CELEX: 62008CJ0132
Libera circulație a mărfurilor
Echipamente hertziene și echipamente terminale de telecomunicații
Recunoașterea reciprocă a conformității acestora
Nerecunoașterea declarației de conformitate eliberate de un producător stabilit în alt stat membru

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea Directivei 1999/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 1999 privind echipamentele hertziene și echipamentele terminale de telecomunicații și recunoașterea reciprocă a conformității acestora (
JO L 91, p. 10
, Ediție specială, 13/vol. 26, p. 73) și a Directivei 2001/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din privind siguranța generală a produselor (
JO 2002, L 11 p. 4
, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 52), precum și a articolului 30 CE.
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Lidl Magyarország Kereskedelmi bt (denumită în continuare „Lidl”), pe de o parte, și Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa (consiliul autorității maghiare în materie de telecomunicații, denumit în continuare „Hatóság”), pe de altă parte, având ca obiect refuzul acestuia cu privire la comercializarea de către Lidl în Ungaria a unui echipament hertzian fabricat de o societate al cărei sediu social este situat în Belgia.
Cadrul juridic
Dreptul comunitar
Directiva 1999/5
Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 1999/5 definește domeniul de aplicare al acesteia după cum urmează:
„Prezenta directivă stabilește un cadru de reglementare pentru introducerea pe piață, libera circulație și punerea în funcțiune în Comunitate a echipamentelor hertziene și a echipamentelor terminale de telecomunicații.”
Conform articolului 2 din Directiva 1999/5:
„În sensul prezentei directive:
(a)
«aparat» înseamnă orice echipament care este fie un «echipament hertzian», fie un «echipament terminal de telecomunicații» sau amândouă;
[…]
(c)
«echipament hertzian» înseamnă un produs sau o componentă relevantă a unui produs, care permite comunicarea prin emisie și[/sau] recepție de unde hertziene utilizând spectrul atribuit comunicațiilor radio terestre sau spațiale;
(d)
«unde hertziene» înseamnă unde electromagnetice ale căror frecvențe sunt situate între 9 kHz și 3000 GHz și care se propagă în spațiu fără ghid artificial;
[…]”
Cu privire la cerințele principale în materie de securitate pe care trebuie să le îndeplinească aparatele, articolul 3 alineatul (1) din această directivă prevede:
„Următoarele cerințe principale se aplică tuturor aparatelor:
(a)
protejarea sănătății și a securității utilizatorului și a oricărei alte persoane, inclusiv obiectivele în ceea ce privește cerințele de securitate, care figurează în Directiva 73/23/CEE, exceptând pragul inferior de tensiune;
(b)
cerințele de protecție, în ceea ce privește compatibilitatea electromagnetică, care figurează în Directiva 89/336/CEE.”
Articolul 5 din Directiva 1999/5 prevede:
„(1)   În cazul în care un aparat este conform standardelor armonizate relevante sau anumitor părți ale acestora, […], statele membre consideră că cerințele principale stabilite la articolul 3 și reglementate de standardele armonizate sau de anumite părți ale acestora sunt respectate.
(2)   În cazul în care un stat membru sau Comisia estimează că identificarea cu un standard armonizat nu garantează respectarea cerințelor principale stabilite la articolul 3, pe care acest standard este chemat să le acopere, Comisia sau statul membru respectiv sesizează [comitetul pentru evaluarea conformității și supravegherea pieței de telecomunicații].
(3)   […] După consultarea comitetului […], Comisia poate retrage standardele armonizate prin publicarea unui aviz în
Jurnalul Oficial al Comunităților Europene
.”
Articolul 6 alineatele (1) și (4) din Directiva 1999/5 prevede:
„(1)   Statele membre veghează ca aparatele să fie introduse pe piață numai dacă sunt în conformitate cu principalele cerințe stabilite la articolul 3 și cu alte dispoziții relevante ale prezentei directive, dacă sunt instalate și întreținute în mod adecvat și dacă sunt utilizate conform destinației lor. În ceea ce privește introducerea lor pe piață, aparatele nu trebuie să se supună altor cerințe de drept intern.
