 og 36 skal fortolkes saaledes, at de er til hinder for, at en medlemsstat underkaster en vin fremstillet i en anden medlemsstat en kontrol for at fastslaa, om vinen opfylder faellesskabskravene, selv om vinen er ledsaget af forskriftsmaessige analysecertifikater udstedt af laboratorier, som er behoerigt autoriseret i oprindelsesmedlemsstaten.
28 Celestini og den italienske regering har gjort gaeldende, at de tyske myndigheders afvisning af at anerkende den i Italien foretagne kontrol er en kraenkelse af det almindelige princip om, at medlemsstaterne gensidigt skal anerkende hinandens kontrolforanstaltninger, hvilket princip foelger af traktatens artikel 30. De tyske myndigheders adfaerd kan heller ikke retfaerdiggoeres i medfoer af traktatens artikel 36.
29 Denne opfattelse kan ikke tiltraedes. Der maa, som anfoert af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen, henvises til, at fremstilling og markedsfoering af vin er undergivet reglerne i den faelles markedsordning for dette produkt, hvilke regler fremstaar som detaljerede og praecise.
30 Saaledes forbyder artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 822/87, at vin tilsaettes vand, idet vandtilsaetning er en oenologisk fremgangsmaade, der ikke er tilladt efter samme forordnings artikel 73.
31 Med henblik paa at sikre overholdelse af oenologisk korrekte fremgangsmaader paalaegger artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 2048/89 medlemsstaterne pligt til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at forbedre kontrollen. Efter bestemmelsens stk. 2 har staterne ikke pligt til at foretage kontrollen i form af stikproever, men kan foretage denne systematisk.
32 Disse bestemmelser i den afledte faellesskabsret skal i videst muligt omfang fortolkes i overensstemmelse med traktatens bestemmelser og EF-rettens almindelige grundsaetninger (jf. bl.a. dom af 10.7.1991, forenede sager C-90/90 og C-91/90, Neu m.fl., Sml. I, s. 3617, praemis 12).
33 De i artikel 3 i forordning nr. 2048/89 naevnte kontrolmetoder er ikke lovlige, dersom deres anvendelse stiller vine fra andre medlemsstater ringere og saaledes udgoer en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, der forbydes ved traktatens artikel 30 (dom af 30.9.1975, forenede sager 89/74, 18/75 og 19/75, Arnaud m.fl., Sml. s. 1023, praemis 13). Kontrollen maa derfor fremstaa som ikke-diskriminerende.
34 I Domstolens dom af 22. marts 1983 (sag 42/82, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 1013, praemis 54) antoges det i oevrigt i relation til den dagaeldende faellesskabslovgivning, at de kontrolforanstaltninger, der gennemfoeres, skal vaere paakraevet for at naa de maal, der forfoelges, og maa ikke skabe hindringer for indfoerslerne, der staar i misforhold til disse maal. Det foelger heraf, at indfoerselsmedlemsstatens myndigheder har pligt til at tage hensyn til, at der foretages kontrol i vinens oprindelsesland (jf. herved den ovennaevnte dom i sagen Kommissionen mod Frankrig, praemis 56). Saaledes kraever det maal om samarbejde og gensidig bistand mellem de nationale kontrolmyndigheder, som naevnes i forordning nr. 2048/89, at indfoerselsmedlemsstaten accepterer de analysecertifikater, der er udfaerdiget af den vinproducerende medlemsstat.
35 Domstolens naevnte praksis udelukker imidlertid ikke, at der foretages to analyser, eller at en senere, yderligere analyse kan vaere berettiget, naar det med foeje maa formodes, at vinen ikke opfylder faellesskabsreglernes krav.
36 Det samme maa antages i et tilfaelde som det, der foreligger i tvisten i hovedsagen, hvor den af indfoerselsstaten foretagne supplerende analyse tager sigte paa at fastslaa de egenskaber ved vinen, som ikke blev kontrolleret ved den analyse, der blev foretaget af produktionsmedlemsstaten.
37 Det foerste og andet spoergsmaal maa derfor besvares saaledes, at traktatens artikel 30 og 36 skal fortolkes saaledes, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat underkaster en i en anden medlemsstat produceret vin en hensigtsmaessig kontrol for at fastslaa, om vinen opfylder faellesskabskravene, selv om den er ledsaget af forskriftsmaessige analysecertifikater, der er udstedt af behoerigt autoriserede laboratorier i oprindelsesmedlemsstaten, saafremt kontrollen gennemfoeres paa ikke-diskriminerende maade og respekterer proportionalitetsprincippet. Det maa tillige kraeves, at der herved tages hensyn navnlig til den kontrol, som allerede er foretaget i oprindelsesmedlemsstaten.
Tredje spoergsmaal
38 Med det tredje spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, om iltforhold 16/18-metoden opfylder kriterierne om noejagtighed, repeterbarhed og reproducerbarhed, der omhandles i artikel 74, stk. 2, litra c), i forordning nr. 822/87.
39 Det bemaerkes herved, at de ovennaevnte kriterier er videnskabelige kriterier. Som generaladvokaten fremhaevede i punkt 53 i forslaget til afgoerelse, kan man foelgelig kun afgoere, om iltforhold 16/18-metoden opfylder kravene i de naevnte kriterier paa grundlag af adaekvate videnskabelige beviser, samt paa grundlag af faktiske konstateringer, der hviler paa disse beviser. I et tilfaelde som det, der foreligger i tvisten i hovedsagen, tilkommer det den nationale ret at foretage saadanne konstateringer efter de i hjemstaten gaeldende retsplejeregler. Det skal imidlertid understreges, at den nationale ret i denne sammenhaeng ogsaa skal tage stilling til, om den omhandlede metode i mellemtiden er blevet godkendt af generalforsamlingen for Det Internationale Vinkontor og, i paakommende tilfaelde, paa hvilke betingelser.
40 Det tredje spoergsmaal maa derfor bevares med, at det tilkommer den nationale ret efter de i hjemstaten gaeldende retsplejeregler at afgoere, om den vinanalysemetode, der benaevnes »fastsaettelse af isotopforholdet O18/O16 i vinens vandindhold« opfylder kriterierne om noejagtighed, repeterbarhed og reproducerbarhed, der omhandles i artikel 74, stk. 2, litra c), i forordning nr. 822/87.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
41 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering, den tyske regering og Det Forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Anden Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunale civile e penale di Ravenna ved kendelse af 2. marts 1994, for ret:
1) EF-traktatens artikel 30 og 36 skal fortolkes saaledes, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat underkaster en i en anden medlemsstat produceret vin en hensigtsmaessig kontrol for at fastslaa, om vinen opfylder faellesskabskravene, selv om den er ledsaget af forskriftsmaessige analysecertifikater, der er udstedt af behoerigt autoriserede laboratorier i oprindelsesmedlemsstaten, saafremt kontrollen gennemfoeres paa ikke-diskriminerende maade og respekterer proportionalitetsprincippet. Det maa tillige kraeves, at der herved tages hensyn navnlig til den kontrol, som allerede er foretaget i oprindelsesmedlemsstaten.
2) Det tilkommer den nationale ret efter de i hjemstaten gaeldende retsplejeregler at afgoere, om den vinanalysemetode, der benaevnes »fastsaettelse af isotopforholdet O18/O16 i vinens vandindhold« opfylder kriterierne om noejagtighed, repeterbarhed og reproducerbarhed, der omhandles i artikel 74, stk. 2, litra c), i Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87 af 16. marts 1987 om den faelles markedsordning for vin.