CELEX: 62003TJ0379
Bendrijos prekių ženklas
Žodinis prekių ženklas Cloppenburg
Absoliutūs atsisakymo įregistruoti pagrindai
Apibūdinanti požymis
Geografinė kilmė
Reglamento (EB) Nr.40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas

Ginčo aplinkybės
1       2000 m. spalio 24 d. ieškovė, remdamasi 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo
(OL L 11, 1994, p. 1) su pakeitimais, Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pateikė
Bendrijos prekių ženklo paraišką.
2       Prašomas įregistruoti prekių ženklas buvo žodinis žymuo „Cloppenburg“.
3       Paraiška dėl įregistravimo buvo pateikta peržiūrėtos ir pataisytos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės
prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 35 klasei priklausančioms „mažmeninės prekybos paslaugoms“.
4       2001 m. gruodžio 20 d. Sprendimu VRDT ekspertė atmetė paraišką dėl įregistravimo pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies
c punktą.
5       2002 m. sausio 25 d. ieškovė pateikė apeliaciją dėl ekspertės sprendimo pagal Reglamento Nr. 40/94 57–59 straipsnius.
6       2003 m. rugpjūčio 27 d. Sprendimu (toliau – skundžiamas sprendimas) VRDT ketvirtoji apeliacinė taryba atmetė ieškovės apeliaciją.
Ji iš esmės manė, kad žodis „Cloppenburg“ reiškia Vokietijos miestą, esantį Žemutinėje Saksonijoje, ir kad
Landkreis Cloppenburg
, teritorinė apygarda, kuriai šis miestas suteikė savo pavadinimą, 2002 m. turėjo daugiau kaip 152 000 gyventojų. Apeliacinė
taryba nurodė, kad vokiečių kalboje galūnė „burg“ (pilis) suvokiama kaip vietovės nuoroda, kad Cloppenburg svarbos miestai
ir regionai buvo nuolat minimi meteorologiniuose pranešimuose ir prognozėse, transliuojamose visoje Vokietijos teritorijoje,
ir kad atitinkamos nuorodos pateikiamos greitkelių ženkluose, kuriuos galima perskaityti važiuojant arba išgirsti klausantis
informacijos apie kelius. Ji pridūrė, kad pavadinimas „Cloppenburg“ reiškia paslaugų teikėjo buvimo vietą, taigi ir vietą,
kurioje mažmeninės prekybos paslaugos buvo sugalvotos ir iš kurios teikiamos. Iš to Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad galutinis
Vokietijos vartotojas suvoks žodį „Cloppenburg“ kaip geografinės kilmės nuorodą.

Procesas ir šalių reikalavimai
7       Ieškovė pareiškė ieškinį, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2003 m. lapkričio 17 dieną.
8       Ieškinyje ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       panaikinti skundžiamą sprendimą,
–       priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
9       2004 m. vasario 20 d. VRDT pateikė raštą, pavadintą „atsakymu į ieškinį“. VRDT šio rašto dalyje, pavadintoje „išvados“, nurodo:
„(VRDT) linkusi paremti ieškovės reikalavimą dėl skundžiamo sprendimo panaikinimo. Tačiau tai reikštų ieškovės paraiškos pripažinimą
ir atleistų (Pirmosios instancijos teismą) nuo būtinumo priimti sprendimą. Esant tokiai situacijai, atsakovė prašo (Pirmosios
instancijos teismą) priimti sprendimą dėl ieškinio, atsižvelgiant į šalių pateiktas faktines ir teisines aplinkybes.
Šiuo momentu atsakovė atsisako pateikti apibrėžtą reikalavimą“.
10     Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
11     Išklausęs šalis, Pirmosios instancijos teismas persiuntė bylą antrajai išplėstinei kolegijai.
12     Per posėdį VRDT patvirtino, kad neprašo panaikinti skundžiamo sprendimo, tačiau paveda sprendimą priimti Pirmosios instancijos
teismui.

Dėl teisės

Šalių argumentai
13     Pagrįsdama savo ieškinį ieškovė iš esmės nurodo ieškinio pagrindą dėl Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto
pažeidimo.
14     Ji pirmiausia nurodo, kad žodis „Cloppenburg“ yra dažna pavardė Vokietijoje, turint omenyje, jog telefonų knygoje surašyti
daugiau kaip 16 000 šią pavardę turinčių telefono abonentų. Taigi, ieškovės teigimu, pavardėms būdingas skiriamasis požymis.
