CELEX: 62005CJ0183
Valsts pienākumu neizpilde
Direktīva 92/43/EEK
12. panta 1. un 2. punkts, 13. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 16. pants
Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība
Sugu aizsardzība

Savā prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka:
–        ierobežojot Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību
(OV L 206, 7. lpp.) 12. panta 2. punkta un 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu transpozīciju ar šīs direktīvas IV pielikumā
uzskaitītajām sugām, kas sastopamas Īrijā,
–        nepieņemot visus nepieciešamos specifiskos pasākumus, lai efektīvi īstenotu minētās direktīvas 12. panta 1. punktā paredzēto
stingras aizsardzības sistēmu (turpmāk tekstā – “stingras aizsardzības sistēma”), un
–        paturot spēkā Īrijas likumu normas, kuras nav saderīgas ar minētās direktīvas 12. panta 1. punktu un 16. pantu,
Īrija nav izpildījusi minētajos pantos paredzēto un nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar EK līgumu.

Atbilstošās tiesību normas
Direktīvas 92/43 ceturtais un vienpadsmitais apsvērums ir šādi:
“tā kā Eiropā esošajā dalībvalstu teritorijā turpinās dabisko dzīvotņu noplicināšanās un aizvien vairāk savvaļas sugu ir nopietni
apdraudētas; tā kā, ņemot vērā, ka apdraudētās dzīvotnes un sugas ir daļa no Kopienas dabas mantojuma un ka šim apdraudējumam
bieži ir pārrobežu raksturs, ir jāveic Kopienas mēroga pasākumi, lai tās saglabātu;
[..]
tā kā ir atzīts, ka to pasākumu pieņemšana, kas paredzēti, lai veicinātu Kopienā nozīmīgu prioritāru dabisko dzīvotņu un prioritāru
sugu aizsardzību, ir visu dalībvalstu kopēja atbildība; [..]”.
Direktīvas 92/43 12. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts šādi:
“Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām dzīvnieku sugām to dabiskās izplatības
areālā izveidotu stingras aizsardzības sistēmu, aizliedzot:
[..]
b)      minēto sugu īpatņu apzinātu traucēšanu, jo īpaši to vairošanās, mazuļu attīstības, ziemas guļas un migrāciju laikā;
[..]
d)      vairošanās vai atpūtas vietu noplicināšanu vai iznīcināšanu.
2.      Attiecībā uz minētajām sugām dalībvalstis aizliedz savvaļā iegūtu īpatņu turēšanu, transportēšanu un pārdošanu vai apmaiņu,
un to piedāvāšanu pārdošanai vai apmaiņai, izņemot gadījumus, kad īpatnis likumīgi iegūts pirms šīs direktīvas ieviešanas.”
Direktīvas 92/43 13. pantā ir paredzēta IV pielikuma b) daļā uzskaitīto augu sugu stingras aizsardzības sistēmas izveide.
Šīs pašas direktīvas 16. panta 1. punkta redakcija ir šāda:
“Ja nav apmierinošas alternatīvas un ja netiek kaitēts attiecīgo sugu populāciju saglabāšanai labvēlīgā aizsardzības statusā
to dabiskās izplatības areālā, dalībvalstis drīkst atkāpties no 12., 13., 14. panta un 15. panta a) un b) punkta noteikumiem,
lai:
a)      aizsargātu savvaļas faunu un floru un saglabātu dabiskās dzīvotnes;
b)      novērstu nopietnu kaitējumu, jo īpaši labībai, mājlopiem, mežiem, zivsaimniecībai un ūdeņiem, un citiem īpašuma veidiem;
c)      rūpētos par veselības aizsardzību un sabiedrības drošību vai obligāti ievērotu citas sevišķi svarīgas sabiedrības intereses,
tostarp sociāla vai ekonomiska rakstura intereses un videi primāri svarīgas labvēlīgas pārveides;
d)      izpētes un izglītības nolūkā atjaunotu minēto sugu populācijas un reintroducētu minētās sugas, un veiktu šī mērķa sasniegšanai
vajadzīgās vairošanas darbības, tostarp augu mākslīgo pavairošanu;
e)      stingri noteiktos apstākļos pēc izvēles principa un ierobežotā apmērā atļaut[u] IV pielikumā uzskaitīto sugu atsevišķu īpatņu
ieguvi vai turēšanu ierobežotā skaitā, ko nosaka kompetentās valsts iestādes.”

