CELEX: 62008CJ0109
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
EÜ artiklid 28, 43 ja 49
Direktiiv 98/34/EÜ
Tehnilised standardid ja eeskirjad
Elektriliste, elektromehaaniliste mängude ja elektrooniliste arvutimängude suhtes kohaldatavad siseriiklikud õigusnormid
Euroopa Kohtu otsus, millega tuvastatakse liikmesriigi kohustuste rikkumine
Täitmata jätmine
EÜ artikkel 228
Rahalised karistused

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagis Euroopa Kohtul:
—
tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid selleks, et täita 26. oktoobri 2006. aasta kohtuotsust kohtuasjas
C-65/05: komisjon
vs.
Kreeka (EKL 2006, lk I-10341
), siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad EÜ artiklitest 28, 43 ja 49 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (
EÜT L 204, lk 37
; ELT eriväljaanne 13/20, lk 337), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiiviga 98/48/EÜ (
EÜT L 217, lk 18
; ELT eriväljaanne 13/21, lk 8; edaspidi „direktiiv 98/34”), artiklist 8;
—
mõista Kreeka Vabariigilt komisjoni „Euroopa Ühenduse omavahendite” kontole kandmiseks välja trahv summas 31798,80 eurot iga eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmisega hilinetud päeva eest alates käesolevas asjas kohtuotsuse kuulutamisest kuni eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Kreeka täitmiseni;
—
mõista Kreeka Vabariigilt komisjoni „Euroopa Ühenduse omavahendite” kontole kandmiseks välja põhisumma 9636 eurot päevas alates 26. oktoobrist 2006 kuni käesolevas asjas kohtuotsuse kuulutamise kuupäevani või eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmise kuupäevani, kui see on varasem, ning
—
mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.
Õiguslik raamistik
Kreeka seaduse 3037/2002 (FEK A’ 174/30.7.2002) artikli 2 „Mängude kasutamise või paigaldamise keeld” lõike 1 kohaselt on elektriliste, elektromehaaniliste ja elektrooniliste mängude, „sh arvutite kasutamine […] üldiselt keelatud avalikes kohtades, nagu hotellides, kohvikutes, kõikides üldkasutatavates ruumides ja mis tahes muudes avalikes kohtades või eraruumides. Nende mängude paigaldamine on samuti keelatud”.
Sama seaduse artikkel 3 „Interneti-teenuseid osutavad ettevõtjad” sätestab, et „[a]rvutite paigaldamine ja kasutamine Interneti-teenuseid osutavates ettevõtetes ei kuulu artiklis 2 nimetatud keelu kohaldamisalasse. Sellegipoolest on mängude kasutamine sõltumata kasutatavast meetodist nendes arvutites keelatud”.
Nende keeldude eiramine toob kaasa nimetatud seaduse artiklis 4 sätestatud kriminaalkaristuste ning samuti seaduse artiklis 5 ette nähtud halduskaristuste kohaldamise.
Selle seaduse artikli 9 lõike 1 kohaselt ei mõjuta seaduse sätted „seaduse 2206/1994 sätteid ega muid kasiinosid käsitlevaid sätteid”.
Kohtuotsus komisjon
vs.
Kreeka
Eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka resolutsiooni punktis 1 otsustas Euroopa Kohus järgmist:
„Kuna Kreeka Vabariik kehtestas seaduse 3037/2002 artikli 2 lõikes 1 ja artiklis 3 keelu paigaldada ja kasutada mis tahes elektrilisi, elektromehaanilisi ja elektroonilisi mänge, sealhulgas mis tahes arvutimänge kõigis avalikes kohtades või eraruumides, välja arvatud kasiinod, ja kuna keelu rikkumise eest karistatakse sama seaduse artiklites 4 ja 5 ette nähtud kriminaal- või halduskaristustega, on Kreeka Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad EÜ artiklitest 28, 43 ja 49 ning […] direktiivi [98/34] artiklist 8”.
