CELEX: 62002CJ0285
Článek 141 ES
Směrnice 75/117/EHS
Vnitrostátní opatření stanovící, že učitelé na plný úvazek a ti zaměstnaní na částečný úvazek jsou povinni pracovat stejný počet hodin práce přesčas proto, aby měli právo na odměnu
Nepřímá diskriminace pracovníků ženského pohlaví zaměstnaných na částečný úvazek

Usnesením ze dne 26. července 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 2. srpna 2002, položil Verwaltungsgericht Minden na základě
článku 234 ES předběžnou otázku týkající se výkladu článku 141 ES a směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování
právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy (Úř. věst. L 45,
s. 19).
Tato otázka vyvstala v rámci sporu mezi E. Elsner-Lakeberg a jejím zaměstnavatelem spolkovou zemí Severní Porýní-Vestfálsko
ve věci požadavku E. Elsner-Lakeberg na získání odměny za její práci přesčas.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
Na základě článku 1 směrnice 75/117:
„Zásadou stejné odměny za práci pro muže a ženy uvedenou v článku 119 Smlouvy (dále jen „zásada stejné odměny“) se rozumí
pro stejnou práci nebo pro práci, které je přiznána stejná hodnota, odstranění veškeré diskriminace na základě pohlaví ve
všech hlediscích a podmínkách odměňování.
[…]“
Vnitrostátní právní úprava
Na základě článku 78a Beamtengesetz für das Land Nordrhein-Westfalen (služební zákon pro úředníky ve spolkové zemi Severní
Porýní-Vestfálsko), ve znění zveřejněném dne 1. května 1981 (GV NRW s. 234), jsou úředníci povinni vykonávat práci přesčas,
vyžaduje-li to práce. Pokud tato práce přesčas překročí pět hodin za kalendářní měsíc, má úředník nárok na náhradní odpočinek
odpovídající veškeré vykonané práci přesčas. Je-li poskytnutí tohoto náhradního odpočinku neslučitelné se zájmem služby, mohou
někteří úředníci za odpovídající práci přesčas získat odměnu.
Článek 5 odst. 2 bod 1 Verordnung über die Gewährung von Mehrarbeitsvergütung für Beamte (nařízení týkající se odměny za práci
přesčas vykonanou úředníky) ze dne 13. března 1992 (BGBl. 1992 I, s. 528), v novelizovaném znění ze dne 3. prosince 1998 (BGBl.
1998 I, s. 3494) stanoví, že v případě, že je práce přesčas vykonávána ve školství, tři hodiny výuky odpovídají pěti hodinám.
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Edeltraud Elsner-Lakeberg, jež je úřednicí, pracuje na částečný úvazek jako učitelka na střední škole v Severním Porýní-Vestfálsku.
Učitelé na plný úvazek zde vyučují 24 a půl hodin týdně, což odpovídá 98 hodinám za měsíc v průměru o 4 týdnech, zatímco E.
Elsner-Lakeberg zde vyučuje 15 hodin týdně, tj. 60 hodin za měsíc.
V prosinci 1999 musela učit 2 a půl hodiny přesčas. Její žádost směřující k získání odměny za tuto práci byla zamítnuta z důvodu,
že použitelné právní předpisy stanoví, že práce přesčas vykonaná učitelem, který je úředníkem, je odměňována pouze tehdy,
překročí-li 3 hodiny za měsíc. Za 2 a půl hodiny práce přesčas tak nedostala zaplaceno.
Po neúspěšném správním opravném řízení podala E. Elsner-Lakeberg žalobu k Verwaltungsgericht Minden.
Vzhledem k tomu, že Verwaltungsgericht Minden měl za to, že vyřešení sporu, který je mu předložen, vyžaduje výklad práva Společenství,
rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je skutečnost, že řádné učitelky a učitelé zaměstnaní na částečný úvazek – stejně jako ti zaměstnaní na plný úvazek – nepobírají
v Severním Porýní-Vestfálsku žádnou odměnu za práci přesčas, nepřekračuje-li tři hodiny výuky za kalendářní měsíc, slučitelná
s článkem 141 ES ve spojení se směrnicí [75/117]?“
K předběžné otázce
Svou otázkou se postupující soud v podstatě táže, zda článek 141 ES a článek 1 směrnice 75/117 musí být vykládány v tom smyslu,
že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které nepobírají učitelé na částečný úvazek – stejně jako ti zaměstnaní na plný
úvazek – žádnou odměnu za práci přesčas, nepřekračuje-li tři hodiny za kalendářní měsíc.
Spolková země Severní Porýní-Vestfálsko a německá vláda uplatňují, že s učiteli na částečný úvazek je zacházeno přesně stejným
způsobem jako s těmi na plný úvazek. Všichni učitelé mají právo na odměnu za práci přesčas, jestliže tato překračuje tři hodiny.
V tomto případě je tato práce přesčas odměňována přesně stejným způsobem. Stejná odměna je zaručena jak za běžnou pracovní
dobu, tak za práci přesčas.
V tomto ohledu je vhodné konstatovat, že podle ustálené judikatury se zásadou stejné odměny za práci pro muže a ženy tak,
jak je zakotvena v článku 141 ES a v článku 1 směrnice 75/117 rozumí, že pro stejnou práci nebo pro práci, které je přiznána
stejná hodnota, je veškerá diskriminace na základě pohlaví ve všech hlediscích a podmínkách odměňování zakázána, nemůže-li
být rozdílné zacházení odůvodněno cílem nemajícím nic společného s příslušností k určitému pohlaví nebo není-li nutné pro
dosažení sledovaného cíle (viz v tomto smyslu zejména rozsudky ze dne 30. března 2000, JämO, C-236/98, Recueil, s. I-2189,
bod 36, a ze dne 26. června 2001, Brunnhofer, C-381/99, Recueil, s. I-4961, body 27 a 28).
