CELEX: 62002TJ0352
Yhteisön tavaramerkki
Väitemenettely
Sanamerkkiä PC WORKS koskeva yhteisön tavaramerkkihakemus
Aikaisempi kansallinen kuviomerkki W WORK PRO
Rekisteröinnin epääminen
Asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta

Asian tausta
1       Kantaja jätti 4.11.1997 yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemuksen sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit
ja mallit) (SMHV) yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994,
L 11, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna, nojalla.
2       Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on sanamerkki PC WORKS. Tavarat, joita varten rekisteröintiä haettiin, kuuluvat
tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan, 15 päivänä kesäkuuta 1957
tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 9 ja ne vastaavat
seuraavaa kuvausta: ”Äänen tai kuvien tallennus‑, lähetys‑ ja toistolaitteet, kaiuttimet, vahvistimet, levysoittimet, kasettinauhurit,
cd‑soittimet, virittimet ja kaikkien edellä mainittujen tavaroiden osat ja tarvikkeet”.
3       Hakemus julkaistiin 26.10.1998 Yhteisön tavaramerkkilehdessä nro 81/98.
4       J. Vila Ortiz teki 22.1.1999 väitteen kantajan hakemusta vastaan asetuksen N:o 40/94 42 artiklan nojalla vedoten saman asetuksen
8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun sekaannusvaaraan. Väite koski kaikkia kantajan tavaramerkkihakemuksessa tarkoitettuja
tavaroita ja perustui alla esitettyyn kansalliseen kuviomerkkiin:
5       Tämä merkki rekisteröitiin 10.10.1994 Espanjassa seuraavia tavaroita varten: ”Elektroniset äänentallennuslaitteet, kovaääniset,
äänentoistolaitteet, radiot, televisiot ja videolaitteet”, jotka kuuluvat luokkaan 9.
6       Väiteosasto katsoi 26.1.2001 tekemässään päätöksessä, että kyseisten merkkien välillä on sekaannusvaara ja hylkäsi näin ollen
kantajan hakemuksen kaikkien tavaroiden osalta.
7       Kantaja valitti 19.3.2001 väiteosaston päätöksestä (asia R 265/2001). Se muutti valituksessa hakemuksensa tavaraluetteloa
ja lisäsi siihen seuraavan tarkennuksen: ”kaikki edellä mainitut tavarat, jotka liittyvät tietokoneisiin ja tietokonelaitteistoihin”.
8       SMHV:n neljäs valituslautakunta vahvisti 4.9.2002 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) väiteosaston päätöksen
ja hylkäsi valituksen. Valituslautakunta katsoi, että tavaramerkkihakemus ja aikaisempi tavaramerkki kattavat saman tuoteryhmän
eli elektroniset äänen ja kuvan toistolaitteet ja että kyseiset merkit ovat samankaltaisia ulkoasultaan, lausuntatavaltaan
ja merkityssisällöltään.

Asianosaisten vaatimukset
9       Kantaja ilmoitti suullisessa käsittelyssä peruuttavansa vaatimuksensa, jonka mukaan SMHV tulisi velvoittaa hyväksymään sen
tavaramerkkihakemus.
10     Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa riidanalaisen päätöksen ja väiteosaston päätöksen
–       velvoittaa SMHV:n korvaamaan kyseessä olevassa menettelyssä sekä valituslautakunnassa ja väiteosastossa käydyissä menettelyissä
aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
11     SMHV vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       hylkää kanteen
–       velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
12     Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen kanneperusteeseen, joka perustuu asetuksen N:o 40/94 rikkomiseen sikäli kuin valituslautakunta
on kantajan mukaan virheellisesti katsonut, että kyseisten merkkien välillä on sekaannusvaara.