[…]
(4)   În cazul echipamentelor hertziene care folosesc benzi de frecvență a căror utilizare nu este armonizată pe ansamblul Comunității, fabricantul sau mandatarul acestuia, rezident al Comunității, sau persoana responsabilă cu introducerea pe piață a echipamentelor informează autoritatea națională responsabilă cu gestionarea frecvențelor în statul membru respectiv despre intenția comercializării acestor echipamente pe piața națională a acestuia.
Notificarea este făcută cu cel puțin patru săptămâni înaintea lansării pe piață și conține informații privind caracteristicile hertziene ale echipamentelor […] și numărul de identificare a organismului notificat stabilit de anexele IV și V.”
Conform articolului 8 alineatul (1) din Directiva 1999/5:
„Statele membre nu interzic, [nu] limitează sau [nu] împiedică introducerea pe piață sau punerea în funcțiune pe teritoriul lor a aparatelor care poartă marcajul CE stabilit la anexa VII și care dovedește conformitatea acestora cu toate dispozițiile prezentei directive, […], și fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 6 alineatul (4), articolului 7 alineatul (2) și articolului 9 alineatul (5).”
În ceea ce privește marcajul „CE” de conformitate, articolul 12 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 1999/5 prevede:
„Aparatele care satisfac toate cerințele principale aplicabile poartă marcajul «CE» de conformitate prevăzut de anexa VII. Acest marcaj este aplicat pe răspunderea fabricantului, a mandatarului acestuia, rezident în Comunitate, sau a persoanei responsabile cu introducerea pe piață a aparatului.”
Directiva 2001/95
Articolul 1 din Directiva 2001/95 definește obiectul și domeniul de aplicare al acesteia după cum urmează:
„(1)   Scopul prezentei directive este acela de a asigura siguranța produselor introduse pe piață.
(2)   Prezenta directivă se aplică tuturor produselor definite la articolul 2 litera (a). Fiecare dintre dispozițiile sale se aplică în măsura în care nu există dispoziții specifice cu același obiectiv în legislația comunitară care reglementează siguranța produselor respective.
În cazul în care produsele sunt supuse unor cerințe de siguranță specifice impuse de legislația comunitară, prezenta directivă se aplică numai aspectelor și riscurilor sau categoriilor de riscuri care nu sunt acoperite de acele cerințe. […]”
Articolul 2 literele (a), (e) și f) din Directiva 2001/95 prevede:
„În sensul prezentei directive:
(a)
«produs» înseamnă orice produs – inclusiv în contextul furnizării unui serviciu – care este destinat consumatorilor sau care poate, în condiții ce pot fi prevăzute în mod rezonabil, să fie folosit de consumatori chiar dacă nu este destinat acestora și este furnizat sau pus la dispoziție în cursul unei activități comerciale [, cu titlu oneros sau cu titlu gratuit,] și indiferent dacă este nou, folosit sau recondiționat.
[…]
(e)
«producător» înseamnă:
(i)
fabricantul unui produs, în cazul în care are sediul în Comunitate, și oricare altă persoană care se prezintă drept fabricant atașând pe produs numele său, marca comercială sau o altă marcă distinctivă sau persoana care recondiționează produsul;
(ii)
reprezentantul fabricantului, în cazurile în care fabricantul nu are sediul în Comunitate sau, dacă nu există niciun reprezentant cu sediul în Comunitate, importatorul produsului;
(iii)
alți profesioniști din lanțul de aprovizionare, în măsura în care activitățile lor pot afecta proprietățile de siguranță ale unui produs;
(f)
«distribuitor» înseamnă orice profesionist din lanțul de aprovizionare a cărui activitate nu afectează proprietățile de siguranță ale unui produs.”