Šiame kontekste ji pastebi, kad 2003 m. spalio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimas
VRDT prieš Wrigley
(C‑191/01 P, Rink. p. I‑12447) šioje byloje nėra tinkamas. Remiantis šiuo sprendimu, žodinis žymuo negali būti registruojamas,
jeigu bent viena iš jo galimų reikšmių reiškia aptariamų prekių požymį. Jeigu prekyboje pagrindinė reikšmė yra kitokia nei
geografinės vietos nuoroda, ieškovės nuomone, registracija yra teisėta.
15     Antra, ieškovė nurodo, kad vokiečių kalboje geografinės nuorodos paprastai turi papildomą žodį arba galūnę, kaip antai „
aus
Cloppenburg“ arba „Cloppenburg
er
… “ (iš Cloppenburgo).
16     Trečia, ieškovė mano, kad VRDT neįrodė, jog suinteresuotoji visuomenės dalis pavadinimą „Cloppenburg“ susietų su mažmeninės
prekybos paslaugomis arba jog toks ryšys pakankamai tikėtinas ateityje.
17     Per posėdį ieškovė pridūrė, kad skundžiamas sprendimas netinkamai motyvuotas, nes Apeliacinė taryba tik paneigė ieškovės pateiktus
argumentus, nepakeisdama jų savo pačios argumentais.
18     VRDT mano, kad ieškinys yra pagrįstas dėl šių priežasčių. Pirma, Apeliacinė taryba neįrodė, jog tikslinė visuomenės dalis
žino miestą Cloppenburg. Antra, nėra jokių požymių, kad Cloppenburg – miestas arba
Landkreis
− yra žinomas kaip tam tikrų prekių kilmės vieta., Trečia, Apeliacinė taryba nenustatė, kad Cloppenburg už šio regiono ribų buvo žinomas kaip paslaugų teikimo vieta. Taigi
tikslinis vartotojas, kuris yra vidutinis Vokietijos vartotojas, prekių ženklo „Cloppenburg“ nesuvoks kaip sudaryto vien iš
žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami apibūdinant ženklinamų paslaugų teikimo arba teikiant mažmeninės
prekybos paslaugas parduotų prekių geografinę kilmę.
19     Ji priduria, kad, remiantis 2004 m. birželio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu
GE Betz prieš VRDT − Atofina Chemicals (BIOMATE)
(T‑107/02, Rink. p. II‑0000), VRDT neprivalo reikalauti atmesti ieškinį, tačiau gali pavesti sprendimą priimti Pirmosios
instancijos teismui, pateikdama visus argumentus, kurie, jos nuomone, yra svarbūs. Tačiau pagal 2004 m. spalio 12 d. Teisingumo
Teismo sprendimą
Vedial prieš VRDT
(C‑106/03 P, Rink. p. I-9573), kuriuo patvirtinamas 2002 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Vedial prieš OHMI  – France Distribution (HUBERT)
(T‑110/01, Rink. p. II‑5275), VRDT jokiu būdu negalėtų pakeisti ginčo dalyko. VRDT nuomone, tokie patys principai taikytini
ir procedūroms dėl absoliučių atsisakymo įregistruoti pagrindų.
20     Be to, VRDT nurodo, kad, remiantis Reglamento Nr. 40/94 60 straipsniu, byla, perduota Apeliacinei tarybai, reiškia eksperto,
kuris vadovavosi VRDT pirmininko nurodymais, įgaliojimų pabaigą. Pagal šioje byloje taikomą to paties reglamento 131 straipsnio
2 dalies redakciją, apeliacinės tarybos yra nepriklausomos, o tai neleidžia VRDT atšaukti ginčijamo sprendimo arba jį pakeisti
ieškovui palankiu sprendimu.
21     Per teismo posėdį ieškovė pritarė VRDT nuomonei dėl pastarosios reikalavimų priimtinumo, nurodydama, kad ji norėtų, jog VRDT
pateiktų reikalavimą dėl skundžiamo sprendimo panaikinimo.