Asianosaisten lausumat
13     Kantaja esittää, että sekaannusvaaran arvioimiseksi suoritettavassa kahden tavaramerkin vertailussa on otettava huomioon kummankin
merkin luoma kokonaisvaikutelma. Tuollaista arviointia tehtäessä ei ole sitä vastoin hyväksyttävää jakaa kyseisiä merkkejä
osiin niiden eri osatekijöiden vertailemiseksi silloin, kun – kuten kyseessä olevassa tapauksessa – yhtäältä ei ole olemassa
mitään seikkoja, joiden perusteella voitaisiin katsoa kohdeyleisön menettelevän tuolla tavoin, ja kun toisaalta niillä osilla,
joista kyseiset merkit koostuvat, on itsessään heikko erottamiskyky, joten erottamiskyky perustuu kummankin kyseessä olevan
tavaramerkin kohdalla olennaisesti eri osien vuorovaikutuksesta syntyvään kokonaisvaikutelmaan. Kantajan mukaan ei myöskään
ole asianmukaista myöntää tavaramerkille laajaa suojaa, jos tämä suoja perustuu merkin yhteen osatekijään, jolla on heikko
erottamiskyky.
14     Käsiteltävänä olevassa asiassa aikaisempi tavaramerkki koostuu kolmesta osasta, kirjaimesta ”w”, sanasta ”work” ja sanasta
”pro”, kun taas haettu tavaramerkki muodostuu ainoastaan kahdesta osasta, sanasta ”pc” ja sanasta ”works”. Koska aikaisemman
tavaramerkin erottamiskyky perustuu osien ”w” ja ”work” väliseen vuorovaikutukseen ja kolmannella osalla on vähäisempi rooli
merkin luomassa kokonaisvaikutelmassa, haetun tavaramerkin erottamiskykyä on kantajan mukaan arvioitava sanojen ”pc” ja ”works”
välisen vuorovaikutuksen perusteella.
15     Näin ollen ainoastaan se seikka, että sanan ”work” muodostavat kirjaimet ovat yhteisiä kyseisille merkeille, ei kantajan mukaan
riitä osoittamaan, että merkkien välillä on sekaannusvaara.
16     Kantaja huomauttaa muun muassa kyseisten merkkien ulkoasun vertailuun liittyen, että aikaisempi tavaramerkki on kuviomerkki,
kun taas haettu tavaramerkki on sanamerkki. Se korostaa muun muassa, että aikaisemman tavaramerkin muodostavat kolme osaa
on esitetty vertikaalisesti kirjaimesta ”w” koostuvan osan hallitessa kokonaisvaikutelmaa, kun taas haetun tavaramerkin kaksi
osaa on esitetty horisontaalisesti.
17     Aikaisemman tavaramerkin lausuntatapa on joko se, että kolme osaa ”w” ”work” ja ”pro”, joista se muodostuu, lausutaan peräkkäin,
tai se, että ainoastaan sana ”work” lausutaan, jos osat ”w” ja ”pro” katsotaan pelkästään graafisiksi. Sitä vastoin haettua
tavaramerkkiä ei voida lausua muulla tavoin kuin lausumalla sanat ”pc works” yhdessä. Lausuttiinpa aikaisempi tavaramerkki
miten tahansa, se eroaa kantajan mukaan haetusta tavaramerkistä, koska kirjainta ”w” ei voida sekoittaa osaan ”pc” eikä sanaa
”work” voida sekoittaa sanaosaan ”pc works”.
18     Merkityssisältöä kantaja arvioi siten, että sanoilla ”work” ja ”works” ei ole mitään merkitystä espanjalaiselle keskivertokuluttajalle,
jonka näkökulmasta sekaannusvaaraa on arvioitava, ja että tämä ei yhdistä sanoja toisiinsa vaan katsoo ne kahdeksi erilliseksi
sanaksi. Erityisesti keskivertokuluttaja ei käsitä sanaa ”works” sanan ”work” monikkomuodoksi. Toisaalta kantaja esittää,
että mikäli todetaan kohdeyleisön osaavan riittävästi englantia tietääkseen, mitä sanat tarkoittavat, on myönnettävä, että
se kykenee myös havaitsemaan sanojen erilaisen merkityksen.
19     Lisäksi kantaja korostaa, että tavaramerkkihakemuksessa tarkoitetut tavarat ovat luonteeltaan sellaisia, että kohdeyleisöön
kuuluva kuluttaja on tarkkaavainen tehdessään niitä koskevia ostopäätöksiä, jolloin hän ei osta niitä ennen kuin on varma
siitä, että ne vastaavat hänen tarpeitaan. Tämä seikka vähentää kantajan mukaan myöhemmin sekaannusvaaraa kohdeyleisön keskuudessa.