Kohtueelne menetlus
11. detsembril 2006 nõudis komisjon Kreeka Vabariigilt teavet selle kohta, millises seisus on eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmine; Kreeka Vabariik vastas teabenõudele 12. veebruari 2007. aasta kirjaga. Selles kirjas ei esitanud Kreeka ametiasutused mingit konkreetset teavet asjaomaste siseriiklike õigusnormide muutmise kohta kohtuotsuse täitmise eesmärgil. Seevastu rõhutasid nad selliste muudatuste olulisust ja keerukust, väites, et pädevad ministeeriumid teevad koostööd sobivate õigusnormide väljatöötamiseks, mis järgiksid ühenduse õigust ja proportsionaalsuse põhimõtet.
Leides, et Kreeka Vabariik ei olnud võtnud eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmiseks vajalikke meetmeid, saatis komisjon 23. märtsil 2007 EÜ artikli 228 alusel nimetatud liikmesriigile märgukirja.
Kuna Kreeka Vabariik märgukirjale ei vastanud, saatis komisjon sellele liikmesriigile 29. juunil 2007 põhjendatud arvamuse, kutsudes teda üles võtma nimetatud kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed kahe kuu jooksul põhjendatud arvamuse teatavakstegemisest.
Kuna Kreeka Vabariik ei vastanud põhjendatud arvamusele ega teavitanud komisjoni ühestki seadusandlikust meetmest, mille eesmärk on kohtuotsuse täitmine, otsustas komisjon – leides, et nimetatud liikmesriik oli hoidunud eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmise tagamisest – esitada käesoleva hagi.
Käesoleva menetluse raames toimunud arengud
Kreeka Vabariik saatis oma vastuse põhjendatud arvamusele 12. märtsil 2008, s.o 2 päeva pärast käesoleva hagiavalduse esitamist; ta märgib, et muutva seaduse eelnõu koostamiseks oli kokku kutsutud õigusaktide väljatöötamise komitee.
Lisaks ilmnes istungite käigus, et Kreeka Vabariik edastas komisjonile 7. mail 2008 esimese muutva seaduse eelnõu vastavalt direktiivi 98/34 artiklile 8. Komisjon esitas selle kohta märkusi 1. augusti 2008. aasta üksikasjalikus arvamuses, millele Kreeka Vabariik ei vastanud. Osapooled kohtusid siiski väidetavalt 1. detsembril 2008. aastal Ateenas.
Kreeka Vabariigi esindaja märkis ka, et lähiajal kiidab Kreeka Valitsus heaks uue muutva seaduse eelnõu, mis edastatakse seejärel komisjonile selle sätete läbivaatamiseks vastavalt direktiivi 98/34 artiklile 8. Selle menetluse järel peaks nimetatud eelnõu vastuvõtmiseks toimuma hääletus parlamendis.
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Kuigi EÜ artikkel 228 ei täpsusta tähtaega, mille jooksul tuleb täita Euroopa Kohtu otsus, millega tuvastatakse liikmesriigi kohustuste rikkumine, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ühenduse õiguse kohese ja ühetaolise kohaldamise huvides tuleb kohustuste täitmist alustada otsekohe ning see tuleb võimalikult kiiresti lõpule viia (vt eelkõige 9. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-121/07: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 2008, lk I-9159
, punkt 21 ja viidatud kohtupraktika).
Lisaks on kuupäev, mis tuleb aluseks võtta selle hindamisel, kas tegemist on kohustuste rikkumisega EÜ artikli 228 tähenduses, nimetatud sätte alusel antud põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtaja lõppemise kuupäev (vt eelkõige 18. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-503/04: komisjon
vs.
Saksamaa, EKL 2007, lk I-6153
, punkt 19 ja viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul on ilmne, et selleks kuupäevaks, mil lõppes 29. juuni 2007. aasta põhjendatud arvamuses antud kahekuuline tähtaeg, ei olnud Kreeka Vabariik võtnud ühtegi eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmiseks vajalikku meedet; esimese rakendusmeetme eelnõu edastati komisjonile alles 7. mail 2008.
