CELEX: 62003CJ0041
Pritožba
Ureditev pridružitve čezmorskih držav in ozemelj
Uvoz sladkorja in mešanic sladkorja in kakava
Uredba (ES) št. 465/2000
Zaščitni ukrepi
Člen 109 sklepa ČDO
Pooblastilo Komisije za odločanje po prostem preudarku
Načelo sorazmernosti
Obrazložitev

S svojo pritožbo Rica Foods (Free Zone) NV (v nadaljevanju: Rica Foods) Sodišču predlaga, naj razveljavi sodbo Sodišča prve
stopnje Evropskih skupnosti z dne 14. novembra 2002 v zadevi Rica Foods in drugi proti Komisiji (T-94/00, T-110/00 in T-159/00,
Recueil, str. II-4655, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je le-to zavrnilo njeno tožbo za razglasitev ničnosti
Uredbe Komisije (ES) št. 465/2000 z dne 29. februarja 2000 o zaščitnih ukrepih za uvoz proizvodov iz sektorja sladkorja s
kumulacijo porekla v ES/ČDO iz čezmorskih držav in ozemelj (UL L 56, str. 39, v nadaljevanju: izpodbijana uredba).

Pravni okvir

Skupna ureditev trgov sladkorja
Z Uredbo (ES) št. 2038/1999 z dne 13. septembra 1999 o Skupni ureditvi trgov v sektorju sladkorja (UL L 252, str. 1) je Svet
Evropske unije pristopil h kodifikaciji Uredbe (EGS) št. 1785/81 z dne 30. junija 1981, s katero je bila ta skupna organizacija
vzpostavljena (UL L 177, str. 4) in večkrat spremenjena. Namen te ureditve je urediti skupnostni trg sladkorja, zato da bi
se povečali zaposlenost in življenjska raven proizvajalcev v Skupnosti.
Subvencije za proizvodnjo v Skupnosti, izvedene v obliki zajamčenih cen, so omejene na nacionalne proizvodne kvote (kvote
A in B), ki jih dodeli Svet ob uporabi Uredbe št. 2038/1999 vsaki državi članici, ki jih nato razdeli med svoje proizvajalce.
Dajatev na proizvodnjo za sladkor, ki spada pod kvoto B (imenovan sladkor B), je v primerjavi s sladkorjem, ki spada pod kvoto
A (imenovan sladkor A), višja. Sladkor, ki presega kvoti A in B, se imenuje sladkor C in ga ni mogoče prodati v Evropski skupnosti,
razen če se prenese v kvoti A in B iz prihodnje sezone.
Z izjemo izvoza sladkorja C je izvoz iz Skupnosti na podlagi člena 18 Uredbe št. 2038/1999 upravičen do izvoznih nadomestil,
ki izravnajo razliko med ceno na trgu Skupnosti in ceno na svetovnem trgu.
Količina sladkorja, ki je lahko upravičena do izvoznega nadomestila, in skupni letni znesek nadomestil sta urejena s sporazumi
Svetovne trgovinske organizacije (v nadaljevanju: sporazumi STO), katerih stranka je Skupnost in ki so bili potrjeni s Sklepom
Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov v imenu Evropske skupnosti iz večstranskih pogajanj v Urugvajskem
krogu na področjih, za katere je pristojna (1986–1994, UL L 336, str. 1). Najpozneje od vključno sezone 2000/2001 morata biti
količina izvoženega sladkorja z nadomestilom in skupni znesek nadomestil omejena na 1.273.500 ton in 499,1 milijona evrov,
kar v primerjavi s številkami za sezono 1994/1995 pomeni zmanjšanje za 20 oziroma 36 %.

Ureditev pridružitve čezmorskih držav in ozemelj k Skupnosti
Na podlagi člena 3(1)(s) ES dejavnost Skupnosti vključuje pridružitev čezmorskih držav in ozemelj (ČDO), „zato da se poveča
obseg trgovine in skupno pospeši gospodarski in socialni razvoj“.
Nizozemski Antili in Aruba so del ČDO.
Pridružitev slednjih k Skupnosti ureja četrti del Pogodbe ES.
Na podlagi člena 136 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 187 ES) je bilo sprejetih več sklepov, med njimi Sklep Sveta 91/482/EGS
z dne 25. julija 1991 o pridružitvi čezmorskih držav in ozemelj k Evropski gospodarski skupnosti (UL L 263, str. 1), ki se
v skladu s členom 240(1) uporablja za deset let, šteto od 1. marca 1990.
Različne določbe tega sklepa so bile spremenjene s Sklepom Sveta 97/803/ES z dne 24. novembra 1997 o vmesnih spremembah Sklepa
91/482 (UL L 329, str. 50). Sklep 91/482, kot je bil spremenjen s Sklepom 97/803 (v nadaljevanju: sklep ČDO), je bil s Sklepom
Sveta 2000/169/ES z dne 25. februarja 2000 (UL L 55, str. 67) podaljšan do 28. februarja 2001.
Člen 101(1) sklepa ČDO določa:
„Proizvodi, po poreklu iz ČDO, se uvažajo v Skupnost brez uvoznih dajatev.“
Člen 102 istega sklepa določa:
„Ne glede na [člen] 108b Skupnost za uvoz blaga, po poreklu iz ČDO, ne uporablja količinskih omejitev ali ukrepov z enakim
učinkom.“
Člen 108(1) navedenega sklepa za opredelitev pojma proizvodi s poreklom in načinov upravnega sodelovanja, ki so z njimi povezani,
napotuje na Prilogo II le-tega. Na podlagi člena 1 te priloge gre za proizvod s poreklom iz ČDO, Skupnosti ali afriških držav,
Karibov in Pacifika (v nadaljevanju: države AKP), če je bil tam ali v celoti pridobljen ali v zadostni meri predelan.
Člen 3(3) Priloge II vsebuje seznam postopkov obdelave in predelave, ki ne zadoščajo za to, da bi proizvodi z izvorom predvsem
iz ČDO pridobili lastnost proizvoda s poreklom.
Člen 6(2) te priloge kljub temu določa pravila, imenovana „Kumulacija porekla v ES/ČDO in AKP/ČDO“. Le-ta določa:
„Če so bili proizvodi v celoti pridobljeni v Skupnosti oziroma v državah AKP, obdelani ali predelani v ČDO, se šteje, kot
da so bili v celoti pridobljeni v ČDO.“
Na podlagi člena 6(4) navedene priloge se pravila o kumulaciji porekla v ES/ČDO in AKP/ČDO uporabljajo za „vsako obdelavo
oziroma predelavo, opravljeno v ČDO, vključno z načini, naštetimi v členu 3(3)“.
Sklep 97/803 je v sklep ČDO vstavil predvsem člen 108b, ki v odstavku 1 določa, da je „kumulacija porekla v AKP/ČDO, določena
v členu 6 Priloge II, […] dovoljena do letne količine 3000 ton sladkorja“. Sklep 97/803 pa uporabe pravila o kumulaciji porekla
vendarle ni omejil.
Člen 109(1) sklepa ČDO Komisijo Evropskih skupnosti pooblašča, da sprejme „zaščitne ukrepe“, če „uporaba tega sklepa povzroči
hujše motnje v kateri od gospodarskih panog Skupnosti ali ene ali več držav članic, ali če je ogrožena njihova finančna stabilnost,
ali če pride do težav, ki lahko povzročijo poslabšanje v sektorju, v katerem deluje Skupnost, ali v regiji Skupnosti […]“
Na podlagi člena 109(2) navedenega sklepa mora Komisija izbrati „ukrep[e], ki bi najmanj motili delovanje pridružitve in Skupnosti“.
Poleg tega se „ti ukrepi omejijo na tisto, kar je nujno potrebno za odpravo nastalih težav“.