20     SMHV katsoo, että valituslautakunta ei ole tehnyt oikeudellista virhettä ja että se on todennut asianmukaisesti, että kyseessä
olevien merkkien välillä on sekaannusvaara.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
21     Asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että ”aikaisemman tavaramerkin haltijan vastustuksesta tavaramerkkiä
ei rekisteröidä, jos sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin aikaisempi, samoja tai samankaltaisia tavaroita tai
palveluja varten oleva tavaramerkki, yleisön keskuudessa on sekaannusvaara, joka sisältää vaaran tavaramerkin ja aikaisemman
tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä, sillä alueella, jolla aikaisempi tavaramerkki on suojattu”.
22     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekaannusvaaran aiheuttaa vaara siitä, että yleisö saattaa luulla, että kyseiset tavarat
tai palvelut ovat peräisin samasta yrityksestä tai ainakin yrityksistä, joilla on keskinäisiä taloudellisia siteitä.
23     Tämän saman oikeuskäytännön mukaan sekaannusvaaraa on arvioitava kokonaisuutena ottaen huomioon kohdeyleisön käsitys kyseessä
olevista merkeistä ja tavaroista tai palveluista ja ottaen huomioon kaikki tekijät, joilla on merkitystä kyseisessä yksittäistapauksessa,
muun muassa merkkien samankaltaisuuden sekä kyseisten tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuuden välinen keskinäinen riippuvuus
(ks. asia T‑162/01, Laboratorios RTB v. SMHV – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), tuomio 9.7.2003, Kok. 2003,
s. II‑2821, 31–33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24     Kun otetaan huomioon 2, 5 ja 7 kohdassa mainittujen kyseessä olevien tavaroiden luonne, kohdeyleisö, jonka näkökulmasta sekaannusvaaraa
on arvioitava, koostuu kyseessä olevassa asiassa keskivertokuluttajista. Asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdasta
seuraa muun muassa, että kohdeyleisö on yleisö, joka asuu sen jäsenvaltion alueella, jossa aikaisempi tavaramerkki saa suojaa
eli käsiteltävänä olevassa asiassa Espanjassa.
25     Vaikka pitäisikin paikkansa, että kantajan tarjoamat tavarat, jotka ovat muun muassa tietokoneiden kanssa käytettäviä audiovisuaalisia
laitteita, on suunnattu yleisölle, jolla on enemmän tai vähemmän hyvät tiedot tietojenkäsittelystä ja joka on tottunut käyttämään
elektroniikkaa, on joka tapauksessa niin, että tällä hetkellä tuollaisten tavaroiden tarjoaminen, kuluttaminen ja levitys
laajan yleisön keskuudessa, joka koostuu olennaisilta osin nuorista, on sen laajuista, että tavaroiden ei voida katsoa olevan
varattuja kuluttajien rajoitetulle ja erikoistuneelle piirille, vaikka niitä ei voida myöskään määritellä massakulutustavaroiksi.
Samoin, vaikka pitäisikin paikkansa, että tiettyjen kyseessä olevien tavaroiden katsottaisiin niiden kehittyneisyyden ja hinnan
vuoksi olevan tarkkaavaisemman ostopäätöksen kohteena, tämä ei koske, kuten SMHV on perustellusti korostanut vastineessaan,
kaikkia kyseessä olevia tavaroita. On näin ollen katsottava, että kohdeyleisö muodostuu keskivertokuluttajista, jotka ovat
tavanomaisen valistuneita sekä kohtuullisen tarkkaavaisia ja huolellisia.
26     Asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla ja edellä todetut seikat huomioon ottaen on syytä vertailla yhtäältä
kyseessä olevia tavaroita ja toisaalta kyseisiä merkkejä.
