CELEX: 62003CJ0006
Környezet
Hulladéklerakó
1999/31 irányelv
Szigorúbb szabályokat előíró nemzeti szabályozás
Összeegyeztethetőség

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a hulladéklerakókról szóló, 1999. április 26-i 1999/31/EK tanácsi irányelv (HL 182.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 4. kötet, 228. o., a továbbiakban: irányelv) 5. cikkének, az EK 176. cikknek
és az arányosság elvének az értelmezésére vonatkozik.
2       Ezt a kérelmet a Deponiezweckverband Eiterköpfe (a továbbiakban: Deponiezweckverband) és a Land Rheinland-Pfalz (Rajna-vidék,
Pfalz Tartomány) közötti, egy hulladéklerakó üzemeltetésének engedélyezésére vonatkozó eljárásban terjesztették elő.

Jogi háttér

A közösségi jog
3       A Közösség környezetpolitikája terén az EK 176. cikk előírja:
„A 175. cikk alapján elfogadott védintézkedések nem akadályozzák a tagállamokat szigorúbb védintézkedések fenntartásában vagy
bevezetésében. Ezeknek az intézkedéseknek összeegyeztethetőnek kell lenniük e szerződéssel. Az intézkedésekről értesíteni
kell a Bizottságot.”
4       Az irányelvet az EK-Szerződés 130. cikkének (1) bekezdése (jelenleg, módosítást követően, EK 175. cikkének (1) bekezdése)
alapján fogadták el.
5       Az irányelv 1. cikkének (1) bekezdése előírja:
„Ez az irányelv a 75/442/EGK irányelvben, és különösen annak 3. és 4. cikkében foglalt követelményeknek való megfelelés végett
azt a célt tűzi ki, hogy a hulladékokra és hulladéklerakókra vonatkozó szigorú működési és műszaki követelmények útján olyan
intézkedésekről, eljárásokról és iránymutatásokról rendelkezzék, amelyek, amennyire lehetséges, megakadályozzák vagy csökkentik
a hulladék lerakásából eredő környezetre gyakorolt negatív hatásokat, különösen a felszíni vizek, a talajvíz, a talaj és a
levegő szennyezését, és a globális környezetre gyakorolt negatív hatásokat, beleértve az üvegházhatást, valamint minden ezekből
eredő, az emberi egészséget veszélyeztető tényezőt, a hulladéknak a lerakóban való elhelyezésétől kezdve a hulladéklerakó
teljes életciklusa alatt.”
6       Az irányelv 2. cikke a) pontjának meghatározása szerint „hulladék” a hulladékokról szóló, 1975. július 15-i 75/442/EGK tanácsi
irányelv (HL L 194., 39. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 23. o. ) hatálya alá tartozó minden anyag és
tárgy. Ez utóbbi 1. cikke a) pontjának meghatározása szerint „hulladék”: „bármely anyag vagy tárgy, amelytől birtokosa megválik
vagy a hatályban lévő nemzeti jogi szabályozásnak megfelelően megválni köteles”.
7       Az irányelv 2. cikkének b) pontja meghatározása szerint „települési hulladék”: „háztartásból származó hulladék, valamint más
olyan hulladék, amely jellege vagy összetétele miatt a háztartásból származó hulladékhoz hasonló”.
8       Az irányelv 2. cikkének m) pontja szerint „biológiailag lebontható/lebomló hulladék” „minden olyan hulladék, amely hajlamos
anaerob vagy aerob bomlásra, mint pl. az élelmiszer- és kerti hulladék, papír és kartonpapír”.
9       Az irányelv 3. cikkének (1) bekezdése elrendeli:
„A tagállamok ezt az irányelvet alkalmazzák minden olyan hulladéklerakóra, amely a 2. cikk g) pontja szerinti fogalommeghatározásnak
megfelel.”
10     Az irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja:
„(1) A tagállamok legkésőbb a 18. cikk (1) bekezdésében meghatározott időpontot követő két éven belül nemzeti stratégiát dolgoznak
ki a hulladéklerakókba kerülő, biológiailag lebontható hulladékok mennyiségének csökkentésére, és e stratégiát benyújtják
a Bizottsághoz. E stratégia tartalmazza a (2) bekezdésben foglalt célok elérését szolgáló intézkedéseket, különösen újrafelhasználás,
komposztálás, biogáztermelés vagy anyag hasznosítás illetve energia-visszanyerés útján. […]
(2)      Ez a stratégia biztosítja, hogy:
a)       legkésőbb a 18. cikk (1) bekezdésében megállapított időpontot követő öt éven belül a hulladéklerakókba kerülő, biológiailag
lebontható települési hulladék mennyiségét az 1995-ben (vagy az 1995-öt megelőző legutolsó olyan évben, amelyről egységesített
Eurostat adatok állnak rendelkezésre) keletkezett összes biológiailag lebontható települési hulladék mennyiségének 75 (tömeg)százalékára
kell csökkenteni;
b)       legkésőbb a 18. cikk (1) bekezdésében megállapított időpontot követő nyolc éven belül a hulladéklerakókba kerülő, biológiailag
lebontható települési hulladék mennyiségét az 1995-ben (vagy az 1995-öt megelőző legutolsó olyan évben, amelyről egységesített
Eurostat adatok állnak rendelkezésre) keletkezett összes biológiailag lebontható települési hulladék mennyiségének 50 (tömeg)százalékára
kell csökkenteni;
c)       legkésőbb a 18. cikk (1) bekezdésében megállapított időpontot követő 15 éven belül a hulladéklerakókba kerülő, biológiailag
lebontható települési hulladék mennyiségét az 1995-ben (vagy az 1995-öt megelőző legutolsó olyan évben, amelyről egységesített
Eurostat adatok állnak rendelkezésre ) keletkezett összes biológiailag lebontható települési hulladék mennyiségének 35 (tömeg)százalékára
kell csökkenteni.
[…]”
11     Az iránynyelv 6. cikkének a) pontja közelebbről meghatározza:
„A tagállamok intézkedéseket tesznek annak érdekében, hogy:
a) a hulladéklerakóban csak kezelésen átesett hulladékot helyezzenek el. Ezt a rendelkezést nem lehet inerthulladékra alkalmazni,
amelynek kezelése műszakilag nem célszerű, sem más olyan hulladékokra, amelyeknél az ilyen kezelés nem járul hozzá ezen irányelv
az 1. cikkben kijelölt céljaihoz azáltal, hogy csökkentené a hulladék mennyiségét, vagy annak az emberi egészségre vagy a
környezetre való veszélyességét”.
12     Az irányelv 18. cikkének (1) bekezdésében meghatározott időpont, amelyet annak 5. cikke is megemlít, 2001. július 16. A tagállamok
legkésőbb eddig az időpontig kötelesek átültetni az irányelvet a belső jogukba.