Neil asjaoludel tuleb järeldada, nagu tunnistab Kreeka Vabariik ka ise, et ta on rikkunud EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
Rahalised karistused
Trahv
Poolte argumendid
Võttes aluseks arvutusmeetodi, mis on esitatud komisjoni 13. detsembri 2005. aasta teatises (SEK(2005) 1658) EÜ asutamislepingu artikli 228 kohaldamise kohta, teeb komisjon Euroopa Kohtule ettepaneku määrata Kreeka Vabariigile eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmata jätmise eest karistuseks trahv summas 31798,80 eurot iga hilinetud päeva eest alates käesolevas kohtuasjas otsuse kuulutamise kuupäevast kuni nimetatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmiseni.
Komisjon on seisukohal, et tuvastatud rikkumise võimalikult kiireks lõpetamiseks on trahvi määramine kõige asjakohasem vahend ning et käesoleval juhul vastab trahv summas 31798,80 eurot iga hilinetud päeva eest rikkumise raskusele ja kestusele, võttes seejuures arvesse vajadust muuta karistus tõhusaks. See summa on saadud ühtse 600 euro suuruse baassumma korrutamisel koefitsiendiga 11 (skaalal 1–20) rikkumise raskuse arvessevõtmiseks, koefitsiendiga 1,1 (skaalal 1–3) rikkumise kestuse arvessevõtmiseks ja koefitsiendiga 4,38 (põhineb asjaomase liikmesriigi sisemajanduse kogutoodangul ja häälte arvul Euroopa Liidu Nõukogus), mis peaks peegeldama asjaomase liikmesriigi maksevõimet.
Rikkumise raskuse osas märgib komisjon, et asjaomased siseriiklikud õigusnormid rikuvad asutamislepingu neljast põhivabadusest kolme. Lisaks väidab ta, et Kreeka ametiasutused ei ole täitnud direktiivi 98/34 artikli 8 lõike 1 esimesest lõigust tulenevaid kohustusi ning lisaks ei ole nad teinud täielikku koostööd komisjoniga EÜ artikli 228 alusel algatatud menetluse kohtueelses etapis.
Kreeka Vabariik leiab, et komisjon on määranud koefitsiendi, mis peaks võimaldama arvesse võtta tuvastatud liikmesriigi kohustuste rikkumise raskust, äärmiselt kõrge ja see ei tohiks olla suurem kui 4. Sellega seoses väidab Kreeka Vabariik, et kõnealune liikmesriigi kohustuste rikkumine puudutas üksnes ühte väikest tegevussektorit, vaidlusaluste siseriiklike õigusnormide kohaldamisel kedagi ei diskrimineeritud ning lisaks sellele olid need siseriiklikud õigusnormid kõige sobivam lahendus majanduslikele ja sotsiaalsetele probleemidele, mida põhjustas mängude ebaterve ja kontrollimatu kasutamine, mistõttu õigustas neid õigusnorme ülekaalukas üldine huvi. Lisaks sellele, tuginedes Euroopa Kohtu praktikale, väidab Kreeka Vabariik, et nimetatud koefitsient rikub proportsionaalsuse põhimõtet.
Rikkumise kestuse osas võtab komisjon arvesse 11 kuu pikkust ajavahemikku, mis kestis eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka kuulutamisest kuni 17. oktoobrini 2007, mil komisjon otsustas esitada käesoleva hagi.
Kreeka Vabariik taotleb selle koefitsiendi alammäära kohaldamist. Ta väidab, et rikkumine algas selle kolmekuulise tähtaja möödumisel, mille komisjon oli määranud oma 11. detsembri 2006. aasta kirjas, milles ta nõudis teavet eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmise kohta.
Euroopa Kohtu hinnang
Olles tuvastanud, et Kreeka Vabariik ei ole täitnud eespool viidatud kohtuotsust komisjon
vs.