Kyseessä olevat tavarat
27     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuutta arvioitaessa on otettava huomioon kaikki kyseisten
tavaroiden tai palvelujen väliseen suhteeseen liittyvät merkitykselliset tekijät. Näihin tekijöihin kuuluvat erityisesti tavaroiden
ja palvelujen luonne, käyttötarkoitus, käyttötavat sekä se, ovatko ne keskenään kilpailevia vai toisiaan täydentäviä (asia
T‑388/00, Institut für Lernsysteme v. SMHV – Educational Services (ELS), tuomio 23.10.2002, Kok. 2002, s. II‑4301, 51 kohta).
28     Käsiteltävänä olevassa tapauksessa väite perustuu aikaisempaan tavaramerkkiin, joka on rekisteröity luokkaan 9 kuuluville
tavaroille, ja väite on tehty samaan luokkaan kuuluvia tavaroita varten olevan tavaramerkin rekisteröintiä vastaan.
29     On todettava, että kantaja ei kiistä valituslautakunnan kantaa, jonka mukaan kyseessä olevat tavaramerkit kattavat samankaltaiset
tavarat eli elektroniset äänen ja kuvan toistolaitteet.
30     Tämä johtopäätös on hyväksyttävä.
31     Kantajan valituslautakunnassa tekemä tarkennus (ks. em. 7 kohta) rekisteröintihakemuksensa tavaraluetteloon, jolla hakemus
rajoitettiin ainoastaan tietokoneisiin ja tietokonelaitteistoihin liittyviin laitteisiin ja laitteistoihin, ei muuta tuota
arviota. Nimittäin se ainoa seikka, että väitteentekijän tavaraluettelo ei sisällä samaa täsmennystä, ei riitä kumoamaan johtopäätöstä,
jonka mukaan kyseessä olevat tavarat ovat samankaltaisia ja niillä voi olla sama käyttötarkoitus. Tältä osin on todettava,
kuten SMHV on vastineensa 21 kohdassa perustellusti esittänyt, että aikaisemmalla tavaramerkillä varustettujen tavaroiden
luettelo on riittävän laaja kattaakseen myös tavaramerkkihakemuksessa tarkoitetut tavarat.
Kyseessä olevat merkit
32     Käsiteltävänä olevassa asiassa aikaisempi tavaramerkki on yhdistetty kuvio‑ ja sanamerkki, joka koostuu kolmesta vertikaalisesti
asetellusta osasta, joista ensimmäinen on musta ympyrä, jossa on iso valkoinen ”w” kirjain, toinen on isoilla kirjaimilla
ja mustalla värillä kirjoitettu sana ”work” ja kolmas on musta suorakulmio, jossa on suurin välein kolme pienikokoista isoa
valkoista kirjainta, joista muodostuu sana ”pro”. Haettu tavaramerkki koostuu sanasta ”pc works”.
33     Mitä tulee ensinnäkin kahden kyseessä olevan tavaramerkin ulkoasun vertailuun, on todettava aluksi, että ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin on jo tarkentanut, että mikään ei estä sen tarkastelemista, ovatko sanamerkki ja kuviomerkki ulkoasultaan samankaltaiset,
koska näillä kahdella tavaramerkkityypillä on graafinen muoto, joka voi luoda visuaalisen vaikutelman (asia T‑110/01, Vedial
v. SMHV – France Distribution (HUBERT), tuomio 12.12.2002, Kok. 2002, s. II‑5275, 51 kohta).
34     Seuraavaksi on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että monitahoinen tavaramerkki, sana‑ ja
kuviomerkki, voidaan katsoa samankaltaiseksi kuin toinen tavaramerkki, joka on sama tai samankaltainen kuin monitahoisen merkin
jokin osatekijä, ainoastaan siinä tapauksessa, että kyseinen osatekijä on hallitseva osa kokonaisvaikutelmassa, jonka monitahoinen
tavaramerkki luo. Näin on silloin, kun kyseinen osatekijä pystyy yksin hallitsemaan kohdeyleisön muistiin jäävää tavaramerkkiä
koskevaa mielikuvaa sellaisella tavalla, että kaikki muut tavaramerkin osatekijät jäävät merkityksettömiksi tavaramerkin luomassa
kokonaisvaikutelmassa (asia T‑6/01, Matratzen Concord v. SMHV – Hukla Germany (MATRATZEN), tuomio 23.10.2002, Kok. 2002, s.