Pirmstiesas procedūra
Saņēmusi sūdzības, Komisija 2002. gada 18. oktobrī nosūtīja Īrijai brīdinājuma vēstuli, kurā tā pauda savas šaubas par vairākiem
Direktīvas 92/43 12., 13. un 16. panta īstenošanas aspektiem šajā dalībvalstī.
Īrijas iestāžu 2002. gada 20. decembra atbilde Komisiju nepārliecināja, un tā 2003. gada 11. jūlijā izdeva argumentētu atzinumu,
ar ko aicināja Īriju pieņemt pasākumus, kas vajadzīgi, lai divu mēnešu laikā no minētā atzinuma paziņošanas izpildītu tā prasības.
Ar 2004. gada 12. septembra un 2004. gada 8. janvāra vēstulēm Īrija atbildēja uz argumentēto atzinumu. Tā kā arī šī atbilde
Komisiju nepārliecināja, tā nolēma celt šo prasību.

Par prasību
Savā prasībā Komisija ir izvirzījusi trīs iebildumus:
–        pirmais iebildums ir saistīts ar Direktīvas 92/43 12. panta 2. punkta un 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepilnīgu transpozīciju
attiecībā uz minētās direktīvas IV pielikumā uzskaitītajām sugām, kuras Īrijā parasti nav sastopamas;
–        otrais iebildums ir saistīts ar to, ka Īrija nav pieņēmusi īpašos pasākumus, kas nepieciešami, lai efektīvi ieviestu stingras
aizsardzības sistēmu;
–        trešais iebildums ir saistīts ar tādu normu pastāvēšanu Īrijas likumos, kuras nav saderīgas nedz ar Direktīvas 92/43 12. panta
1. punktu, nedz arī ar tās 16. pantu.
Pirmo iebildumu Komisija tiesvedības gaitā atsauca, ņemot vērā Īrijas šajā sakarā iebildumu rakstā ietverto atbildi. Tādēļ
tas nav jāpārbauda.

Par otro iebildumu
Otrajam Komisijas izvirzītajam iebildumam ir septiņas daļas, no kurām otrā tiks analizēta kopā ar trešo iebildumu, jo tā formulējums
sakrīt ar otrās daļas formulējumu.
Par otrā iebilduma pirmo daļu
Attiecībā uz pirmo daļu, kas saistīta ar to, ka Īrija nav izpildījusi pienākumu ieviest stingras aizsardzības sistēmu Direktīvas 92/43
IV pielikumā uzskaitītajām sugām, jo nedz jūras bruņurupucis, nedz arī Kerijas gliemis nav iekļauts pirmajā tabulā 1997. gada
Eiropas Kopienu (dzīvotņu) regulās [
European Communities (Habitats) Regulations
], kurā grozījumi izdarīti ar 1998. gada Eiropas Kopienu (dabisko dzīvotņu) regulām [
European Communities (Natural Habitats) (Amendment) Regulations
] (turpmāk tekstā – “(dzīvotņu) regulas”), Komisija norāda, ka Īrijas šajā sakarā sniegtā atbilde ir pietiekama. Tajā precizēts,
ka valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru transponē Direktīvu 92/43, piemērošanas jomās minētās sugas esot iekļautas. Tādēļ otrā
iebilduma pirmā daļa nav jāpārbauda.
Par otrā iebilduma trešo, ceturto un sesto daļu
Ar otrā iebilduma trešo, ceturto un sesto daļu Komisija norāda, ka Īrijas veiktie pasākumi Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā
uzskaitīto sugu uzraudzībai veido nesaskanīgu un nepilnīgu kopumu, ar ko nevar efektīvi ieviest stingras aizsardzības sistēmu.
Runājot vispirms par minētā iebilduma trešo daļu, Komisija norāda, ka Īrijas nodoms izstrādāt rīcības plānus konkrētām sugām
attiecībā uz Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā minētajām sugām gadījumā, ja tie tiktu pareizi izveidoti un piemēroti,
būtu efektīvs līdzeklis minētās direktīvas 12. panta 1. punktā paredzēto aizsardzības prasību īstenošanai. Tomēr, ja šādu
plānu nav, stingras aizsardzības sistēmai ir trūkumi, izņemot attiecībā uz smilšu krupi, kuram ir izveidota piemērota īpašā
uzraudzība.
