CELEX: 62004CJ0394
Sestā PVN direktīva
13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunkts
Atbrīvojumi
Darbības, kas cieši saistītas ar ievietošanu slimnīcā vai ar medicīnisko aprūpi
Telefona pakalpojumu sniegšana un televizoru iznomāšana slimnīcā ievietotām personām
Gultasvietu un ēdiena nodrošināšana to piederīgajiem

1       Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz to, kā interpretēt 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktu Padomes 1977. gada
17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja
pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Sestā direktīva”).
2       Šie lūgumi tika iesniegti saistībā ar prāvām starp
Diagnostiko & Therapeftiko
Kentro Athinon‑Ygeia AE
(turpmāk tekstā – “
Ygeia
”), kas ir privāto tiesību juridiska persona, kura nodarbojas ar slimnīcas un medicīniskās aprūpes nodrošināšanu, un
Ypourgos Oikonomikon
(finanšu ministrs) par to, ka
Dimosia Oikonomiki Ypiresia Forologias Anonymon Emborikon Etairion Athinon
(Atēnu nodokļu dienests, kas atbildīgs par nodokļu uzlikšanu akciju sabiedrībām) atteicies tai piešķirt atbrīvojumu no pievienotās
vērtības nodokļa (turpmāk tekstā – “PVN”) attiecībā uz darbībām, kas ir cieši saistītas ar hospitalizēšanu un veselības aprūpi,
proti, telefona pakalpojumu sniegšanu un televizoru iznomāšanu slimnīcā ievietotām personām, kā arī gultasvietas un ēdiena
nodrošināšanu to piederīgajiem.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
3       Sestās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts:
“1.      Ciktāl tas nav pretrunā ar citiem Kopienas noteikumiem, dalībvalstis atbrīvo turpmāk minētās darbības atbilstīgi noteikumiem,
ko tās pieņem, lai nodrošinātu pareizu un godīgu šo atbrīvojumu piemērošanu un lai nepieļautu nekādu nodokļu nemaksāšanu,
apiešanu vai ļaunprātīgu izmantošanu:
[..]
b)      slimnīcas aprūpi [hospitalizēšanu] un medicīnisko aprūpi, kā arī ar tām cieši saistītas darbības, ko veic publisko tiesību
subjekti, vai sociālos apstākļos, kas līdzinās apstākļiem, ko piemēro publisko tiesību subjektiem, – slimnīcas, medicīniskās
aprūpes vai diagnostikas centri vai arī citas pienācīgā kārtā atzītas līdzīgas iestādes.”
4       Šīs pašas direktīvas 13. panta A daļas 2. punkta b) apakšpunkts paredz:
“b)      preču piegādei vai pakalpojumu sniegšanai nepiešķir 1. punkta b), g), h), i), l), m) un n) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu,
ja:
–       tas nav būtiski svarīgs atbrīvotajiem darījumiem,
–       pamatmērķis ir gūt organizācijai papildu ienākumus, veicot darījumus, kas tieši konkurē ar komercuzņēmumu darījumiem, kuriem
jāmaksā pievienotās vērtības nodoklis.”

Valsts tiesiskais regulējums
5       18. panta 1. punkta d) apakšpunktā likumā Nr. 1642/1986 par pievienotās vērtības nodokļa piemērošanu un citiem noteikumiem
(
FEK A’ 125
) ir noteikts:
“No nodokļa ir atbrīvotas [šādas darbības]:
[..]
d)      hospitalizēšana un medicīniskā aprūpe, kā arī ar to cieši saistīta preču piegāde un pakalpojumu sniegšana, ko nodrošina personas,
kuras darbojas saskaņā ar likumu. Šiem pakalpojumiem tiek pielīdzināti arī tādi pakalpojumi, ko snieguši uzņēmumi, kuri piedāvā
atveseļošanās un ūdensdziedniecības procedūras.”

Pamata prāvas un prejudiciālais jautājums
6       Pēc
Ygeia
grāmatvedības dokumentu pārbaudes attiecībā uz taksācijas periodiem, kas atbilst 1992. un 1993. gadam,
Dimosia Oikonomiki Ypiresia Forologias Anonymon Emborikon Etairion Athinon
uzskatīja, ka tās ienākumiem, kas gūti, pirmkārt, sniedzot telefona pakalpojumus un iznomājot televizorus slimnīcā ievietotām
personām, un, otrkārt, nodrošinot gultasvietas un ēdienu viņu piederīgajiem, bija jāuzliek PVN, jo šos pakalpojumus nevar
uzskatīt par darbībām, kuras ir cieši saistītas ar hospitalizēšanu vai medicīnisko aprūpi. Tādējādi tā laboja šīs sabiedrības
nodokļu parāda summu, pieņemot divus atsevišķus lēmumus, kas attiecas uz katru no abiem attiecīgajiem gadiem.