II‑4335, 33 kohta).
35     Käsiteltävänä olevassa asiassa on huomattava ensinnäkin, että yksi aikaisemman tavaramerkin osa, nimittäin sana ”work”, on
hyvin samankaltainen kuin yksi niistä sanoista, joista haettu tavaramerkki koostuu.
36     Edelleen on todettava, että vertailtuaan kyseessä olevien merkkien ulkoasua valituslautakunta katsoi, että sanat ”work” ja
”works” ovat ulkoasun kannalta hallitsevia osatekijöitä, ensimmäinen aikaisemmassa ja jälkimmäinen haetussa tavaramerkissä.
37     Tältä osin on ensinnäkin aikaisemman tavaramerkin yhteydessä korostettava, että sanasta ”work” muodostuva osa on keskeisessä
asemassa suhteessa muihin merkin graafisiin osiin ja se muodostaa suhteellisesti merkin kookkaimman osan. Sitä paitsi mustasta
suorakulmiosta, joka sisältää kirjaimet ”pro”, muodostuva graafinen osa sanan ”work” alapuolella näyttää mittasuhteidensa
ja värinsä vuoksi alleviivaukselta, mikä tukee yhtäältä vaikutelmaa, että mainitulla osalla on vain toissijainen tehtävä sanasta
”work” muodostuvaan osaan nähden ja että se toisaalta vahvistaa viimeksi mainitun vaikutusta ulkoasussa. Lopuksi on katsottava,
että kirjaimen ”w” sisältävästä mustasta ympyrästä muodostuvan osan vaikutus ulkoasuun on pienempi kuin osan, jossa on sana
”work”, etenkin pienemmän kokonsa vuoksi. Tästä seuraa, että valituslautakunta ei ole tehnyt arviointivirhettä katsoessaan,
että osa ”work” hallitsee aikaisemman tavaramerkin ulkoasun luomaa kokonaisvaikutelmaa.
38     Toiseksi haetun tavaramerkin osalta on katsottava, että sana ”works” on hallitseva suhteessa sanaan ”pc”, jolla on pienempi
vaikutus ulkoasuun, vaikka se onkin merkin ensimmäinen osa, koska sen koko vastaa vähän yli kolmannesta sanan ”works” koosta.
Näin ollen valituslautakunta on asianmukaisesti katsonut, että viimeksi mainittu muodostaa hallitsevan osan haetun tavaramerkin
ulkoasun luomassa kokonaisvaikutelmassa.
39     Edellä esitetyn perusteella on todettava, että kyseiset merkit ovat ulkoasultaan hyvin samankaltaisia sen vuoksi, että niiden
hallitsevat osat koostuvat suurimmaksi osaksi samoista graafisista merkeistä eli kirjaimista ”w”, ”o”, ”r” ja ”k”, jotka on
aseteltu samaan järjestykseen ja joista syntyy sana ”work”, ja että ne eroavat toisistaan ainoastaan siten, että haetussa
tavaramerkissä tähän kirjainsarjaan on lisätty yksi merkki lisää, nimittäin kirjain ”s”.
40     Lausuntatavan osalta valituslautakunta katsoi samoin kuin SMHV vastineessaan, että on epätodennäköistä, että espanjalaiset
kuluttajat ilmaisevat väitteentekijän tavaramerkin lausuen sen kaikki sanaelementit, joita ovat ”w”, ”work” ja ”pro”. Nimittäin
koska he eivät suorita tavaramerkin yksityiskohtaista analyysiä, heillä on taipumus keskittää huomionsa sanaan ”work” ja nähdä
osa ”w” vain koristeena ja jättää huomiotta osa ”pro” sen pienen koon vuoksi.
41     Aluksi on todettava, että johtopäätös, johon valituslautakunta on päätynyt, on analyysin tulos, jossa on yhdistetty sekä ulkoasuun
että lausuntatapaan liittyviä arviointiperusteita. On siis tarkasteltava, soveltuuko tuollainen menettelytapa kyseessä olevien
kahden tavaramerkin samankaltaisuuden asteen asianmukaiseen arviointiin mahdollisen sekaannusvaaran osoittamiseksi.
