CELEX: 62002TJ0048
Hospodářská soutěž
Kartelové dohody
Pokuty
Pokyny o metodě stanovování pokut
Skutečná schopnost účastníka protiprávního jednání způsobit významnou škodu jiným subjektům
Polehčující okolnosti
Sdělení o spolupráci

Právní rámec
1       Nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, první nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy (Úř. věst. 1962,
17, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), v čl. 15 odst. 2 uvádí:
„Komise může podnikům nebo sdružením podniků uložit rozhodnutím pokuty ve výši od 1 000 do 1 000 000 [eur] nebo v částce tuto
výši přesahující, ale nepřesahující 10 % obratu dosaženého v předchozím účetním roce všemi podniky, které se na porušení podílely,
a pokud úmyslně nebo z nedbalosti:
a)      poruší čl. [81] odst. 1 a článek [82] Smlouvy, nebo
b)      poruší povinnosti uložené podle čl. 8 odst. 1 [nařízení].
Při stanovení výše pokuty se bere v úvahu závažnost a trvání daného porušení [protiprávního jednání].“
2       Pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst.
1998, C 9, s. 3, dále jen „pokyny“) zavádějí pravidla stanovování výše uvedených pokut, „která vycházejí ze základní částky,
jež bude zvýšena s ohledem na přitěžující okolnosti, nebo snížena s ohledem na polehčující okolnosti“ (pokyny, druhý pododstavec).
Podle těchto pokynů „se základní částka stanoví podle závažnosti a délky protiprávního jednání, což jsou jediná kritéria uvedená
v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17“ (pokyny, bod 1).
3       Sdělení Komise o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod (Úř. věst. 1996, C 207, s. 4, dále jen „sdělení
o spolupráci“) „vymezuje podmínky, za kterých mohou být podniky spolupracující s Komisí v průběhu jejího šetření osvobozeny
od pokuty nebo být oprávněny ke snížení pokuty, kterou by jinak musely zaplatit“
(neoficiální překlad)
(bod A 3 sdělení).
4       Bod D sdělení o spolupráci zní takto:
„D. Podstatné snížení výše pokuty
1.      Pokud podnik spolupracuje, aniž by byly splněny všechny podmínky uvedené v [bodech] B a C, má nárok na 10% až 50% snížení
výše pokuty, která by mu byla uložena, pokud by ke spolupráci nedošlo.
2.      Tak tomu může být zejména pokud:
–       před odesláním oznámení námitek podnik poskytne Komisi informace, dokumenty nebo jiné důkazy, které přispívají k prokázání
existence protiprávního jednání,
–       po obdržení oznámení námitek podnik informuje Komisi, že nezpochybňuje věcnou správnost skutkových zjištění, na kterých Komise
založila svá obvinění.“
(neoficiální překlad)

Skutkový základ sporu
5       V roce 1999 Komise zahájila pod číslem věci IV/37.614/F3 šetření vztahující se k případným protiprávním jednáním porušujícím
pravidla Společenství v oblasti hospodářské soutěže v belgickém pivovarnickém průmyslovém odvětví.
6       Dne 29. září 2000 Komise zahájila v rámci uvedeného šetření řízení a přijala oznámení námitek vůči žalobkyni, jakož i vůči
podnikům Interbrew NV (dále jen „Interbrew“), Groupe Danone (dále jen „Danone“), Brouwerijen Alken‑Maes NV (dále jen „Alken‑Maes“)
a NV Brouwerij Martens (dále jen „Martens“). Řízení zahájené vůči žalobkyni a oznámení námitek, které jí bylo zasláno, se
vztahovalo výlučně k její předpokládané účasti v kartelové dohodě týkající se prodeje piva v Belgii pod značkou distributora.
7       Dne 5. prosince 2001 Komise přijala rozhodnutí 2003/569/ES v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc IV/37.614/F3 PO/Interbrew
a Alken‑Maes) (Úř. věst. L 200, s. 1) týkající se žalobkyně a podniků Interbrew, Danone, Alken‑Maes a Martens (dále jen „napadené
rozhodnutí“).
8       V napadeném rozhodnutí jsou shledána dvě různá protiprávní jednání porušující pravidla hospodářské soutěže, tedy jednak celkový
souhrn dohod nebo jednání ve vzájemné shodě v oblasti prodeje piva v Belgii (dále jen „kartelová dohoda Interbrew/Alken‑Maes“)
a jednak jednání ve vzájemné shodě v oblasti prodeje piva pod značkou distributora (dále jen „kartelová dohoda o prodeji piva
pod značkou distributora“). Napadené rozhodnutí konstatuje, že Danone, Alken‑Maes a Interbrew se účastnily prvního protiprávního
jednání, zatímco žalobkyně, Alken‑Maes, Interbrew a Martens se účastnily druhého protiprávního jednání.
9       Protiprávní jednání vytýkané žalobkyni spočívá v její účasti na jednání ve vzájemné shodě ohledně cen, rozdělení zákazníků
a výměny informací v tržním segmentu prodeje piva pod značkou distributora v Belgii v období od 9. října 1997 do 7. července
1998.
10     Jelikož se domnívala, že souhrn všech poznatků jí umožňuje učinit závěr, že uvedené protiprávní jednání bylo ukončeno, Komise
nepovažovala za nutné uložit dotyčným podnikům povinnost ukončit protiprávní jednání podle čl. 3 nařízení č. 17.
11     Komise se naproti tomu domnívala, že je třeba podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 uložit pokutu Interbrew, Alken‑Maes, žalobkyni
a Martens za jejich účast na tomto protiprávním jednání.
12     V tomto ohledu Komise v napadeném rozhodnutí uvedla, že všichni účastníci kartelové dohody o prodeji piva pod značkou distributora
se tohoto protiprávního jednání dopustili úmyslně.
13     Pro účely výpočtu výše pokut, které mají být uloženy, Komise v napadeném rozhodnutí použila metodologii vymezenou v pokynech,
jakož i ve sdělení o spolupráci.
14     V bodě 335 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla, že horizontální jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen a rozdělení
trhu jsou svou samotnou povahou velmi závažným protiprávním jednáním a že výměna informací je prostředkem k uskutečnění tohoto
jednání ve vzájemné shodě.
15     V bodě 337 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla, že pokud jde o dopad na trh, je třeba zdůraznit, že různé tajné
praktiky účastníků měly za cíl rozdělit zákazníky a nakonec určovat vyšší ceny, než jsou ceny, které by byly dosaženy v podmínkách
volné hospodářské soutěže. Komise rovněž uznala, že nemá k dispozici, pouze snad s jednou výjimkou, důkaz, že jednání ve vzájemné
shodě vedlo zúčastněné podniky k přizpůsobení jejich chování na trhu, což však nic nemění na tom, že na schůzkách organizovaných
v rámci kartelové dohody o značkách distributorů byla projednávána otázka rozdělení zákazníků a otázka cen a že v této souvislosti
došlo k výměně informací. Měla za to, že skutečnost, že belgické pivovary si zřejmě vyměnily informace týkající se prodejů
piva pod značkou distributora v Belgii pouze jednou, nijak nesnižuje závažnost těchto jednání, jelikož cíl tohoto jednání
ve vzájemné shodě spočívající v neučinění cenové nabídky za smlouvy partnerů za účelem vyhnutí se cenové válce totiž nevyžaduje
pravidelnou výměnu informací. Komise uvedla, že tato skutečnost neopravňuje učinit jasný a jednoduchý závěr, že kartelová
dohoda jako taková neměla žádný nebo měla pouze omezený dopad na trh.
16     V bodě 338 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise upřesnila, že pokud jde o rozsah relevantního zeměpisného trhu vzala v úvahu
skutečnost, že schůzky se sice týkaly celého belgického území, ale omezily se na tržní segment prodeje piva pod značkou distributora,
která představuje 5,5 % celkové belgické spotřeby piva.
17     Komise v bodě 339 odůvodnění napadeného rozhodnutí dospěla k závěru, že v této souvislosti se domnívá, že protiprávní jednání
je závažným protiprávním jednáním porušujícím čl. 81 odst. 1 ES.
18     V bodě 340 odůvodnění Komise uvedla povinnost zohlednit pro účely stanovení výše pokuty skutečnou hospodářskou schopnost účastníků
protiprávního jednání vážně narušit hospodářskou soutěž a povinnost stanovit výši pokuty na úrovni zaručující odrazující účinek.
V bodě 341 odůvodnění napadeného rozhodnutí dodala, že je tedy důležité, za účelem zohlednění skutečné schopnosti zúčastněných
podniků způsobit významnou škodu na belgickém trhu s pivem, a zejména v tržním segmentu prodeje piva pod značkou distributora,
rozlišovat mezi různými podniky, které se účastnily protiprávního jednání. Komise upřesnila, že v rámci zohlednění obratu
dosaženého různými podniky v tržním segmentu značek distributorů rozlišila dvě skupiny podniků. Žalobkyně a Martens, které
dosáhly nejvyššího obratu v tržním segmentu značek distributorů, spadají do první skupiny. Podniky Interbrew a Alken‑Maes,
které v tomto tržním segmentu dosáhly daleko nižšího obratu, se nacházejí v druhé skupině.
19     V bodě 342 odůvodnění napadeného rozhodnutí s ohledem na předcházející skutečnosti Komise shledala přiměřeným uložit pokuty
jednak ve výši 300 000 eur žalobkyni a Martens a jednak ve výši 250 000 eur podnikům Interbrew a Alken‑Maes.