7       Par minētajiem lēmumiem
Ygeia
iesniedza prasību
Dioikitiko Protodikeio Athinon
(Atēnu Administratīvā pirmās instances tiesa) un pēc tam – apelācijas sūdzību
Dioikitiko Efeteio Athinon
(Atēnu Administratīvā apelācijas tiesa). Savas prasības pamatojumam
Ygeia
norāda, ka attiecīgo pakalpojumu sniegšana ir saistīta ar slimnīcā ievietoto personu aprūpi un ar viņu sabiedrisko attiecību
saglabāšanu un tādējādi arī ar viņu atveseļošanās paātrināšanu, radot psiholoģiski labvēlīgus apstākļus. Šīs prasības tika
noraidītas, jo, tā kā apstrīdēto pakalpojumu mērķis bija atvieglot slimnieku uzturēšanos slimnīcā un tā kā tie nebija saistīti
ar viņiem nepieciešamo aprūpi, nevar uzskatīt, ka minētie pakalpojumi ir cieši saistīti ar hospitalizēšanu.
8
Ygeia
iesniedza apelācijas sūdzības par
Dioikitiko Efeteio Athinon
pieņemtajiem spriedumiem
Symvoulio tis Epikrateias
(Valsts padome).
9       Lēmumos par prejudiciāla jautājuma uzdošanu
Symvoulio tis Epikrateias
norāda – ir skaidrs, ka
Ygeia
kā privāto tiesību juridiska persona atbilst nosacījumiem, kas ir izvirzīti atbrīvošanai no PVN saistībā ar slimnīcas un
medicīnisko aprūpi, kā arī ar darbībām, kuras ar to ir cieši saistītas. Prasītāja uzskata, ka rodas vienīgi jautājums par
to, vai apstrīdētie pakalpojumi ietilpst jēdzienā “[..] cieši saistītas darbības” ar hospitalizēšanu un medicīnisko aprūpi
vai [tomēr] ne.
10     Iesniedzējtiesa šajā sakarā norāda, ka šis jēdziens Sestās direktīvas 13. panta A daļas 1. punktā nav definēts. Tā tomēr norāda,
ka, pamatojoties uz šīs direktīvas 13. panta A daļas 2. punkta b) apakšpunktā paredzētajiem kritērijiem, varētu uzskatīt,
ka darbība ir cieši saistīta ar hospitalizēšanu un medicīnisko aprūpi tad, ja, pirmkārt, tā noteikti ir nepieciešama, lai
varētu veikt darbības, kurām ir piešķirts atbrīvojums, un, otrkārt, tās mērķis nav radīt papildu ienākumus personai, kas sniedz
pakalpojumus, attiecībā uz kuriem ir piešķirts atbrīvojums. Iesniedzējtiesa piebilst, ka 2003. gada 6. novembra spriedumā
lietā C‑45/01
Dornier
,
Recueil
, I‑12911. lpp., 33.–35. punkts, Tiesa atzina, ka tas, vai darbība ietilpst jēdzienā “[..] cieši saistītas darbības”, ir atkarīgs
no tās papildinošā rakstura. Tas nozīmē, ka ir jānosaka, vai šī darbība tās adresātiem ir līdzeklis, kas tiem dod iespēju
ar visizdevīgākajiem nosacījumiem saņemt citus pakalpojumus, vai arī tā veido atsevišķu mērķi.
11     Šajos apstākļos
Symvoulio tis
Epikrateias
, izskatot prasību, kas saistīta ar taksācijas periodu, kurš atbilst 1992. gadam, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai
šādu prejudiciālo jautājumu (lieta C‑394/04):
“Vai pakalpojumi, ko sniedz [Sestās direktīvas] 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā paredzētās personas un kas ir saistīti,
pirmkārt, ar to, ka slimniekiem tiek dota iespēja izmantot telefonu un televizoru, un, otrkārt, ar ēdiena un gultasvietas
nodrošināšanu slimnieku piederīgajiem, ir uzskatāmi par darbībām, kas cieši saistītas ar hospitalizēšanu un medicīnisko aprūpi
iepriekš minētās normas nozīmē, ja tie ne tikai papildina aprūpi, bet arī noteikti ir nepieciešami šai aprūpei?”
