CELEX: 62008CJ0550
Direktyva 92/12/EEB
Akcizu apmokestinami produktai
Akcizu neapmokestinamo žaliavinio tabako importas taikant laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą
Perdirbimas į supjaustytą tabaką
Judėjimas tarp valstybių narių
Lydimasis dokumentas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvos 92/12/EEB dėl bendros tvarkos,
susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (OL L 76, p. 1; 2004 m. specialusis
leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 179; toliau − Direktyva 92/12), redakcijos, taikytinos pagrindinės bylos aplinkybėms,
5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmosios įtraukos ir 15 straipsnio 4 dalies aiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą, kilusį tarp
British American Tobacco (Germany) GmbH
(toliau − BAT) ir
Hauptzollamt Schweinfurt
(Šveinfurto pagrindinė muitinė) dėl dviejų jos sprendimų, kuriais įpareigojama sumokėti akcizo mokestį už tabaką dėl supjaustyto
tabako siuntų gabenimo iš Vokietijos į Prancūziją.

Teisinis pagrindas

Direktyva 92/12
Direktyvos 92/12 dešimta ir penkiolikta konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„kadangi vežant prekes iš vienos valstybės narės teritorijos į kitą negali būti atliekami laisvą prekių judėjimą Bendrijoje
galintys sutrikdyti patikrinimai; kadangi apmokestinimo tikslais vis dėlto būtina žinoti apie akcizais apmokestinamų produktų
judėjimą; kadangi dėl šių priežasčių būtina numatyti, kad turi būti akcizais apmokestinamų produktų judėjimą lydimasis dokumentas;
<…>
kadangi akcizais apmokestinamų produktų gabenimą lydimojo dokumento nebūtina naudoti tuo atveju, kai akcizais apmokestinami
produktai yra gabenami taikant Bendrijos muitinės procedūras, išskyrus jų išleidimą laisvai cirkuliuoti <…>“
Direktyvos 92/12 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Ši direktyva Bendrijos lygiu taikoma toliau išvardytiems atitinkamose direktyvose apibrėžtiems produktams:
<…>
–        apdorotam tabakui.“
Šios direktyvos 4 straipsnio c punkte sąvoka „laikino akcizo mokėjimo atidėjimo režimas“ apibrėžta taip:
„
laikino akcizo mokėjimo atidėjimo režimas
– produktų gamybai, perdirbimui, laikymui ir gabenimui taikomas apmokestinimo režimas, kai akcizo mokėjimas yra laikinai
atidėtas.“
Šios direktyvos 5 straipsnyje numatyta:
„1.      3 straipsnio 1 dalyje nurodyti produktai tampa akcizų objektu juos pagaminus 2 straipsnyje apibrėžtoje Bendrijos teritorijoje
arba jų importo į tą teritoriją metu.
„Akcizais apmokestinamo produkto importas – tokio produkto įvežimas į Bendrijos teritoriją <...>.
Tačiau jei įvežus produktą į Bendrijos teritoriją jis pateikiamas Bendrijos muitinės procedūrai, produktas laikomas importuotu,
baigus Bendrijos muitinės procedūrą.
2.      Nepažeidžiant nacionalinių ir Bendrijos muitų teisės nuostatų, turi būti laikoma, kad kai akcizais apmokestinti produktai
yra:
–        į <...> trečiąsias valstybes <...> įvežamiems arba iš jų išvežamiems produktams taikoma viena iš muitinės procedūrų, išvardytų
[1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307); toliau – Bendrijos muitinės kodeksas] 84 straipsnio 1 dalies a punkte
<...>
<…>
už juos akcizų mokėjimas yra laikinai atidėtas.
<…>“
Direktyvos 92/12 6 straipsnio 1 dalyje akcizo mokėjimo sąlygos apibrėžiamos taip:
„Akcizas tampa mokėtinu, kai produktai išleidžiami vartojimui, arba nustačius trūkumus, kuriems esant akcizas turi būti sumokėtas
pagal 14 straipsnio 3 dalį.