Dėl VRDT reikalavimų priimtinumo
22     Kalbėdamas apie VRDT procesinę padėtį, Pirmosios instancijos teismas dėl procedūros, susijusios su Apeliacinės tarybos sprendimu
dėl protesto procedūros, nusprendė, jog nors VRDT neturi teisinio pagrindo pareikšti ieškinį dėl Apeliacinės tarybos sprendimo,
ji negali sistemingai ginti bet kurį Apeliacinės tarybos priimtą ginčijamą sprendimą arba būtinai reikalauti atmesti bet kurį
dėl tokio sprendimo pareikštą ieškinį (minėto sprendimo
BIOMATE
34 punktas). Niekas neprieštarauja tam, kad VRDT palaikytų ieškovės reikalavimus arba nuspręstų pasikliauti Pirmosios instancijos
teismo sprendimu, pateikdama visus, jos manymu, tinkamus argumentus, skirtus paaiškinti jos poziciją Pirmosios instancijos
teismui (minėto sprendimo
BIOMATE
36 punktas). Atvirkščiai, negalima prašyti panaikinti arba pakeisti Apeliacinės tarybos sprendimą tais klausimais, kurie
nėra išdėstyti ieškinyje, arba pateikti įrodymus, kurie nėra ieškinyje (žr. 2004 m. spalio 12 d. Sprendimo
Vedial prieš VRDT
34 punktą).
23      Be to, jeigu pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 133 straipsnio 2 dalį VRDT laikytina atsakove Pirmosios
instancijos teisme, šis statusas nekeičia dėl Reglamento Nr. 40/94 struktūros kylančių pasekmių apeliacinių tarybų atžvilgiu.
Be to, jis leidžia spręsti klausimą dėl bylinėjimosi išlaidų atlyginimo ginčijamo sprendimo panaikinimo ar pakeitimo atveju,
neatsižvelgiant į poziciją, kurios laikosi VRDT Pirmosios instancijos teisme (minėto sprendimo BIOMATE 35 punktas).
24     Procedūros reglamento ketvirtoje dalyje, vienodai ir neatskiriant procedūrų apeliacinėje taryboje, susijusių ir su kitomis
šalimis (toliau – procesas
inter partes
), nuo tų, kuriose ginčijasi tik ieškovas ir VRDT (toliau − procesas
ex parte
), apibrėžiama VRDT, kaip atsakovės, procesinė padėtis. Be to, Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnyje neišskiriama, ar skundžiamas
sprendimas priimtas
inter partes
, ar
ex parte
procese. Iš to išplaukia, kad anksčiau nurodyta teismų praktika dėl proceso
inte  partes
gali būti perkeliama į procesą
ex parte
.
25     Šioje byloje, nors VRDT aiškiai atsisakė reikalauti skundžiamo sprendimo panaikinimo ir pavedė sprendimą priimti Pirmosios
instancijos teismui, konstatuotina, kad ji nurodė tik argumentus, palaikančius ieškovės ieškinio pagrindą dėl Reglamento Nr. 40/94
7 straipsnio 1 dalies c punkto pažeidimo. Taigi VRDT aiškiai išreiškė savo valią palaikyti ieškovės pareikštus reikalavimus
ir teisinius pagrindus.
26     Esant šioms aplinkybėms, reikia kitaip aiškinti VRDT reikalavimus ir manyti, kad ji iš esmės prašo patenkinti ieškovės reikalavimus.
27     Iš 22–24 punktų išplaukia, kad reikalavimai, kuriais VRDT prisijungė prie ieškovės reikalavimų dėl panaikinimo, turi būti
pripažįstami priimtinais tiek, kiek šie reikalavimai ir argumentai, kuriais jie grindžiami, neperžengia ieškovės pateiktų
reikalavimų ir ieškinio pagrindų ribų.
28     Dėl klausimo, ar šalių reikalavimų arba motyvų sutapimas gali, kaip nurodė VRDT, šiuo atveju atleisti Pirmosios instancijos
teismą nuo pareigos priimti sprendimą dėl ieškinio esmės, reikia nurodyti, kad, nepaisant šalių argumentų dėl bylos esmės
sutapimo, ieškinys neprarado savo dalyko. Iš tiesų, nepaisant sutarimo tarp šalių, skundžiamas sprendimas nebuvo nei pakeistas,
nei atšauktas, nes VRDT neturi įgaliojimų taip pasielgti ir duoti atitinkamus nurodymus apeliacinėms taryboms,  kurių nepriklausomumas
yra įtvirtintas iki 2004 m. kovo 9 d. galiojusioje Reglamento Nr. 40/94 131 straipsnio 2 dalies redakcijoje, dabar galiojančioje
versijoje tapusioje 131 straipsnio 4 dalimi. Iš to išplaukia, kad išlieka ieškovės suinteresuotumas, jog šis sprendimas būtų
panaikintas.