Kreeka, võib Euroopa Kohus EÜ artikli 228 lõike 2 kolmanda lõigu alusel määrata sellele liikmesriigile trahvi või põhisumma.
Selles osas tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus peab konkreetse juhtumi asjaolusid arvesse võttes igas kohtuasjas kaaluma, millised rahalised karistused tuleb antud juhul määrata (10. jaanuari 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-70/06: komisjon
vs.
Portugal, EKL 2008, lk I-1
, punkt 31 ja viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul, nagu on märgitud käesoleva otsuse punktis 18, teeb komisjon Euroopa Kohtule eeskätt ettepaneku määrata Kreeka Vabariigile trahv summas 31798,80 eurot.
Selle kohta peab esiteks märkima, et komisjoni ettepanekud ei ole Euroopa Kohtu jaoks siduvad, vaid kujutavad endast ainult kasulikku lähtepunkti (vt eespool 25. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-278/01: komisjon
vs.
Hispaania, EKL 2003, lk I-14141
, punkt 41 ja viidatud kohtupraktika). Samuti ei ole komisjoni teatistes sisalduvad suunised Euroopa Kohtu jaoks siduvad, vaid need aitavad tagada komisjoni tegevuse läbipaistvust, ootuspärasust ja õiguskindlust (vt selle kohta 12. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-304/02: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 2005, lk I-6263
, punkt 85, ja 14. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-177/04: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 2006, lk I-2461
, punkt 70).
Euroopa Kohus on samuti täpsustanud, et trahvi ja/või põhisumma määramise eesmärk on oma kohustusi rikkunud liikmesriigi suhtes majandusliku sunnivahendi kasutamine, mis motiveerib teda tuvastatud rikkumist lõpetama. Seega tuleb rahalised karistused määrata lähtuvalt veenmise määrast, mis on vajalik selleks, et kõnealune liikmesriik oma käitumist muudaks (vt selle kohta eespool viidatud 12. juuli 2005. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Prantsusmaa, punkt 91, ja eespool viidatud 14. märtsi 2006. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Prantsusmaa, punktid 59 ja 60).
Käesolevas kohtuasjas tuleb tuvastada, et Euroopa Kohtus 29. jaanuaril 2009 toimunud kohtuistungil kinnitas Kreeka Vabariigi esindaja, et selleks kuupäevaks ei olnud hääletatud ühtegi õigusnormi, mis lõpetaks kohtuotsuses komisjon
vs.
Kreeka tuvastatud liikmesriigi kohustuste rikkumise, ning veelgi vähem olid need normid jõustunud.
Arvestades seda, et asjaomane liikmesriigi kohustuste rikkumine kestis edasi kuupäeval, mil Euroopa Kohus hindas asjaolusid, kujutab Kreeka Vabariigile komisjoni soovitusel trahvi määramine endast sobivat meedet selleks, et ajendada nimetatud liikmesriiki võtma vajalikud meetmed tagamaks eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmine (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Portugal, punkt 37 ja viidatud kohtupraktika).
Lisaks, mis puudutab sellise trahvi arvutamist, tuleb Euroopa Kohtul oma kaalutlusõigust teostades määrata see trahv kindlaks selliselt, et see ühelt poolt vastaks asjaoludele ning teiselt poolt oleks tuvastatud rikkumise ja asjaomase liikmesriigi maksevõime suhtes proportsionaalne (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Portugal, punkt 38 ja viidatud kohtupraktika).
Sellest vaatepunktist lähtudes on aluskriteeriumid, mida võetakse arvesse ühenduse õiguse ühtlase ja tõhusa kohaldamise eesmärgil, et tagada trahvile sunniiseloom, põhimõtteliselt rikkumise raskusaste, kestus ja kõnealuse liikmesriigi maksevõime. Nende kriteeriumide kohaldamisel tuleb arvesse võtta eelkõige täitmata jätmise tagajärgi era- ning avalikele huvidele ning kõnealuse liikmesriigi tema kohustuste täitmisele ajendamise kiireloomulisust (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Portugal, punkt 39 ja viidatud kohtupraktika).