Akcizais apmokestinamų produktų išleidimas vartojimui – tai:
a)      bet koks šių produktų išgabenimas, įskaitant ir neteisėtą, iš laikino akcizo mokėjimo atidėjimo režimo;
b)      bet kokia šių produktų gamyba, įskaitant ir neteisėtą, kitaip nei taikant šiems produktams laikino akcizo mokėjimo atidėjimo
režimą;
c)      šių produktų importas, įskaitant ir neteisėtą, jeigu jiems nebuvo pritaikytas laikino akcizo mokėjimo atidėjimo režimas.“
Direktyvos 92/12 15 straipsnio 4 dalyje skelbiama:
„<...> sandėlio – siuntėjo savininko ir atitinkamais atvejais vežėjo prievolės laikomos įvykdytomis, kai pagal 19 straipsnio
sąlygas pateikus 18 straipsnyje nurodytą dokumentą įrodoma, kad produktai yra pristatyti gavėjui.“
Direktyvos 92/12 18 straipsnyje numatyta:
„1.      Neatsižvelgiant į galimą kompiuterizuotų procedūrų naudojimą, visi akcizu apmokestinami produktai, judantys iš vienos valstybės
narės į kitą, taikant laikiną akcizo mokėjimo atidėjimo režimą, <...> turi būti siunčiami kartu su lydimuoju dokumentu, kurį
surašo siuntėjas. Šis dokumentas gali būti administracinis arba komercinis dokumentas. Šio dokumento forma ir turinys bei
procedūra, kurios reikia laikytis, jei tokio dokumento objektyviai naudoti negalima, turi būti nustatomi laikantis 24 straipsnyje
nustatytos tvarkos.
<…>
4.      1 dalis netaikoma tuo atveju, kai akcizais apmokestinami produktai gabenami 5 straipsnio 2 dalyje nurodytomis sąlygomis.
<…>“
Direktyvos  92/12 19 straipsnyje numatyta:
„1.      Prekybininkai apie prekių išsiuntimą arba gavimą informuoja už mokesčius atsakingas valstybių narių institucijas, pateikdami
arba darydami nuorodą į 18 straipsnyje minėtą dokumentą. Šis dokumentas išrašomas keturiais egzemplioriais <...>
<…>
Paskirties valstybės narės gali numatyti, kad dokumento egzempliorių, grąžintiną prekių siuntėjui atsiskaitymui su už mokesčius
atsakingomis institucijoms, turi patvirtinti arba atžymėti jų nacionalinės valstybės institucijos. Šią nuostatą taikančios
valstybės narės privalo apie tai informuoti Komisiją, kuri savo ruožtu apie tai informuoja kitas valstybes nares.
<…>
2.      Jeigu akcizais apmokestinami produktai taikant laikino akcizo mokėjimo atidėjimo režimą yra pristatomi įgaliotajam sandėlio
savininkui arba registruotam ar neregistruotam prekybininkui, vieną reikiamai patvirtintą administracinio arba komercinio
dokumento egzempliorių prekių gavėjas grąžina prekių siuntėjui atsiskaitymui su už mokesčius atsakingomis institucijoms ne
vėliau kaip per 15 dienų pasibaigus mėnesiui, kurį jis minėtąjį dokumentą gavo.
<…>
3.      4 straipsnio c punkte apibrėžto laikino akcizų mokėjimo atidėjimo režimo taikymas užbaigiamas, kai akcizais apmokestinti produktai
laikantis nustatytų sąlygų pateikiami vienai iš 5 straipsnio 2 dalyje nurodytų procedūrų, po to, kai prekių siuntėjas gauna
reikiamai patvirtintą grąžintiną administracinio ar komercinio dokumento egzempliorių, kuriame turi būti nurodyta, kad produktai
pateikti tokiai procedūrai.