Zaščitni ukrepi, sprejeti proti uvozu sladkorja in mešanic sladkorja in kakava, ki so upravičeni do kumulacije porekla v ES/ČDO
Na podlagi člena 109 sklepa ČDO je bila sprejeta Uredba Komisije (ES) št. 2423/1999 z dne 15. novembra 1999 o zaščitnih ukrepih
za sladkor s tarifno oznako NC 1701 in mešanice sladkorja in kakava, ki spadajo pod tarifni oznaki NC 1806 10 30 in 1806 10
90, s poreklom iz čezmorskih držav in ozemelj (UL L 294, str. 11).
S to uredbo, ki se je uporabljala do 29. februarja 2000, je Komisija za uvoz sladkorja, upravičenega do kumulacije porekla
v EC/ČDO, uvedla ureditev minimalnih cen, za mešanice sladkorja in kakava (v nadaljevanju: mešanice) s poreklom iz ČDO pa
postopek nadzora Skupnosti na načine, določene v členu 308d Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93  z dne 2. julija 1993 o nekaterih
določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 253, str.1).
Komisija je tudi izpodbijano uredbo sprejela na podlagi člena 109 sklepa ČDO.
Iz prve, četrte, pete, šeste in sedme uvodne izjave te zadnje uredbe izhaja:
„(1)      Komisija je ugotovila, da se je uvoz sladkorja […] in mešanic […] z izvorom v [ČDO] od leta 1997 do leta 1999 izrazito povečal,
predvsem za kumulacije porekla v ES/ČDO. Ta uvoz se je leta 1999 z 0 ton v letu 1996 dvignil na več kot 48.000 ton […]
(4)      Na trgu sladkorja Skupnosti so se v zadnjih letih pojavile težave. Na tem trgu obstaja presežek. Poraba sladkorja je ustaljena
na ravni 12,7 milijona ton na leto. Proizvodnja je med 16,7 in 17,8 milijona ton. Torej vsak uvoz sladkorja v Skupnost ustrezno
količino skupnostnega sladkorja, ki ga ni mogoče prodati na tem trgu, preusmeri v izvoz; nadomestila za ta sladkor – v meji
določenih kvot – se plačajo v breme proračuna Skupnosti (do danes okoli 520 evrov na tono). Vendarle je izvoz z nadomestili
količinsko omejen s sporazumom o kmetijstvu, sklenjenim v okviru Urugvajskega kroga pogajanj, in omejen na 1.555.600 ton za
sezono 1995/1996 do 1.273.500 ton za sezono 2000/2001.
(5)      Te težave grozijo, da bodo povzročile velike motnje ravnotežja skupne ureditve trga (SUT) sladkorja. Za tržno leto 2000/2001,
ki se začne 1. julija 2000, je na osnovi najprevidnejših ocen, ki so trenutno na voljo, predvideno znižanje proizvodnih kvot
proizvajalcem v Skupnosti za okoli 500.000 ton [...] Vsak dodaten uvoz sladkorja in proizvodov z visoko koncentracijo sladkorja
z izvorom v ČDO bo zahteval še večje znižanje kvot proizvajalcem v Skupnosti in torej še večjo izgubo njihovega dohodka.
(6)      Uvozi so bili zaradi časa veljavnosti uvoznih dovoljenj izvedeni v obdobju približno treh zaporednih mesecev po predlogih
za njihovo izdajo. Zaradi tega ves povečan uvoz, tudi tisti, ki je bil izveden v mesecu pred začetkom sezone 2000/2001, pogojuje
položaj trga v navedeni sezoni in ima škodljive posledice, omenjene v uvodni izjavi 5.
(7)      Posledično še vedno obstajajo težave, ki lahko povzročijo poslabšanje v sektorju, v katerem deluje Skupnost […]“
Člen 1 izpodbijane uredbe določa:
„Za proizvode, ki spadajo pod tarifne oznake NC 1701, 1806 10 30 in 1806 10 90, je kumulacija porekla v ES/ČDO, določena v
členu 6 Priloge II [sklepa ČDO] dovoljena za 3340 ton sladkorja za čas uporabe te uredbe.
Zato da bi bila ta meja spoštovana, se za proizvode, ki niso sladkor, upošteva vsebnost sladkorja v uvoženem proizvodu.“
Iz devete uvodne izjave navedene uredbe izhaja, da je Komisija to kvoto 3340 ton določila ob upoštevanju „vsote najvišjih
letnih količin uvoza zadevnih proizvodov v zadnjih treh letih pred letom 1999, v katerem je uvoz eksponentno naraščal, in
v zvezi s katerimi pred Evropskim uradom za boj proti prevaram (OLAF) zaradi sumov o nepravilnostih poteka preiskava.“
V skladu s členom 2 izpodbijane uredbe je za uvoz proizvodov, ki jih zajema člen 1 te uredbe, določena izdaja uvoznega dovoljenja,
ki se izda v skladu s podrobnimi pravili, določenimi v členih 2 do 6 Uredbe Komisije (ES) št. 2553/97 z dne 17. decembra 1997
postopkih za izdajo uvoznih dovoljenj za nekatere proizvode, ki spadajo pod tarifne oznake NC 1701, 1702, 1703 in 1704 s kumulacijo
porekla v AKP/ČDO (UL L 349, str. 26), ki se uporabljajo
mutatis mutandis
.
Nazadnje, izpodbijana uredba, ki je v skladu s svojim členom 3 začela veljati 1. marca 2000, se je uporabljala do 30. septembra
2000.