Conform articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2001/95:
„Statele membre iau măsuri pentru ca producătorii și distribuitorii să îndeplinească obligațiile ce le revin în conformitate cu prezenta directivă, în așa fel încât produsele introduse pe piață să prezinte siguranță.”
Articolul 8 alineatul (2) primul și al doilea paragraf din aceeași directivă prevede:
„Atunci când autoritățile competente din statele membre iau măsuri cum sunt cele menționate la alineatul (1), în special cele prevăzute la literele (d)-(f), acestea acționează în conformitate cu tratatul, în special cu articolele 28 și 30, astfel încât să aplice măsurile în mod proporțional cu gravitatea riscului și ținând seama în mod adecvat de principiul precauției.
În acest context, ele încurajează și promovează acțiunile voluntare ale producătorilor și distribuitorilor, în conformitate cu obligațiile ce le revin în temeiul prezentei directive, în special capitolul III, inclusiv, acolo unde este cazul, prin realizarea unor coduri de bună practică.”
Dreptul național
Conform articolului 188 punctul 32 din Legea nr. C. din 2003 privind comunicația electronică (2003. évi C. törvény az elektronikus hírközlésről):
„În sensul prezentei legi:
[…]
32.
«producător» înseamnă: orice entitate economică ce are în atribuție crearea, producerea, ambalarea, aplicarea marcajului, comercializarea echipamentului, indiferent dacă această entitate îndeplinește aceste sarcini în interes propriu sau în interesul altei persoane. Trebuie considerat producător și persoana care, în scopul comercializării, efectuează modificări sau adaosuri asupra echipamentelor existente, care au efect asupra caracteristicilor esențiale ale acestora, sau persoana care fabrică echipamente noi pe baza unor echipamente existente. Dacă sediul social al producătorului nu este situat în Ungaria, importatorul aparatelor va fi considerat producătorul acestora.”
În temeiul articolului 1 alineatul (2) din Decretul nr. 5/2004 (IV.13.) IHM al ministrului informaticii și telecomunicațiilor privind echipamentele hertziene și echipamentele terminale de telecomunicații, precum și recunoașterea reciprocă a conformității acestora [5/2004. (IV.13.) IHM rendelet a rádióberendezésekről és az elektronikus hírközlő végberendezésekről, valamint megfelelőségük kölcsönös elismeréséről], „intră în domeniul de aplicare al decretului menționat în Ungaria atât autoritatea maghiară în materie de telecomunicații, cât și orice persoană fizică sau juridică sau orice entitate lipsită de personalitate juridică, precum și orice sucursală sau reprezentanță în Ungaria a unei întreprinderi al cărei sediu social este situat în străinătate care produce, importă, comercializează (denumită în continuare în mod global «producător»), distribuie, certifică, pune în funcțiune și utilizează echipamentele menționate la alineatul (1)”.
Conform articolului 4 alineatul (4) din acest decret, atunci când un echipament hertzian utilizează o frecvență sau o bandă de frecvențe care nu este armonizată în cadrul Uniunii Europene, producătorul trebuie să notifice autorității competente, în conformitate cu dispozițiile specifice prevăzute în acest sens, intenția de a comercializa echipamentul respectiv în Ungaria.
În temeiul articolului 10 alineatul (6) din decretul menționat, producătorul trebuie „să elaboreze o declarație de conformitate a echipamentului cu cerințele principale. În vederea comercializării unor aparate fabricate în Ungaria, se impune elaborarea unei declarații de conformitate redactate în limba maghiară sau în alte limbi, inclusiv maghiara. Atunci când aparatele nu au fost fabricate în Ungaria, declarația poate fi elaborată în limba oficială a oricărui stat membru al Uniunii Europene. Cerințele de fond referitoare la declarația de conformitate sunt prevăzute în anexa 6”.
Acțiunea principală și întrebările preliminare
Lidl comercializează în Ungaria echipamentul hertzian de tipul „UC Babytalker 500”, fabricat de o societate belgiană care i-a aplicat marcajul „CE” și care a elaborat o declarație de conformitate pentru acest produs. Acest echipament utilizează o frecvență nearmonizată.