12     Saistībā ar taksācijas periodu, kas atbilst 1993. gadam, šī tiesa nolēma atlikt lēmuma pieņemšanu par tai iesniegto prasību
līdz brīdim, kad Tiesa būs atbildējusi uz iepriekš minēto jautājumu (lieta C‑395/04).
13     Ar Tiesas priekšsēdētāja 2004. gada 14. oktobra rīkojumu lietas C‑394/04 un C‑395/04 tika apvienotas rakstveida un mutvārdu
procesā, kā arī galīgā sprieduma taisīšanai.

Par prejudiciālo jautājumu
14     Uzdodot jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai telefona pakalpojumi un televizoru iznomāšana slimnīcā ievietotām
personām, ko nodrošina Sestās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā paredzēts aprūpes uzņēmums, kā arī gultasvietas
un ēdiena nodrošināšana minēto personu piederīgajiem, kuru veic šis uzņēmums, ir uzskatāma par darbībām, kas cieši saistītas
ar hospitalizēšanu un medicīnisko aprūpi šīs normas nozīmē.
15     Vispirms ir jāatgādina, ka atbilstoši judikatūrai Sestās direktīvas 13. pantā paredzētie atbrīvojumi ir jāinterpretē šauri,
pieņemot, ka tie ir izņēmumi no vispārēja principa, atbilstoši kuram PVN tiek iekasēts par katru pakalpojumu, ko nodokļu maksātājs
ir sniedzis pret atlīdzību (2002. gada 20. jūnija spriedums lietā C‑287/00 Komisija/Vācija,
Recueil
, I‑5811. lpp., 43. punkts, un 2005. gada 26. maija spriedums lietā C‑498/03
Kingscrest Associates
un
Montecello
, Krājums, I‑4427. lpp., 29. punkts). Minētie atbrīvojumi ir patstāvīgi Kopienu tiesību jēdzieni, kuru mērķis ir novērst atšķirības
PVN režīma piemērošanā dažādās dalībvalstīs (1999. gada 25. februāra spriedums lietā C‑349/96
CPP
,
Recueil
, I‑973. lpp., 15. punkts, un 2001. gada 8. marta spriedums lietā C‑240/99
Skandia
,
Recueil
, I‑1951. lpp., 23. punkts).
16     Turklāt Sestās direktīvas 13. panta A daļā ir paredzēts, ka no PVN ir atbrīvotas dažas darbības vispārējās interesēs. Šī norma
tomēr paredz, ka ne pilnīgi visām, bet gan tikai tajā uzskaitītām un ļoti sīki aprakstītām darbībām vispārējās interesēs nepiemēro
PVN (skat. it īpaši 1998. gada 12. novembra spriedumu lietā C‑149/97
Institute of the Motor Industry
,
Recueil
, I‑7053. lpp., 18. punkts, un 2003. gada 20. novembra spriedumu lietā C‑8/01
Taksatorringen
,
Recueil
, I‑13711. lpp., 60. punkts).
17     Kā Tiesa jau ir konstatējusi, minētās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā nav definēts ar hospitalizēšanu
un medicīnisko aprūpi “[..] cieši saistītu darbību” jēdziens (2001. gada 11. janvāra spriedums lietā C‑76/99 Komisija/Francija,
Recueil
, I‑249. lpp., 22. punkts). Neraugoties uz to, no šīs normas noteikumiem izriet, ka tas neattiecas uz pakalpojumiem, kam nav
nekādas saistības ne ar šo pakalpojumu saņēmēju hospitalizēšanu, ne arī ar medicīnisko aprūpi, kuru pēdējie minētie, iespējams,
ir saņēmuši (iepriekš minētais spriedums lietā
Dornier
, 33. punkts).
18     Līdz ar to ar hospitalizēšanu un medicīnisko aprūpi “[..] cieši saistītu darbību” jēdzienā, kas ir paredzēts šīs direktīvas
13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā, pakalpojumi ietilpst tikai tad, ja tie faktiski ir sniegti kā papildu pakalpojumi,
to saņēmējus hospitalizējot vai viņiem nodrošinot medicīnisko aprūpi, kas ir uzskatāma par galveno pakalpojumu (iepriekš minētais
spriedums lietā
Dornier
, 35. punkts).