<…>“

Bendrijos muitinės kodeksas
Bendrijos muitinės kodekso 59 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad visos prekės, kurioms pageidaujama įforminti muitinės procedūrą,
turi būti deklaruojamos atitinkamai muitinės procedūrai.
To paties kodekso 64 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Laikantis 5 straipsnio muitinės deklaraciją turi teisę pateikti bet kuris asmuo, kuris gali pateikti prekes kompetentingai
muitinės įstaigai arba pasirūpinti, kad jos būtų pateiktos kartu su visais dokumentais, kuriuos reikia pateikti pagal taisykles,
reglamentuojančias muitinės procedūros, kuriai deklaruotos prekės, atlikimo tvarką.“
Pagal Bendrijos muitinės kodekso 84 straipsnio 1 dalį:
„Kai 85–90 straipsniuose:
a)      vartojama sąvoka „procedūra“ turi būti suprantama, kad ne Bendrijos prekių atveju ji apima šias muitinės procedūras:
<…>
–        laikinojo įvežimo perdirbti, taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą,
<…>
b)      vartojama sąvoka „ekonominio poveikio turinti muitinės procedūra“, turi būti suprantama, kad ji apima šias procedūras:
<…>
–        laikinojo įvežimo perdirbti,
<…>“
Bendrijos muitinės kodekso 85 straipsnyje numatyta, kad bet kuri ekonominio poveikio turinti muitinės procedūra gali būti
atliekama tik gavus muitinės leidimą. To paties kodekso 86 straipsnyje patikslinamos šio leidimo išdavimo sąlygos:
„Nepažeidžiant papildomų specialių atitinkamos procedūros atlikimo tvarkos reikalavimų, 85 straipsnyje <...> nurodyti leidimai
duodami tik:
–        asmenims, kurie pateikia visas garantijas, būtinas tinkamam operacijų atlikimui užtikrinti,
ir
–        tuo atveju, jeigu muitinė gali prižiūrėti ir kontroliuoti atitinkamos procedūros vykdymą nenaudodama administracinių priemonių,
kurių apimtys neproporcingos, palyginti su siekiama ekonomine nauda.“
Bendrijos muitinės kodekso 87 straipsnyje skelbiama:
„1.      Atitinkamos procedūros taikymo sąlygos nustatomos leidime.
2.      Leidimo turėtojas turi pranešti muitinei apie visus po leidimo gavimo atsiradusius veiksnius, kurie gali turėti įtakos tolesniam
naudojimuisi leidimu arba jo turiniui.“
Šio kodekso 88 straipsnyje numatyta:
„Muitinė turi teisę reikalauti, kad sąlyginio neapmokestinimo procedūros įforminimas prekėms priklausytų nuo garantijos, užtikrinančios,
kad bus sumokėta bet kokia skola muitinei, galinti atsirasti dėl šių prekių, pateikimo.
<…>“
Pagal minėto kodekso 114 straipsnį:
„1.      Nepažeidžiant 115 straipsnio, įforminus laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą Bendrijos muitų teritorijoje atliekant vieną
arba daugiau perdirbimo operacijų galima naudoti šias prekes:
a)      ne Bendrijos prekes, skirtas reeksportuoti iš Bendrijos muitų teritorijos, suteikus joms kompensacinių produktų pavidalą,
neapmokestinant šių prekių importo muitais ir netaikant joms prekybos politikos priemonių;
<...>
2.      Toliau pateiktos formuluotės apibrėžiamos taip:
a)      sąlyginio neapmokestinimo sistema: neapmokestinamo laikinojo įvežimo perdirbti procedūros, nustatytos 1 dalies a punkte;
<…>
c)      perdirbimo operacijos:
–        <…>
–        prekių perdirbimas,
<…>
d)      kompensaciniai produktai: visi produktai, gauti atlikus perdirbimo operacijas;
<…>“

Nacionalinė teisė
Tabako akcizo įstatymo (
Tabaksteuergesetz
,
Bundesgesetzblatt
, 1992 m., I dalis, p. 2150) 18 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad jei tabako produktai pagal Bendrijos vidaus akcizo tranzito
procedūrą buvo išsiųsti iš akcizo teritorijoje esančio mokestinio sandėlio į mokestinį sandėlį, įgaliotam gavėjui arba į eksporto
muitinę kitoje valstybėje narėje ir jei siuntėjas per keturis mėnesius nuo siuntimo pradžios nepateikia įrodymo, jog tabako
produktai pasiekė paskirties vietą, laikoma, kad laikino akcizų mokėjimo atidėjimo režimas nustotas taikyti jiems būnant mokestinėje
teritorijoje.