Postopek pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
Z vlogama, vloženima v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 19. in 28. aprila oziroma 9. junija 2000 so Rica Foods in dve
drugi družbi (v nadaljevanju: tožeče stranke), podjetja za predelavo sladkorja s sedežem v ČDO (Aruba in Nizozemski Antili),
vložile tožbo zaradi, prvič, razglasitve ničnosti izpodbijane uredbe in, drugič, zahteve za povračilo škode, ki naj bi jo
utrpele zaradi izdaje te uredbe (zadevi T-94/00, T-110/00 in T-159/00).
S sklepom predsednika tretjega senata Sodišča prve stopnje z dne 12. julija 2000 je bilo Kraljevini Nizozemski dovoljeno intervenirati
v podporo predlogom predvsem Rice Foods, medtem ko je bila s sklepoma predsednika istega senata z dne 11. julija in 16. oktobra
2001 Kraljevini Španiji in Francoski republiki dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije, predvsem v zadevi T-94/00.
V podporo svoji tožbi se je Rica Foods sklicevala predvsem na tri tožbene razloge, in sicer na kršitev člena 109(1) sklepa
ČDO, načela sorazmernosti in preferenacialnega statusa, do katerega so na podlagi Pogodbe upravičeni ČDO.
Z izpodbijano sodbo je Sodišče prve stopnje, potem ko je združilo ti dve tožbi, le-ti zavrnilo kot neutemeljeni.
Sodišče prve stopnje je predvsem glede zgoraj navedenih tožbenih razlogov presodilo kot sledi.

Tožbeni razlog: kršitev člena 109(1) sklepa ČDO
Po mnenju Sodišča prve stopnje imajo institucije Skupnosti za uporabo člena 109 sklepa ČDO široko pooblastilo za odločanje
po prostem preudarku. Ob takem pooblastilu se mora Sodišče Skupnosti omejiti na presojo, ali je izvrševanje tega pooblastila
obremenjeno z očitno napako zlorabe pooblastila in ali institucije Skupnosti niso očitno prestopile meja svojega pooblastila
za odločanje po prostem preudarku (sodba Sodišča z dne 22. novembra 2001 v zadevi Nizozemska proti Svetu, C-110/97, Recueil,
str. I-8763, točka 61 in navedena sodna praksa) (točki 86 in 87 izpodbijane sodbe).
V tem primeru je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da spada obravnavani zaščitni ukrep v drug primer iz člena 109(1) sklepa
ČDO. Prav tako je potrdilo točnost podatkov, ki jih je navedla Komisija, predvsem v četrti uvodni izjavi izpodbijane uredbe,
zato da bi upravičila sprejetje tega ukrepa, v skladu s katerimi bi zaradi presežkov na trgu vsaka dodatna uvožena tona pripeljala
do povečanja izvoznih subvencij, ki bi lahko nadalje zadela ob meje, določene s sporazumi STO (točke od 95 do 105 izpodbijane
sodbe). Štelo je, da podatki, gledano v celoti, kažejo na obstoj težav v smislu te določbe (točke 108 do 121 te sodbe).
Sodišče prve stopnje je nadalje presodilo, da je lahko Komisija, kot izhaja iz pete in šeste uvodne izjave izpodbijane uredbe,
upravičeno štela, da bi lahko povečani uvoz sladkorja in mešanic v okviru ureditve kumulacije porekla v ES/ČDO povzročil velike
motnje ravnotežja skupne ureditve trgov sladkorja (točke od 122 do 155 te sodbe).

Tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti
Tožeči stranki sta podali več navedb.
Prvič, Svet bi moral ob sprejetju Sklepa 91/482 upoštevati dejstvo, da bi lahko uvoz kmetijskih proizvodov z izvorom v ČDO
v Skupnost povzročil dodatne stroške v breme proračuna skupne kmetijske politike. Povečanje uvoza bi bila neposredna posledica
sklepa ČDO.
V tem pogledu je Sodišče prve stopnje štelo, da okoliščina, da je bilo povečanje uvoza predvidljivo že leta 1991, ni bila
upoštevna za presojo, ali je bil ukrep, sprejet februarja 2000, primeren in sorazmeren odgovor za odpravljanje težav v smislu
člena 109(2) sklepa ČDO (točka 162 izpodbijane sodbe).
Drugič, tožeče stranke zatrjujejo, da Komisija ni spoštovala prehodne narave zadevnega zaščitnega ukrepa.
V tej točki je Sodišče prve stopnje opozorilo na široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, ki ga imajo institucije
Skupnosti pri uporabi člena 109 sklepa ČDO, in presodilo, da je bila izpodbijana uredba, ki se je uporabljala od 1. marca
do 30. septembra 2000, „ki je na način, ki ustreza namenu sklepa ČDO […], omejila prosti dostop sladkorja s poreklom iz ČDO
v mejah, ustreznih položaju na tem istem trgu, pri tem pa je vseeno ohranila prednostno obravnavanje tega proizvoda, sposobna
izpolniti nameravani cilj Komisije, in da je ostala v mejah, ki so bile potrebne za njegovo dosego“ (točke 166 do 168 izpodbijane
sodbe).
Tretjič, tožeči stranki sta Komisiji očitali, da v izpodbijani uredbi ni navedla razlogov, zakaj uvedbe minimalne cene, kot
je bila določena z Uredbo št. 2434/1999, ni več štela za primerno za dosego zasledovanih ciljev.
Glede tega je Sodišče prve stopnje poudarilo, da tožeči stranki nista dokazali, „da je Komisija z omejitvijo uvoza sladkorja
oziroma mešanic v Skupnost, ki je upravičen do kumulacije porekla v ES/ČDO, na 3340 ton za čas uporabe izpodbijane uredbe,
sprejela očitno neustrezen ukrep, v katerem je očitno napačno presodila podatke, s katerimi je razpolagala v trenutku sprejetja
izpodbijane uredbe“, in ugotovilo, da je bil v vsakem primeru „uvoz sladkorja, upravičenega do kumulacije porekla v ES/ČDO,
v trenutku sprejetja izpodbijane uredbe večji kot ob sprejetju Uredbe št. 2434/1999, kar bi lahko dopuščalo dvom o učinkovitosti
ukrepa, uvedenega s to uredbo, in sicer minimalne uvozne cene za zadevni proizvod“ (točki 171 in 172 izpodbijane sodbe).
Četrtič, tožeči stranki zatrjujeta, da je uvedba zgornje meje 3340 ton sladkorja za obdobje sedmih mesecev kršila načelo sorazmernosti,
s tem da naj pri izračunu te kvote ne bi bil upoštevan uvoz v letu 1999, da naj bi bil opravljen izračun napačen in da naj
bi bila uvozna kvota prenizka za to, da bi dopuščala donosno izkoriščanje tudi ene same tovarne za predelavo sladkorja.
V tej točki je Sodišče prve stopnje presodilo, da je Komisija, katere naloga je opravljati arbitražo med različnimi interesi,
lahko, tako kot izhaja iz devete uvodne izjave izpodbijane uredbe, razumno določila zadevno kvoto 3340 ton na temelju povečanih
količin uvoza zadevnih proizvodov, ki so bile ugotovljene v treh letih pred letom 1999, upoštevaje eksponentno povečevanje
uvoza sladkorja in mešanic, za katere velja ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO, v Skupnost, ki bi lahko povzročil poslabšanje
sektorja sladkorja v Skupnosti (točke 176 do 194 izpodbijane sodbe).
Nazadnje sta tožeči stranki poudarili, da člen 2(3) izpodbijane uredbe, ki določa, da so „predlogom za izvozna dovoljenja
priložene kopije izvoznih dovoljenj“, krši načelo sorazmernosti.
Sodišče prve stopnje je to navedbo zavrnilo zato, ker „se s tem pogojem lahko zagotavlja, da se vloge za uvoz, vložene v okviru
izpodbijane uredbe, nanašajo na sladkor, ki je dejansko upravičen do kumulacije porekla v ES/ČDO“ (točka 196 izpodbijane sodbe).

Tožbeni razlog: kršitev preferenacialnega statusa, do katerega so na podlagi Pogodbe ES upravičeni ČDO
V zvezi s tem je Sodišče prve stopnje menilo, da iz samega sprejetja zaščitnega ukrepa na podlagi člena 109 sklepa ČDO ni
mogoče sklepati o kršitvi preferenacialnega statusa, do katerega so upravičeni proizvodi s poreklom iz ČDO, kolikor bi ta
ukrep lahko odstranil ali ublažil nastale težave. Poleg tega je ugotovilo, da izpodbijana uredba ne postavlja nobene zgornje
meje uvozu sladkorja s poreklom v ČDO v skladu s splošnimi pravili o poreklu, če bi taka proizvodnja obstajala (točke 202
do 210 izpodbijane sodbe).

Pritožba
Rica Foods Sodišču predlaga, naj:
–        njeno pritožbo razglasi za dopustno;
–        razveljavi izpodbijano sodbo in odloči o predlogih, vloženih v postopku na prvi stopnji.
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–        pritožbo razglasi za neutemeljeno;
–        tožeči stranki naloži plačilo stroškov postopka.
Španska in francoska vlada Sodišču predlagata, naj pritožbo zavrne, tožeči stranki pa naloži plačilo stroškov.
V podporo svoji pritožbi Rica Foods navaja pet pritožbenih razlogov, ki izhajajo iz:
–        kršitve člena 109(1) sklepa ČDO, kolikor je Sodišče prve stopnje pri uporabi te določbe institucijam Skupnosti priznalo široko
pooblastilo za odločanje po prostem preudarku;
–        kršitve dolžnosti obrazložitve;
–        kršitve člena 109(1) sklepa ČDO, kolikor je Sodišče prve stopnje napačno opredelilo „težave“ in „poslabšanje“ v smislu te
določbe, to je okoliščine, na katere se je sklicevala Komisija, da bi upravičila sprejetje zadevnega zaščitnega ukrepa;
–        kršitve člena 109(2) sklepa ČDO;
–        kršitve preferenacialnega statusa, do katerega so upravičeni ČDO.

Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 109(1) sklepa ČDO, ki se nanaša na obseg pooblastila za odločanje po prostem preudarku,
priznanega institucijam Skupnosti
S svojim prvim pritožbenim razlogom Rica Foods Sodišču prve stopnje očita, da ni spoštovalo obsega člena 109(1) sklepa ČDO,
s tem da je v točki 86 izpodbijane sodbe Komisiji pri uporabi te določbe priznalo široko pooblastilo za odločanje po prostem
preudarku. Pravzaprav bi se moral ta odstavek, ki uvaja izjemo od pravila, določenega v členu 101(1) istega sklepa o prepovedi
nalaganja carinskih dajatev za uvoz proizvodov s poreklom iz ČDO v Skupnost, razlagati ozko.
V tem pogledu imajo institucije Skupnosti v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča za uporabo člena 109 sklepa ČDO na voljo
široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku (glej v tem smislu sodbe z dne 11. februarja 1999 v zadevi Antillean
Rice Mills in drugi proti Komisiji, C-390/95 P, Recueil, str. I‑769, točka 48; zgoraj navedeno sodbo Nizozemska proti Svetu, točka 61, in sodbo z dne 22. novembra 2001
v zadevi Nizozemska proti Svetu, C-301/97, Recueil, str. I‑8853, točka 73).
V teh okoliščinah se mora Sodišče Skupnosti omejiti na presojo, ali izvajanje pooblastila ni obremenjeno z očitno napako oziroma
zlorabo pooblastila in ali institucije Skupnosti niso očitno prestopile meja svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku
(glej zgoraj navedene sodbe Antillean Rice Mills in drugi proti Komisiji, točka 48; in Nizozemska proti Svetu, C-110/97, točka 62, in Nizozemska proti Svetu, C-301/97, točka 74).
Ta omejitev obsega nadzora Sodišča Skupnosti je obvezna predvsem takrat, ko so tako kot v tem primeru institucije Skupnosti
zadolžene za izbiro med različnimi interesi in za odločanje med možnostmi v okviru političnih izbir iz njihove lastne pristojnosti
(glej v tem smislu sodbo z dne 8. februarja 2000 v zadevi Emesa Sugar, C-17/98, Recueil, str. I-675, točka 53).
Posledično se zdi, da je Sodišče prve stopnje v točkah 86 in 87 izpodbijane sodbe pravilno razlagalo člen 109(1) sklepa ČDO.
Lastnost odstopanja te določbe, ki izhaja iz njene narave same, v ničemer ne zmanjšuje obsega pooblastila za odločanje po
prostem preudarku, ki ga ima na voljo Komisija, ko v okviru svojih lastnih političnih odgovornosti opravlja težavne izbire
med različnimi interesi.
Posledično je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.

Drugi pritožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve
V svojem drugem pritožbenem razlogu Rica Foods meni, da je izpodbijana sodba obremenjena z napako v obrazložitvi, kolikor
je Sodišče prve stopnje svojo odločitev utemeljilo na zmotnih oziroma nerazumljivih presojah:
–        vsak dodatni uvoz sladkorja z izvorom v ČDO, za katerega velja ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO, bi povečal presežek sladkorja
na trgu Skupnosti;
–        ta dodatni uvoz bi povzročil dodatne stroške za proračun Skupnosti;
–        uvoz sladkorja z izvorom v ČDO za sezono sladkorja 1999/2000 bi imel posledice za spoštovanje obveznosti Skupnosti iz naslova
„seznam CXL – Evropska skupnost“, priloženega k sporazumom STO.
Najprej je treba, ko gre za obrazložitev izpodbijane sodbe, v skladu s katero bi uvoz sladkorja s kumulacijo porekla v ES/ČDO
vplival na povečanje presežka sladkorja na trgu Skupnosti, opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišče ni pristojno
za ugotavljanje dejstev, niti načeloma za presojo dokazov, ki jih je Sodišče prve stopnje sprejelo v podporo tem dejstvom.
Če so bili ti dokazi pravilno pridobljeni in če so bila glede dokaznega bremena in izvajanja dokazov spoštovana splošna načela
prava in pravila postopka, ki veljajo zanje, samo Sodišče prve stopnje presodi vrednost, ki jo je treba pripisati podatkom,
ki so mu bili predloženi (glej predvsem sodbo z dne 17. decembra 1998 v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, C-185/95 P,
Recueil, str. I 8417, točka 24). Ta presoja torej ne pomeni, z izjemo primera potvorbe teh podatkov, predložitve pravnega
vprašanja, kot je to, nadzoru Sodišča (glej predvsem sodbe z dne 28. maja 1998 v zadevi New Holland Ford proti Komisiji, C-8/95
P, Recueil, str. I-3175, točka 26; z dne 7. novembra 2002 v zadevi Glencore in Compagnie Continentale proti Komisiji, C-24/01
P in C-25/01 P, Recueil, str. I-10119, točka 65, in z dne 8. maja 2003 v zadevi T. Port proti Komisiji, C-122/01 P, Recueil,
str. I-4261, točka 27).
Sicer je v tem primeru Sodišče prve stopnje ugotovilo:
–        v točki 99 izpodbijane sodbe na podlagi podatkov spisa, ki ga je imelo na voljo, da so bili na trgu sladkorja Skupnosti presežki;
–        v točki 100 te sodbe, da je bila Skupnost zavezana uvoziti določeno količino sladkorja iz tretjih držav na podlagi sporazumov
STO, in
–        v točki 101 te sodbe, da bo v teh okoliščinah, „če se proizvodnja sladkorja Skupnosti ne zmanjša, vsak dodaten uvoz sladkorja,
za katerega velja ureditev porekla v ES/ČDO, povečal presežek sladkorja na trgu Skupnosti in pripeljal do povečanja subvencioniranega
izvoza“.
Sodišče prve stopnje je na podlagi navedenega v točki 102 izpodbijane sodbe sklenilo, da je „Komisija lahko upravičeno štela
[…], da vsak uvoz sladkorja v Skupnost ustrezno količino skupnostnega sladkorja, ki ga ni mogoče prodati na tem trgu, preusmeri
v izvoz“.
Treba je ugotoviti, da presoja Sodišča prve stopnje, ki se nanaša na povečanje presežka sladkorja na trgu Skupnosti, pomeni
presojo dejstva, ki ga s pritožbo ni mogoče postaviti pod vprašaj, tožeča stranka pa ni niti dokazala niti zatrjevala, tako
kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 59 sklepnih predlogov, da bi Sodišče prve stopnje potvorilo dokazno gradivo,
ki mu je bilo predloženo.
Drugič, kar zadeva zatrjevane dodatne stroške za proračun Skupnosti, ki jih povzroči uvoz sladkorja s kumulacijo porekla v
ES/ČDO, Rica Foods poudarja, da izvozna nadomestila za sladkor A in B v celoti financirajo proizvajalci s prispevki, ki jih
prevalijo na potrošnike, tako da sporni uvoz ne bi vplival na proračun Skupnosti.
Glede tega je dovolj ugotoviti, da Sodišče prve stopnje v točkah od 118 do 120 izpodbijane sodbe ni z ničemer štelo, da bi
sporni uvoz povzročil dodatne stroške za proračun Skupnosti. Pravzaprav je, potem ko je
–        v točki 118 izpodbijane sodbe opozorilo, da [so] „težave, navedene v izpodbijani uredbi, veliko povečanje uvoza sladkorja
in mešanic, upravičenih do kumulacije porekla v ES/ČDO, presežek na trgu sladkorja Skupnosti, ki povzroča subvencioniran izvoz,
in obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO“, in
–        v točki 119 te sodbe ocenilo, da „glede na položaj presežka na trgu Skupnosti, bi uvožen sladkor s poreklom v ČDO nadomestil
sladkor Skupnosti, ki bi se moral zato, da bi se ohranilo ravnotežje skupne ureditve trgov, izvoziti“,
Sodišče prve stopnje v točki 119 te sodbe ugotovilo, da „[č]eprav izvoz sladkorja Skupnosti v veliki meri financira sladkorna
industrija Skupnosti in torej potrošnik […], sporazumi STO izvozne subvencije omejujejo, ne glede na to, kdo nosi končni strošek
teh subvencij, in da vsak dodatni uvoz poslabša položaj na trgu, na katerem je že presežek“.
Nazadnje Rica Foods poudarja, da uvoz sladkorja s kumulacijo porekla v ES/ČDO ni bil take narave, da bi lahko ustvaril težave
za Skupnost glede njenih obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO. Navaja, da ima Skupnost na voljo dovolj velik manevrski
prostor za spoprijemanje s povečanjem spornega uvoza.
Glede tega je Sodišče prve stopnje v točkah 112 do 115 izpodbijane sodbe v bistvenem presodilo, da – upoštevaje po eni strani
presežek na skupnostnem trgu – s posledico, da vsak dodatni uvoz v Skupnost preusmeri ustrezno količino skupnostnega sladkorja
v izvoz in po drugi strani, da obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO, omejujejo izvozne subvencije, povečanje uvoza sladkorja
oziroma mešanic, upravičenih do kumulacije porekla v ES/ČDO, pomeni „težave“ v smislu člena 109(1) sklepa ČDO, toliko bolj,
ker je zgornja meja, določena v teh sporazumih, kar zadeva subvencioniranje izvoza sladkorja, že zahtevala znatno zmanjšanje
skupnostnih proizvodnih kvot za sezono 2000/2001.
Treba je opozoriti, da Rica Foods tudi v primeru, če dodatni uvoz sladkorja z izvorom v ČDO z nadomestili, ki bi ga lahko
povzročil uvoz sladkorja z izvorom v ČDO, ne bi dosegel zneskov in količin, določenih s sporazumi STO, ni dokazala, da Sodišče
prve stopnje ni spoštovalo svoje obveznosti obrazložitve, s tem da je štelo, da Komisija, ki je upoštevala cilje sporazumov
STO, ki so v postopnem omejevanju izvoznih subvencij, in da je štela, da bi povečan uvoz sladkorja, za katerega velja ureditev
kumulacije porekla v ES/ČDO, povečal, (po vrsti) skupni znesek izvoznih subvencij in povzročil tveganje za neravnotežje v
sektorju sladkorja Skupnosti, ni storila očitne napake pri presoji.
Glede na vse zgoraj navedeno je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti.