19     No judikatūras izriet, ka pakalpojumu var uzskatīt par tādu, kas ir sniegts papildus galvenajam pakalpojumam, ja tas nav galvenais
mērķis, bet gan tikai līdzeklis, ar kura palīdzību ar visizdevīgākajiem nosacījumiem ir iespējams saņemt pakalpojumu sniedzēja
nodrošināto galveno pakalpojumu (šajā sakarā skat. it īpaši 1998. gada 22. oktobra spriedumu apvienotajās lietās C‑308/96
un C‑94/97
Madgett
un
Baldwin
,
Recueil
, I‑6229. lpp., 24. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Dornier
, 34. punkts).
20     Šajā sakarā
Ygeia
apgalvo, ka ar izmitināšanu un ēdināšanu saistītie pakalpojumi, kas tiek sniegti slimnīcā ievietoto personu piederīgajiem,
tādējādi dodot viņiem iespēju slimnīcā ievietotajām personām sniegt psiholoģisku atbalstu un palīdzēt gadījumā, ja situācijā,
kādā viņi atrodas, tie vairs nespēj vieni paši tikt galā ar ikdienas dzīves vajadzībām, veicina viņu ātrāku atveseļošanos,
daļēji samazinot arī slimnīcas palīgdarbinieku darba slodzi. Telefona pakalpojumi un televizoru iznomāšana slimnīcā ievietotajām
personām dod viņām iespēju uzturēt sakarus ar ārpasauli, kas viņiem nodrošina tādu psiholoģisko stāvokli, kurš garantē ātrāku
atveseļošanos, un tādā veidā samazina galīgās izmaksas par uzturēšanos slimnīcā.
Ygeia
uzskata, ka no iepriekš minētā izriet, ka kritērijs, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu, vai šādi pakalpojumi ietilpst ar hospitalizēšanu
un ar medicīnisko aprūpi “[..] cieši saistītu darbību” jēdzienā, ir paša slimnieka vēlēšanās, kas ir lūdzis, lai viņam tiktu
sniegti minētie pakalpojumi, jo viņš tos ir atzinis par nepieciešamiem, lai varētu atveseļoties.
21     Šim argumentam nevar piekrist.
22     Lai noteiktu, vai pamata prāvās esošie pakalpojumi ir līdzeklis, kas ir izmantojams, lai ar visizdevīgākajiem nosacījumiem
varētu saņemt
Ygeia
sniegtos pakalpojumus, kuri ir saistīti ar hospitalizēšanu un medicīnisko aprūpi, jāņem vērā mērķis, ar kādu minētie pakalpojumi
tiek sniegti, kā to ir norādījušas visu to dalībvalstu valdības, kas ir iesniegušas apsvērumus, un Eiropas Kopienu Komisija
(šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Francija, 24. punkts).
23     Atbrīvojumam, kas attiecas uz darbībām, kuras ir cieši saistītas ar hospitalizēšanu un medicīnisko aprūpi, un kas paredzēts
Sestās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā, ir jānodrošina tas, ka iespēja izmantot medicīnisko un slimnīcas
aprūpi netiek padarīta nepieejama šīs aprūpes augsto izmaksu dēļ, ja šai aprūpei vai arī ar to cieši saistītajām darbībām
tiek piemērots PVN (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Francija, 23. punkts).
24     Šajā normā paredzētās medicīniskās un slimnīcas aprūpes mērķis saskaņā ar judikatūru ir diagnosticēt, dziedēt un iespēju robežās
ārstēt slimības un veselības traucējumus (iepriekš minētais spriedums lietā
Dornier
, 48. punkts).
25     Līdz ar to, ņemot vērā minētās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma mērķi, no iepriekš
minētā izriet, ka tikai tādus pakalpojumus, kas ir loģiski saistīti ar hospitalizēšanu un medicīniskās aprūpes pakalpojumu
sniegšanu un kas ir pēdējo minēto pakalpojumu sniegšanas procesa būtisks posms, kas nepieciešams, lai sasniegtu šo pakalpojumu
sniegšanas mērķus, proti, nodrošinātu ārstniecību, var uzskatīt par “[..] cieši saistītām darbībām” šīs normas nozīmē. Veselības
aprūpes izmaksas var ietekmēt tikai tādi pakalpojumi, kuriem piešķirtais konkrētais atbrīvojums dod iespēju tos padarīt pieejamus
indivīdiem.