Esiteks, mis puudutab rikkumise raskust ja eelkõige eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmata jätmise tagajärgi era- ja avalikele huvidele, siis tuleb tuvastada, et kohtuasjas, milles kõnealune kohtuotsus tehti, kõne all olevates õigusnormides ettenähtuga sarnane keeld paigaldada, käitada ja kasutada mis tahes elektrilisi, elektromehaanilisi ja elektroonilisi mänge, sealhulgas mis tahes arvutimänge kõigis avalikes kohtades või eraruumides, välja arvatud kasiinod, rikub kaupade vaba liikumise, teenuste osutamise vabaduse ja asutamisvabaduse põhimõtteid, nagu need tulenevad EÜ artiklitest 28, 43 ja 49.
Nagu Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka punktides 29, 30, 51 ja 55 märkis, ei toonud nimetatud siseriiklikud õigusnormid kaasa mitte üksnes teistest liikmesriikidest pärinevate selliste mängude impordi mahu vähenemise, vaid selle tagajärg oli tegelikult sellise impordi lakkamine nimetatud keelu kehtestamisest alates. Lisaks sellele takistavad nimetatud õigusnormid teiste liikmesriikide ettevõtjatel oma teenuseid osutada või sellel eesmärgil Kreekas ettevõtlust alustada.
Lisaks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 54, ei ole Kreeka Vabariik võtnud ühtegi meedet, et peatada nende õigusnormide kohaldamine, mis on kõne all kohtuasjas, milles tehti eespool nimetatud kohtuotsus komisjon
vs.
Kreeka, ja lubas seeläbi seda, et nimetatud õigusnormide alusel kohaldatakse ettevõtjate suhtes vabaduskaotuslikke ning rahalisi karistusi. Seega tuleb Kreeka Vabariigil nimetatud õigusnorme kiiremas korras muuta.
Lõpuks tuleb arvestada ka asjaoluga, et eespool viidatud kohtuotsuses komisjon
vs.
Kreeka tuvastatud liikmesriigi kohustuste rikkumine tugineb sellele, et jäeti teatamata tehnilistest eeskirjadest direktiivi 98/34 artikli 8 kohaselt. Nimelt oli erikohustuse järgimine vajalik tingimus selleks, et saavutada täielikult selle direktiivi eesmärk, nagu see on määratletud direktiivi põhjendustes 2 ja 3 ja milleks on siseturu tõrgeteta toimimine.
Lisaks oli kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Kreeka, kõne all olevate siseriiklike õigusnormide eesmärk võitlus tõsiste sotsiaalsete probleemidega, mis tulenesid sellest, et kõnealuseid mänge on lihtne ümber seadistada hasartmängudeks, mis on Kreekas väljaspool kasiinosid ebaseaduslikud. Euroopa Kohus möönis selle kohtuotsuse punktis 38, et ülekaalukas üldine huvi, millele Kreeka Vabariik tugines, võib õigustada nimetatud kohtuasjas tuvastatud kaupade vaba liikumise takistamist. Kuid sama kohtuotsuse punktis 41 asus ta sellegipoolest seisukohale, et selliste mängude keelamine kõigis avalikes kohtades või eraruumides, välja arvatud kasiinodes, kujutab endast taotletava eesmärgi suhtes ebaproportsionaalset meedet.
Nende järeldustega arvestades tuleb koefitsiendiks, mis peaks võimaldama arvesse võtta rikkumise raskusastet, määrata 8; see peegeldab sobivalt kõnealusele rikkumisele iseloomulikke tunnuseid.
Teiseks, mis puudutab asjaomase rikkumise kestust, siis tuleb selle hindamisel lähtuda hetkest, mil Euroopa Kohus hindab asjaolusid EÜ artikli 228 alusel algatatud menetluse raames, mitte hetkest, mil komisjon kohtusse pöördub (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Portugal, punkt 45).
