CELEX: 62008CJ0508
Nesplnění povinnosti státem
Volný pohyb služeb v námořní dopravě
Nařízení (EHS) č. 3577/92
Články 1 a 4
Služby kabotáže v rámci členského státu
Povinnost uzavírat smlouvy na poskytování veřejné služby na nediskriminačním základě
Uzavření výhradní smlouvy bez předchozího zadávacího řízení před přistoupením členského státu k Unii

Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Maltská republika tím, že dne 16. dubna 2004
podepsala smlouvu o výhradním poskytování veřejné služby se společností Gozo Channel Co. Ltd (dále jen „GCCL“) bez předchozího
vyhlášení veřejné zakázky, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince
1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364,
s. 7; Zvl. vyd. 06/02, s. 10), a zejména z článků 1 a 4 tohoto nařízení.

Právní rámec

Akt o přistoupení
Článek 2 aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské
republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii
a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 2003, L 236, s. 33, dále jen „akt o přistoupení“), stanoví:
„Ode dne přistoupení se ustanovení původních smluv a aktů přijatých orgány Společenství a Evropskou centrální bankou přede
dnem přistoupení stávají závaznými pro nové členské státy a uplatňují se v těchto státech za podmínek stanovených v uvedených
smlouvách a v tomto aktu.“

Nařízení č. 3577/92
Podle čl. 1 odst. 1 nařízení č. 3577/92:
„Volný pohyb služeb v námořní dopravě uvnitř členského státu (námořní kabotáž) platí od 1. ledna 1993 pro všechny majitele
lodí ze Společenství provozující lodě registrované v členském státě a plující pod vlajkou tohoto členského státu, pokud tyto
lodě vyhovují všem podmínkám pro provoz kabotáže v daném členském státě, včetně lodí registrovaných v registru EUROS, po schválení
tohoto registru Radou.“
Článek 4 odst. 1 téhož nařízení stanoví:
„Členský stát může uzavřít zakázky na veřejné služby nebo uložit závazky veřejných služeb jako podmínku pro poskytování služeb
kabotáže společnostem lodní dopravy podílejícím se na pravidelné dopravě na ostrovy, z ostrovů a mezi ostrovy.
Pokud členský stát uzavírá zakázky na veřejné služby nebo ukládá závazky veřejných služeb, činí tak na nediskriminačním základě
ve vztahu ke všem majitelům lodí ze Společenství.“

Skutečnosti předcházející sporu a postup před zahájením soudního řízení
V rámci jednání o přistoupení Maltské republiky k Evropské unii přijala Evropská unie dne 26. října 2001 společné stanovisko
(Konference o přistoupení k Evropské unii – Malta – dok. 20766/01 CONF‑M 80/01) ke kapitole věnované dopravní politice. Podle
tohoto společného stanoviska, „EU bere na vědomí, že Malta má v úmyslu uzavřít do 30. června 2002 se Sea Malta Co. Ltd a [s
GCCL] na dobu pěti let smlouvy, jejichž předmětem bude výslovně závazek veřejné služby, a že po skončení těchto smluv budou
provedena nabídková řízení v souladu s příslušným acquis“.
Maltská republika v odpověď na žádost o informace, kterou jí Komise zaslala, dopisem ze dne 7. března 2005 potvrdila, že dne
16. dubna 2004 uzavřela vláda se společnostmi GCCL a Sea Malta Co. Ltd dvě smlouvy o výhradním poskytování veřejné služby,
jejichž předmětem je zajišťování služeb námořní dopravy mezi ostrovy Malta a Gozo, každou z nich na dobu šesti let.
Komise se poté rozhodla zahájit řízení podle článku 226 ES. Ve výzvě dopisem ze dne 10. dubna 2006 tento orgán uvedl, že uvedené
smlouvy, kterým nepředcházelo nabídkové řízení, nejsou v souladu s právem Společenství v rozsahu, v němž jednak nebyly uzavřeny
v rámci nediskriminačního řízení a jednak nebyla prokázána jejich nezbytnost ani jejich přiměřenost.
Dne 12. června 2006 Maltská republika odpověděla na tuto výzvu dopisem.
Jelikož Komise nebyla s touto odpovědí spokojena, vydala dne 15. prosince 2006 odůvodněné stanovisko, v němž uvedla, že Maltská
republika tím, že dne 16. dubna 2004 podepsala se společností GCCL smlouvu o výhradním zajišťování námořní dopravy mezi ostrovy
Malta a Gozo bez předchozího vyhlášení veřejné zakázky, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z nařízení č. 3577/92,
a zejména z článků 1 a 4 tohoto nařízení. Komise vyzvala uvedený členský stát k přijetí opatření nezbytných k tomu, aby vyhověl
tomuto odůvodněnému stanovisku ve lhůtě dvou měsíců od jeho obdržení.
Maltská republika odpověděla na uvedené odůvodněné stanovisko dopisem ze dne 15. června 2008, ve kterém sdělila Komisi, že
byly zahájeny přípravné práce na vyhlášení veřejné zakázky na služby námořní dopravy mezi ostrovy Malta a Gozo, a tato veřejná
zakázka by měla být vyhlášena nejpozději v říjnu 2008.
Za těchto okolností Komise podala projednávanou žalobu.