Tretji pritožbeni razlog: kršitev člena 109(1) sklepa ČDO, ki se nanaša na pojma „težave“ in „poslabšanje“ v smislu te določbe
V svojem tretjem pritožbenem razlogu Rica Foods zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje zmotno opredelilo „težave“ in „poslabšanje“
v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO, na katere se je Komisija sklicevala zato, da bi upravičila sprejetje izpodbijane uredbe,
to je podatke o povečanju uvoza sladkorja in mešanic s kumulacijo porekla v ČDO, v Skupnost, presežek proizvodnje Skupnosti
na evropskem trgu sladkorja, obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO in posledice za skupno ureditev trga sladkorja.
Najprej Rica Foods zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje potvorilo razloge, na katere se je sklicevala Komisija, s tem da je
v točki 108 izpodbijane sodbe menilo, da zadnja ni nikoli trdila, da bi lahko vsaka izmed opisanih težav ločeno upravičila
sprejetje zaščitnega ukrepa, pač pa so bile, nasprotno, le-te tesno povezane.
V zvezi s tem se ob branju prve, četrte in pete uvodne izjave izpodbijane uredbe izkaže, da je Komisija štela, da je povezanost
različnih dejavnikov, to je povečanja spornih uvozov, presežka na trgu Skupnosti in omejitve izvoznih nadomestil, ki izhaja
iz sporazumov STO, vzrok za težave v smislu člena 109(1) sklepa ČDO. Sodišču prve stopnje posledično ni mogoče očitati nobenega
potvarjanja razlogov, ki jih je Komisija navedla v podporo predmetnega zaščitnega ukrepa.
Drugič, Rica Foods poudarja, da je zakonodajalec Skupnosti predvideval in hotel, da sklep ČDO povzroči povečanje spornega
uvoza. Še več, „težave“ in „poslabšanje“, na katera se je sklicevala Komisija in ki jih je Sodišče prve stopnje priznalo,
naj bi obstajali že ob sprejetju Sklepa 91/482 in v vsakem primeru takrat, ko je bil leta 1997 spremenjen. Ne samo da naj
bi v okviru ureditve skupnega trga sladkorja obstajal presežek že od leta 1968, pač pa naj bi bila nova proizvodnja in uvoz
od takrat večkrat ponovno dovoljeni.
V teh okoliščinah naj Sodišče prve stopnje teh dejavnikov ne bi moglo šteti za „težave“, ki bi lahko povzročile „poslabšanje
v sektorju, v katerem deluje Skupnost“ v smislu člena 109(1) sklepa ČDO.
Glede tega je Sodišče prve stopnje v točki 110 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je prišlo pri uvozu sladkorja in mešanic v
Skupnost do izrazitega povečevanja od leta 1997, ali po sprejetju Sklepa 91/482 ali ob spremembah le-tega leta 1997.
Poleg tega okoliščina ob predpostavki, da je dokazana, da je bilo to izrazito povečanje mogoče predvideti ob sprejetju Sklepa
91/482, ali da ga je Komisija celo hotela, ni taka, da bi, tako kot je opozoril generalni pravobranilec v točki 81 sklepnih
predlogov, Komisiji preprečevala ugotovitev, da tako povečevanje, upoštevaje presežek skupnostne proizvodnje, in obveznosti,
ki izhajajo iz sporazumov STO, pomeni vir težav v smislu člena 109(1) sklepa ČDO.
Tako je Sodišče prve stopnje, s tem da je v točki 110 in naslednjih izpodbijane sodbe glede tega potrdilo stališče Komisije,
spoštovalo obseg člena 109(1) sklepa ČDO.
Tretjič, Rica Foods poudarja, da v nasprotju s tem, kar je presodilo Sodišče prve stopnje v točki 124 izpodbijane sodbe, znižanje
proizvodnih kvot, ki naj bi ga povzročil sporni uvoz, ne bi vplivalo na dohodek proizvajalcev Skupnosti. Pravzaprav bi bila
edina posledica takega zmanjšanja vzpodbuda proizvajalcem v Skupnosti za gojenje drugega proizvoda, za katerega prav tako
velja kmetijska ureditev garancij.
Tudi če v zvezi s tem predpostavimo, da bi možnost, ki bi jo imeli proizvajalci Skupnosti, da se posvetijo drugim kulturam,
lahko ogrozila presojo Sodišča prve stopnje v točkah od 122 do 155 izpodbijane sodbe o obstoju poslabšanja oziroma grozečega
poslabšanja v sektorju, v katerem deluje Skupnost, pa je dovolj ugotoviti, da Rica Foods pred Sodiščem prve stopnje ni navedla
nobenega dokaza za svoje trditve, tako da jih zadnje upravičeno ni upoštevalo.
Nazadnje Rica Foods zatrjuje, da količine uvoženega sladkorja in mešanic iz ČDO, ki naj bi leta 1999 predstavljale 0,32 %
(za sladkor) in 0,102 % (za mešanice) proizvodnje Skupnosti, ne morejo pomeniti resnega tveganja za motnje skupne ureditve
trga sladkorja. Ker je potrdilo ravno nasprotno, je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo.
Treba je opozoriti, tako kot je Sodišče poudarilo v točki 56 zgoraj navedene sodbe Emesa Sugar, da je že leta 1997 obstajal
presežek skupnostne proizvodnje sladkorne pese v primerjavi s količino, porabljeno v Skupnosti, ki sta se ji je pridružila
še uvoz trsnega sladkorja z izvorom v državah AKP zaradi zadovoljevanja posebnega povpraševanja po tem proizvodu, in obveznost
Skupnosti, da določeno količino sladkorja uvozi iz tretjih držav, na podlagi sporazumov STO. Še več, Skupnost je morala prav
tako subvencionirati izvoz sladkorja v obliki izvoznih nadomestil in v mejah navedenih sporazumov. V teh razmerah in upoštevaje
naraščajoče povečevanje uvoza sladkorja z izvorom v ČDO od leta 1997, je Komisija lahko ocenila, tako kot je upravičeno presodilo
Sodišče prve stopnje v točkah od 112 do 115 izpodbijane sodbe, da bi vsaka dodatna količina tega proizvoda, ki bi prišla na
trg Skupnosti, njene institucije prisilila k povečanju zneska izvoznih subvencij v zgoraj navedenih mejah oziroma k znižanju
kvot evropskim proizvajalcem in da bi ti ukrepi, ki nasprotujejo ciljem skupne kmetijske politike, povzročili motnje v skupni
ureditvi trga sladkorja, na katerem je bilo ravnotežje že negotovo.
Na podlagi vsega zgoraj navedenega je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti.