Käesoleval juhul on Kreeka Vabariik eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmise kohustust rikkunud enam kui kaks aastat, võttes arvesse aega, mis on möödunud alates 26. oktoobrist 2006, st nimetatud kohtuotsuse kuulutamise kuupäevast.
Neil asjaoludel tundub rikkumise kestuse arvessevõtmiseks olevat sobiv koefitsient 1,5 (skaalal 1-3).
Kolmandaks, mis puudutab asjaomase liikmesriigi maksevõimet, siis kujutab komisjoni ettepanek – mis seisneb koefitsiendi kohaldamises, mis põhineb asjaomase liikmesriigi sisemajanduse kogutoodangul ja häälte arvul nõukogus – endast põhimõtteliselt asjakohast viisi peegeldada seda kriteeriumi, säilitades samas erinevate liikmesriikide vahelise mõistliku erinevuse (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Portugal, punkt 48 ja viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul peegeldab koefitsient 4,38, mida soovitas komisjon ja mida nimetati 13. detsembri 2005. aasta teatises EÜ asutamislepingu artikli 228 kohaldamise kohta, sobivalt nende tegurite arengut, mis on Kreeka Vabariigi maksevõime hindamise aluseks.
Sama kehtib baassumma osas, mille suhtes kohaldatakse korrutustegureid ja milleks tuleb määrata 600 eurot.
Eeltoodust lähtudes annab 600 euro suuruse baassumma korrutamine rikkumise raskusest lähtuvalt koefitsiendiga 8, rikkumise kestusest lähtuvalt koefitsiendiga 1,5 ja asjaomase liikmesriigi maksevõimest lähtuvalt koefitsiendiga 4,38 käesoleval juhul tulemuseks summa 31536 eurot iga hilinetud päeva eest. Seda summat tuleb pidada sobivaks, arvestades käesoleva otsuse punktis 28 nimetatud trahvi eesmärke.
Võttes arvesse kõiki eespool esitatud kaalutlusi, tuleb Kreeka Vabariigilt komisjoni „Euroopa Ühenduse omavahendite” kontole kandmiseks välja mõista trahv summas 31536 eurot iga eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmiseks vajalike meetmete rakendamisega hilinetud päeva eest alates käesoleva kohtuotsuse kuulutamisest kuni nimetatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmiseni.
Põhisumma
Poolte argumendid
Komisjon teeb Euroopa Kohtule ettepaneku mõista Kreeka Vabariigilt välja põhisumma 9636 eurot iga eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmisega viivitatud päeva eest alates selle kohtuotsuse tegemise päevast kuni selle kohtuotsuse täieliku täitmiseni või kuni käesolevas asjas kohtuotsuse kuulutamise kuupäevani, juhul kui nimetatud kohtuotsust komisjon
vs.
Kreeka ei ole selleks kuupäevaks veel täielikult täidetud.
See päevasumma tuleneb 200 euro suuruse baassumma korrutamisest rikkumise raskuskoefitsiendiga, mis käesoleval juhul on 11 skaalal 1–20, ning koefitsiendiga, mis kajastab Kreeka Vabariigi maksevõimet ning milleks on määratud 4,38.
Nõutav kogusumma on 3420780 eurot, mis tuleneb 9636 euro suuruse päevasumma korrutamisest 355 ehk päevade arvuga, mis jääb 2006. aasta 26. oktoobri ehk eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka kuulutamise kuupäeva ja 2007. aasta 17. oktoobri vahele, mil komisjon otsustas esitada käesoleva hagi.
Kreeka Vabariik väidab, et põhisumma maksmise kohustust ei tohiks talle määrata, kuna selle rahalise karistusega karistatakse asjaomast liikmeriiki minevikus toimunud tegevuse eest. Lisaks sellele on tema hinnangul komisjoni soovitatud põhisumma suurus ebaproportsionaalne rikkumise raskuse ja kestuse suhtes ning see on liiga suur, võttes arvesse eeskätt mänge puudutavate õigusnormidega seotud probleeme Kreekas.