A nemzeti jog
13     A települési hulladék ökológiai lerakásáról szóló, 2001. február 20-i rendeletet (Verordnung über die umweltverträgliche Ablagerung
von Siedlungsabfällen, BGBl. 2001. I, 305. o.; a továbbiakban: 2001. évi rendelet) az irányelvnek a német belső jogba való
átültetése céljából fogadták el.
14     „Települési hulladékok” a 2001. évi rendelet 2. cikke 1. pontjának meghatározása szerint „a háztartási hulladékok, valamint
az egyéb olyan hulladékok, amelyek a természetük vagy összetételük miatt a háztartási hulladékokhoz hasonlítanak”.
15     A „települési hulladékokkal azonos módon ártalmatlanítható hulladékok” a 2001. évi rendelet 2. cikke 1. pontjának meghatározása
szerint azok a „hulladékok, amelyeket a természetük vagy összetételük miatt a települési hulladékokkal együtt vagy települési
hulladékokkal azonos módon ártalmatlaníthatók, különösen a szennyvizek tisztító telepeiről származó szennyvíziszap vagy a
hasonlóan alacsony szennyezési terhet jelentő települési szennyvíz, a fekália és a fekáliaiszap, a szennyvíztisztító üzemekből
származó maradványok, építőipari hulladék és a kifejezetten a termeléshez kapcsolódó hulladékok […]”.
16     Az említett rendelet 3. cikkének (3) bekezdése előírja:
„A települési hulladékok és a 2. cikk 2. pontja szerinti hulladékok a mechanikusan-biológiailag kezelt hulladékok kivételével
csak akkor lerakhatók, ha az 1. melléklet I. vagy II. kategóriájú hulladéklerakó referenciakritériumainak eleget tesznek.”
17     Ugyanazon rendelet 4. cikkének (1) bekezdése elrendeli:
„A mechanikusan-biológiailag kezelt hulladékok csak abban az esetben lerakhatóak, ha
[…]
a hulladékok megfelelnek a 2. melléklet referenciakritériumainak […]”.
18     A 2001. évi rendelet 1. melléklete előírja, hogy a hulladéknak a hulladéklerakóban való osztályozása során be kell tartani
a következő referenciaértékeket:
Szám
Paraméterek
Referenciaértékek