20     Za účelem zajištění, aby pokuta měla dostatečně odrazující povahu, a zohlednění skutečnosti, že Interbrew a Alken-Maes, jako
mezinárodní podniky nebo podniky patřící do mezinárodní skupiny, což není případ žalobkyně a Martens, měly snadnější přístup
k právním a ekonomickým znalostem a infrastruktuře, což jim umožnilo lépe posoudit protiprávní povahu jejich chování a z něj
vyplývající následky z pohledu práva hospodářské soutěže, Komise v bodě 343 odůvodnění napadeného rozhodnutí shledala, že
je třeba upravit výchozí částku pokuty Interbrew a Alken‑Maes. V bodě 344 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla,
že s ohledem na velikost a celkové zdroje každého z těchto podniků musí být výše pokuty 250 000 eur, stanovená jak pro Interbrew,
tak pro Alken‑Maes, pětinásobně zvýšena v případě Interbrew a dvojnásobně zvýšena v případě Alken‑Maes.
21     V bodě 345 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla, že délka trvání protiprávního jednání byla devět měsíců, což nebylo
zpochybněno žádnou ze stran, a že tato skutečnost neodůvodňuje žádné zvýšení pokuty.
22     V bodě 347 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise uvedla, že bylo prokázáno, že Interbrew a Alken-Maes iniciovaly schůzky
o prodeji piva pod značkou distributora a že bylo třeba s ohledem na tuto přitěžující okolnost zvýšit základní částku pokuty
o 30 % v případě Interbrew i Alken‑Maes.
23     Komise naopak nepřijala žádnou polehčující okolnost, přičemž všechny argumenty uplatněné za tímto účelem byly odmítnuty v bodech
348 až 354 odůvodnění napadeného rozhodnutí. Je nicméně důležité uvést, že v bodě 351 odůvodnění napadeného rozhodnutí má
Komise za to, že při výpočtu pokuty, která má být žalobkyni uložena, nebyl žádný důvod ke zohlednění okolnosti, že obrat,
kterého žalobkyně dosáhla v tržním segmentu prodejů piv pod značkami distributorů, představoval pouze malou část jejího celkového
obratu. Komise připomněla, že závažnost a délka trvání protiprávního jednání jsou základními prvky výpočtu pokuty a že ačkoliv
v minulosti prováděla výpočet pokut podle základní výše odpovídající určitému procentu dotyčného obratu, jedinými omezeními
volnosti výběru kritéria Komisí při stanovení výše pokut jsou v souladu s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 legální prahové hodnoty
stanovené v tomto ustanovení. Komise dodala, že pro účely posouzení závažnosti protiprávního jednání ve zbývajících otázkách
řádně zohlednila hospodářský význam činnosti, ke které se vztahovalo protiprávní jednání.
24     Komise dále v bodě 355 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedla, že se všechny podniky, které se účastnily kartelové dohody,
dovolávaly sdělení o spolupráci.
25     Pokud jde o Interbrew, Komise konstatovala, že se nemůže domáhat „významného snížení“ své pokuty ve smyslu bodu C sdělení
o spolupráci, jelikož iniciovala diskuse o značkách distributorů. Komise nicméně uvedla, že Interbrew odhalila existenci jednání
ve vzájemné shodě v době, kdy o této věci Komise nic nevěděla, že poskytovala svou pomoc neustále a bez výhrad po celou dobu
šetření a že nezpochybnila věcnou správnost skutkových okolností zakládajících podle Komise protiprávní jednání. Komise tedy
na základě bodu D sdělení o spolupráci snížila výši pokuty uložené Interbrew o 50 %.
26     Pokud jde o Alken-Maes, Komise uvedla, že nezpochybnila věcnou správnost skutkových okolností, které podle Komise zakládají
kartelovou dohodu o prodeji piva pod značkou distributora, ale že její spolupráce nešla nad rámec pouhé odpovědi na žádost
o informace, kterou jí Komise zaslala dne 22. března 2000 v souladu s čl. 11 odst. 1 nařízení č. 17. Komise se v důsledku
toho domnívá, že bylo přiměřené snížit pokutu uloženou Alken‑Maes o 10 % na základě druhé odrážky bodu D 2 sdělení o spolupráci.
27     Pokud jde o žalobkyni, Komise uvedla, že v tomto smyslu nezpochybnila věcnou správnost skutkových okolností zakládajících
protiprávní jednání, ale že informace, které byly Komisi poskytnuty, nešly nad rámec odpovědi na žádost o informace, kterou
jí Komise zaslala dne 22. března 2000 v souladu s čl. 11 odst. 1 nařízení č. 17. Komise tedy rozhodla, že je přiměřené snížit
pokutu uloženou žalobkyni o 10 % na základě druhé odrážky bodu D 2 sdělení o spolupráci.
28     Nakonec pokud jde o Martens, Komise nejprve uvedla, že ve své odpovědi na sdělení námitek zpochybnila existenci protiprávního
jednání, které bylo popsáno ve sdělení námitek, dále uvedla, že informace, které byly Komisi zaslány před odesláním sdělení
námitek, nešly nad rámec odpovědi na žádost o informace, kterou jí Komise zaslala dne 22. března 2000 v souladu s čl. 11 odst. 1
nařízení č. 17, a konečně, že dokumenty poskytnuté Komisi po odeslání sdělení námitek se vztahovaly výlučně k podpoře důvodů
na její obranu nebo poukazovaly na případnou existenci jiného protiprávního jednání porušujícího pravidla hospodářské soutěže,
přičemž tyto okolnosti nemohou vést ke snížení pokuty. Komise nicméně zohlednila skutečnost, že Martens spolupracovala způsobem,
který urychlil řízení, a shledala přiměřeným snížit pokutu, která jí byla uložena, o 10 % na základě bodu D sdělení o spolupráci.
29     Výrok napadeného rozhodnutí zní následovně:
„Článek 3
Společnosti [Interbrew], [Alken-Maes], [žalobkyně] a [Martens] porušily čl. 81 odst. 1 [ES] tím, že se účastnily jednání ve
vzájemné shodě, které se týkalo cen, rozdělení zákazníků a výměny informací v tržním segmentu prodeje piv v Belgii pod značkou
distributora, v době od 9. října 1997 do 7. července 1998.
Článek 4
[Interbrew], [Alken-Maes], [žalobkyni] a [Martens] se z důvodu protiprávních jednání shledaných v článku 3 ukládají následující
pokuty:
a)      [Interbrew]: pokuta 812 000 eur;
b)      [Alken-Maes]: pokuta 585 000 eur;
c)      [žalobkyni]: pokuta 270 000 eur;
d)      [Martens]: pokuta 270 000 eur.
[…]“

Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
30     Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 27. února 2002 byla podána projednávaná žaloba.
31     Na základě zprávy soudce zpravodaje se Soud (pátý senát) rozhodl zahájit ústní část řízení. Řeči účastníků řízení a jejich
odpovědi na otázky Soudu byly vyslechnuty na jednání dne 9. prosince 2004.
32     Na jednání Soud požádal Komisi na základě čl. 64 odst. 3 jednacího řádu Soudu, aby v určité lhůtě předložila některé dokumenty.
V této souvislosti se předseda pátého senátu za účelem umožnit účastníkům řízení předložení jejich vyjádření k uvedeným dokumentům
na konci jednání rozhodl odložit skončení ústní části řízení.
33     Komise vyhověla žádosti Soudu předložit dokumenty uvedené na jednání ve stanovené lhůtě.
34     Dne 14. března 2005 žalobkyně předložila svá písemná vyjádření k uvedeným dokumentům. Dne 10. května 2005 Komise předložila
svá písemná vyjádření k písemným vyjádřením předloženým žalobkyní dne 14. března 2005.
35     Předseda pátého senátu ukončil ústní část řízení dne 10. května 2005. Účastníci řízení o tom byli informováni dopisem ze dne
30. června 2005.
36     Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
–       zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí, který jí ukládá pokutu 270 000 eur, a v případě potřeby rozhodl neuložit žalobkyni
žádnou pokutu a, podpůrně, podstatně snížit výši uložené pokuty;
–       uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
37     Komise navrhuje, aby Soud:
–       zamítl žalobu;
–       uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

Právní otázky
38     Žalobkyně na podporu své žaloby vznáší tři žalobní důvody. První žalobní důvod, který byl vznesen jako hlavní, vychází z porušení
povinnosti odůvodnění vyplývající z článku 253 ES, jakož i čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a pokynů, z důvodu nesprávného posouzení
skutečné hospodářské schopnosti žalobkyně způsobit významnou škodu jiným subjektům, zejména spotřebitelům. Druhý žalobní důvod,
který byl vznesen podpůrně, vychází z porušení pokynů, respektive povinnosti odůvodnění, z důvodu nesprávného posouzení role,
kterou žalobkyně hrála v kartelové dohodě. Třetí žalobní důvod, který byl rovněž vznesen podpůrně, vychází z porušení sdělení
o spolupráci a zásady rovného zacházení.

K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení povinnosti odůvodnění, jakož i čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a pokynů,
z důvodu nesprávného posouzení skutečné hospodářské schopnosti žalobkyně způsobit významnou škodu jiným subjektům, zejména
spotřebitelům
39     Žalobní důvod se skládá ze dvou částí. V první části žalobkyně uplatňuje, že Komise tím, že nevymezila tržní segment prodeje
piva pod značkou distributora jako relevantní trh, porušila povinnost odůvodnění, která jí náleží. V druhé části tvrdí, že
i kdyby tržní segment prodeje piva pod značkou distributora byl relevantním trhem, Komise posoudila její skutečnou hospodářskou
schopnost způsobit významnou škodu jiným subjektům, zejména spotřebitelům, v rozporu s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17.