În urma unei inspecții efectuate în cursul anului 2007 la un punct de comercializare al Lidl, Hatóság a constatat că echipamentul menționat nu dispunea de declarația de conformitate prevăzută de legislația maghiară. În consecință, acesta a interzis societății Lidl comercializarea echipamentului în discuție până la momentul prezentării unei declarații de conformitate elaborate conform dreptului maghiar, întrucât, în opinia acestuia, Lidl trebuie considerat producătorul echipamentelor, din moment ce aceasta le introduce pe piață în Ungaria.
Deoarece Hatóság nu a acceptat declarația de conformitate elaborată de producătorul belgian, Lidl a introdus o acțiune în instanță împotriva deciziei de interzicere a comercializării, solicitând anularea acesteia din urmă.
Întrucât a apreciat că produsul în discuție poate, în conformitate cu directivele comunitare aplicabile, să fie comercializat în toate statele membre, Fővárosi Bíróság, având în vedere opinia contrară exprimată de pârâtul din acțiunea principală, a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 8 din Directiva [1999/5] poate fi interpretat în sensul că această dispoziție privind libera circulație a echipamentelor hertziene și a echipamentelor terminale de telecomunicații (denumite în continuare «echipamentele») nu permite impunerea unor obligații suplimentare în vederea comercializării de echipamente cărora li se aplică directiva și pe care a fost aplicat marcajul «CE» de către un producător al cărui sediu social este situat într-un alt stat membru?
2)
În ceea ce privește obligațiile referitoare la comercializare, dispozițiile articolului 2 literele (e) și (f) din Directiva [2001/95] pot fi interpretate în sensul că poate fi considerat producător și entitatea care comercializează echipamentele într-un stat membru (fără să fi participat la fabricarea acestora) și al cărei sediu social nu este situat în același stat membru precum cel al producătorului?
3)
Dispozițiile articolului 2 litera (e) punctele (i), (ii) și (iii) și litera (f) din Directiva [2001/95] pot fi interpretate în sensul că distribuitorul (care nu coincide cu producătorul) de echipamente fabricate în alt stat membru poate fi obligat să elaboreze o declarație de conformitate care să cuprindă datele tehnice ale echipamentelor menționate?
4)
Dispozițiile articolului 2 litera (e) punctele (i), (ii) și (iii) și litera (f) din Directiva [2001/95] pot fi interpretate în sensul că o entitate care are doar sarcina comercializării anumitor echipamente într-un stat membru, pe teritoriul căruia își are sediul social, poate fi considerată ca fiind și producătorul echipamentelor comercializate, atunci când activitatea sa de distribuitor nu afectează caracteristicile de siguranță ale echipamentelor?
5)
Articolul 2 litera (f) din Directiva [2001/95] poate fi interpretat în sensul că și distribuitorului definit în dispoziția respectivă îi pot fi impuse cerințe care sunt aplicabile în orice caz doar producătorului definit la articolul 2 litera (e) din această directivă, de exemplu să elaboreze o declarație de conformitate privind condițiile tehnice aferente echipamentelor în discuție?
6)
Se poate întemeia pe articolul 30 [CE] și/sau pe una dintre cerințele imperative o excepție de la aplicarea formulei rezultate din Hotărârea [din 11 iulie 1974, Dassonville, 8/74, Rec., p. 837], ținând cont în același timp de cerințele referitoare la principiile echivalenței și recunoașterii reciproce?
7)
Articolul 30 [CE] poate fi interpretat în sensul că se opune oricărei restricții la importul și la comercializarea de mărfuri în tranzit pentru alte motive decât cele prevăzute la acest articol?
8)
Marcajul «CE» îndeplinește cerințele principiilor echivalenței și/sau recunoașterii reciproce, precum și cerințele stabilite la articolul 30 [CE]?