I. kategóriájú hulladéklerakó
II. kategóriájú hulladéklerakó

Az eredeti anyag száraz maradványának szerves része



2.01
izzítási veszteségben meghatározva
≤ a tömeg 3%‑ával
≤ a tömeg 5%‑ával

2.02
összes szerves széntartalomban [TOC] meghatározva
≤ a tömeg a 1%‑ával
≤  tömeg a 3%‑ával

Elúciós kritériumok



4.03
TOC
≤ 20 mg/l
≤ 100 mg/l

19     Ugyanazon rendelet 2. melléklete elrendeli, hogy az előzőleg mechanikusan-biológiailag kezelt hulladékoknak a hulladéklerakóban
való osztályozása során a következő referenciaértékeket kell betartani:
Szám
Paraméterek
Referenciaértékek
Az eredeti anyag száraz maradványának szerves része TOC‑ban meghatározva
≤ a tömeg 18%‑ával
Elúciós kritériumok

4.03
TOC
≤ 250 mg/l
Az eredeti anyag száraz maradványának biológiai lebonthatósága aerob működésben meghatározva (AT
) vagy
≤ 5 mg/g

a fermentációs tesztben gázképződésként meghatározva (GB
)
≤ 20 l/kg
20     A 2001. évi rendelet 2001. március 1‑jén lépett hatályba. Átmeneti szabályok címén e rendelet 6. cikke előírja, hogy bizonyos
feltételek mellett a kritériumainak meg nem felelő hulladékok lerakását 2005. május 31‑ig engedélyezni lehet, és a követelményeknek
megfelelő hulladék tárolása a régi követelményeknek meg nem felelő hulladéklerakókban 2009. július 15‑ig engedélyezhető.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
21     Az alapügy felperese a Deponiezweckverband, a Mayen-Koblenz Landkreise (közigazgatási körzet), a Cochem-Zell Landkreise és
Koblenz városának társulása, amely az Eiterköpfe központi hulladéklerakót üzemelteti. A felperes a Land Rheinland-Pfalz, az
alapügy alperesének engedélyét kívánja megszerezni, hogy 2005. május 31‑et követően és legkésőbb 2013. december 31‑ig a hulladéklerakó
két szakaszát olyan hulladékkal tölthesse fel, amelyet előzőleg csak mechanikusan kezeltek. A Land Rheinland-Pfalz állítása
szerint az alkalmazandó nemzeti szabályozás ezt nem teszi lehetővé.
22     Az ügyben eljáró Verwaltungsgericht Koblenznek kétségei vannak e nemzeti szabályozásnak az irányelv 5. cikke (1) és (2) bekezdéseivel,
valamint az arányosság közösségi alapelvével való összeegyeztethetőségével kapcsolatban. Ennélfogva az eljárás felfüggesztéséről
határozott és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
1)       Az irányelv 5. cikkének (1) bekezdését és hulladéklerakókba kerülő, biológiailag lebontható hulladékok mennyiségének csökkentésére
vonatkozó stratégia közösségi szabályait úgy kell-e értelmezni, hogy az EK 176. cikk keretei között és az irányelv 5. cikkének
(2) bekezdésében hivatkozott intézkedésektől – azaz a biológiailag lebontható települési hulladék mennyiségének az összes
biológiailag lebontható települési hulladék mennyiségének bizonyos tömegszázalékára való csökkentésétől egy adott naptári
év viszonylatában – eltérően a közösségi szabályokat átültető nemzeti intézkedés, amely szerint a települési hulladékok és
a települési hulladékkal azonos módon ártalmatlanítható hulladékok csak abban az esetben tárolhatók, ha az „eredeti anyag
száraz maradványában lévő szerves rész” – az izzítási veszteség vagy összes szerves széntartalom (TOC) – referenciakritérium
betartásra kerül, szigorúbb lehet ezeknél az intézkedéseknél?
2)      a)     Igenlő válasz esetén az irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében meghatározott közösségi szabályokat úgy kell‑e értelmezni, hogy
az abban lévő követelmények, azaz:
–       2006. július 16‑tól 75 tömegszázalék,
–       2009. július 16‑tól 50 tömegszázalék és
–       2016. július 16‑tól 35 tömegszázalék,
teljesülnek az arányosság közösségi elvének betartása mellett egy olyan nemzeti szabály által, amely előírja, hogy a települési
hulladékok és azon hulladékok tekintetében, amelyek a települési hulladékokkal azonos módon ártalmatlaníthatók, 2005. június
1‑jétől az eredeti anyag száraz maradványában a szerves rész, amennyiben izzítási veszteségként kerül meghatározásra, a tömeg
5%‑a vagy annál alacsonyabb, amennyiben COT‑ként kerül meghatározásra a tömeg 3%‑a vagy annál alacsonyabb legyen, továbbá
hogy a mechanikusan-biológiailag kezelt hulladékokat a régi hulladéklerakókban 2001. március 1‑jétől legfeljebb 2009. július
15‑ig lehessen tárolni, azt követően egyedi esetekben csak akkor, ha az eredeti anyag száraz maradványának szerves része a
tömeg 18%‑a vagy ennél alacsonyabb, amennyiben COT‑ként kerül meghatározásra, és az eredeti anyag szerves maradványának biológiai
lebonthatósága 5 mg/g vagy ennél alacsonyabb, amennyiben légzési tevékenységként (AT4) kerül meghatározásra, vagy az erjedési
tesztben gázképződésként meghatározva (GB21) 20 l/kg vagy ennél alacsonyabb?
b)      Az arányosság közösségi elve tág vagy szűk mérlegelési jogkört tesz lehetővé a nem kezelt hulladékoknak az előzőleg termikusan
vagy mechanikusan-biológiailag kezelt hulladékkal való befedése esetében a következmények értékelése során? Lehet‑e az arányosság
elvéből arra következtetni, hogy az előzetesen csak mechanikusan kezelt hulladék által okozott veszélyt más védelmi intézkedéssel
kompenzálni lehet?