29     Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad šalių reikalavimų ir argumentų sutapimas neatleidžia Pirmosios instancijos teismo nuo
pareigos nagrinėti skundžiamo sprendimo teisėtumą, atsižvelgiant į šiai instancijai pateiktame ieškinyje suformuluotus ieškinio
pagrindus.

Dėl esmės
30     Pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą, neregistruojami „prekių ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba
nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšį, kokybę, kiekį, paskirtį, geografinę kilmę arba prekių pagaminimo
ar paslaugų suteikimo laiką ar kitas prekių ar paslaugų savybes“.
31     Be to, to paties reglamento 7 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad „1 dalies nuostatos taikomos, net jeigu prekių ženklo neregistravimo
pagrindai galioja tiktai dalyje Bendrijos“.
32     Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktu siekiama visuomenės intereso tikslo, reikalaujančio, kad prekes ir paslaugas,
kurioms prašoma registracijos, apibūdinantys žymenys ir nuorodos, galėtų būti laisvai naudojami visų. Atitinkamai ši nuostata
draudžia suteikti išimtinę teisę naudoti šiuos žymenis ar nuorodas vienintelei įmonei dėl to, kad jie buvo įregistruoti kaip
prekių ženklai (pagal analogiją žr. 1999 m. gegužės 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Windsurfing Chiemsee
, C‑108/97 ir C‑109/97, Rink. p. I‑2779, 25 punktą).
33     Visuomenės interesas reikalauja išsaugoti teisę nevaržomai naudoti žymenis arba nuorodas, galinčias nurodyti prekių, kurioms
prašoma įregistruoti prekių ženklą, kategorijų geografinę kilmę, būtent geografinius pavadinimus, dėl jų gebėjimo ne tik nurodyti
aptariamų prekių ar paslaugų kategorijų kokybę bei kitas savybes, bet ir daryti įvairią įtaką vartotojų pomėgiams, pavyzdžiui,
susiejant prekes ar paslaugas su vieta, kuri gali sukelti teigiamų emocijų (pagal analogiją žr. minėto sprendimo
Windsurfing Chiemsee
26 punktą).
34     Be to, reikia nurodyti, kad kaip prekių ženklai neregistruojami geografiniai pavadinimai, žymintys apibrėžtą geografinę vietą,
kurie jau yra pripažinti arba žinomi aptariamų prekių ar paslaugų kategorijų atžvilgiu ir kurie dėl to, suinteresuotos visuomenės
požiūriu, yra su pastarosiomis susiję, taip pat – geografiniai pavadinimai, kuriuos gali naudoti įmonės ir kurie pastarosioms
turi būti prieinami kaip aptariamų prekių ar paslaugų kategorijų geografinės kilmės nuorodos (analogiškai žr. minėto sprendimo
Windsurfing Chiemsee
29 ir 30 punktus).
35     Šiuo atžvilgiu pastebėtina, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas, nukrypdamas nuo Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies
c punkto, minėto reglamento 64 straipsnio 2 dalyje išsaugojo galimybę įregistruoti žymenis, galinčius apibūdinti geografinę
kilmę, kaip kolektyvinius prekių ženklus, jeigu jie, kaip saugomos geografinės nuorodos ar kilmės vietos nuorodos, atitinka
būtinus reikalavimus pagal 1992 m. liepos 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2081/92 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų
geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos nuostatas (OL L 208, p. 1).
36     Bet kuriuo atveju reikia  nurodyti, kad iš esmės Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas neprieštarauja įregistravimui
tų geografinių pavadinimų, kurių nežino suinteresuotieji asmenys arba kurie nežinomi bent jau kaip geografinė vietovė, arba
pavadinimų, kurių atžvilgiu dėl apibūdinamos vietos požymių neįtikėtina, jog suinteresuotieji asmenys gali manyti, kad nagrinėjamų
prekių ar paslaugų kategorija kilusi iš šios vietovės arba kad ten ji buvo sugalvota (pagal analogiją žr. paminėto sprendimo
Windsurfing Chiemsee
33 punktą).
37     Remiantis tuo, kas išdėstyta, apibūdinamųjų žymens požymių vertinimas gali būti taikomas tik, viena vertus, aptariamoms prekėms
ir paslaugoms, kita vertus, suinteresuotosios visuomenės dalies požiūriui (2003 m. spalio 15 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimas
Nordmilch prieš VRDT
(OLDENBURGER), T‑295/01, Rink. p. II‑4365, 27−34 punktai).