Četrti pritožbeni razlog: kršitev člena 109(2) sklepa ČDO
S svojim četrtim razlogom Rica Foods Sodišču prve stopnje očita, da je v točkah od 157 do 197 izpodbijane sodbe presodilo,
da Komisija, s tem da je uvoz sladkorja in mešanic s kumulacijo porekla v ES/ČDO omejila na 3340 ton, ni kršila načela sorazmernosti
iz člena 109(2) sklepa ČDO.
Pravzaprav Komisija nikakor ne bi mogla upravičiti, glede na interese, ki jih je hotela zavarovati, ravni, do katere je bil
sporni uvoz omejen, medtem ko bi bila ta raven v primerjavi s proizvodnjo, uvozom ali izvozom Skupnosti zanemarljiva in nezadostna
za to, da bi sladkorni industriji ČDO ponudila razumno perspektivo v prihodnosti. Sodišče prve stopnje, s tem da ni priznalo
arbitrarnosti in nerazumnosti določene količinske omejitve, ki ni bila v nobeni zvezi z zatrjevanimi težavami in poslabšanjem,
ni spoštovalo načela sorazmernosti.
V tem smislu člen 109(2) sklepa ČDO določa:
„[T]reba najprej izbrati ukrepe, ki bi najmanj motili delovanje pridružitve in Skupnosti. Ti ukrepi se omejijo na tisto, kar
je nujno potrebno za odpravo nastalih težav.“
Tako kot je opozorilo Sodišče prve stopnje v točki 158 izpodbijane sodbe, načelo sorazmernosti, ki je eno izmed temeljnih
načel prava Skupnosti, zahteva, da akti Skupnosti ne prestopijo meje tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev legitimnih
ciljev, ki jih zasleduje obravnavana ureditev, pri tem pa velja, da se je treba takrat, ko je mogoče izbrati med več ponujenimi
primernimi ukrepi, zateči k tistemu, ki je najmanj omejujoč, in da povzročene neprijetnosti ne smejo biti čezmerne glede na
zastavljene cilje (sodbe z dne 13. novembra 1990 v zadevi Fedesa in drugi, C-331/88, Recueil, str. I 4023, točka 13; z dne
5. oktobra 1994 v zadevi Crispoltoni in drugi, C-133/93, C-300/93 in C-362/93, Recueil, str. I-4863, točka 41; zgoraj navedena
sodba Antillean Rice Mills in drugi proti Komisiji, točka 52, in z dne 12. julija 2001 v zadevi Jippes in drugi, C-189/01,
Recueil, str. I-5689, točka 81).
Kar zadeva sodni nadzor tega načela, upoštevaje široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, ki ga ima Komisija predvsem
na področju zaščitnih ukrepov, lahko na zakonitost na tem področju sprejetega ukrepa, tako kot je Sodišče prve stopnje upravičeno
opozorilo v točki 165 izpodbijane sodbe, vpliva le očitna neustreznost tega ukrepa glede na cilj, ki ga hoče pristojna institucija
zasledovati (glej zgoraj navedene sodbe Nizozemska proti Svetu, C-301/97, točka 145; Fedesa in drugi, točka 14; Crispoltoni
in drugi, točka 42, in Jippes in drugi, točka 82).
V tem pogledu je Sodišče prve stopnje v točki 167 izpodbijane sodbe razsodilo: „Komisija je lahko upravičeno ocenila, da so
težave, ki lahko pomenijo tveganje za poslabšanje v sektorju, v katerem deluje Skupnost, obstajale v trenutku sprejetja izpodbijane
uredbe.“ Poleg tega iz točke 171 te sodbe izhaja, da tožeče stranke „niso dokazale, da je Komisija z omejitvijo uvoza sladkorja
in mešanic, upravičenih do kumulacije porekla v ES/ČDO, v Skupnost, na 3340 ton za čas uporabe izpodbijane uredbe, sprejela
očitno nesorazmeren ukrep oziroma da je očitno napačno presodila podatke, ki jih je imela na voljo v trenutku sprejetja izpodbijanega
ukrepa“.
Kar natančneje zadeva višino sporne kvote, iz devete uvodne izjave izpodbijane uredbe izhaja, tako kot je Sodišče prve stopnje
poudarilo v točki 182 izpodbijane sodbe, da ta številka predstavlja „vsoto najvišjih letnih količin uvoza zadevnih proizvodov
v zadnjih treh letih pred letom 1999, v katerem je uvoz eksponentno naraščal“. Potem ko je v točkah od 183 do 186 izpodbijane
sodbe preučilo statistike Statističnega urada Evropskih skupnosti (SUES) in številke, ki jih je navedla Komisija, je Sodišče
prve stopnje v točki 187 navedene sodbe menilo, da razlogi, navedeni v deveti uvodni izjavi izpodbijane uredbe, ne zaslužijo
graje. Take presoje dejstev v okviru pritožbe ni mogoče postavljati pod vprašaj, če ni podano potvarjanje dokaznega gradiva
pred Sodiščem prve stopnje.
Le-to je v točki 193 izpodbijane sodbe dodalo: „Komisija je upoštevala interese proizvajalcev sladkorja iz ČDO in ni začasno
popolnoma prekinila uvoza sladkorja, za katerega velja ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO“, in je „v členu 1 izpodbijane
uredbe določila kvoto 3340 ton na podlagi ravni največjega uvoza sladkorja in mešanic v obdobju 1996–1998“.
Treba je ugotoviti, da Rica Foods ni navedla nobenega dokaza take narave, da bi z njim lahko dokazala, da Sodišče prve stopnje
ob oblikovanju takih ugotovitev ni spoštovalo načela sorazmernosti, in to ob upoštevanju meja sodnega nadzora, ki se izvaja
na področju, na katerem Komisija opravlja težavne arbitraže med različnimi interesi.
Posledično je treba zavrniti tudi četrti pritožbeni razlog.