Īrija apgalvo, ka minētie plāni drīz tiks publicēti. Tā atsaucas uz vairākām valdības iniciatīvām, kuras vēl ir procesā, un
tā uzskata, ka ar tām varētu panākt labāku saskaņotību un sistemātiskāku Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā paredzēto sugu
uzraudzību.
Tomēr šādi argumenti nav pieņemami.
Jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru jautājums par to, vai dalībvalsts nav izpildījusi savus pienākumus, ir jāizvērtē,
ņemot vērā situāciju, kāda pastāvēja argumentētajā atzinumā norādītā termiņa beigās, un Tiesa nevar ņemt vērā vēlākas izmaiņas
(skat. it īpaši 2005. gada 2. jūnija spriedumu lietā C‑282/02, Komisija/Īrija, Krājums, I‑4653. lpp., 40. punkts).
Tādēļ otrā iebilduma trešā daļa ir uzskatāma par pamatotu.
Attiecībā uz sesto daļu, kura ir jāpārbauda pirms ceturtās, Komisija uzskata, ka, izņemot attiecībā uz pakavsikspārni un smilšu
krupi, Īrijas iestāžu rīcībā nav informācijas par vairākām Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām sugām, to atpūtas
un vairošanās vietām, kā arī to apdraudējumiem, kas kavē efektīvi ieviest stingras aizsardzības sistēmu.
Pirmkārt, Īrija atzīst, ka attiecībā uz pārējiem sikspārņiem, izņemot pakavsikspārni, tās uzraudzības pilotprojekts neaizstāj
detalizētāku uzraudzības darbu. Šī dalībvalsts norāda, ka tā sniegs būtisku informāciju par šo sugu populāciju un organizēs
iniciatīvas informācijas par sikspārņiem apkopošanai. Komisija uzskata, ka šāda norāde nepierāda, ka Īrija ir pietiekami informēta
par sikspārņu sugām, nedz arī, ka šī dalībvalsts ieviesīs saskaņotu ilgtermiņa programmu nepieciešamo datu ieguvei.
Otrkārt, Īrija uzskata, ka 2004. gadā uzsāktie valsts līmeņa pētījumi, kuriem būtu jānoslēdzas 2005. gada rudenī, ietilpst
jau iepriekš pastāvējušā programmā un to mērķis ir izveidot pamatu nākotnē paredzētai ūdru uzraudzības programmai. Komisija
uzskata, ka ar šo norādi nepietiek, lai skaidri konstatētu, ka attiecībā uz šo sugu tiks ieviesta atbilstoša uzraudzības sistēma
un programma.
Treškārt, Īrija norāda, ka valsts eksperts par Kerijas gliemjiem izstrādā rīcības plānu, kuru publicēs 2006. gada pavasarī
un kurā būs rekomendācijas saistībā ar šīs sugas uzraudzības programmas turpināšanu. Komisija uzskata, ka ar Īrijas veiktajiem
pasākumiem un darbībām netiek radīta skaidrība par regulāri saskaņoti un integrēti sniegtiem uzraudzības datiem par šo sugu,
tās vairošanās un atpūtas vietām, kā arī tās apdraudējumiem.
Ceturtkārt, Īrija atsaucas uz pašreizējām iniciatīvām, kā, piemēram, lēmumu izveidot nacionālo bioloģijas datubāzi, izveidot
Valsts Bioloģijas datu centru [
National Biological Records Centre
] vai novērojumu par vaļveidīgo nejaušu nozveju zvejniecībā vākšanu, kas notiek, kopš spēkā stājās Padomes 2004. gada 26. aprīļa
Regula (EK) Nr. 812/2004, ar ko nosaka pasākumus attiecībā uz vaļveidīgo nejaušu nozveju zvejniecībā un ar ko groza Regulu
(EK) Nr. 88/98 (OV L 150, 12. lpp.).