9)
Marcajul «CE» poate fi interpretat în sensul că statele membre nu pot aplica în temeiul niciunei dispoziții alte norme tehnice sau privind calitatea în privința echipamentelor care poartă marcajul respectiv?
10)
Prevederile articolului 6 alineatul (1) și ale articolului 8 alineatul (2) a doua teză din Directiva [2001/95] pot fi interpretate în sensul că, în vederea comercializării mărfurilor, producătorul și distribuitorul pot fi considerați ca fiind supuși unor obligații identice, în cazul în care producătorul nu comercializează produsele în discuție?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la interpretarea Directivei 1999/5
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă un stat membru poate, în temeiul Directivei 1999/5, să solicite unui operator care introduce pe piața națională un echipament hertzian să furnizeze o declarație de conformitate, atunci când producătorul echipamentului menționat, al cărui sediu social este situat în alt stat membru, a aplicat pe acesta marcajul „CE” și a elaborat o declarație de conformitate pentru produsul menționat.
În această privință trebuie constatat că Directiva 1999/5, care stabilește un cadru de reglementare pentru introducerea pe piață, libera circulație și punerea în funcțiune în Comunitate a echipamentelor hertziene, cuprinde la articolele 6, 8 și 12 normele relevante pentru soluționarea acțiunii principale.
Articolele 6 și 8 din această directivă garantează libera circulație a aparatelor care îndeplinesc dispozițiile directivei menționate (Hotărârea din 8 mai 2003, ATRAL, C-14/02, Rec., p. I-4431, punctul 50).
Deși, în temeiul articolului 6 alineatul (1) prima teză din Directiva 1999/5, statele membre veghează ca aparatele să fie introduse pe piață numai dacă sunt în conformitate cu principalele cerințe stabilite de această directivă, în temeiul celei de a doua teze a acestei dispoziții, statele respective nu supun aparatele altor cerințe de drept intern, în ceea ce privește introducerea lor pe piață. În plus, conform articolului 8 alineatul (1) din aceeași directivă, acestea nu împiedică introducerea pe piață pe teritoriul lor a aparatelor care poartă marcajul „CE”.
Astfel, Directiva 1999/5 conferă o prezumție de conformitate aparatelor care poartă marcajul „CE”. Acest marcaj arată conformitatea aparatelor menționate cu toate dispozițiile acestei directive, inclusiv cu procedurile de evaluare a conformității acestora, astfel cum sunt prevăzute de directiva menționată (a se vedea Hotărârea ATRAL, citată anterior, punctul 51).
În acest regim, în conformitate cu articolul 12 alineatul (1) primul paragraf a doua teză din Directiva 1999/5, marcajul „CE” este aplicat pe răspunderea fie a fabricantului, fie a mandatarului acestuia, rezident în Comunitate, sau a persoanei responsabile cu introducerea pe piață.
În consecință, produsele care poartă marcajul „CE” pot fi introduse pe piață fără a trebui să fie supuse unui mecanism de autorizare prealabilă (a se vedea în acest sens Hotărârea ATRAL, citată anterior, punctul 52) sau oricărei alte proceduri având ca scop multiplicarea numărului de persoane care trebuie să aplice marcajul de conformitate.
Astfel, fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 6 alineatul (4), ale articolului 7 alineatul (2) și ale articolului 9 alineatul (5) din Directiva 1999/5, statele membre au obligația recunoașterii marcajului „CE” aplicat de una dintre persoanele enumerate la articolul 12 alineatul (1) din această directivă. A solicita uneia dintre aceste persoane să furnizeze o declarație de conformitate pentru un echipament hertzian pe care a fost deja aplicat marcajul „CE” de una dintre celelalte persoane menționate la articolul 12 alineatul (1) din Directiva 1999/5 ar avea drept efect împiedicarea introducerii pe piață a acestui produs, supunându-l unor cerințe diferite de cele prevăzute de Directiva 1999/5.