K první části vycházející z porušení povinnosti odůvodnění z důvodu nevymezení tržního segmentu prodeje piva pod značkou distributora
jako relevantního trhu
–       Argumenty účastníků řízení
40     Žalobkyně uplatňuje, že Komise nevymezila relevantní trh, což je nevyhnutelnou podmínkou ke změření síly na trhu a určení
skutečné hospodářské schopnosti účastníků protiprávního jednání způsobit významnou škodu jiným subjektům.
41     Analýza Komise v napadeném rozhodnutí neumožňuje učinit závěr, že tržní segment prodeje piva pod značkou distributora je trhem
odděleným od obecného trhu s pivem v Belgii, na kterém byly žalobkyně a Martens chráněny proti konkurenčnímu tlaku dvou větších
účastníků na trhu s belgickým pivem, tedy Interbrew a Alken‑Maes. Z toho vyplývá, že z důvodu nevymezení relevantního trhu
nebyla Komise oprávněna posoudit skutečnou hospodářskou schopnost žalobkyně způsobit významnou škodu jiným subjektům, zejména
spotřebitelům, pouze s ohledem na obrat, kterého dosáhla v tržním segmentu prodeje piva pod značkou distributora.
42     Tímto postupem Komise porušila povinnost odůvodnění, která pro ni vyplývá z článku 253 ES.
43     Komise tuto argumentaci zpochybňuje a uplatňuje, že zcela vyhověla požadavkům odůvodnění, které pro ni vyplývají v oblasti
ukládání pokut.
–       Závěry Soudu
44     Jde-li o žaloby směřující proti rozhodnutím Komise ukládajícím pokuty podnikům za porušení pravidel hospodářské soutěže, je
Soud příslušný ve dvou směrech. Jednak je pověřený kontrolou legality těchto rozhodnutí na základě článku 230 ES. V této souvislosti
musí zejména kontrolovat dodržení povinnosti odůvodnění stanovené v článku 253 ES, jejíž porušení způsobuje protiprávnost
rozhodnutí. Jednak je Soud příslušný k posouzení přiměřené povahy výše pokut v rámci pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci,
která mu je přiznána článkem 229 ES a čl. 17 nařízení č. 17. Toto posledně uvedené posouzení může odůvodnit předložení a zohlednění
doplňujících informací, jejichž uvedení v napadeném rozhodnutí není jako takové vyžadováno na základě povinnosti odůvodnění
stanovené v článku 253 ES (rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, KNP BT v. Komise, C‑248/98 P, Recueil, s. I‑9641,
body 38 až 40, a rozsudek Soudu ze dne 9. července 2003, Cheil Jedang v. Komise, T‑220/00, Recueil, s. II‑2473, bod 215).
45     Co se týče kontroly dodržování povinnosti odůvodnění, podle ustálené judikatury z odůvodnění vyžadovaného článkem 253 ES musejí
jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby dotčené osoby mohly rozpoznat důvody, které vedly k přijetí
opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech
případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen,
nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení. Není požadováno, aby odůvodnění
upřesňovalo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES
musí být posuzována s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho celkovou souvislost, jakož i s ohledem na všechna
právní pravidla upravující dotčenou oblast (rozsudky Soudního dvora ze dne 13. března 1985, Nizozemsko a Leeuwarder Papierwarenfabriek
v. Komise, C‑296/82 a C‑318/82, Recueil, s. 809, bod 19, ze dne 29. února 1996, Belgie v. Komise, C‑56/93, Recueil, s. I‑723,
bod 86, a ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, s. I‑1719, bod 63, rozsudek Cheil
Jedang v. Komise, bod 44 výše, bod 216).
46     Co se týče dosahu povinnosti odůvodnění týkající se výpočtu pokut ukládaných za porušení pravidel Společenství v oblasti hospodářské
soutěže, je jednak třeba připomenout, že tento dosah musí být vymezen s ohledem na ustanovení druhého pododstavce čl. 15 odst. 2
nařízení č. 17, podle kterého se „při stanovení výše pokuty bere v úvahu závažnost a trvání daného porušení [protiprávního
jednání]“. Přitom podstatné náležitosti, které tato povinnost odůvodnění představuje, jsou splněny, jestliže Komise ve svém
rozhodnutí uvede prvky posouzení, které jí umožnily vymezit závažnost a délku trvání protiprávního jednání (rozsudky Soudního
dvora ze dne 16. listopadu 2000, Sarrió v. Komise, C‑291/98 P, Recueil, s. I‑9991, bod 73, a ze dne 15. října 2002, Limburgse
Vinyl Maatschappij a další v. Komise, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P,
Recueil, s. I‑8375, bod 463). Dále pak pokyny, jakož i sdělení o spolupráci, obsahují orientační pravidla o prvcích posouzení,
které Komise musí vzít v úvahu za účelem vymezení závažnosti a délky trvání protiprávního jednání (rozsudek Cheil Jedang v. Komise,
bod 44 výše, bod 217). Za těchto podmínek jsou podstatné náležitosti, které povinnost odůvodnění představuje, splněny, jestliže
Komise ve svém rozhodnutí uvádí prvky posouzení, které musela vzít v úvahu v rámci použití těchto pokynů, případně sdělení
o spolupráci, a které jí umožnily vymezit závažnost a délku trvání protiprávního jednání pro účely výpočtu výše pokuty (rozsudek
Cheil Jedang v. Komise, bod 44 výše, bod 218).
47     V projednávané věci Komise tyto podstatné náležitosti splnila.
48     Je namístě zaprvé konstatovat, že Komise v napadeném rozhodnutí podrobně uvedla způsob, kterým postupovala při výpočtu uložených
pokut, a to tím, že vysvětlila každou fázi svých úvah (viz výše uvedené body 14 až 28).
49     Zadruhé je třeba rovněž uvést, že žalobkyně jednak uznala takové protiprávní jednání, jaké bylo shledáno Komisí v článku 3
napadeného rozhodnutí, což znamená, že nezpochybňuje skutečnost, že kartelová dohoda se týkala výlučně tržního segmentu prodeje
piva pod značkou distributora. Žalobkyně dále v rámci svého návrhu na zrušení nebo snížení pokuty nezpochybňuje ani to, že
kartelová dohoda se týkala výlučně tržního segmentu prodeje piva pod značkou distributora, stejně tak jako nezpochybňuje ani
obraty dosažené každým dotyčným podnikem v tomto tržním segmentu, které byly vyčísleny Komisí, ani rozdělení podniků do dvou
kategorií, které Komise provedla na základě obratu dosaženého v tomto tržním segmentu.
50     Z těchto zjištění jednak vyplývá, že nelze mít žádnou pochybnost o skutečnosti, že protiprávní jednání vytýkané žalobkyni,
tak jak jej Komise shledala, se týkalo výlučně prodejů piva pod značkou distributora, a jednak, že Komise vyhodnotila různé
skutečnosti, které na základě pokynů zohlednila za účelem stanovení výše pokuty s ohledem právě na tento tržní segment. V rámci
tohoto postupu Komise ostatně odkazovala buď na kartelovou dohodu o značkách distributorů nebo prodeji piva pod těmito značkami,
nebo na tržní segment prodeje piva pod značkou distributora.
51     Zvláště ze znění bodů 335 až 339 odůvodnění napadeného rozhodnutí jasně vyplývá, že omezení předmětu kartelové dohody na tržní
segment prodeje piva pod značkou distributora hrálo určující roli v klasifikaci protiprávního jednání jako závažného, a nikoliv
jako velmi závažného protiprávního jednání ve smyslu bodu 1 A odst. 2 pokynů. Komise totiž v bodě 338 odůvodnění napadeného
rozhodnutí zohlednila skutečnost, že ačkoliv se schůzky jistě týkaly celého belgického území, byly omezeny na tržní segment
prodeje piva pod značkou distributora, který představoval 5,5 % celkové spotřeby piva v Belgii.
52     Právě v této souvislosti je namístě analyzovat odůvodnění poskytnuté Komisí vztahující se k jejímu posouzení skutečné hospodářské
schopnosti žalobkyně způsobit významnou škodu jiným subjektům.
53     V tomto ohledu se nejdříve jeví, jak správně tvrdí Komise, že uvedené posouzení bylo pouze jednou z několika fází postupu
stanovení konkrétní výchozí částky pokuty každému podniku s ohledem na závažnost uskutečněného protiprávního jednání, která
byla stanovena na základě vícero kritérií.
54     Přitom poté, co uvedla, že protiprávní jednání má být považováno za závažné s ohledem zejména na skutečnost, že se omezilo
na tržní segment prodeje piva pod značkou distributora, Komise v bodě 341 odůvodnění napadeného rozhodnutí upřesnila, že je
důležité provést rozlišení mezi podniky, které se účastnily protiprávního jednání, „za účelem zohlednění skutečné schopnosti
zúčastněných podniků způsobit významnou škodu na belgickém trhu s pivem a zejména v tržním segmentu prodejů piva pod značkou
distributora“. Ačkoliv Komise učinila odkaz na „belgický trh s pivem“, který na jednání označila jako neobratnost v psaní,
jak ze skutečnosti, že dodala „a zejména v tržním segmentu prodejů piva pod značkou distributora“, tak ze skutečnosti, že
zohlednila „obrat dosažený různými podniky v tržním segmentu značek distributorů“, vyplývá, že Komise hodlala rozlišit míru
odpovědnosti každého podniku v této kartelové dohodě právě s ohledem na tržní segment prodeje piva pod značkou distributora
tím, že posoudila jejich skutečnou hospodářskou schopnost způsobit významnou škodu jiným subjektům, zejména spotřebitelům,
v souladu s čtvrtým pododstavcem bodu 1 A pokynů.