K žalobě
Na podporu své žaloby Komise uvádí, že na jedné straně z čl. 4 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3577/92 vyplývá, že
uzavření smlouvy na veřejnou službu námořní kabotáže musí předcházet nabídkové řízení provedené na nediskriminačním základě
a otevřené na úrovni Společenství, zatímco smlouva uzavřená dne 16. dubna 2004 mezi maltskou vládou a společností GCCL z takového
řízení nevzešla.
Na druhé straně z rozsudku ze dne 20. února 2001, Analir a další (C‑205/99, Recueil, s. I‑1271) vyplývá, že smlouva na veřejnou
službu je v souladu s požadavky nařízení č. 3557/92 pouze tehdy, pokud lze prokázat skutečnou potřebu veřejné služby. Pokud
jde o smlouvu uzavřenou se společností GCCL, Maltská republika neprokázala dostačujícím způsobem ani takovou potřebu, ani
nezbytnost a přiměřenost výhradní smlouvy.
Maltská republika jako hlavní důvod na svou obranu uvádí nepoužitelnost nařízení č. 3577/92 na tuto smlouvu, jelikož byla
uzavřena před 1. květnem 2004, dnem jejího přistoupení k Unii.
Komise ve své replice nezpochybňuje nepoužitelnost tohoto nařízení na Maltu ke dni podpisu sporné smlouvy, tedy ke dni 16. dubna
2004. Nicméně poukazuje na to, že tento členský stát v souvislosti s uvedenou smlouvou neplnil povinnosti, které pro něj vyplývají
z uvedeného nařízení, právě od 1. května 2004. Na jednání Komise ještě upřesnila, že toto neplnění povinností spočívá v tom,
že Maltská republika ponechala uvedenou smlouvu po svém přistoupení k Unii v platnosti.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že z článku 38 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora a judikatury týkající se
tohoto ustanovení vyplývá, že každý návrh na zahájení řízení musí uvádět předmět sporu a stručný popis žalobních důvodů a že
tyto údaje musí být natolik jasné a přesné, aby umožnily žalovanému připravit si obhajobu a Soudnímu dvoru vykonávat přezkum.
Z toho vyplývá, že hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je žaloba založena, musí uceleně a srozumitelně vyplývat
z textu samotné žaloby a že návrhová žádaní žaloby musí být formulována jasně, aby se předešlo tomu, že Soudní dvůr rozhodne
nad rámec návrhových žádání nebo opomene rozhodnout o některém z žalobních důvodů (viz rozsudky ze dne 21. února 2008, Komise
v. Itálie, C‑412/04, Sb. rozh. s. I‑619, bod 103, jakož i ze dne 15. června 2010, Komise v. Španělsko, C‑211/08, Sb. rozh.
s. I‑0000, bod 32 a uvedená judikatura).
V projednávaném případě vyplývá jednoznačně jak ze znění odůvodněného stanoviska, tak z návrhových žádání uvedených v žalobě
Komise, že Komisí tvrzené nesplnění povinností vyplývajících pro Maltskou republiku z nařízení č. 3577/92 spočívá v tom, že
dne 16. dubna 2004 podepsala spornou smlouvu.
Z toho vyplývá, že tvrzení, že Maltská republika neplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z tohoto nařízení, od 1. května
2004, neodpovídá návrhovým žádáním uvedeným v žalobě.
V důsledku toho se Soudní dvůr nemůže k takovému tvrzení po přezkoumání jeho opodstatněnosti vyjádřit, aniž by rozhodl nad
rámec návrhových žádání.
Pokud jde o předmět nesplnění povinností, jak je uveden v žalobě Komise, je třeba poukázat na to, že podle článku 2 aktu o přistoupení
se nařízení č. 3577/92 vztahovalo na Maltskou republiku, jak Komise uznává, až od 1. května 2004, dne přistoupení tohoto státu
k Unii (viz obdobně rozsudek ze dne 16. července 2009, Hadadi, C‑168/08, Sb. rozh. s. I‑6871, bod 26).
Za těchto podmínek, jak uvedla generální advokátka v bodě 57 svého stanoviska, by žaloba Komise mohla mít úspěch pouze tehdy,
pokud by nařízení č. 3577/92 přesto ukládalo před tímto datem Maltské republice určité povinnosti. V kontextu projednávaného
sporu by takové povinnosti znamenaly zejména to, že by se členské státy musely během doby, která předchází použitelnost nařízení
č. 3577/92 v jejich ohledu, zdržet uzavření smlouvy na veřejnou službu takovým způsobem, který by nebyl v souladu s články
1 a 4 tohoto nařízení.
Je však nutné konstatovat, že Komise nijak nezaložila důvody uváděné na podporu své žaloby na případné existenci takových
povinností. Naopak, jak bylo uvedeno v bodě 15 tohoto rozsudku, jak ve své replice, tak na jednání upřesnila, že podle jejího
názoru Maltská republika neplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z nařízení č. 3577/92, od 1. května 2004, tj. dne, kdy
pro ni toto nařízení na základě jejího přistoupení k Unii vstoupilo v platnost.
S ohledem na výše uvedené a aniž je třeba vyslovovat se k ostatním bodům obrany vzneseným podpůrně Maltskou republikou, je
třeba žalobu Komise zamítnout.

K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Maltská republika požadovala náhradu nákladů řízení
a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné uložit posledně uvedené náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: maltština.