Pokud jde o pracovníky na částečný úvazek, Soudní dvůr tak rozhodl, že členové znevýhodněné skupiny, muži nebo ženy, mají
právo na uplatnění stejné úpravy jako ostatní pracovníci poměrně ke své pracovní době (rozsudek ze dne 27. června 1990, Kowalska,
C-33/89, Recueil, s. I-2591, bod 19).
Pokud jde o pojem „odměny“ předvídaný článkem 141 ES a článkem 1 směrnice 75/117, zahrnuje rovněž podle ustálené judikatury
veškeré odměny v hotovosti nebo v naturáliích, současné nebo budoucí, jsou-li vypláceny, i když nepřímo, zaměstnavatelem pracovníkovi
z důvodu jeho zaměstnání (viz zejména rozsudky ze dne 17. května 1990, Barber, C-262/88, Recueil, s. I-1889, bod 12, a výše
uvedený Brunnhofer, bod 33).
Mimoto z judikatury vyplývá, že pokud jde o metodu, která má být použita při ověření dodržování zásady stejné odměny při příležitosti
srovnání této odměny s ohledem na dotčené pracovníky, skutečná průhlednost umožňující účinnou kontrolu je zajištěna pouze
tehdy, použije-li se tato zásada na každou část odměny přiznané za práci mužům a ženám s vyloučením celkového posouzení výhod
přiznaných dotčeným osobám (viz výše uvedené rozsudky Barber, body 34 a 35, jakož i Brunnhofer, bod 35). Je vhodné tedy srovnat
odděleně odměnu za běžnou pracovní dobu a odměnu za práci přesčas.
Ve věci v původním řízení tvoří odměna za práci přesčas výhodu přiznanou spolkovou zemí Severní Porýní-Vestfálsko dotčeným
učitelům z důvodu jejich zaměstnání.
Tato odměna se sice zdá stejná, jelikož právo na odměnu za práci přesčas vzniká pouze za práci přesčas překračující 3 hodiny
pro učitele na částečný úvazek, jakož i pro učitele na plný úvazek, je však vhodné konstatovat, že 3 hodiny práce přesčas
představují větší zatížení pro učitele na částečný úvazek než pro učitele na plný úvazek. Učitel na plný úvazek musí totiž
pracovat 3 hodiny navíc nad svou měsíční pracovní dobu 98 hodin, což představuje zvýšení přibližně o 3 %, proto, aby získal
odměnu za svou práci přesčas, učitel na částečný úvazek musí pracovat tři hodiny navíc nad svou měsíční pracovní dobu 60 hodin,
což představuje zvýšení o přibližně 5 %. Vzhledem k tomu, že pro učitele na částečný úvazek není počet hodin práce přesčas,
který zakládá právo na odměnu, snížen způsobem poměrným k jejich pracovní době, jedná se tedy o nestejné zacházení s těmito
učiteli ve srovnání s učiteli na plný úvazek, pokud jde o odměnu za jejich výuku jako práci přesčas.
Náleží vnitrostátnímu soudu určit zaprvé, zda se rozdílné zacházení zavedené dotčenými právními předpisy dotýká značně více
žen než mužů, a zadruhé, zda toto rozdílné zacházení odpovídá cíli nemajícímu nic společného s příslušností k určitému pohlaví
a zda je nezbytné pro dosažení sledovaného cíle (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 7. března 1996, Freers a Speckmann, C-278/93,
Recueil, s. I-1165, bod 28).
Za těchto okolností je třeba odpovědět na položenou otázkou tak, že článek 141 ES a článek 1 směrnice 75/117 musí být vykládány
v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které nepobírají učitelé na částečný úvazek – stejně jako ti zaměstnaní
na plný úvazek – žádnou odměnu za práci přesčas, nepřekračuje-li tři hodiny za kalendářní měsíc, pokud se takovéto rozdílné
zacházení dotýká značně vyššího počtu žen než mužů a pokud toto rozdílné zacházení nemůže být odůvodněno cílem nemajícím nic
společného s příslušností k určitému pohlaví nebo pokud není nezbytné pro dosažení sledovaného cíle.
K nákladům řízení
Výdaje vzniklé německé vládě a Komisi, které předložily Soudnímu dvoru vyjádření, se nenahrazují. Vzhledem k tomu, že řízení
má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporům probíhajícím před vnitrostátním
soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud.
Z těchto důvodů
SOUDNÍ DVŮR (první senát)
o otázce, kterou mu předložil Verwaltungsgericht Minden usnesením ze dne 26. července 2002, rozhodl takto:
Článek 141 ES a článek 1 směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících
se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní
úpravě, podle které nepobírají učitelé na částečný úvazek – stejně jako ti zaměstnaní na plný úvazek – žádnou odměnu za práci
přesčas, nepřekračuje-li tři hodiny za kalendářní měsíc, pokud se toto rozdílné zacházení dotýká značně vyššího počtu žen
než mužů a pokud takovéto rozdílné zacházení nemůže být odůvodněno cílem nemajícím nic společného s příslušností k určitému
pohlaví nebo pokud není nezbytné pro dosažení sledovaného cíle.
Jann
La Pergola
von Bahr
Silva de Lapuerta
Lenaerts
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 27. května 2004.
Vedoucí soudní kanceláře
Předseda prvního senátu
R. Grass
P. Jann
–
Jednací jazyk: němčina.