Šio įstatymo 21 straipsnio pirmos pastraipos 1 punkte numatyta, kad kai apdorotam tabakui taikoma muitinės procedūra, muitų
teisės nuostatos
mutatis mutandis
taikomos pareigos mokėti mokestį atsiradimui ir pasibaigimui.
Nutarimo dėl tabako akcizo įstatymo įgyvendinimo (
Verordnung zur Duchführung des Tabaksteuergesetzes
,
Bundesgesetzblatt
, 1993 m., I dalis, p. 1738) 23 straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad minėtas 21 straipsnis netaikomas laikinam įvežimui perdirbti
taikant sąlyginio apmokestinimo sistemą, skirtą tabako produktų gamybai.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Pagal laikino įvežimo perdirbti taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą BAT importuoja į Vokietiją trečiųjų šalių kilmės
žaliavinį tabaką, kurį perdirba į supjaustytą tabaką.
Jungtinės Karalystės muitinės įstaiga išdavė BAT nuo 2002 m. liepos 1 d. visose valstybėse narėse galiojantį bendrąjį leidimą
laikinai įvežti perdirbti šį akcizu neapmokestinamą žaliavinį tabaką taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą. Šis leidimas
jai leidžia pervežant Vokietijoje supjaustyto tabako siuntas į kitas valstybes nares naudoti tinkamo pristatymo pranešimus
(„PER‑Delivery Document“) vietoje lydimojo dokumento, kurio, taikant Direktyvos 92/12 18 straipsnio 1 dalį, iš principo reikalaujama
akcizu apmokestinamų produktų taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą judėjimui tarp valstybių narių.
2003 m. sausio ir balandžio mėn. BAT išsiuntė iš savo tabako produktų gamybos įmonės Vokietijoje tabako siuntą į Prancūzijoje
įsteigtos bendrovės mokestinį sandėlį. Ji apie gautą siuntą informavo minėtu tinkamo pristatymo dokumentu, kuriame buvo nuoroda,
kad jis taip pat buvo naudojamas kaip lydimasis dokumentas.
2003 m. gegužės 27 d. ir rugpjūčio 20 d. sprendimais Vokietijos muitinės įstaiga pareikalavo, kad už šias tabako siuntas BAT
sumokėtų iš viso 144 550 eurų tabako akcizą, motyvuodama tuo, kad nepateikusi Prancūzijos muitų įstaigos patvirtinto lydimojo
dokumento ši įmonė neįrodė, kad minėta siunta buvo pristatyta į mokestinį sandėlį Prancūzijoje.
Po to, kai BAT skundai buvo atmesti, ji dėl šių sprendimų pateikė ieškinį
Finanzgericht München
(Miuncheno finansų teismas).