55     Skutečnost, že toto posouzení odkazovalo na tržní segment prodeje piva pod značkou distributora, je pouze důsledkem skutečnosti,
že celkové posouzení Komise za účelem posouzení závažnosti protiprávního jednání muselo nutně zohlednit skutečnost, že se
kartelová dohoda vztahovala pouze k uvedenému tržnímu segmentu, jak Komise shledala v článku 3 napadeného rozhodnutí. Nebylo
by ostatně smysluplné, aby Komise jednak zohlednila skutečnost, že se kartelová dohoda vztahovala pouze na tržní segment prodeje
piva pod značkou distributora, pro určení závažnosti ve smyslu prvního a druhého pododstavce bodu 1 A pokynů, a jednak aby
posoudila skutečnou hospodářskou schopnost dotčených podniků způsobit významnou škodu jiným subjektům, zejména spotřebitelům,
na obecném trhu s pivem prodávaným v Belgii.
56     Z toho vyplývá, že žalobkyně nemůže Komisi vytýkat, že porušila povinnost odůvodnění, která jí přísluší, tím, že pro účely
posouzení její „skutečné hospodářské schopnosti“ způsobit významnou škodu jiným subjektům vycházela z tržního segmentu prodeje
piva pod značkou distributora, jelikož jednak Komise v napadeném rozhodnutí zmínila různé prvky posouzení, které jí umožnily
vymezit závažnost protiprávního jednání, a jednak z těchto informací vyplývá, že posouzení Komise systematicky zohledňovalo
skutečnost, že kartelová dohoda se vztahovala výlučně na tržní segment prodeje piva pod značkou distributora.
57     V každém případě v souvislosti s použitím pokynů pro účely posouzení „skutečné hospodářské schopnosti“ žalobkyně způsobit
významnou škodu jiným subjektům, i kdyby bylo namístě rozumět argumentaci žalobkyně tak, že podporuje bod žalobního důvodu
vycházející z porušení povinnosti Komise předběžně vymezit tržní segment prodeje piva pod značkou distributora, je namístě
nejprve uvést, že pokyny nevyžadují, aby Komise formálně vymezila relevantní zeměpisný trh (rozsudek Soudu ze dne 6. července
2000, Volkswagen v. Komise, T‑62/98, Recueil, s. II‑2707, bod 341), ani nepředepisují konkrétní metodu pro účely vymezení
skutečné schopnosti účastníků protiprávního jednání způsobit významnou škodu jiným subjektům, zejména spotřebitelům. Pokyny
také neukládají, aby případná volba Komise posoudit uvedenou skutečnou schopnost na základě prodejů každého účastníka protiprávního
jednání v tržním segmentu, na který se toto protiprávní jednání vztahuje, byla nutně podmíněna předchozí analýzou, že tento
tržní segment je relevantním trhem.
58     Je důležité dále připomenout, že podle ustálené judikatury je v rámci použití čl. 81 odst. 1 ES třeba vymezit relevantní trh
právě za účelem zjištění, zda dohoda může ovlivnit obchod mezi členskými státy a zda jejím cílem nebo výsledkem je vyloučení,
omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu (rozsudky Soudu ze dne 21. února 1995, SPO a další v. Komise,
T‑29/92, Recueil, s. II‑289, bod 74, ze dne 15. března 2000, Cimenteries CBR a další v. Komise, nazývaný „Cement“, T‑25/95,
T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95 až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95,
T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Recueil, s. II‑491, bod 1093, a Volkswagen v. Komise, bod 57 výše, bod 230). V důsledku toho
povinnost vymezit relevantní trh v rozhodnutí přijatém podle čl. 81 odst. 1 ES má Komise pouze v případě, že bez takového
vymezení není možné zjistit, zda dotčená dohoda, rozhodnutí sdružení podniků nebo jednání ve vzájemné shodě je s to ovlivnit
obchod mezi členskými státy a zda má za cíl nebo výsledek vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném
trhu (rozsudky Soudu ze dne 15. prosince 1998, European Night Services a další v. Komise, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 a T‑388/94,
Recueil, s. II‑3141, body 93 až 95 a 105, a Volkswagen v. Komise, bod 57 výše, bod 230).
59     Od Komise tedy nemůže být vyžadováno, aby prokázala, že výrobek nebo výrobky, na které se vztahuje kartelová dohoda s protisoutěžním
cílem, představují oddělený trh pro účely posouzení jednoho z použitelných kritérií pro stanovení výše pokuty, jelikož toto
prokázání není nezbytné ke zjištění samotného protiprávního jednání. Stanovení výše pokuty musí být založeno na závažnosti
a délce trvání protiprávního jednání, jak byly zjištěny Komisí, přičemž pro účely výpočtu pokuty uložené za uskutečněné protiprávní
jednání nemůže být posouzení skutečné hospodářské schopnosti účastníků způsobit škodu jiným subjektům, zejména spotřebitelům,
provedeno s odkazem na jiné výrobky, než na výrobky, které jsou předmětem kartelové dohody.
60     První část prvního žalobního důvodu tedy musí být zamítnuta.
K druhé části vycházející z porušení čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a pokynů z důvodu nesprávného posouzení skutečné schopnosti
žalobkyně způsobit významnou škodu jiným subjektům, zejména spotřebitelům
–       Argumenty účastníků řízení
61     Žalobkyně uplatňuje, že i kdyby, jakože tomu tak nebylo, tržní segment prodeje piva pod značkou distributora byl relevantním
trhem, Komise shledala v rozporu s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a pokyny, že její skutečná hospodářská schopnost způsobit
na tomto trhu významnou škodu jiným subjektům byla větší než u Interbrew a Alken‑Maes, zatímco tyto společnosti s podíly na
trhu 55 %, respektive 15 %, měly velmi silné postavení na obecném trhu s pivem v Belgii. Navzdory tomu, že žalobkyně dosáhla
v tržním segmentu prodeje piva pod značkou distributora k datu zohledněnému v napadeném rozhodnutí vyšší obrat, než byl obrat
Interbrew a Alken‑Maes, měla mnohem menší skutečnou hospodářskou schopnost způsobit významnou škodu jiným subjektům.
62     Tento skutkový stav je prokázán, jak vyplývá z napadeného rozhodnutí, skutečností, že Interbrew a Alken‑Maes iniciovaly čtyři
schůzky zaměřené na prodeje pod značkou distributora, kterou Komise úmyslně ignorovala a která odporuje jejímu zjištění, podle
kterého byly Interbrew a Alken‑Maes účastníky menšího významu na trhu prodeje piva pod značkou distributora. Pro účely posouzení
skutečné hospodářské schopnosti účastníků protiprávního jednání způsobit významnou škodu jiným subjektům na tomto trhu není
možné přehlížet jejich hospodářskou schopnost na obecném trhu s pivem. Díky jejich značným výrobním schopnostem a vyšším maržím
z jejich prodejů pod vlastní značkou mohly Interbrew a Alken‑Maes vyvíjet na žalobkyni a Martens silný tlak na trhu prodeje
piva pod značkou distributora.
63     Komise zpochybňuje argumentaci žalobkyně.
–       Závěry Soudu
64     Pokud jde o podpůrný argument uplatňovaný žalobkyní týkající se nesprávného posouzení její skutečné schopnosti způsobit významnou
škodu jiným subjektům, zejména spotřebitelům, i kdyby byl tržní segment prodeje piva pod značkou distributora relevantním
trhem, je nejprve namístě připomenout, že pro účely uvedeného posouzení v bodě 341 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise
rozlišila mezi různými podniky, které se účastnily protiprávního jednání, tak, že je rozdělila do dvou kategorií na základě
obratu, kterého dosáhly v tržním segmentu značek distributorů.
65     Je dále namístě připomenout (viz bod 49 výše), že ani jednotlivé obraty dosažené každým dotyčným podnikem v tomto tržním segmentu,
jak byly vyčísleny Komisí, ani rozdělení podniků do dvou kategorií, které Komise provedla na základě uvedených obratů, nejsou
zpochybněny.
66     Pokud jde o argument, podle kterého okolnost, že Interbrew a Alken-Maes iniciovaly čtyři schůzky zaměřené na prodeje pod značkou
distributora, odporuje zjištění, podle kterého Interbrew a Alken‑Maes byly v tomto tržním segmentu účastníky menšího významu,
je namístě připomenout, že Komise vzala v úvahu specifickou roli iniciátora, kterou měly Interbrew a Alken‑Maes v kartelové
dohodě týkající se prodeje piva pod značkou distributora tím, že vůči každému z těchto dvou podniků vycházela z přitěžující
okolnosti, která vedla k 30% zvýšení základní částky jejich pokut (viz bod 22 výše).
67     Pokud jde nakonec o argument žalobkyně, podle kterého zohlednění tržního segmentu prodeje piva pod značkou distributora pro
účely posouzení její skutečné hospodářské schopnosti způsobit významnou škodu jiným subjektům, zejména spotřebitelům, ještě
neznamená, že by bylo v této souvislosti možné odhlédnout od hospodářské schopnosti Interbrew a Alken‑Maes na obecném trhu
s pivem, je třeba uvést, že Komise v bodě 343 odůvodnění napadeného rozhodnutí z důvodu nutnosti zajistit odrazující účinek
pokut zohledňuje skutečnost, že Interbrew a Alken‑Maes jsou, na rozdíl od žalobkyně a Martens, mezinárodními podniky nebo
podniky náležejícími do mezinárodní skupiny, které mají jednodušší přístup k právním a ekonomickým znalostem a infrastruktuře,
jež jim umožní lépe posoudit protiprávní povahu jejich chování a z něj vyplývající následky z pohledu práva hospodářské soutěže.