38     Atlikdama ši vertinimą VRDT turi įsitikinti, kad suinteresuotieji asmenys geografinį pavadinimą žino kaip vietovės pavadinimą.
Be to, reikia, kad nagrinėjamas pavadinimas suinteresuotųjų asmenų požiūriu būtų susijęs su registracijos paraiškoje nurodyta
prekių ar paslaugų kategorija, arba, būtų protinga matyti, jog toks pavadinimas, šios visuomenės požiūriu, galėtų apibūdinti
minėtos kategorijos prekių ar paslaugų geografinę kilmę. Atliekant šį nagrinėjimą labiausiai reikia atsižvelgti į tai, kiek
suinteresuotieji asmenys žino nagrinėjamą geografinį pavadinimą ir kokios savybės būdingos pastarojo apibūdinamai vietovei
bei nagrinėjamai prekių ar paslaugų kategorijai (pagal analogiją žr. minėto sprendimo
Windsurfing Chiemsee
37 punktą bei rezoliucinės sprendimo dalies 1 punktą).
39     Šioje byloje Pirmosios instancijos teismo nagrinėjimas turėtų apsiriboti klausimu, ar suinteresuotosios Vokietijos visuomenės
dalies požiūriu prašomas įregistruoti žymuo yra sudarytas tiktai iš nuorodų, kurios prekyboje gali būti naudojamos ženklinamų
paslaugų geografinei kilmei žymėti. Šiuo atžvilgiu žinoma, kad „Cloppenburg“ yra miesto, esančio Žemutinėje Saksonijoje ir
turinčio apie 30 000 gyventojų, pavadinimas.
40     Be to, ieškovė neginčijo, kad suinteresuotoji visuomenės dalis, t. y. vidutinis „mažmeninės prekybos paslaugų“ vartotojas
yra vidutinis Vokietijos vartotojas.
41     Dėl žymens „Cloppenburg“ skiriamojo požymio vertinimo konstatuotina, kad ne visi skundžiamame sprendime išdėstyti motyvai,
kuriais siekiama įrodyti, jog paprastas Vokietijos vartotojas žino šį žymenį kaip geografinę vietovę, yra įtikinantys.
42     Pirmiausia, nors žodis, turintis galūnę „burg“, dažnai reiškia geografinę vietovę, vien šios galūnės nepakanka nustatyti,
kad vartotojas žodyje „Cloppenburg“ atpažįsta konkretaus miesto pavadinimą. Iš tiesų ši galūnė egzistuoja ir pavardėse bei
išgalvotuose žodžiuose.
43     Antra, Apeliacinės tarybos teiginys, kad Cloppenburg dydžio miestai ir regionai yra nuolat nurodomi metereologiniuose pranešimuose
ir prognozėse visoje Vokietijos teritorijoje, nėra įtikinantis. Iš tikrųjų metereologinėse progonozėse, transliuojamose visoje
Vokietijos teritorijoje, paprastai kaip orientyrai nurodomi tokie dideli miestai kaip Hamburgas, Hanoveris, Diuseldorfas,
Kelnas, Berlynas, Frankfurtas prie Maino, Štutgartas arba Miunchenas, taip pat kalnai bei didžiosios upės. Cloppenburg dydžio
miestai parenkami tik išimtiniais atvejais.
44     Trečia, jeigu Cloppenburg miestas gali būti nurodytas greitkelių arba federalinių kelių ženkluose ir jeigu jis gali būti paminėtas
informacijoje apie kelius, tai reiškia, kad šios nuorodos yra skirtos tik vietinei visuomenei. Viena vertus, nuorodos kelių
ženkluose federacinėje teritorijoje apsiriboja anksčiau nurodytais didžiaisiais miestais, kurių vieta yra žinoma. Miestas
Cloppenburg nurodomas tik aplinkiniuose regionuose, nukreipiant visuomenę, norinčią patekti į šį regioną arba miestą. Kita
vertus, tą patį galima pasakyti ir dėl informacijos apie kelius, kurios atidžiai klauso tik visuomenė, kuriai aktualus eismas
šiame regione.
45     Galiausiai Apeliacinė taryba nenurodė jokio patrauklumo arba ekonominės veiklos, dėl kurios Cloppenburg miestas būtų vartotojų
žinomas visoje Vokietijos teritorijoje.
46     Pirmosios instancijos teismas gali neatsakyti, ar atitinkama visuomenės dalis žino Cloppenburg miestą kaip geografinę vietovę.