A szóbeli eljárás újbóli megnyitására vonatkozó kérelemről
23     A Bíróság hivatalához 2004. december 27‑én érkezett beadványban, amelyet a 2005. február 16‑i levél egészített ki, a Deponiezweckverband
a szóbeli szakasz újbóli megnyitását kérte néhány szakértői jelentés figyelembevétele céljából.
24     A főtanácsnok indítványának 62. pontja szerint a jelen ügyben a „körültekintő mérlegeléshez szükséges tényeket nem terjesztették
elő”, és ugyanezen indítvány 35. pontjának megjegyzése szerint „az iratok közül hiányoznak a műszaki jelentések […]”. A Deponiezweckverband
azonban előterjeszti, hogy a nemzeti eljárás iratai öt szakértői jelentést tartalmaznak, amelyek éppen a főtanácsnok által
említett információkra vonatkoznak. A szóbeli szakasz újbóli megnyitását azért javasolta, hogy lehetővé tegye számára annak
figyelembevételét.
25     A Bíróság hivatalból, a főtanácsnok javaslatára vagy a felek kérelmére elrendelheti a szóbeli szakasz újbóli megnyitását az
eljárási szabályzata 61. cikkének megfelelően, amennyiben úgy véli, hogy nem kellően tájékozott, vagy ha az ügyet olyan érv
alapján kellene eldönteni, amely a felek között nem került megvitatásra (lásd a C‑309/99. sz., Wouters és társai ügyben 2002.
február 9‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I–1577. o.] 42. pontját és a C‑434/02. sz., Arnold André ügyben 2004. december 14‑én
hozott ítélet [EBHT 2004., I‑11825. o.] 27. pontját). A jelen esetben azonban a főtanácsnok meghallgatását követően a Bíróság
úgy véli, hogy valamennyi az előterjesztett kérdések megválaszolásához szükséges tény a rendelkezésére áll. Következésképpen
a szóbeli szakasz újbóli megnyitására irányuló kérelmet el kell utasítani.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
26     Az 1. és a 2. a) kérdést együttesen kell kezelni, amennyiben azok az irányelvnek az EK 176. cikk fényében történő értelmezésére
vonatkoznak. A 2. a) és a 2. b) kérdést szintén együttesen kell kezelni, amennyiben azok az arányosság közösségi elvére vonatkoznak.