Přitom tím, že Komise z tohoto důvodu zdvojnásobila, respektive zpětinásobila konkrétní výchozí částky stanovené pro Alken‑Maes,
respektive Interbrew, zohlednila větší hospodářskou schopnost Alken‑Maes a Interbrew na obecné úrovni.
68     Z toho vyplývá, že druhá část žalobního důvodu musí být zamítnuta a stejně tak musí být v plném rozsahu zamítnut první žalobní
důvod.

K druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení jednak pokynů, z důvodu nesprávného posouzení role, kterou hrála žalobkyně
v kartelové dohodě, a jednak povinnosti odůvodnění
Argumenty účastníků řízení
69     S odkazem na judikaturu Soudního dvora (rozsudek ze dne 10. prosince 1985, Stichting Sigarettenindustrie a další v. Komise,
C‑240/82 až C‑242/82, C‑261/82, C‑262/82, C‑268/82 a C‑269/82, Recueil, s. 3831, bod 100) žalobkyně uplatňuje, že Komise nesprávně
použila pokyny a nesplnila povinnost odůvodnění, která jí náleží, tím, že v této souvislosti nepřijala polehčující okolnost
uvedenou v první odrážce bodu 3 pokynů, tedy „výlučně pasivní nebo ,následovnickou‘ roli při protiprávním jednání“, zatímco
žalobkyně hrála extrémně pasivní roli nebo v každém případě nepochybně méně aktivní roli, než kterou hrály tři ostatní podniky,
které se účastnily dotyčných čtyř schůzek.
70     Na výzvu Soudu učiněnou na jednání za účelem upřesnění své argumentace žalobkyně uvedla, že nad rámec striktního použití polehčující
okolnosti týkající se „výlučně pasivní nebo ,následovnické‘ role při protiprávním jednání“ se v širší míře dovolává této polehčující
okolnosti z důvodu své méně aktivní role v kartelové dohodě, než byla role, kterou hrály tři ostatní účastníci. Tato méně
aktivní role je vysvětlena zejména nepřítomností žalobkyně na nizozemském trhu prodeje piva pod značkou distributora, kterého
se týkaly dvě poslední schůzky v rámci kartelové dohody.
71     I když žalobkyně nezpochybňuje, že byla přítomna na čtyřech schůzkách, z nichž první dvě se konaly v Belgii a další dvě v Nizozemsku,
ani že při setkáních hovořila o cenách a rozdělení klientů, zdůrazňuje, že pasivní nebo v každém případě méně aktivní povaha
její role vyplývá ze dvou skutečností. Zaprvé, Interbrew a Alken‑Maes schůzky iniciovaly. Zadruhé, žalobkyně nebyla přítomna
na nizozemském trhu, a neměla tedy zájem o dvě schůzky, které se konaly v Nizozemsku a které byly zorganizovány Interbrew
na žádost Martens.
72     Přítomnost žalobkyně na schůzkách a její účast na výměně informací nemůže umožnit kvalifikaci její role jako aktivní, neboť
jinak by hrozilo, že zvažovaná polehčující okolnost bude zbavena jakéhokoliv smyslu. Její údajně aktivní role ve skutečnosti
odpovídá pouze účasti v kartelové dohodě jako následovník.
73     Komise zpochybňuje argumentaci žalobkyně a uplatňuje, že méně aktivní role v kartelové dohodě každopádně nemůže být zohledněna
jako polehčující okolnost.
Závěry Soudu
74     Pokud jde zaprvé o bod žalobního důvodu vycházející z nesprávného zjištění Komise, podle kterého role, kterou hrála žalobkyně
v kartelové dohodě, nemohla být polehčující okolností, je nejprve třeba uvést, že v bodě 3 pokynů se uvádí, že snížit základní
částku pokuty uložené podniku lze z důvodu zvláštních polehčujících okolností, jako je „výlučně pasivní nebo následovnická
role při protiprávním jednání“ (první odrážka).
75     Je třeba rovněž připomenout, že podle judikatury, aby mohl mít podnik výhodu z polehčující okolnosti vyplývající z „výlučně
pasivní nebo následovnické role“, musel zaujmout „rezervovaný postoj“ charakterizovaný nedostatkem aktivní účasti při vypracování
protisoutěžní dohody nebo protisoutěžních dohod (rozsudek Cheil Jedang v. Komise, bod 44 výše, bod 167). V rámci skutečností,
které mohou ukazovat na pasivní roli podniku v kartelové dohodě, Soud shledal, že lze zohlednit zejména skutečnosti, jako
je výrazně sporadičtější účast podniku na schůzkách ve srovnání s běžnými účastníky kartelové dohody, jakož i opožděný vstup
na trh, který je předmětem protiprávního jednání, bez ohledu na délku trvání účasti na protiprávním jednání, nebo také existenci
výslovných prohlášení učiněných v tomto smyslu zástupci ostatních podniků, které se účastnily protiprávního jednání (rozsudek
Cheil Jedang v. Komise, bod 44 výše, bod 168).
76     Je namístě dále uvést, že v projednávaném případě Komise v bodě 349 odůvodnění napadeného rozhodnutí uvedla, že „jak [žalobkyně],
tak Martens zmínily, že jejich účast v kartelové dohodě by měla být považována za pasivní“. V témže bodě odůvodnění Komise
nicméně uvedla, že „se [žalobkyně] a Martens aktivně účastnily kartelové dohody o značkách distributorů“, že „tyto dvě pivovarnické
společnosti se totiž účastnily všech schůzek, o nichž Komise ví, a že [žalobkyně] mimoto uznala, že si vyměňovala informace
o prodeji piva pod značkou distributora v Belgii s jinými zúčastněnými pivovarnickými společnostmi a že uzavřela dohody o cenách
a rozdělení zákazníků“.
77     Žalobkyně přitom nezpochybňuje, že se zúčastnila všech schůzek v rámci kartelové dohody, které jsou známy Komisi, a ve své
žalobě uznala, že byla přítomna na čtyřech dotyčných schůzkách, z nichž první dvě se konaly v Belgii a další dvě v Nizozemsku.
Mimoto žalobkyně nezpochybňuje (viz bod 71 výše), že stejně jako tři další pivovarnické společnosti, které se účastní řízení,
hovořila na setkáních o cenách a rozdělení zákazníků.
78     Je tedy namístě učinit závěr, že žalobkyně tím, že se účastnila všech schůzek v rámci kartelové dohody a na těchto schůzkách
si vyměňovala informace o cenách a rozdělení zákazníků, účastnila se kartelové dohody aktivně, což je zjevně v rozporu s tím,
co je požadováno k tomu, aby se na ni vztahovala uplatňovaná polehčující okolnost.
79     Tento závěr nemůže být vyvrácen skutečností, že Interbrew a Alken-Maes iniciovaly schůzky týkající se prodeje piva pod značkou
distributora. Skutečnost, že Komise s ohledem na určitého účastníka kartelové dohody posoudila zvláště aktivní roli, o které
svědčí vyvinutí iniciativy k uzavření kartelové dohody, jako přitěžující okolnost, v žádném případě neznamená, že z tohoto
důvodu musí s ohledem na ostatní účastníky vycházet z polehčující okolnosti z důvodu výlučně pasivní nebo následovnické role.
Konkrétní prvky chování jednoho podniku totiž nemohou určit použitelnost přitěžující nebo polehčující okolnosti vůči jinému
podniku. Zohlednění takových okolností se totiž odvíjí od jednotlivého chování jednoho podniku, a musí být tedy nutně založeno
na prvcích chování, které jsou vlastní tomuto podniku.
80     Méně aktivní role v kartelové dohodě, kterou žalobkyně uplatňuje, nemůže být přijata jako polehčující okolnost odlišná od
„výlučně pasivní nebo následovnické role“ výslovně uvedené v pokynech. I kdyby totiž bylo prokázáno, že chování žalobkyně
bylo skutečně méně aktivní v porovnání s chováním ostatních účastníků, s ohledem například na její nepřítomnost na nizozemském
trhu, pouze toto odstupňování by nemohlo odůvodnit snížení pokuty. Takové chování totiž svědčí pouze o menší snaživosti v provádění
kartelové dohody, aniž by však zpochybnilo plnou účast žalobkyně v ní, o čemž svědčí zejména její systematická účast na protisoutěžních
schůzkách v rámci celé délky trvání protiprávního jednání a nedostatek poznatků, které by mohly prokázat zdrženlivost žalobkyně
v uskutečňování cílů kartelové dohody.