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad jo nagrinėjamam ginčui išspręsti visų pirma reikia patikrinti,
ar nagrinėjami produktai buvo gabenami laikantis sąlygų, nurodytų Direktyvos 92/12 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos
pirmojoje įtraukoje, nes, darant tokią prielaidą, šios direktyvos 18 straipsnio 4 dalimi kaip išimtis leidžiamas jų judėjimas
tarp valstybių narių neturint lydimojo dokumento. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ypač abejoja, ar
tokie akcizu apmokestinami produktai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, pagaminti valstybėje narėje taikant laikinojo
įvežimo perdirbti procedūrą iš produktų, kurie importuojant į Bendriją ir taikant minėtą muitinės procedūrą nebuvo apmokestinti
akcizu, pagal Direktyvos 92/12 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą įtrauką gali būti traktuojami kaip akcizu apmokestinami
produktai, kilę iš trečiųjų valstybių.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat abejoja, ar jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Direktyvos 92/12
5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmoje įtraukoje nurodytos sąlygos nebuvo įgyvendintos, šios direktyvos 15 straipsnio
4 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji leidžia, jog akcizu apmokestinamų produktų gavimo faktą juos gavęs asmuo įrodytų
kitais būdais nei lydimuoju dokumentu.
Šiomis aplinkybėmis
Finanzgericht München
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti tokius klausimus:
„1.      Ar <...> Direktyvos 92/12 <...> 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, kad akcizais
apmokestinamos ne Bendrijos kilmės prekės, laikinai įvežtos perdirbti pagal [Bendrijos muitinės kodekso] 84 straipsnio 1 dalies
a punktą, laikytinos laikinai neapmokestinamomis akcizais ir tuomet, kai jos perdirbant pagaminamos iš akcizais neapmokestinamų
produktų tik juos importavus, ir todėl, atsižvelgiant į Direktyvos 92/12 <...> penkioliktą konstatuojamąją dalį, juos gabenant
nebūtina naudoti lydimojo dokumento pagal Direktyvos 92/12 <...> 18 straipsnio 1 dalį?
2.      Jeigu būtų neigiamai atsakyta į pirmąjį klausimą, ar Direktyvos 92/12 <...> 15 straipsnio 4 dalį reikia aiškinti taip, kad
įrodyti, jog produktai buvo pristatyti gavėjui, galima ir kitais būdais nei pateikiant Direktyvos 92/12 <...> 18 straipsnyje
nurodytą lydimąjį dokumentą?“

Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 92/12 5 straipsnio
2 dalies pirmos pastraipos pirmą įtrauką reikia aiškinti taip, kad akcizu apmokestinami produktai (pvz., apdorotas tabakas),
pagaminti iš akcizu neapmokestinamų produktų (pvz., žaliavinis tabakas), importuotų į Bendriją taikant laikino įvežimo perdirbti
sistemą, traktuojami kaip sąlyginai akcizu neapmokestinami produktai remiantis šia nuostata, net jeigu jie tapo akcizu apmokestinamais
produktais tik dėl perdirbimo Bendrijos teritorijoje, nes jie gali judėti tarp valstybių narių, administracijai nereikalaujant
Direktyvos 92/12 18 straipsnio 1 dalyje numatyto administracinio ar komercinio dokumento.
Reikia priminti, kad Direktyvos 92/12 18 straipsnio 1 dalyje numatyta, jog visi produktai, kurie gabenami į skirtingas valstybes
nares taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą, privalo būti gabenami su lydimuoju dokumentu.
Tačiau šio straipsnio 4 dalyje daroma šios pareigos išimtis, jei produktai gabenami tos pačios direktyvos 5 straipsnio 2 dalies
pirmos pastraipos pirmoje įtraukoje numatytomis sąlygomis.
Direktyvos 92/12 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirma įtrauka, be kita ko, apima atvejį, kai akcizu apmokestinami
produktai įvežami į trečiąsias valstybes arba iš jų įvežami ir jiems taikoma viena iš muitinės procedūrų, išvardytų Bendrijos
muitinės kodekso 84 straipsnio 1 dalies a punkte. Tokiu atveju minėto 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmoje įtraukoje
patikslinama, kad laikoma, jog už šiuos produktus akcizų mokėjimas yra laikinai atidėtas.
Pagrindinėje byloje neginčijama, pirma, kad joje nagrinėjami produktai yra pagal Direktyvos 92/12 3 straipsnį akcizu apmokestinamas
apdorotas tabakas ir, antra, kad jis gabenamas taikant Bendrijos muitinės kodekso 84 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje
įtraukoje numatytą laikinojo įvežimo perdirbti taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą.