26     Šo secinājumu, kā to pamatoti uzsver minētās valdības, kas iesniegušas apsvērumus, apstiprina šīs direktīvas 13. panta A daļas
2. punkta b) apakšpunkta pirmais ievilkums, saskaņā ar kuru dalībvalstis atbrīvojumu nepiešķir tā paša panta 1. punkta b) apakšpunktā
paredzētajiem pakalpojumiem, ja tie nav nepieciešami no nodokļa atbrīvoto darbību veikšanai. Kā ģenerāladvokāts ir norādījis
secinājumu 30.–32. punktā, šī norma, kas dalībvalstīm ir obligāti jāievēro, paredz nosacījumus, kuri ir jāņem vērā, interpretējot
dažādus tajā minētus atbrīvojumu piešķiršanas gadījumus, kas tāpat kā šīs pašas direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā
paredzētais gadījums attiecas uz pakalpojumiem vai piegādēm, kas ir “cieši saistītas” vai kam ir “cieša saikne” ar darbību
vispārējās interesēs.
27     Turklāt ir jānorāda, ka iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Vācija 48. un 49. punktā Tiesa – attiecībā uz Sestās direktīvas
13. panta A daļas 1. punkta i) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu tiklāt, ciktāl tas attiecas uz pakalpojumiem, kas ir “cieši
saistīti” ar universitātes izglītību,– ir atzinusi, ka dārgu izpētes projektu īstenošana, kaut arī to varētu uzskatīt par
ļoti noderīgu universitātes izglītības sistēmā, nav noteikti nepieciešama, lai sasniegtu minētās sistēmas izvirzīto mērķi,
proti, nodrošinātu studentu apmācību, lai viņi varētu veikt profesionālo darbību, un ka tādējādi uz to nevar attiekties minētais
atbrīvojums.
28     Ņemot vērā minētās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma mērķi un šī panta 2. punkta
b) apakšpunkta noteikumus, šiem secinājumiem, kā ģenerāladvokāts pēc būtības ir norādījis secinājumu 35. punktā, ir nozīme,
arī interpretējot ar hospitalizēšanu un veselības aprūpi “cieši saistītas darbības” jēdzienu, kas dots pirmajā no minētajām
normām.
29     No tā izriet, ka pakalpojumiem, kas tāpat kā pamata prāvās esošie pakalpojumi var palielināt slimnīcā ievietoto personu komfortu
un labsajūtu, parasti nevar piešķirt šīs direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu. Citādāk
varētu būt tikai tad, ja šie pakalpojumi būtu noteikti nepieciešami, lai sasniegtu hospitalizēšanai un medicīniskajai aprūpei
izvirzītos mērķus, proti, nodrošinātu ārstniecību, saistībā ar kuriem attiecīgie pakalpojumi tiem sniegti.
30     Tas, vai sniegtie pakalpojumi noteikti ir nepieciešami, ir jānosaka iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus konkrētos tajā izskatāmo
prāvu apstākļus un attiecīgā gadījumā arī attiecīgiem pacientiem dotos ārsta norādījumus.
31     Šos secinājumus nevar apšaubīt, pamatojoties uz
Ygeia
norādītajiem argumentiem, ka Sestās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā minētais ar hospitalizēšanu un
medicīnisko aprūpi “[..] cieši saistītas darbības” jēdziens, ņemot vērā atbrīvojuma piešķiršanas mērķi, nav jāinterpretē ļoti
šauri (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Francija, 23. punkts). Kā jau tas izriet no šī sprieduma 25. punkta, PVN
piemērošana pakalpojumiem, kuriem nepiemīt papildu pakalpojumu raksturs, nepalielina izmaksas, kas ir saistītas ar hospitalizēšanu
un medicīnisko aprūpi, kuras pieejamību indivīdiem šajā normā ir mēģināts nodrošināt, jo šie pakalpojumi nav noteikti nepieciešami,
lai sasniegtu tajos izvirzīto mērķi, proti, nodrošinātu ārstniecību (šajā sakarā skat. 2003. gada 20. novembra spriedumu lietā
C‑307/01
D’Ambrumenil
un
Dispute Resolution
Services
,
Recueil
, I‑13989. lpp., 59. punkts).