Bet kuriuo atveju dėl to, kad šis miestas yra nedidelis, manytina, kad darant prielaidą, jog Vokietijos vartotojas jį žino,
šį žinojimą reikėtų vertinti kaip silpną arba vidutinį.
47     Antra, reikėtų nurodyti, kad Apeliacinė taryba nepakankamai teisiškai įrodė, jog atitinkamos visuomenės dalies požiūriu yra
ryšys tarp miesto arba regiono Cloppenburg ir tarp nagrinėjamų paslaugų kategorijos arba jog yra protinga manyti, kad žodis
„Cloppenburg“ šios visuomenės požiūriu gali reikšti nagrinėjamų paslaugų kategorijos geografinę kilmę.
48     Skundžiamas sprendimas tik parodo, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktui taikyti pakanka, kad vartotojas
gali manyti, jog žodis „Cloppenburg“ reiškia vietą, kurioje mažmeninės prekybos paslaugos yra sugalvotos ir iš kurios jos
tiekiamos, nenurodant, kaip ši sąlyga įgyvendinta šioje byloje. Iš esmės Apeliacinė taryba tik nurodė, kad Vokietijos visuomenei
žodis „Cloppenburg“ atitinka miesto, esančio Žemutinėje Saksonijoje, pavadinimą.
49     Taigi, net jeigu suinteresuotoji visuomenės dalis žino miestą Cloppenburg, tai automatiškai nereiškia, kad žymuo prekyboje
gali būti naudojamas kaip geografinės kilmės nuoroda. Siekiant patikrinti, ar buvo įvykdytos atsisakymo įregistruoti pagrindo
taikymo sąlygos, reikia atsižvelgti į visas reikšmingas aplinkybes, kaip antai ženklinamų prekių ar paslaugų rūšis, daugiau
ar mažiau geras vardas, ypač nagrinėjamame ekonominiame sektoriuje, geografinė vieta ir atitinkamos visuomenės dalies žinios,
įpročiai aptariamos veiklos šakoje ir tai, kiek nagrinėjamų prekių ar paslaugų geografinė kilmė gali, suinteresuotųjų asmenų
požiūriu, būti svarbi vertinant nagrinėjamų prekių ar paslaugų kokybę ir kitas savybes.
50     Šiuo atveju suinteresuotoji visuomenės dalis Cloppenburg miestą žino tik silpnai arba vidutiniškai. Viena vertus, tai yra
mažas miestas. Kita vertus, Apeliacinė taryba nenurodė jokios prekių ar paslaugų kategorijos, kurios atžvilgiu šis miestas,
kaip gamybos arba paslaugų teikimo vieta, turi gerą vardą. Dar daugiau, Apeliacinė taryba nenustatė, kad prekyboje yra įprasta
nurodyti geografinę mažmeninės prekybos paslaugų kilmę. Be to, tokių paslaugų geografinė kilmė paprastai nėra laikoma kaip
reikšminga, vertinant pastarųjų kokybę arba savybes.
51     Esant šioms aplinkybėms, atitinkamos visuomenės dalies požiūriu Cloppenburg miestas šiuo metu nesusijęs su nurodyta paslaugų
kategorija ir nėra protinga manyti, kad nagrinėjama nuoroda ateityje gali reikšti šių paslaugų geografinę kilmę.
52     Iš to išplaukia, kad Apeliacinė taryba padarė teisės klaidą taikydama Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą.
Taigi ieškinio pagrindą dėl šios nuostatos pažeidimo reikia pripažinti veiksmingu, nesant būtinybės Pirmosios instancijos
teismui nuspręsti dėl kitų ieškovės pateiktų argumentų arba dėl galimos motyvavimo klaidos.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
53     Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas,
jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi atsakovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti ieškovės išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus,
nepaisant kitokio VRDT reikalavimų išaiškinimo šio sprendimo 26 punkte.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji išplėstinė kolegija)
nusprendžia :
1.
Panaikinti 2003 m. rugpjūčio 27 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos  (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) ketvirtosios
apeliacinės tarybos sprendimą (R 105/2002‑4).
2.
Priteisti iš Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) bylinėjimosi išlaidas.
J. Pirrung
A. W. H. Meij
N. J. Forwood
I. Pelikánová

S. S. Papasavvas
Paskelbta 2005 m. spalio 25 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

J. Pirrung
*
Proceso kalba: vokiečių.