81     Uplatnění předchozí rozhodovací praxe Komise také nemůže být přijato. Z ustálené judikatury totiž vyplývá, že Komise disponuje
v rámci nařízení č. 17 při stanovování výše pokut určitým prostorem pro uvážení za účelem usměrňování chování podniků ve smyslu
dodržování pravidel hospodářské soutěže (rozsudky Soudu ze dne 6. dubna 1995, Martinelli v. Komise, T‑150/89, Recueil, s. II‑1165,
bod 59, ze dne 11. prosince 1996, Van Megen Sports v. Komise, T‑49/95, Recueil, s. II‑1799, bod 53, a ze dne 21. října 1997,
Deutsche Bahn v. Komise, T‑229/94, Recueil, s. II‑1689, bod 127). Skutečnost, že Komise v minulosti použila pokuty určité
úrovně na určité typy protiprávních jednání, ji tedy nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených nařízením
č. 17, pokud je to nezbytné k zajištění uplatňování politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže (rozsudek Soudního
dvora ze dne 7. června 1983, Musique Diffusion française a další v. Komise, C‑100/80 až C‑103/80, Recueil, s. 1825, bod 109,
rozsudky Soudu ze dne 10. března 1992, Solvay v. Komise, T‑12/89, Recueil, s. II‑907, bod 309, a ze dne 14. května 1998, Europa
Carton v. Komise, T‑304/94, Recueil, s. II‑869, bod 89). Účinné použití pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže
naopak vyžaduje, aby Komise mohla kdykoliv přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky (výše uvedený rozsudek Musique
Diffusion française a další v. Komise, bod 109, a rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, LR AF 1998 v. Komise, T‑23/99, Recueil,
s. II‑1705, bod 237).
82     Pokud jde zadruhé o bod žalobního důvodu vycházející z porušení povinnosti odůvodnění, je namístě nejprve odkázat na judikaturu
citovanou v bodech 45 a 46 výše a konstatovat dále, že v napadeném rozhodnutí (viz body 76 a 77 výše) Komise v rámci odmítnutí
udělit žalobkyni výhodu uplatňované polehčující okolnosti uvedla prvky posouzení, které ji vedly k tomu, že vůči žalobkyni
nepoužila polehčující okolnost spočívající ve výlučně pasivní nebo následovnické roli. Nedopustila se tedy v této souvislosti
žádného porušení povinnosti odůvodnění, která jí náleží.
83     Je tedy namístě učinit závěr, že se Komise rozhodla odmítnout uplatňovanou polehčující okolnost správně a s dostatečným odůvodněním.
Druhý žalobní důvod tedy musí být zamítnut.

K třetímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení sdělení o spolupráci a zásady rovného zacházení
84     Třetí žalobní důvod se skládá ze dvou částí. V první části žalobkyně uplatňuje porušení sdělení o spolupráci a zásady rovného
zacházení vyplývající z příznivějšího zacházení s Interbrew ze strany Komise. V druhé části žalobkyně uplatňuje porušení sdělení
o spolupráci a zásady rovného zacházení vyplývající z totožného zacházení s žalobkyní na jedné straně a s Martens a Alken‑Maes
na straně druhé.
K první části vycházející z porušení sdělení o spolupráci a zásady rovného zacházení vyplývajícího z příznivějšího zacházení
s Interbrew ze strany Komise
–       Argumenty účastníků řízení
85     Žalobkyně uplatňuje, že její spolupráce v prokazování existence kartelové dohody týkající se prodeje piva pod značkou distributora
musí být považována za srovnatelnou se spoluprací Interbrew a že Komise porušila zásadu rovného zacházení tím, že žalobkyni
snížila výši pokuty pouze o 10 %, zatímco Interbrew o 50 %.
86     Jednak ze spisu a z napadeného rozhodnutí vyplývá, že ve dnech 14. ledna a 2. února 2000, tedy před oznámením námitek, zaslala
Interbrew Komisi prohlášení odhalující existenci setkání týkajících se kartelové dohody o prodeji piva pod značkou distributora,
jejichž předmětem byla cenová úroveň a rozdělení zákazníků. Komise shledala, že nepřetržitá a plná spolupráce Interbrew a její
nezpochybnění věcné správnosti skutkových zjištění odůvodňují snížení výše pokuty o 50 %.
87     Jednak dne 5. dubna 2000 v odpovědi na žádost o informace ze dne 22. března 2000, tedy když ještě nevěděla o prohlášeních
Interbrew a před oznámením námitek, žalobkyně prohlásila, že cenová úroveň prodejů pod značkou distributora v Belgii byla
předmětem diskusí na čtyřech schůzkách. Žalobkyně mimoto prohlásila, že byly vyměňovány informace týkající se zákazníků a objemů.
Ve své odpovědi na žádost o informace tedy žalobkyně stejně jako Interbrew potvrdila existenci jednání ve vzájemné shodě a výměny
informací o prodejích pod značkou distributora v Belgii.
88     Žalobkyně v rámci dotazů Soudu na jednání tvrdila, přičemž se dovolávala rozsudku Soudu ze dne 29. dubna 2004, Tokai Carbon
a další v. Komise (T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01 až T‑246/01, T‑251/01 a T‑252/01, Recueil, s. II‑1181, body 407 až 410), že
na rozdíl od tvrzení Komise poskytla ve své odpovědi ze dne 5. dubna 2000 na žádost o informace ze dne 22. března 2000 informace,
které jdou nad rámec informací, které má povinnost poskytnout na základě článku 11 nařízení č. 17. Jelikož odpověděla na žádost
o informace, je namístě shledat, že šlo o spolupráci, kterou Komise měla zohlednit na základě sdělení o spolupráci.
89     Žalobkyně tvrdí, že jelikož Martens zpochybnila existenci jednání ve vzájemné shodě týkajícího se cen a zákazníků a jelikož
Alken‑Maes se omezila na to, že nezpochybnila věcnou správnost skutkových zjištění uvedených v oznámení námitek, pouze informace
poskytnuté žalobkyní, které potvrzovaly informace poskytnuté Interbrew, umožnily konstatovat protiprávní jednání porušující
článek 81 ES.
90     Prohlášení žalobkyně potvrzující prohlášení Interbrew byla zásadní pro prokázání protiprávního jednání a měla stejně rozhodující
povahu jako prohlášení Interbrew. V každém případě skutečnost, že Interbrew odhalila existenci protiprávního jednání, nemůže
sama o sobě odůvodnit tak významný rozdíl v zacházení, jaký uplatnila Komise.
91     Ve svém písemném vyjádření k dokumentům předloženým Komisí na žádost Soudu na jednání žalobkyně dodává, že z těchto dokumentů
vyplývá, že se nachází ve zcela obdobné situaci jako Interbrew. Každý z těchto dvou podniků totiž odpověděl na žádost o informace
na základě článku 11 nařízení č. 17 ze dne 11. listopadu 1999, respektive ze dne 22. března 2000, které měly stejný předmět,
jelikož schůzky týkající se prodeje piva pod značkou distributora, které byly předmětem žádosti o informace ze dne 22. března
2000 zaslané žalobkyni, byly rovněž předmětem žádosti o informace ze dne 11. listopadu 1999 zaslané Interbrew. Žalobkyně a Interbrew
tedy poskytly za stejných okolností obdobné údaje týkající se téhož protiprávního jednání, a jejich spolupráce byla tudíž
totožná.
92     Žalobkyně se v tomto ohledu dovolává rozsudku Soudu ze dne 13. prosince 2001, Krupp Thyssen Stainless a Acciai speciali Terni
v. Komise (T‑45/98 a T‑47/98, Recueil, s. II‑3757, body 235 až 249), podle kterého pouze skutečnost, že podnik uznal vytýkaná
skutková zjištění předtím, než tak učinil jiný podnik, nemůže být objektivním důvodem k rozdílnému zacházení s těmito podniky,
jelikož posouzení stupně spolupráce poskytnuté podniky nemůže záviset na čistě náhodných faktorech, jako je pořadí, ve kterém
jsou podniky dotazovány Komisí. Skutečnost, že Interbrew jako první odhalila existenci kartelové dohody v odpovědi na žádost
o informace, tedy nemůže být objektivním důvodem rozdílného zacházení s žalobkyní a Interbrew.
93     Žalobkyně dodává, že dokumenty předložené Komisí potvrzují, že Komise tvrdí neprávem, že Interbrew dobrovolně poskytla informace
o kartelové dohodě týkající se prodeje piva pod značkou distributora. Tyto informace totiž spadaly do rámce žádosti Komise
o informace ze dne 11. listopadu 1999. Stupně spolupráce ze strany Interbrew a žalobkyně jsou o to více srovnatelné.
94     Komise uplatňuje, že stupeň spolupráce žalobkyně nebyl v ničem srovnatelný se spoluprací poskytnutou Interbrew, a že tedy
nedošlo k žádnému porušení zásady rovného zacházení.
95     Dne 14. ledna 2000 totiž Interbrew spontánně poskytla informace, které dvakrát doplnila dne 2. a 8. února 2000, o kartelové
dohodě týkající se prodeje piva pod značkou distributora, o jejíž existenci Komise tehdy nevěděla. Interbrew byla prvním,
kdo poskytl informace o této kartelové dohodě, přičemž tyto informace byly kromě toho zcela použitelné Komisí jako důkazy
dotčeného protiprávního jednání.
96     Žalobkyně poskytla informace pouze v rámci odpovědi na žádost o informace, která jí byla zaslána dne 22. března 2000. Poskytnuté
informace, ačkoliv byly užitečné, nešly nad rámec odpovědi na žádost o informace a nebyly nepostradatelné ke shledání protiprávního
jednání, jelikož toto posledně uvedené jednání již bylo prokázáno informacemi dobrovolně poskytnutými Interbrew. Skutečnost,
že Komise tyto informace uvedla v napadeném rozhodnutí, kromě toho v žádném případě neznamená, že představují důkazy, které
jsou nepostradatelné ke shledání protiprávního jednání a jdou nad rámec odpovědi na žádost o informace.