Peti pritožbeni razlog: kršitev preferenacialnega statusa, do katerega so upravičeni ČDO
V svojem petem pritožbenem razlogu Rica Foods poudarja, da je Sodišče prve stopnje, s tem da v točkah od 198 do 211 izpodbijane
sodbe ni presojalo velike razlike, uvedene s spornim zaščitnim ukrepom, pri obravnavanju uvoza proizvodov s poreklom v državah
AKP držav z največjimi ugodnostmi, in celo iz določenih tretjih držav po eni strani in po drugi strani uvoza proizvodov s
poreklom iz ČDO, kršilo preferencialni status, do katerega so zadnji upravičeni.
Vendar se ob branju točk od 198 do 210 izpodbijane sodbe jasno vidi, da je Sodišče prve stopnje upoštevalo navedbe Rica Foods,
tako da je izpostavilo razloge, zaradi katerih izpodbijana uredba držav AKP in tretjih držav na področju konkurence ni postavila
v ugodnejši položaj, kot je bil pridržan za ČDO.
Predvsem v točki 203 izpodbijane sodbe je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da člen 109 sklepa ČDO jasno določa možnost Komisije,
da v razmerah, na katere se nanaša, sprejme zaščitne ukrepe. Dejstvo, da je Komisija sprejela tak ukrep glede določenih proizvodov
s poreklom iz ČDO, ne more postaviti pod vprašaj preferenacialnega statusa, ki ga na podlagi člena 101(1) sklepa ČDO uživajo
proizvodi s poreklom v teh državah. Zaščitni ukrep je pravzaprav po naravi izjemen in začasen.
Še več, tako kot je poudarilo Sodišče prve stopnje v točki 205 izpodbijane sodbe, se izpodbijana uredba nanaša le na sladkor
in mešanice, uvožene v okviru ureditve kumulacije porekla v ES/ČDO, medtem ko za uvoz sladkorja s poreklom iz ČDO po splošnih
pravilih o poreklu, če bi taka proizvodnja obstajala, ni bila določena nobena zgornja meja.
Rica Foods v svoji pritožbi ni navedla razlogov, zaradi katerih bi tako povzeto razlogovanje, ki mu je sledilo Sodišče prve
stopnje, pomenilo pravno kršitev.
Ker tudi petemu pritožbenemu predlogu ni mogoče ugoditi, je treba pritožbo zavrniti.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki se za postopek s pritožbo uporablja na podlagi člena 118 istega poslovnika, se neuspeli
stranki naloži plačilo stroškov, če so bili le-ti priglašeni. Komisija je predlagala, da se Rica Foods naloži plačilo stroškov,
in ker slednja s svojimi pritožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov. V skladu z odstavkom 4 tega člena
69, ki se v postopku s pritožbo uporablja na podlagi navedenega člena 118, Kraljevina Nizozemska, Kraljevina Španija in Francoska
republika nosijo svoje stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1)
Pritožba se zavrne.
2)
Rica Foods (Free Zone) NV nosi stroške postopka.
3)
Kraljevina Nizozemska, Kraljevina Španija in Francoska republika nosijo svoje stroške.
Podpisi:
*
Jezik postopka: nizozemščina.