Šajā sakarā jāuzsver, ka, lai apstrīdētu otrā iebilduma sesto daļu, Īrija ir norādījusi uz vairākām iniciatīvām, kuras argumentētajā
atzinumā noteiktajā termiņā vēl nebija noslēgušās. Šādas iniciatīvas saskaņā ar šā sprieduma 17. punktā minēto judikatūru
Tiesa, veicot vērtējumu par Komisijas apgalvoto valsts pienākumu neizpildi, neņem vērā.
Līdz ar to otrā iebilduma sestā daļa ir uzskatāma par pamatotu.
Visbeidzot, attiecībā uz tā paša iebilduma ceturto daļu Komisija norāda, ka, kaut arī pilnu darba laika strādājošu ierēdņu,
kas atbildīgi par saglabāšanu, tīkls ir nozīmīgs likumu par savvaļas floru un faunu īstenošanai, šāda tīkla pastāvēšana vien
nepierāda, ka ir veikti īpašie pasākumi, kas vajadzīgi Direktīvas 92/43 12. panta 1. punkta transponēšanai.
Īrija atbild, ka tās ierēdņi strādā efektīvi un aizsargā arī smilšu krupjus, veicot nozīmīgu darbu šīs sugas aizsardzības
īstenošanā. Līdzīgi – tādēļ, ka dabas aizsardzības sargi un ierēdņi labi pazīst apvidu, par kuru tie ir atbildīgi – šo sargu
un ierēdņu nacionālais tīkls ir labi informēts par dzīvnieku un augu sugu aizsardzību minētajos apvidos.
Šajā sakarā jāatgādina, ka Direktīvas 92/43 12. panta 1. punktā ir noteikts, ka dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus,
lai IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām dzīvnieku sugām to dabiskās izplatības areālā izveidotu stingras aizsardzības sistēmu.
Kā savu secinājumu 24. punktā norāda ģenerāladvokāts, arī minētā 12. panta 1. punkta transpozīcija uzliek dalībvalstīm pienākumu
ne tikai pieņemt pilnīgu tiesisko regulējumu, bet arī īstenot konkrētus un specifiskus aizsardzības pasākumus (šajā sakarā
skat. 2002. gada 30. janvāra spriedumu lietā C‑103/00, Komisija/Grieķija,
Recueil
, I‑1147. lpp., 34.–39. punkts).
Tāpat arī stingras aizsardzības sistēmai ir jāpieņem saskaņoti un koordinēti preventīvie pasākumi (2006. gada 16. marta spriedums
lietā C‑518/04, Komisija/Grieķija, Krājums, I‑42.* lpp., 16. punkts).
Šajā gadījumā tas vien, ka pastāv pilnu darba laiku nodarbinātu sugu uzraudzības un aizsardzības sargu un ierēdņu tīkls, nepierāda,
ka tiek efektīvi īstenota visu Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā minēto sugu, kas sastopamas Īrijā, stingras aizsardzības
sistēma.
Kā savu secinājumu 45.–48. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts, šīm sugām nav piemērotas uzraudzības sistēmas – izņemot smilšu
krupi, pakavsikspārni, jūras bruņurupuci – ņemot vērā šo sugu īpatņu ierobežoto skaitu Īrijas ūdeņos. Kā izriet no šī sprieduma
20.–24. punkta, tas ir attiecināms uz ūdru, Kerijas gliemi, dažādām sikspārņu sugām, izņemot pakavsikspārni, kā arī vaļveidīgajiem.
Tādēļ otrā iebilduma ceturtā daļa ir uzskatāma par pamatotu.
Par otrā iebilduma piekto daļu
Ar otrā iebilduma piekto daļu Komisija norāda, ka, kaut arī saskaņā ar Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvu 85/337/EEK
par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.) veiktie ietekmes uz vidi novērtējumi
varētu noderēt, lai signalizētu kompetentajām iestādēm par īpašiem apdraudējumiem Direktīvas 92/43 IV pielikumā uzskaitīto
sugu vairošanās un atpūtas vietām, Īrijā ir tikai daži projekti par šādu novērtējumu. Turklāt, pat ja tie tiek īstenoti, Īrijas
iestādes informāciju par aizsargātajām sugām no īpašuma apsaimniekotājiem pieprasa tikai pēc tam, kad attiecīgais projekts
jau ir apstiprināts, un tādējādi kaitnieciska iedarbība uz vidi netiek kavēta.