97     Ve svém písemném vyjádření ze dne 10. května 2005, týkajícím se písemného vyjádření žalobkyně ze dne 14. března 2005 k dokumentům
předloženým Komisí na žádost Soudu vznesenou na jednání, Komise výslovně zpochybňuje, že by se žalobkyně mohla důvodně dovolávat
rozsudku Krupp Thyssen Stainless a Acciai speciali Terni v. Komise, bod 92 výše. Žalobkyně totiž přehlíží zásadní úvahu obsaženou
v uvedeném rozsudku, tedy že porušení zásady rovného zacházení může být shledáno, pouze když dotyčné podniky poskytly totožné
informace za obdobných okolností a ve stejné fázi správního řízení.
98     Jak z napadeného rozhodnutí, tak z dokumentů poskytnutých Komisí přitom vyplývá, že Interbrew a žalobkyně se zjevně nenacházely
v obdobné situaci a že neposkytly totožné informace, ani že s Komisí nespolupracovaly stejným způsobem.
99     Žádost o informace ze dne 11. listopadu 1999 se žádným způsobem nevztahovala ke kartelové dohodě týkající se prodeje piva
pod značkou distributora, o které Komise v dané době nevěděla. Interbrew přitom spontánně informovala Komisi o existenci této
kartelové dohody, což vedlo Komisi k tomu, že Interbrew požádala o doplňující informace k této otázce. Interbrew tedy s Komisí
spolupracovala velmi aktivně. Spontánní odhalení její účasti v kartelové dohodě týkající se prodeje piva pod značkou distributora
je toho ilustrací a musí být odměněno.
100   Nelze tedy tvrdit, že otázky položené dne 11. listopadu 1999 Interbrew a dne 22. března 2000 žalobkyni byly položeny za obdobných
okolností, ve stejné fázi správního řízení a že jejich odpovědi obsahovaly totožné informace. Obzvláště Interbrew poskytla
zcela úplné informace o kartelové dohodě týkající se prodeje piva pod značkou distributora, zatímco žalobkyně nejprve v dopise
ze dne 5. dubna 2000 odpověděla, že o protiprávním jednání porušujícím pravidla hospodářské soutěže nic neví a že obsahem
schůzek byly legální otázky, a teprve poté přiznala skutečný obsah uvedených schůzek.
101   Komise uzavírá, že bez plné spolupráce Interbrew by žalobkyni nikdy nezaslala žádost o informace a že kartelová dohoda týkající
se prodeje piva pod značkou distributora by nebyla odhalena. Šetření provedená v Belgii v rámci kartelové dohody Interbrew/Alken‑Maes
totiž neumožnila nalézt dokumenty týkající se této kartelové dohody.
–       Závěry Soudu
102   Je namístě úvodem připomenout, že Komise ve svém sdělení o spolupráci stanovila podmínky, za kterých mohou být podniky spolupracující
s Komisí v průběhu jejího šetření osvobozeny od pokuty nebo oprávněny ke snížení pokuty, kterou by jinak musely zaplatit (bod
A 3 sdělení o spolupráci).
103   Co se týče použití sdělení o spolupráci v případě žalobkyně, není zpochybněno, že její chování musí být posouzeno na základě
bodu D uvedeného sdělení, nazvaného „Podstatné snížení výše pokuty“.
104   Jednak je namístě připomenout, že podle judikatury je snížení pokuty z důvodu spolupráce ve správním řízení odůvodněno, pouze
pokud chování dotčeného podniku umožňuje Komisi shledat existenci protiprávního jednání s menšími obtížemi a případně jej
ukončit (rozsudky Soudu ze dne 14. května 1998, SCA Holding v. Komise, T‑327/94, Recueil, s. II‑1373, bod 156, a Krupp Thyssen
Stainless a Acciai speciali Terni v. Komise, bod 92 výše, bod 270).
105   Jednak na základě čl. 11 odst. 1 nařízení č. 17 Komise v rámci plnění úkolů, které jí svěřuje článek 85 ES a předpisy přijaté
podle článku 83 ES, může zejména shromažďovat všechny nezbytné informace od podniků a sdružení podniků, které jsou povinny
na základě odstavce 4 uvedeného článku požadované informace poskytnout. Pokud podnik nebo sdružení podniků neposkytne požadované
informace ve lhůtě stanovené Komisí nebo poskytne neúplné informace, může si je Komise v souladu s čl. 11 odst. 5 nařízení
č. 17 vyžádat formou rozhodnutí a podnik nebo sdružení podniků se pak v případě přetrvávajícího odmítnutí poskytnout dané
informace vystavuje pokutě nebo penále.
106   Spolupráce podniku v šetření tak neposkytuje nárok na žádné snížení pokuty, jestliže tato spolupráce nepřekročila rámec povinností,
které pro něj vyplývají z čl. 11 odst. 4 a odst. 5 nařízení č. 17 (rozsudek Solvay v. Komise, bod 81 výše, body 341 a 342).
Naproti tomu v případě, kdy podnik v odpovědi na žádost o informace podle článku 11 poskytne informace, které jdou jasně nad
rámec informací, které Komise může požadovat na základě tohoto článku, je daný podnik oprávněn ke snížení pokuty (viz v tomto
smyslu rozsudek Soudu ze dne 14. května 1998, Cascades v. Komise, T‑308/94, Recueil, s. II‑925, bod 262).
107   V tomto ohledu pokud v žádosti o informace podle čl. 11 nařízení č. 17 Komise, kromě položení čistě skutkových otázek a žádostí
o poskytnutí existujících dokumentů, žádá podnik o popis cíle a průběhu řady schůzek, kterých se podnik účastnil, jakož i výsledků
nebo závěrů z těchto schůzek, zatímco je jasné, že Komise má podezření, že účelem uvedených schůzek bylo omezení hospodářské
soutěže, může taková žádost nutit dotazovaný podnik k přiznání účasti v protiprávním jednání porušujícím pravidla hospodářské
soutěže, takže uvedený podnik není povinen odpovědět na tento typ otázek. V takovém případě skutečnost, že podnik nicméně
poskytne informace k těmto bodům, musí být považována za spontánní spolupráci podniku, která může odůvodnit snížení pokuty
podle sdělení o spolupráci.
108   Je třeba rovněž připomenout, že v rámci posouzení spolupráce poskytnuté podniky Komise nemůže přehlédnout zásadu rovného zacházení,
která je obecnou zásadou práva Společenství a která je podle ustálené judikatury porušena pouze tehdy, je‑li se srovnatelnými
situacemi zacházeno odlišně nebo s odlišnými situacemi stejně, není‑li taková odlišnost objektivně odůvodněna (rozsudek Krupp
Thyssen Stainless a Acciai speciali Terni v. Komise, bod 92 výše, bod 237 a uvedená judikatura).
109   V tomto ohledu je prokázáno, že rozdíl v zacházení s dotčenými podniky musí být dán nesrovnatelnou mírou spolupráce zejména
v rozsahu, v němž byly poskytnuty různé informace v různých fázích správního řízení nebo za okolností, které nejsou obdobné
(v tomto smyslu viz rozsudek Krupp Thyssen Stainless a Acciai speciali Terni v. Komise, bod 92 výše, body 245 a 246).
110   V projednávaném případě z bodů 360 a 361 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise přiznala žalobkyni snížení výše
pokuty o 10 % z jediného důvodu, že posledně uvedená nezpochybnila věcnou správnost skutkových okolností zakládajících shledané
protiprávní jednání, podle druhé odrážky bodu D 2 sdělení o spolupráci. Pokud jde o informace, které žalobkyně dne 5. dubna
2000 zaslala jako odpověď na žádost o informace ze dne 22. března 2000, Komise shledala, že tyto informace spadaly do rámce
povinnosti, kterou má žalobkyně na základě článku 11 nařízení č. 17, a že jakkoliv mohly být tyto informace užitečné, nebyly
nepostradatelnými důkazy k prokázání existence protiprávního jednání. Žalobkyně se tedy nemůže dovolávat stejného snížení
pokuty, jaké bylo poskytnuto Interbrew.
111   Pokud jde o argumentaci žalobkyně, je namístě uvést, že posledně uvedená tvrdí, že informace, které poskytla Komisi ve své
odpovědi ze dne 5. dubna 2000 na žádost o informace ze dne 22. března 2000, šly nad rámec informací, které byla povinna poskytnout
podle článku 11 nařízení č. 17, a současně že informace, které poskytla, byly zásadní pro shledání protiprávního jednání ze
strany Komise.
112   Je důležité v tomto ohledu zdůraznit, že i kdyby informace poskytnuté žalobkyní měly rozhodující význam, který jim posledně
uvedená přikládá, poskytnutí těchto informací může v souladu s judikaturou uvedenou v bodech 104 až 106 výše odůvodnit snížení
výše pokuty uložené žalobkyni pouze v rozsahu, v němž jdou uvedené informace nad rámec informací, jejichž poskytnutí může
Komise požadovat podle článku 11 nařízení č. 17.
113   Přitom je nutno konstatovat, že informace poskytnuté žalobkyní v jejím dopise ze dne 5. dubna 2000 nešly nad rámec informací,
které byla povinna poskytnout podle článku 11 nařízení č. 17. Žalobkyně se totiž z převážné části omezila na faktické zodpovězení
žádosti o informace, pokud jde o dobu a totožnost účastníků čtyř schůzek a účel těchto schůzek.