Előzetes megjegyzés
27     Bevezetésként emlékeztetni kell, hogy a környezet területén a közösségi szabályozás nem irányoz elő teljes körű harmonizációt.
Az EK 174. cikk ugyan megemlít néhány elérendő közösségi célt, az EK 176. cikk azonban biztosítja a tagállamok számára a lehetőséget
a szigorúbb védintézkedések elfogadására (C‑318/98. sz., Fornasar és társai ügyben 2000. június 22‑én hozott ítélet [EBHT 2000.,
I‑4785. o.] 46. pontja). Az EK 176. pontja az ilyen intézkedéseket csak azoktól a feltételektől teszi függővé, hogy összeegyeztethetőek
legyenek az EK‑Szerződéssel, és értesítsék róluk a Bizottságot.
28     Az EK 174. cikkének (2) bekezdése szerint a Közösség környezetpolitikájának célja a magas szintű védelem figyelembe véve ugyanakkor
a Közösség különböző régióinak helyzetében mutatkozó különbségeket. Ez a politika az elővigyázatosság és a megelőzés elvén,
a környezeti károk elsődlegesen a forrásuknál történő elhárításának elvén, valamint a „szennyező fizet”-elven alapul.
29     Az irányelvet az EK‑Szerződés 130. cikkének (1) bekezdése (jelenleg EK 175. cikk (1) bekezdése) alapján fogadták el az EK 174. cikk
céljainak megvalósítása céljából.
30     Az irányelv (9) preambulumbekezdéséből és 1. cikkének (1) bekezdéséből következik, hogy az a 75/442 irányelv céljai elősegítésére
és tisztázására irányul azáltal, hogy olyan intézkedéseket ír elő, amelyek célja, hogy amennyire lehetséges megakadályozzák
vagy csökkentsék a hulladék lerakásából eredő környezetre gyakorolt negatív hatásokat.
31     Az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének értelmében a tagállamoknak nemzeti stratégiát kell kidolgozniuk a hulladéklerakóba kerülő
biológiailag lebontható hulladékok mennyiségének csökkentésére. Ugyanezen rendelkezés szerint e nemzeti stratégiáknak tartalmazniuk
kell az irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében fogalt célok elérését szolgáló intézkedéseket. Ez utóbbi rendelkezés kimondja,
hogy az említett nemzeti stratégiáknak elő kell írniuk, hogy a hulladéklerakókba kerülő hulladékot bizonyos százalékarányokkal
csökkentsék bizonyos meghatározott időpontok előtt. E rendelkezések megfogalmazásából és szelleméből egyértelműen következik,
hogy a tagállamok által elérendő minimum csökkentést állapítanak meg, valamint nem akadályozzák meg azt, hogy a tagállamok
szigorúbb intézkedéseket fogadjanak el.
32     Ebből következik, hogy az EK 176. cikk és az irányelv biztosítják a tagállamok számára a szigorúbb védintézkedések elfogadásának
a lehetőségét, amelyek meghaladják az irányelv által megállapított minimumokat (lásd, ebben az értelemben, a veszélyes hulladékokról
szóló, 1991. december 12-i 91/689/EGK tanácsi irányelvvel [HL L 377., 20. o.] kapcsolatban a fent hivatkozott Fornasar és
társai ítélet 46. pontját).