Euroopa Kohtu hinnang
Mis puudutab põhisumma määramist, siis tuleb see igal asjaomasel juhul määrata lähtudes asjakohastest teguritest, mis põhinevad nii tuvastatud rikkumise tunnustel kui ka EÜ artikli 228 alusel algatatud menetlusega seotud liikmesriigi suhtumisel (eespool viidatud 9. detsembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Prantsusmaa, punkt 62).
Kui Euroopa Kohus otsustab trahvi või põhisumma määrata, siis peab ta oma kaalutlusõigust teostades määrama need selliselt, et need ühelt poolt vastaksid asjaoludele ning teiselt poolt oleks tuvastatud rikkumise ja asjaomase liikmesriigi maksevõime suhtes proportsionaalsed. Mis puudutab täpsemalt põhisumma määramist, siis asjakohasteks teguriteks on sellised asjaolud nagu rikkumise kestus ajast, mil rikkumise tuvastanud kohtuotsus tehti, ning asjaomased avalikud ja erahuvid (vt eespool viidatud 9. detsembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Prantsusmaa, punkt 64 ja viidatud kohtupraktika).
Sellises olukorras, nagu on käesoleva hagi ese, ning arvestades rikkumise pikaajalise kestusega ajast, mil rikkumise algselt tuvastanud kohtuotsus tehti, asjaomaste avalike ja erahuvidega, kriminaalmenetluse algatamist vältida võimaldava asjaomaste õigusnormide kohaldamise peatamise otsuse puudumisega ning sellega, et kohtuotsuse täitmist ei ole ilmselt alustatud, on vajalik välja mõista põhisumma.
Eeltoodut arvestades on käesoleva juhtumi asjaolusid õigesti hinnatud, kui põhisumma suuruseks, mis Kreeka Vabariigil tuleb maksta, määratakse 3 miljonit eurot.
Seega tuleb mõista Kreeka Vabariigilt komisjoni „Euroopa Ühenduse omavahendite” kontole kandmiseks välja põhisumma 3 miljonit eurot.
Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Kreeka Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Kreeka Vabariigilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Kuna Kreeka Vabariik ei ole vastavalt EÜ artiklitele 28, 43 ja 49 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ (millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiiviga 98/48/EÜ) artiklile 8 muutnud seaduse 3037/2002 artikli 2 lõiget 1 ja artiklit 3, millega on kehtestatud keeld paigaldada ja kasutada mis tahes elektrilisi, elektromehaanilisi ja elektroonilisi mänge, sealhulgas mis tahes arvutimänge kõigis avalikes kohtades või eraruumides, välja arvatud kasiinod, ja kuna keelu rikkumise eest karistatakse sama seaduse artiklites 4 ja 5 ette nähtud kriminaal- ja halduskaristustega, siis ei ole Kreeka Vabariik rakendanud kõiki 26. oktoobri 2006. aasta otsuse kohtuasjas C-65/05: komisjon
vs.
Kreeka täitmiseks vajalikke meetmeid ning on seetõttu rikkunud talle EÜ artiklist 228 tulenevaid kohustusi.

2.
Mõista Kreeka Vabariigilt Euroopa Ühenduste Komisjoni „Euroopa Ühenduse omavahendite” kontole kandmiseks välja trahv summas 31536 eurot iga eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmiseks vajalike meetmete rakendamisega hilinetud päeva eest alates käesoleva kohtuotsuse kuulutamisest kuni nimetatud kohtuotsuse komisjon
vs.
Kreeka täitmiseni.

3.
Mõista Kreeka Vabariigilt Euroopa Ühenduste Komisjoni „Euroopa Ühenduse omavahendite” kontole kandmiseks välja põhisumma 3 miljonit eurot.

4.
Mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: kreeka.