Tačiau pirmuoju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktu klausimu siekiama, kad būtų įvertinta, ar
tokie produktai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, turi būti traktuojami kaip akcizu apmokestinami produktai, įvežami
į trečiąsias valstybes arba iš jų įvežami remiantis Direktyvos 92/12 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmosios įtraukos
prasme, nors jie priskirtini akcizu apmokestinamų produktų kategorijai tik dėl perdirbimo valstybėje narėje.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, aiškinant Bendrijos teisės nuostatą,
reikia atsižvelgti ne tik į joje vartojamas sąvokas, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriam ji priklauso, tikslus (žr.,
be kita ko, 2009 m. sausio 29 d. Sprendimo
Petrosian ir kt
., C‑19/08, Rink. p. I‑495, 34 punktą).
Šiuo atveju Direktyvos 92/12 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmos įtraukos formuluotėje nėra nuorodos, kuri būtų
naudinga atsakant į pateiktą klausimą, todėl šią nuostatą reikia aiškinti atsižvelgiant į jos kontekstą bei į šia direktyva,
ypač į jos 18 straipsnio 4 dalimi, kuria nenumatoma su lydimuoju dokumentu susijusi pareiga, jei įvykdomos minėto 5 straipsnio
2 dalies pirmos pastraipos pirmoje įtraukoje skelbiamos sąlygos, siekiamus tikslus.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad Direktyvos 92/12 dešimtoje konstatuojamoje dalyje patikslinama, jog nors ja siekiama tikslo
išvengti, kad vežant prekes iš vienos valstybės narės teritorijos į kitą nebūtų atliekami laisvą prekių judėjimą Bendrijoje
galintys sutrikdyti patikrinimai, apmokestinimo tikslais vis dėlto būtina žinoti apie akcizais apmokestinamų produktų judėjimą
ir tai pateisina reikalavimą turėti šių produktų lydimąjį dokumentą. Tačiau penkioliktoje konstatuojamoje dalyje skelbiama,
kad toks reikalavimas nepateisinamas tuo atveju, kai produktai yra gabenami taikant Bendrijos muitinės procedūras, kaip antai
laikinąjį įvežimą perdirbti taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą.
Taip Direktyva 92/12 siekiama riboti reikalavimus, susijusius su lydimuoju dokumentu, numatant tik tas aplinkybes, kurioms
esant šis formalumas yra iš tikrųjų būtinas siekiant užtikrinti akcizu apmokestinamų produktų judėjimo kontrolę ir apmokestinimo
akcizu taisyklių laikymąsi.
Iš to išplaukia, kad Direktyva 92/12, jos 18 straipsnio 4 dalyje darant nuorodą į 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos
pirmą įtrauką, siuntėjas atleidžiamas nuo reikalavimo, susijusio su lydimuoju dokumentu, tuo atveju, kai akcizu apmokestinamiems
produktams taikoma Bendrijos muitinės procedūra, nes tokia procedūra pagal jos taisykles leidžia užtikrinti nagrinėjamų produktų
judėjimo kontrolę, kuri yra lygiavertė lydimojo dokumento kontrolei, ir nuostatų, taikytinų akcizo mokesčio rinkimui, laikymąsi.
Esant šioms sąlygoms, siekiant nustatyti, ar tokie produktai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, patenka į Direktyvos 92/12
5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmosios įtraukos taikymo sritį ir todėl gali judėti be lydimojo dokumento, kurio
reikia akcizu apmokestinamiems produktams, būtina patikrinti, ar ne Bendrijos kilmės akcizo mokesčiu neapmokestinamiems produktams,
importuotiems į Bendriją ir laikinai įvežtiems perdirbti taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą, taikoma teisine tvarka
užtikrinama, kalbant apie produktų judėjimą, kontrolė, kuri yra lygiavertė tai, kurią užtikrina reikalavimas, susijęs su lydimuoju
dokumentu, tuo atveju, kai dėl produktų perdirbimo operacijos Bendrijos teritorijoje jie patenka į akcizu apmokestinamų produktų
kategoriją.
Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad laikinam įvežimui perdirbti taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą pareigos, kurios skirtos
užtikrinti produktų, kurių atžvilgiu taikoma ši muitinės procedūra, kontrolę, taikomos identiškai neatsižvelgiant į tai, ar
nagrinėjami produktai, kuriuos importuojant į Bendriją taikyta ši procedūra, buvo apmokestinti akcizu, ar jie pateko į apmokestinimo
šiuo mokesčiu sritį tik po to, kai jie buvo pagaminti Bendrijoje iš šiuo mokesčiu neapmokestinamų produktų, importuotų į Europos
Sąjungą taikant minėtą procedūrą.
Tai ypač taikytina pareigoms, numatytoms Bendrijos muitinės kodekso 59 ir 64 straipsniuose, kuriuose reikalaujama pateikti
deklaraciją siekiant, kad prekėms būtų taikoma muitinės procedūra, kuriai pritarus taikoma muitinės priežiūra.
Tai taikytina ir pareigoms, numatytoms to paties kodekso 85−88 straipsniuose, kuriuose reikalaujamas leidimas tam, kad būtų
galima taikyti ekonominio poveikio turinčią muitinės procedūrą, ir kuriuose leidžiama kompetentingoms institucijoms šiame
leidime nustatyti visas sąlygas, būtinas tinkamai įgyvendinti šią procedūrą, ypač tiek, kiek tai susiję su „tinkamu operacijų
atlikimu“, šios procedūros priežiūra ir kontrole bei garantijų pateikimu.
Todėl reikia traktuoti, kad Direktyvos 92/12 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirma įtrauka taikytina ne tik akcizu
apmokestinamiems trečiųjų valstybių kilmės produktams, bet ir tokiems produktams, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, kurie
pagaminti iš akcizu neapmokestintų ir laikinai įvežtų į Bendriją produktų taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą.
Esant šioms sąlygoms, nereikia nustatyti, ar tokie produktai taip pat turi būti vertinami kaip į trečiąsias valstybes įvežami
produktai Direktyvos 92/12 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmos įtraukos prasme.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 92/12 5 straipsnio 2 dalies
pirmos pastraipos pirma įtrauka turi būti aiškinama taip: akcizu apmokestinami produktai (pvz., apdorotas tabakas), pagaminti
iš akcizu neapmokestinamų produktų (pvz., žaliavinis tabakas), importuotų į Bendriją taikant laikino įvežimo perdirbti sistemą,
traktuojami kaip sąlyginai akcizu neapmokestinami produktai remiantis šia nuostata, net jeigu jie tapo akcizu apmokestinamais
produktais tik dėl perdirbimo Bendrijos teritorijoje, nes jie gali judėti tarp valstybių narių, administracijai nereikalaujant
šios direktyvos 18 straipsnio 1 dalyje numatyto administracinio ar komercinio dokumento.
Dėl antrojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, nereikia atsakyti į antrąjį klausimą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvos 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais,
ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole, 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, kad akcizu
apmokestinami produktai (pvz., apdorotas tabakas), pagaminti iš akcizu neapmokestinamų produktų (pvz., žaliavinis tabakas),
importuotų į Bendriją taikant laikino įvežimo perdirbti sistemą, traktuojami kaip sąlyginai akcizu neapmokestinami produktai
remiantis šia nuostata, net jeigu jie tapo akcizu apmokestinamais produktais tik dėl perdirbimo Bendrijos teritorijoje, nes
jie gali judėti tarp valstybių narių, administracijai nereikalaujant šios direktyvos 18 straipsnio 1 dalyje numatyto administracinio
ar komercinio dokumento.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.