Az első kérdésről
33     Az első kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kér választ, hogy az irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdése
az EK 176. cikk fényében megakadályozza‑e azokat a nemzeti intézkedéseket, amelyek a hulladéklerakókról szóló irányelvben
foglaltaknál szigorúbb követelményeket támasztanak. A kérdés a nemzeti szabályozásban előírt követelmények négy típusát érinti.
Ezeket egymást követően kell megvizsgálni.
34     Először az irányelv 5. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy legkésőbb 2016-ig a hulladéklerakóba kerülő biológiailag lebontható
települési hulladék mennyiségét az 1995‑ben keletkezett összes biológiailag lebontható települési hulladék mennyiségének 35
tömegszázalékára kell csökkenteni. Összehasonlításként a 2001. évi rendelet, többek között a 3. cikkének (3) bekezdésében,
a 4. cikkének (1) bekezdésében, valamint az 1. és 2. mellékletében alacsonyabb küszöbértéket állapít meg a hulladéklerakóba
elhelyezhető hulladékban megmaradó szerves maradványok vonatkozásában.
35     Az kötelező értékhatárok meghatározására ez a rendelet többek között az izzítási veszteség és az összes szerves széntartalom
(TOC) módszerét alkalmazza, míg az irányelv 5. cikkének (2) bekezdése a tömegszázalék módszerét.
36     Ebben a tekintetben meg kell állapítani, hogy egy olyan mérési módszer alkalmazása, mint a TOC vagy az izzítási veszteség,
az irányelv 5. cikke (2) bekezdésének céljaihoz hasonlóan nem öncél, hanem egyszerűen egy eszköz az ilyen célok elérésére.
37     Mivel a tagállamok megválaszthatják az irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében megállapított célok elérésének eszközeit, az
olyan mérési kritériumok, mint amelyek a 2001. évi rendeletben szerepelnek, összhangban vannak az irányelv előírásaival.
38     A hulladéklerakóban elhelyezhető hulladékban megmaradó szerves mennyiség rögzített küszöbértéke esetében egyértelmű, hogy
egy olyan nemzeti intézkedés, mint amelyre az alapügy vonatkozik, ugyanazt a célkitűzést kívánja elérni, mint az irányelv:
többek között a biológiailag lebontható hulladékok hulladéklerakóban történő elhelyezésének csökkentése által a víz és a levegő
szennyezésének csökkentését.
39     E küszöbértékek elérése érdekében a 2001. évi rendelet megköveteli, hogy a biológiailag lebontható hulladékokat a hulladéklerakóban
való helyezésük előtt kezelésnek vessék alá. A mechanikusan-biológiailag kezelt hulladékok esetén ez a kezelés olyan eljárásokat
foglal magában, mint a zúzás, az osztályozás, a komposztálás és fermentáció. A többi hulladék esetében a termikus kezelést
használják, a jelen esetben az égetést.
40     E kezelési formák mindegyike megfelel az irányelvnek. Az irányelv 6. cikkének a) pontja kötelezi a tagállamokat, hogy intézkedéseket
tegyenek annak érdekében, hogy a hulladéklerakóban csak kezelésen átesett hulladékot helyezzenek el. Kezelésnek minősülnek
az irányelv 2. cikke a) pontjának meghatározása szerint „azok a fizikai, termikus, kémiai vagy biológiai eljárások, beleértve
az osztályozást is, amelyek úgy változtatják meg a hulladék jellemzőit, hogy térfogatát vagy veszélyes jellegét csökkentik,
megkönnyítik a hulladék kezelését, vagy elősegítik a hulladék hasznosítását”. Ebből következik többek között, hogy az irányelv
előírja a hulladékok termikus kezelését, hogy annak veszélyes jellegét csökkentsék.
41     Az előzőekből következik, hogy az alapügyben előfordulóhoz hasonló nemzeti intézkedés kritériumai és küszöbértékei ugyanazt
a környezetvédelmi irányt követik, mint az irányelv. Amennyiben egy ilyen szabályozás az irányelvnél szigorúbb követelményeket
támaszt, akkor az EK 176. cikk értelmében szigorúbb védintézkedésnek minősül.
42     Másodszor az irányelv 5. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a tagállamok az érintett hulladék mennyiségét három szakaszban
csökkentik, amelyek legkésőbb 2006‑ban, 2009‑ben és 2016‑ban végződnek. A 2001. évi rendelet ennél rövidebb határidőt ír elő,
azaz legkésőbb 2005. május 31‑et.
43     A „legkésőbb” kifejezés használata az irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében, valamint 18. cikkében arra utal, hogy a tagállamok
szabadon alkalmazhatnak rövidebb határidőket, amennyiben ezt szükségesnek ítélik (lásd, ebben az értelemben, a „legalább”
kifejezés kapcsán, a C‑11/92. sz., Gallaher és társai ügyben 1993. június 22‑én hozott ítélet [EBHT 1993., I‑3545. o.] 20. pontját).
44     Amennyiben ennek keretében egy tagállam azt választja, hogy rövidebb határidőket állapít meg, mint az irányelv, az az EK 176. cikk
értelmében szigorúbb védintézkedésnek minősül.
45     Harmadszor az irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdése kizárólag a biológiailag lebontható hulladékra vonatkozik. A 2001.
évi rendelet nem csak a biológiailag lebontható hulladékokra vonatkozik, hanem a biológiailag nem lebontható szerves hulladékokra
is.
46     Az irányelv 5. cikke ugyan kifejezetten a hulladéklerakóba kerülő biológiailag lebontható hulladékok mennyiségének csökkentésére
irányuló stratégiára vonatkozik, mégis nyilvánvaló az, hogy az irányelv egészében a 2. cikke a) pontjában meghatározott, tág
értelemben vett hulladékokra vonatkozik.
47     Egyrészt az irányelv 1. cikkének (1) bekezdése a hulladékokra és hulladéklerakókra vonatkozó szigorú működési és műszaki követelményeket
ír elő a hulladék vagy a hulladéklerakó típusára vonatkozó megszorítás nélkül. Másrészt ugyanezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése
előírja, hogy a tagállamok ezt az irányelvet alkalmazzák minden hulladéklerakóra, amely a 2. cikk g) pontja szerinti fogalommeghatározásnak
– „hulladékártalmatlanító létesítmény […]” – megfelel az e rendelkezésben érintett hulladékok típusára vonatkozó bármilyen
korlátozás nélkül.
48     Az irányelv II. melléklete 2. pontjának hatodik albekezdése ennek keretében közelebbről meghatározza, hogy a hulladéklerakó
esetében az átvételi kritériumok magukban foglalhatják a hulladékban lévő szerves anyag mennyiségének korlátozását.
49     Ebből következik, hogy egy olyan nemzeti intézkedés, mint a jelen ítélet 45. pontjában említett, amely a hulladéklerakóban
való elhelyezés engedélyezése céljából a megszorításokat nemcsak a biológiailag lebontható anyagokra terjeszti ki, hanem a
szerves anyagok összességére, az irányelvvel azonos célokat követ. Amennyiben egy ilyen intézkedés az anyagoknak az irányelv
5. cikkében szereplőnél szélesebb skálájára vonatkozik, akkor az az EK 176. cikk értelmében szigorúbb védintézkedésnek minősül.
50     Negyedszer az irányelv 5. cikkének (2) bekezdése a települési hulladékra vonatkozik. A 2001. évi rendelet nemcsak a települési
hulladékra vonatkozik, hanem a 2. cikkének 3. pontja és a 3. cikkének (3) bekezdése alapján a települési hulladékkal együtt
vagy azonos módon ártalmatlanítható hulladékra is, többek között a víztisztításból származó iszapra, az építési hulladékra
és a termeléshez kapcsolódó hulladékra.
51     Amennyiben igaz, hogy az irányelv 5. cikkének (2) bekezdése csak a települési hulladékokra vonatkozik, az ugyanezen cikk (1) bekezdésében
előírt, a hulladéklerakóba kerülő biológiailag lebontható hulladék mennyiségének csökkentésére irányuló nemzeti stratégia
magában foglalja az irányelv 2. cikke a) pontjában szereplő meghatározás szerinti valamennyi hulladékot. Hasonlóképpen az
irányelv 6. cikkének a) pontjában a tagállamokra rótt azon kötelezettség, hogy intézkedéseket tegyenek annak érdekében, hogy
a hulladéklerakóban kizárólag kezelésen átesett hulladékot helyezzenek el, éppúgy érvényes a települési hulladékra, mint a
nem települési hulladékra. Ezenkívül az irányelv 1. cikkének (1) bekezdéséből következik, hogy az összességében vonatkozik
a hulladéklerakóban elhelyezett hulladék mennyiségének csökkentésére, a települési és az egyéb hulladék közötti különbségtétel
nélkül.
52     Ebből következik, hogy az alapügyben előfordulóhoz hasonló nemzeti intézkedés, amely a hulladéklerakóban elhelyezett hulladék
mennyiségének csökkentését érinti, és amely a települési hulladéktól eltérő hulladékra vonatkozik, az irányelvvel összhangban
áll, és az EK 176. cikk értelmében egy szigorúbb védintézkedésnek minősül.
53     Az előzőekből következik, hogy mind a négy megvizsgált esetben a nemzeti intézkedés összhangban áll az EK 176. cikk fényében
értelmezett irányelvvel.
54     A kérdést előterjesztő bíróság ezen kívül azt kérdezi, hogy az ilyen intézkedések, összességükben ellentétesnek tekinthetők‑e
az irányelvvel.
55     E kérdés vonatkozásában meg kell jegyezni, hogy mivel mind a négy tervezett nemzeti intézkedés egyenként a közösségi joggal
összhangban áll, nem tekinthető úgy, hogy azok együttesen ugyanazon közösségi joggal ellentétben állnak. Ez arra az esetre
is érvényes, amikor a nemzeti intézkedés által a biológiailag lebontható hulladékoknak a hulladéklerakóban való elhelyezésére
vonatkozó engedélyre megállapított korlátok olyan szűkek, hogy szükségessé teszik az ilyen hulladékok mechanikus-biológiai
kezelését vagy égetését a hulladéklerakóban való elhelyezésük előtt.
56     Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdésével nem ellentétes
egy olyan nemzeti intézkedés, amely:
–       az irányelvnél szűkebb korlátokat állapít meg a biológiailag lebontható hulladékoknak a hulladéklerakóban való átvételére,
még ha e korlátok olyan szűkek is, hogy szükségessé teszik a hulladéklerakóban való elhelyezést megelőzően a hulladékok biológiai-mechanikus
kezelését vagy égetését,
–       az irányelvnél rövidebb határidőket állapít meg a hulladéklerakóban elhelyezett hulladék mennyiségének csökkentésére,
–       nemcsak a biológiailag lebontható hulladékokra vonatkozik, hanem a biológiailag le nem bontható szerves anyagokra is, és
–       nemcsak a települési hulladékra, hanem a települési hulladékkal azonos módon ártalmatlanítható hulladékra is vonatkozik.