Rezultă că Directiva 1999/5 se opune unor norme naționale care, în materia armonizată de această directivă, obligă și persoanele care au responsabilitatea introducerii pe piață a unui produs ce poartă marcajul „CE” și care este prevăzut cu o declarație de conformitate elaborată de producător să furnizeze o declarație de conformitate.
Faptul că producătorul care a aplicat marcajul „CE” este situat în alt stat membru decât cel în care produsul a fost introdus pe piață nu are efecte asupra acestei aprecieri. Dimpotrivă, întrucât are drept scop libera circulație a echipamentelor hertziene și recunoașterea reciprocă a conformității acestora, Directiva 1999/5 reglementează tocmai această situație.
În plus, nici împrejurarea că echipamentul în discuție în acțiunea principală utilizează o frecvență nearmonizată nu poate, din perspectiva articolului 6 alineatul (4) din Directiva 1999/5, modifica această apreciere. Norma de procedură prevăzută de această dispoziție nu impune fabricantului sau mandatarului acestuia rezident al Comunității ori persoanei responsabile cu introducerea pe piață a echipamentelor decât obligația de a informa autoritatea națională responsabilă cu gestionarea frecvențelor despre intenția comercializării acestor echipamente pe piața națională din statul respectiv. Deși această normă de procedură are drept scop să însoțească punerea în aplicare a mecanismelor Directivei 1999/5 în dreptul intern, norma menționată nu acordă în niciun fel statelor membre posibilitatea de a supune unor condiții sau de a restrânge interdicția prevăzută la articolul 6 alineatul (1) a doua teză din Directiva 1999/5 (a se vedea Hotărârea din 20 iunie 2002, Radiosistemi,
C-388/00 și C-429/00, Rec., p. I-5845
, punctul 53).
În consecință, trebuie să se răspundă la prima întrebare în sensul că statele membre nu pot impune, în temeiul Directivei 1999/5, unei persoane care introduce pe piață un echipament hertzian să furnizeze o declarație de conformitate, atunci când producătorul echipamentului menționat, al cărui sediu social este situat în alt stat membru, a aplicat pe acesta marcajul „CE” și a elaborat o declarație de conformitate pentru acest produs.
Cu privire la interpretarea Directivei 2001/95
Prin intermediul celei de a doua, al celei de a treia, al celei de a patra, al celei de a cincea și al celei de a zecea întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă, în temeiul dispozițiilor Directivei 2001/95, distribuitorul unui echipament hertzian poate fi considerat producătorul acestui produs, fără a fi participat la producție și fără ca activitatea acestuia să afecteze caracteristicile de siguranță ale produsului, și dacă poate fi obligat să elaboreze o declarație de conformitate privind informațiile tehnice aferente echipamentelor hertziene în discuție sau dacă poate fi supus unor obligații care revin producătorului, în cazul în care acesta nu comercializează produsele în discuție.
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, în temeiul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2001/95, aceasta nu se aplică atunci când există dispoziții comunitare specifice cu același obiectiv care reglementează siguranța produselor respective.
Astfel cum susțin, în esență, în special guvernul belgian și Comisia, Directiva 1999/5 constituie o astfel de reglementare specifică în ceea ce privește declarația de conformitate a echipamentelor hertziene.
Astfel, Directiva 2001/95 și definițiile termenilor „producător” și „distribuitor” prevăzute la articolul 2 literele (e) și (f) din aceasta nu se aplică în măsura în care este vorba despre aprecierea unor aspecte referitoare la obligația unei persoane de a furniza o declarație de conformitate a unui echipament hertzian.
În măsura în care instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă un stat membru îi poate impune unui distribuitor obligații care revin în mod normal producătorilor și care decurg din Directiva 2001/95, trebuie constatat că dosarul prezentat Curții nu cuprinde indicații referitoare la alte obligații decât cele privind prezentarea unei declarații de conformitate care revine distribuitorilor de echipamente hertziene în Ungaria.