114   I pokud by části dopisu ze dne 5. dubna 2001, podle kterých „byly vyměňovány informace o zákaznících, obchodní úpravě a objemech“
a podle kterých se závěry z těchto schůzek vztahovaly k „přijetí pevnějšího postupu, pokud jde o ceny“, mohly být vykládány
jako uznání protiprávních skutkových okolností, které jde nad rámec informací, jejichž poskytnutí může Komise požadovat podle
článku 11 nařízení č. 17, musí být toto každopádně vyloučeno s ohledem na jinou část odpovědi žalobkyně, která uvádí: „Výslovně
však potvrzujeme, že tyto schůzky nevedly k cenovým kartelovým dohodám ani k rozdělení zákazníků“. Ve světle takového popření
nelze mít za to, že skutečnost, že určité části odpovědi žalobkyně naznačují existenci výměny informací a záměr účastníků
schůzek přijmout pevnější postup, pokud jde o ceny, umožnila Komisi shledat existenci protiprávního jednání s menšími obtížemi.
115   Je tedy namístě učinit závěr, že žalobkyně ve své odpovědi ze dne 5. dubna 2000 na žádost o informace ze dne 22. března 2000
neposkytla Komisi informace jdoucí nad rámec informací, které byla povinna poskytnout podle článku 11 nařízení č. 17, a že
nemůže být oprávněna ke snížení výše pokuty, která jí byla uložena, v souladu s judikaturou uvedenou v bodě 106 výše.
116   Argument, podle kterého zacházení údajně zvýhodňující Interbrew z důvodu, že posledně uvedená poskytla Komisi informace, které
nebyla povinna poskytnout, bylo nerovným zacházením, tedy musí být považován za nerelevantní.
117   První část třetího žalobního důvodu tedy musí být zamítnuta.
K druhé části vycházející z porušení sdělení o spolupráci a zásady rovného zacházení vyplývajícího ze stejného zacházení s žalobkyní
na jedné straně a s Martens a Alken‑Maes na straně druhé
–       Argumenty účastníků řízení
118   Žalobkyně se domnívá, že existuje zásadní rozdíl mezi mírou spolupráce, kterou poskytla Komisi, a mírou spolupráce, kterou
doložila Martens a v menší míře Alken‑Maes. Skutečnost, že každý z těchto tří podniků získal stejné snížení pokuty o 10 %,
tedy svědčí o porušení zásady rovného zacházení.
119   Žalobkyně poskytla Komisi spolupráci rozhodujícího významu. V odpovědi ze dne 5. dubna 2000 na žádost Komise o informace tak
žalobkyně prohlásila, že na dotyčných schůzkách byla projednávána otázka cenové úrovně prodeje pod značkou distributora a že
byly vyměňovány informace týkající se zákazníků a objemů. Žalobkyně mimoto ve své odpovědi na oznámení námitek potvrdila,
že na schůzkách byla projednávána otázka cenové úrovně. Tyto informace, které se shodují s informacemi poskytnutými Interbrew,
přitom měly pro Komisi rozhodující význam, jelikož jí umožnily shledat existenci protiprávního jednání porušujícího článek
81 ES. Nakonec žalobkyně poukazuje na plnou a nepřetržitou spolupráci v průběhu řízení.
120   Ze spisu naopak vyplývá, že Martens ve své odpovědi ze dne 6. dubna 2000 na žádost Komise o informace ze dne 22. března 2000
podle článku 11 nařízení č. 17 vůbec nezmínila, že na dotyčných schůzkách byla projednávána otázka cenové úrovně a rozdělení
zákazníků. V odpovědi na oznámení námitek Martens dokonce výslovně zpochybnila, že na těchto schůzkách byly uzavřeny dohody
v oblasti cen nebo rozdělení trhů, a naopak zpochybnila pravdivost prohlášení Interbrew. Zpochybnění existence protiprávního
jednání ze strany Martens je ostatně potvrzeno napadeným rozhodnutím, když Komise uvedla, že Martens se v průběhu řízení spokojila
s tím, že spolupracovala způsobem urychlujícím průběh řízení.
121   Pokud jde o Alken-Maes, odpověď, kterou poskytla dne 5. dubna 2000 na žádost Komise o informace ze dne 22. března 2000, neobsahuje
výslovné potvrzení existence jednání ve vzájemné shodě v oblasti cenové úrovně nebo rozdělení zákazníků. V napadeném rozhodnutí
se Komise spokojila se zmínkou, že Danone jménem Alken‑Maes nezpochybnila, že na schůzkách byla projednávána otázka cen a rozdělení
zákazníků.
122   Z porovnání míry spolupráce Martens a Alken-Maes s mírou spolupráce žalobkyně má tedy jasně vyplývat, že Komise porušila zásadu
rovného zacházení tím, že postavila žalobkyni a tyto dva další podniky na stejnou úroveň. V rozporu s tvrzením Komise zašla
žalobkyně nad rámec nezpochybnění skutkových zjištění, když ve své odpovědi ze dne 5. dubna 2000 na žádost o informace předložila
zásadní prohlášení o účelu a dosahu schůzek týkajících se kartelové dohody o prodeji piva pod značkou distributora.
123   Komise zaprvé zdůrazňuje, že ačkoliv úroveň snížení výše pokut uložených žalobkyni, respektive Martens, je totožná, důvody
k těmto snížením jsou odlišné. Zatímco žalobkyně získala snížení své pokuty za nezpochybnění věcné správnosti skutkových zjištění,
Martens získala své snížení na základě spolupráce v řízení. Žádný z těchto dvou podniků nezískal snížení za nezpochybnění
věcné správnosti skutkových zjištění a současně snížení za spolupráci v řízení.
124   Vzhledem k tomu, že žalobkyně se implicitně odvolává na neodůvodněnou povahu snížení výše pokuty poskytnutého Martens, Komise
uplatňuje, že podle ustálené judikatury nemůže být v oblasti pokut přijata argumentace, podle které by mělo být žalobkyni
uděleno protiprávní snížení na základě zásady rovnosti. Žalobkyni tedy může být přiznáno dodatečné snížení pouze na základě
rozsahu její vlastní spolupráce. Žalobkyně se přitom spokojila se splněním své povinnosti odpovědět na žádost o informace,
která jí byla zaslána na základě článku 11 nařízení č. 17, aniž by šla nad rámec toho, co byla povinna sdělit, přičemž rozsah
její spolupráce nepřesáhl nezpochybnění věcné správnosti skutkových zjištění, které Komise vzala v úvahu.
125   Pokud jde zadruhé o situaci žalobkyně, respektive Alken-Maes, Komise zdůrazňuje, že jsou stejné v rozsahu, v němž se omezily
na nezpochybnění věcné správnosti dotyčných skutkových zjištění. Je tedy logické, že s nimi bylo zacházeno stejně.
–       Závěry Soudu
126   Jelikož první část třetího žalobního důvodu byla zamítnuta, žalobkyni bylo správně přiznáno snížení její pokuty o 10 % z jediného
důvodu, který spočíval v jejím nezpochybnění věcné správnosti dotyčných skutkových zjištění.
127   Argument, podle kterého bylo přiznání snížení o 10 % pokuty společnosti Martens Komisí porušením zásady rovného zacházení
v neprospěch žalobkyně v tom, že Martens, která neuznala skutková zjištění, neměla být oprávněna k takovému snížení, tedy
musí být považován za nerelevantní.
128   Žalobkyně se kromě toho nachází v naprosto srovnatelné situaci, jako je situace Alken-Maes, které bylo na základě druhé odrážky
bodu D 2 sdělení o spolupráci rovněž uděleno snížení pokuty o 10 % za nezpochybnění věcné správnosti skutkových zjištění.
Nelze tedy shledat žádné porušení zásady rovného zacházení mezi žalobkyní a Alken‑Maes.
129   Z toho vyplývá, že druhá část žalobního důvodu musí být zamítnuta a stejně tak musí být zamítnut žalobní důvod v plném rozsahu
130   Za těchto podmínek musí být žaloba zamítnuta v plném rozsahu.

K nákladům řízení
131   Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a žalobkyně
neměla ve věci úspěch, je namístě posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů
SOUD (pátý senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
Vilaras
Martins Ribeiro
Jürimäe
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 6. prosince 2005.
Vedoucí soudní kanceláře

Předseda
E. Coulon

M. Vilaras
Obsah
Právní rámec
Skutkový základ sporu
Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
Právní otázky
K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení povinnosti odůvodnění, jakož i čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a pokynů,
z důvodu nesprávného posouzení skutečné hospodářské schopnosti žalobkyně způsobit významnou škodu jiným subjektům, zejména
spotřebitelům
K první části vycházející z porušení povinnosti odůvodnění z důvodu nevymezení tržního segmentu prodeje piva pod značkou distributora
jako relevantního trhu
– Argumenty účastníků řízení
– Závěry Soudu
K druhé části vycházející z porušení čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a pokynů z důvodu nesprávného posouzení skutečné schopnosti
žalobkyně způsobit významnou škodu jiným subjektům, zejména spotřebitelům
– Argumenty účastníků řízení
– Závěry Soudu
K druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení jednak pokynů, z důvodu nesprávného posouzení role, kterou hrála žalobkyně
v kartelové dohodě, a jednak povinnosti odůvodnění
Argumenty účastníků řízení
Závěry Soudu
K třetímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení sdělení o spolupráci a zásady rovného zacházení
K první části vycházející z porušení sdělení o spolupráci a zásady rovného zacházení vyplývajícího z příznivějšího zacházení
s Interbrew ze strany Komise
– Argumenty účastníků řízení
– Závěry Soudu
K druhé části vycházející z porušení sdělení o spolupráci a zásady rovného zacházení vyplývajícího ze stejného zacházení s žalobkyní
na jedné straně a s Martens a Alken‑Maes na straně druhé
– Argumenty účastníků řízení
– Závěry Soudu
K nákladům řízení
*
Jednací jazyk: nizozemština.