A második kérdésről
57     Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kér választ, hogy az olyan nemzeti intézkedések, mint amelyek
az alapügyben fordulnak elő, összeegyeztethetőek‑e az arányosság közösségi elvével.
58     A kérdés megválaszolása céljából emlékeztetni kell arra, hogy a közösségi környezetpolitika keretében, amennyiben egy nemzeti
intézkedés egy közösségi irányelvvel azonos célokat követ, az irányelvben megállapított minimum követelmények meghaladását
az EK 176. cikk szabályozza, és az abban meghatározott feltételek mellett engedélyezi.
59     Az EK 176. cikk engedélyezi a tagállamok számára, hogy szigorúbb védintézkedéseket tartsanak fenn vagy vezessenek be, azzal
a feltétellel, hogy azoknak a Szerződéssel összeegyeztethetőnek kell lenniük, és azokról a Bizottságot értesíteni kell.
60     Ahogy az első kérdésre adott válaszból következik, az olyan nemzeti intézkedések, mint amelyekre a kérdést előterjesztő bíróságnak
a Bírósághoz intézett kérdése vonatkozik, az EK 176. cikk értelmében szigorúbb védintézkedéseknek minősülnek.
61     Az EK 176. cikk szelleméből következik, hogy a szigorúbb intézkedések bevezetésével a tagállamok mindig egy közösségi jog
által szabályozott hatáskört gyakorolnak, mivel ezen intézkedéseknek mindig összeegyeztethetőeknek kell lenniük a Szerződéssel.
Mindamellett az elérendő védelem kiterjedésének meghatározását a tagállamokra bízza.
62     Ebben az összefüggésben, amennyiben az irányelv által előírt minimum követelmények végrehajtásának biztosításáról van szó,
az arányosság közösségi elve megköveteli, hogy a nemzeti intézkedések a cél eléréséhez megfelelőek és szükségesek legyenek.
63     Ezzel szemben, amennyiben a Szerződés más rendelkezéseit nem érinti, magában ez az elv nem alkalmazható az EK 176. cikk értelmében
hozott szigorúbb védintézkedésekre vonatkozó nemzeti intézkedések esetében, amelyek meghaladják az irányelv által előírt minimum
követelményeket.
64     Következésképpen a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy amennyiben a Szerződés más rendelkezéseit nem érinti, az
arányosság közösségi elve nem alkalmazható az EK 176. cikk alapján hozott olyan szigorúbb nemzeti védintézkedések esetében,
amelyek a környezet terén meghaladják a közösségi irányelv által előírt minimum követelményeket.