În orice caz, în vederea stabilirii obligațiilor specifice care decurg din Directiva 2001/95, trebuie constatat că o persoană care comercializează un produs nu poate fi considerată ca fiind producător decât în condițiile definite la articolul 2 litera (e) din această directivă și ca fiind distribuitor decât în condițiile definite la articolul 2 litera (f) menționat. Producătorul și distribuitorul nu pot avea decât obligațiile prevăzute de Directiva 2001/95 pentru fiecare dintre aceștia.
În consecință, trebuie să se răspundă la a doua, la a treia, la a patra, la a cincea și la a zecea întrebare că Directiva 2001/95 nu se aplică în măsura în care este vorba despre aprecierea unor aspecte referitoare la obligația unei persoane de a furniza o declarație de conformitate a unui echipament hertzian. Cu privire la competența statelor membre de a impune în temeiul Directivei 2001/95, la momentul comercializării de echipamente hertziene, alte obligații decât prezentarea unei declarații de conformitate, o persoană care comercializează un produs nu poate fi considerată, pe de o parte, ca fiind producător decât în condițiile definite la articolul 2 litera (e) din această directivă și, pe de altă parte, ca fiind distribuitor decât în condițiile definite la articolul 2 litera (f) menționat. Producătorul și distribuitorul nu pot avea decât obligațiile prevăzute de Directiva 2001/95 pentru fiecare dintre aceștia.
Cu privire la interpretarea articolului 30 CE
A șasea, a șaptea, a opta și a noua întrebare, care trebuie analizate împreună, se referă la eventuale justificări ce pot fi invocate de un stat membru în vederea susținerii unor obstacole privind libera circulație a echipamentelor hertziene care poartă marcajul de conformitate „CE” și la interpretarea articolului 30 CE.
În această privință trebuie amintit, astfel cum invocă în special Comisia, că atunci când o chestiune face obiectul unei armonizări la nivel comunitar, măsurile naționale aferente trebuie să fie apreciate în lumina prevederilor acestei măsuri de armonizare, și nu a prevederilor articolelor 28 CE și 30 CE (a se vedea Hotărârea din 13 decembrie 2001, DaimlerChrysler, C-324/99, Rec., p. I-9897, punctul 32 și jurisprudența citată).
Directiva 1999/5 cuprinde reglementări specifice cu privire la obligația de a furniza o declarație de conformitate pentru un echipament hertzian. Rezultă din cuprinsul și din obiectivul directivei că aceasta are drept scop o armonizare completă a domeniului său de aplicare. Reiese că, în materiile care intră în domeniul de aplicare al acestei directive, statele membre trebuie să se conformeze în totalitate directivei și nu pot menține dispoziții naționale contrare (a se vedea Hotărârea ATRAL, citată anterior, punctul 44).
Nu pot exista obstacole privind libera circulație a aparatelor care intră în domeniul de aplicare al Directivei 1999/5, care se prezumă că sunt conforme cu cerințele principale și astfel cu normele de siguranță prevăzute de aceasta, decât în condițiile prevăzute chiar de directivă. Atunci când un stat membru estimează că identificarea cu un standard armonizat nu garantează respectarea cerințelor principale prevăzute de directivă, pe care acest standard trebuie să le includă, statul membru poate să sesizeze comitetul în temeiul articolului 5 din directivă. În cazul în care standardele armonizate prezintă lacune față de cerințele principale, aceste standarde nu pot fi retrase decât în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 5 din Directiva 1999/5. În aceste condiții, trebuie constatat că regimul instituit prin Directiva 1999/5 garantează respectarea cerințelor principale prevăzute de directiva menționată.
În plus, astfel cum observă Comisia, în cazul în care un stat membru invocă în vederea susținerii unei restricții motive care nu se încadrează în domeniul armonizat prin Directiva 1999/5, acesta se poate referi la articolul 30 CE. Într-un astfel de caz, statul membru nu poate invoca decât unul dintre motivele de interes general definite la articolul 30 CE sau una dintre cerințele imperative consacrate în jurisprudența Curții (a se vedea în special Hotărârea din 20 februarie 1979, Rewe-Zentral, cunoscută sub numele „Cassis de Dijon”, 120/78, Rec., p. 649, punctul 8). În ambele cazuri, restricția trebuie să fie de natură să asigure realizarea obiectivului urmărit și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia (a se vedea Hotărârea Radiosistemi, citată anterior, punctul 42, și Hotărârea ATRAL, citată anterior, punctul 64).