Komisija it īpaši atsaucas uz trim projektiem, kuri negatīvi ietekmē sikspārņu populāciju (Lafrinas [
Lough Rynn
] projekts), pakavsikspārņu gulēšanas vietas (Enisas [
Ennis
] apvedceļa projekts), kā arī vaļveidīgo atpūtas un vairošanās areālus (cauruļvada projekts Brodheivenas [
Broadhaven
] līcī).
Šajā sakarā ģenerāladvokāts savu secinājumu 53.–61. punktā ir norādījis, ka tas, ka projekts tiek apstiprināts pirms šī projekta
ietekmes – arī negatīvo seku – uz vidi novērtējuma (Lafrinas projekts) vai ka citi projekti, neskatoties uz to, ka ietekmes
uz vidi iepriekšējais novērtējums liek secināt, ka šie projekti negatīvi ietekmēs vidi (Enisas apvedceļa projekts un Bodheivenas
līča cauruļvada projekts), tiek apstiprināti, pierāda, ka Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā uzskaitītās sugas, kā arī
to atpūtas un vairošanās areāli ir pakļauti traucējumiem un kaitējumam, no kuriem Īrijas tiesiskais regulējums tos nepasargā.
Līdz ar to attiecībā uz projektiem, kurus Komisija norādījusi savā prasības pieteikumā, nevar uzskatīt, ka būtu pieņemti visi
pasākumi stingras aizsardzības sistēmas ieviešanai. Tādēļ otrā iebilduma piektā daļa ir uzskatāma par pamatotu.
Par otrā iebilduma septīto daļu
Ar otrā iebilduma septīto daļu Komisija norāda, ka Īrija nav pierādījusi, ka tā būtu izveidojusi piemērotu sistēmu, lai stātos
pretī sikspārņu sugu atpūtas un vairošanās areālu apdraudējumiem. Tā it īpaši norāda, ka kokapstrāde, ēku atjaunošanas un
nojaukšanas darbi kaitē sikspārņu gulēšanas vietām.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka pienākumu neizpildes procedūras, kas uzsākta saskaņā ar
EKL 226. pantu, ietvaros Komisijai iespējamā pienākumu neizpilde ir jākonstatē bez iespējas par pamatu izmantot kādu pieņēmumu
(skat. 2006. gada 18. maija spriedumu lietā C‑221/04, Komisija/Spānija, Krājums, I‑4515. lpp., 59. punkts un minētā judikatūra).
Šajā lietā jāatzīst, ka Komisija otrā iebilduma septītās daļas pamatošanai nav iesniegusi nevienu konkrētu pierādījumu.
Tādēļ otrā iebilduma septītā daļa nav uzskatāma par pamatotu.

Par trešo iebildumu
Ar trešo iebildumu, kura formulējums sakrīt ar otrā iebilduma otrās daļas formulējumu, Komisija norāda uz paralēla atkāpju
režīma pastāvēšanu, kurš nav saderīgs ar Direktīvas 92/43 16. panta piemērošanas jomu un nosacījumiem; šis režīms izriet,
pirmkārt, no 1976. gada Likuma par savvaļas floru un faunu [
Wildlife Act
] 23. panta 7. punkta tā 2000. gada Grozījumu likuma [
Wildlife (Amendment) Act
] redakcijā (turpmāk tekstā –
Wildlife Act
) un, otrkārt, no šī paša likuma 42. panta.
Ņemot vērā Īrijas aizstāvību par pienākumu neizpildi saistībā ar
Wildlife Act
42. pantu, Komisija šo trešā iebilduma daļu atsauca. Tādēļ tas nav jāpārbauda.
Attiecībā uz to trešā iebilduma daļu, kas saistīta ar
Wildlife Act
23. panta 7. punkta a)–c) apakšpunktu, Komisija norāda, ka saskaņā ar šo normu par pārkāpumu netiek uzskatīts tas, ja persona,
nodarbojoties ar lauksaimniecību, zveju, akvakultūru, mežsaimniecību vai purvu apsaimniekošanu, nejauši nonāvē vai savaino
aizsargātu dzīvnieku (23. panta 7. punkta a) apakšpunkts) vai, veicot šīs darbības, traucē vai izjauc šāda dzīvnieka vairošanās
vietu (23. panta 7. punkta b) apakšpunkts), jeb arī nejauši nonāvē vai ievaino šādu dzīvnieku vai izjauc vai nodara kaitējumu
tā vairošanās vietai ceļu būves darbu, arheoloģisko izrakumu vai celtniecības un inženierijas, vai jebkādu citu darbu vai
pasākumu ietvaros (23. panta 7. punkta c) apakšpunkts).