A költségekről
65     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát
képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek,
az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1)
A hulladéklerakókról szóló, 1999. április 26-i 1999/31/EK tanácsi irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdésével nem ellentétes
egy olyan nemzeti intézkedés, amely:
–
az irányelvnél szűkebb korlátokat állapít meg a biológiailag lebontható hulladékoknak a hulladéklerakóban való átvételére,
még ha e korlátok olyan szűkek is, hogy szükségessé teszik a hulladéklerakóban való elhelyezést megelőzően a hulladékok biológiai-mechanikus
kezelését vagy égetését,
–
az irányelvnél rövidebb határidőket állapít meg a hulladéklerakóban elhelyezett hulladék mennyiségének csökkentésére,
–
nemcsak a biológiailag lebontható hulladékokra vonatkozik, hanem a biológiailag le nem bontható szerves anyagokra is, továbbá
–
nemcsak a települési hulladékra, hanem a települési hulladékkal azonos módon ártalmatlanítható hulladékra is vonatkozik.
2)
Amennyiben a Szerződés más rendelkezéseit nem érinti, az arányosság közösségi elve nem alkalmazható az EK 176. cikk alapján
hozott olyan szigorúbb nemzeti védintézkedések esetében, amelyek a környezet terén meghaladják a közösségi irányelv által
előírt minimum követelményeket.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.