Având în vedere considerațiile de mai sus, trebuie să se răspundă la a șasea, la a șaptea, la a opta și la a noua întrebare în sensul că, atunci când o chestiune face obiectul unei armonizări la nivel comunitar, măsurile naționale aferente trebuie să fie apreciate în lumina prevederilor acestei măsuri de armonizare, și nu a prevederilor articolelor 28 CE și 30 CE. În materiile care intră în domeniul de aplicare al Directivei 1999/5, statele membre trebuie să se conformeze în totalitate dispozițiilor acestei directive, fără a putea menține dispoziții naționale contrare. Atunci când un stat membru estimează că identificarea cu un standard armonizat nu garantează respectarea cerințelor principale prevăzute de Directiva 1999/5, pe care acest standard trebuie să le includă, statul membru este obligat să urmeze procedura prevăzută la articolul 5 din această directivă. În schimb, un stat membru poate invoca în vederea susținerii unei restricții motive care nu se încadrează în domeniul armonizat prin Directiva 1999/5. Într-un astfel de caz, acesta nu poate invoca decât motivele prevăzute la articolul 30 CE sau cerințe imperative de interes general.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) declară:

1)
Statele membre nu pot impune, în temeiul Directivei 1999/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 1999 privind echipamentele hertziene și echipamentele terminale de telecomunicații și recunoașterea reciprocă a conformității acestora, unei persoane care introduce pe piață un echipament hertzian să furnizeze o declarație de conformitate atunci când producătorul echipamentului menționat, al cărui sediu social este situat în alt stat membru, a aplicat pe acesta marcajul „CE” și a elaborat o declarație de conformitate pentru acest produs.

2)
Directiva 2001/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 decembrie 2001 privind siguranța generală a produselor nu se aplică în măsura în care este vorba despre aprecierea unor aspecte referitoare la obligația unei persoane de a furniza o declarație de conformitate a unui echipament hertzian. Cu privire la competența statelor membre de a impune în temeiul Directivei 2001/95, la momentul comercializării de echipamente hertziene, alte obligații decât prezentarea unei declarații de conformitate, o persoană care comercializează un produs nu poate fi considerată, pe de o parte, ca fiind producător decât în condițiile definite la articolul 2 litera (e) din această directivă și, pe de altă parte, ca fiind distribuitor decât în condițiile definite la articolul 2 litera (f) menționat. Producătorul și distribuitorul nu pot avea decât obligațiile prevăzute de Directiva 2001/95 pentru fiecare dintre aceștia.

3)
Atunci când o chestiune face obiectul unei armonizări la nivel comunitar, măsurile naționale aferente trebuie să fie apreciate în lumina prevederilor acestei măsuri de armonizare, și nu a prevederilor articolelor 28 CE și 30 CE. În materiile care intră în domeniul de aplicare al Directivei 1999/5/CE, statele membre trebuie să se conformeze în totalitate dispozițiilor acestei directive, fără a putea menține dispoziții naționale contrare. Atunci când un stat membru estimează că identificarea cu un standard armonizat nu garantează respectarea cerințelor principale prevăzute de Directiva 1999/5, pe care acest standard trebuie să le includă, statul membru este obligat să urmeze procedura prevăzută la articolul 5 din această directivă. În schimb, un stat membru poate invoca în vederea susținerii unei restricții motive care nu se încadrează în domeniul armonizat prin Directiva 1999/5. Într-un astfel de caz, acesta nu poate invoca decât motivele prevăzute la articolul 30 CE sau cerințe imperative de interes general.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: maghiara.