Īrija uzskata, ka Komisija ir nepareizi interpretējusi minētā 23. panta 7. punkta mērķi. Katrā ziņā, lai šajā sakarā novērstu
jebkādus pārpratumus, Īrija norāda, ka tā ir pieņēmusi grozījumus (dzīvotņu) regulējumā, lai skaidri noteiktu
Wildlife Act
23. pantā paredzēto režīmu un šī regulējuma 23. pantā minētos noteikumus. Ar Eiropas Kopienu 2005. gada (Dabisko dzīvotņu)
regulējumu
Wildlife Act
tikai ir pievienota jauna norma, proti, minētā 23. panta 8. punkts.
Šajā sakarā, pirmkārt, ir jāatgādina, ka
Wildlife Act
23. panta grozījumu, kas izdarīts ar minēto 2005. gada regulu, saskaņā ar šī sprieduma 17. punktā minēto judikatūru Tiesa
nevar ņemt vērā, izvērtējot apgalvoto pienākumu neizpildi, jo šis grozījums ir ieviests pēc argumentētajā atzinumā paredzētā
divu mēnešu termiņa izbeigšanās.
Otrkārt, pietiek vien atzīt, ka
Wildlife Act
23. panta 7. punkta b) apakšpunktā paredzētais – ka nejaušas darbības, ar kurām tiek traucēti vai izjaukti savvaļas sugu atpūtas
vai vairošanās areāli, nav pārkāpums – neatbilst Direktīvas 92/43 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta prasībām, kurā ir aizliegtas
šādas darbības – ar nodomu vai nejaušas (šajā sakarā skat. 2005. gada 20. oktobra spriedumu lietā C‑6/04, Komisija/Apvienotā
Karaliste, Krājums, I‑9017. lpp., 79. punkts).
Turklāt šķiet, ka
Wildlife Act
23. pantā paredzētās atkāpes ir plašākas par tām, kas paredzētas Direktīvas 92/43 16. pantā, kurā savukārt izsmeļoši uzskaitīti
apstākļi, kādos var izdarīt atkāpes no Direktīvas 12. panta.
No tā izriet, ka Komisija pareizi atsaucas uz Īrijas tiesiskajā regulējumā paredzēto paralēlo atkāpju režīmu, kas nav saderīgs
ar Direktīvas 92/43 12. un 16. pantu.
Tādējādi pamatots ir arī trešais iebildums, kuru izvirzījusi Komisija savas prasības pamatojumam.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ir jāatzīst, ka:
–        nepieņemdama visus specifiskos pasākumus, kas vajadzīgi, lai efektīvi īstenotu stingras aizsardzības sistēmu,
–        paturēdama spēkā
Wildlife Act
23. panta 7. punkta a)–c) apakšpunktu, kuri nav saderīgi ar Direktīvas 92/43 12. panta 1. punktu un 16. pantu,
Īrija nav izpildījusi minētajos šīs direktīvas pantos paredzēto un nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Īrijai
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā Īrijai spriedums nav labvēlīgs, tad jāpiespriež tai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)      –       nepieņemdama visus specifiskos pasākumus, kas vajadzīgi, lai efektīvi īstenotu stingras aizsardzības sistēmu, kas paredzēta
12. panta 1. punktā Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvā 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību,
–
paturēdama spēkā 1976. gada Likuma par savvaļas floru un faunu [
Wildlife Act
] 2000. gada Grozījumu likuma [
Wildlife (Amendment) Act
] redakcijā 23. panta 7. punkta a)–c) apakšpunktu, kuri nav saderīgi ar Direktīvas 92/43 12. panta 1. punktu un 16. pantu,
Īrija nav izpildījusi minētajos šīs direktīvas pantos paredzēto un nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;
2)      Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.