32     Kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 47. punktā, PVN piemērošana šādiem pakalpojumiem atbilst nodokļu neitralitātes
principam, kas it īpaši liedz līdzīgiem pakalpojumiem, kas tātad konkurē savā starpā, piemērot atšķirīgus nosacījumus saistībā
ar PVN (2003. gada 23. oktobra spriedums lietā C‑109/02 Komisija/Vācija,
Recueil
, I‑12691. lpp., 20. punkts).
33     Pretēji tam, ko apgalvo
Ygeia
, un kā to pamatoti uzsver Vācijas valdība, ja aprūpes uzņēmums sniedz tādus pakalpojumus kā pamata prāvā apstrīdētie pakalpojumi,
tas konkurē ar nodokļu maksātājiem, kuri sniedz tādus pašus pakalpojumus, piemēram, ar telefona pakalpojumu vai televīzijas
pakalpojumu sniedzējiem, ja jautājums ir par šāda veida pakalpojumiem, kas tiek sniegti slimnīcā ievietotām personām, kā arī
ar viesnīcām un restorāniem, ja jautājums ir par slimnieku piederīgo personu izmitināšanas pakalpojumiem.
34     Atbilstoši Sestās direktīvas 13. panta A daļas 2. punkta b) apakšpunkta otrajam ievilkumam arī pamata prāvās esošajiem pakalpojumiem
nevar piemērot šīs pašas direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu, ja to galvenais mērķis
ir radīt papildu ienākumus personai, kas tos sniedz, un šis fakts iesniedzējtiesai ir jānoskaidro, pamatojoties uz konkrētiem
tajā izskatāmo prāvu apstākļiem.
35     Tādējādi uz uzdoto jautājumu ir jāatbild tā, ka telefona pakalpojumu sniegšana un televizoru iznomāšana slimnīcā ievietotajām
personām, ko veic Sestās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā paredzētās personas, kā arī gultasvietas un
ēdiena nodrošināšana slimnieku piederīgajiem parasti nav uzskatāmas par darbībām, kuras cieši saistītas ar hospitalizēšanu
un medicīnisko aprūpi šīs normas nozīmē. Citādi varētu būt tikai tad, ja šie pakalpojumi būtu noteikti nepieciešami, lai sasniegtu
hospitalizēšanai un medicīniskajai aprūpei izvirzītos mērķus, proti, nodrošinātu ārstniecību, un ja to galvenais mērķis nebūtu
to sniedzējiem radīt papildu ienākumus no darbībām, kas veiktas, tieši konkurējot ar to uzņēmumu pakalpojumiem, kuri maksā
PVN.
Tas, vai sniegtie pakalpojumi atbilst šiem nosacījumiem, iesniedzējtiesai ir jānosaka, ņemot vērā visus konkrētos tajā izskatāmo
prāvu apstākļus un attiecīgā gadījumā arī attiecīgiem pacientiem dotos ārsta norādījumus.

Par tiesāšanās izdevumiem
36     Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
telefona pakalpojumu sniegšana un televizoru iznomāšana slimnīcā ievietotām personām, ko veic personas, kuras paredzētas 13. panta
A daļas 1. punkta b) apakšpunktā Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu
tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kā arī gultasvietas
un ēdiena nodrošināšana slimnieku piederīgajiem parasti nav uzskatāmas par darbībām, kas cieši saistītas ar hospitalizēšanu
un medicīnisko aprūpi šīs normas nozīmē. Citādi varētu būt tikai tad, ja šie pakalpojumi būtu nepieciešami, lai sasniegtu
hospitalizēšanai un medicīniskajai aprūpei izvirzītos mērķus, proti, nodrošinātu ārstniecību, un ja to galvenais mērķis nebūtu
to sniedzējiem radīt papildu ienākumus no darbībām, kas veiktas, tieši konkurējot ar to uzņēmumu pakalpojumiem, kas maksā
pievienotās vērtības nodokli;
2)
tas, vai sniegtie pakalpojumi atbilst šiem nosacījumiem, iesniedzējtiesai ir jānosaka, ņemot vērā visus konkrētos tajā izskatāmo
strīdu apstākļus un attiecīgā gadījumā arī attiecīgiem pacientiem dotos ārsta norādījumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – grieķu.