42     Tältä osin on todettava, että suppeassa merkityksessä moniosaisen merkin lausuntatapa vastaa kaikkien sen sanaelementtien
lausumista riippumatta niiden graafisista erityispiirteistä, jotka liittyvät pikemminkin merkin ulkoasun arviointiin.
43     Kun arvioidaan kyseisten tavaramerkkien ulkoasun, lausuntatavan ja merkityssisällön samankaltaisuutta tarkoituksena vahvistaa
tai sulkea pois sekaannusvaaran olemassaolo asianomaisen yleisön keskuudessa, on otettava huomioon kummankin merkin kohdeyleisön
keskuudessa luoma kokonaisvaikutelma.
44     Monitahoisen sana‑ ja kuviomerkin kyseessä ollessa sanaelementit ovat samalla kertaa kuvioita, jotka graafisten erityispiirteidensä
vuoksi pystyvät vaikuttamaan enemmän tai vähemmän korostuneesti ulkoasuun. Siinä tapauksessa, että tuollainen merkki koostuu
useammista sanaelementeistä, ei ole suljettu pois, että jotkin niistä voivat esimerkiksi kokonsa, värinsä tai asettelunsa
vuoksi herättää enemmän kuluttajan huomiota kuin muut, jolloin kuluttaja merkin suullisesti ilmaistessaan lausuu ainoastaan
nämä osat eikä ota huomioon muita osia. Moniosaisen merkin sanaelementtien graafisten erityispiirteiden luoma ulkoasullinen
vaikutelma voi näin ollen vaikuttaa merkin lausuntatapaan.
45     Kuten edellä 37 kohdassa on esitetty, käsiteltävänä olevassa asiassa sana ”work” hallitsee aikaisemman tavaramerkin ulkoasullista
kokonaisvaikutelmaa ja muodostaa sanaelementin, joka on taipuvainen herättämään muita osia enemmän huomiota ja olemaan välittömästi
havaittavissa ja jäämään helposti mieleen. Merkin muilla sanaelementeillä on tässä suhteessa vain vähäisempi vaikutus. Nimittäin
osa ”pro” on yhtäältä vaikeasti mieleen jäävä pienen kokonsa vuoksi eikä sitä havaita välittömästi sanaksi, koska tuon sanan
muodostavat kolme kirjainta ovat hyvin erillään toisistaan. Toisaalta merkki ”w”, joka koostuu yhdestä erillisestä kirjaimesta,
joka muutoin ei ole kovinkaan yleisesti käytetty espanjan kielessä, käsitetään pikemminkin koriste-elementiksi.
46     Edellä esitetystä johtuu, että valituslautakunta ei ole tehnyt arviointivirhettä katsoessaan todennäköiseksi, että kohdeyleisöön
kuuluva espanjalainen kuluttaja ilmaisee väitteentekijän tavaramerkin lausumalla suullisesti ainoastaan sanan ”work”. Kun
lausuntatavan vertailu on tehtävä merkkien ”work” ja ”pc works” välillä, on todettava, että tietty samankaltaisuus on olemassa,
koska kahdessa merkissä on samassa järjestyksessä suurin osa niistä samoista kirjaimista, joista ne koostuvat.
47     Valituslautakunta totesi, että kyseiset kaksi merkkiä ovat myös merkityssisällöltään samankaltaisia, myöntämällä, että kyseessä
oleva yleisö tuntee englannin kielen sanojen ”work” ja ”works” merkityksen. SMHV tarkensi vastineessaan, että kyseessä olevat
tavaramerkit herättävät saman ajatuksen, joka on ”fyysinen ponnistus, jonka tarkoituksena on jonkin asian toteuttaminen”.
48     Tältä osin on aluksi todettava, että sanalla ”pc” on haetussa tavaramerkissä kuvaileva luonne kyseessä olevien tavaroiden
osalta, koska se tarkoittaa englanniksi ja espanjaksi ”henkilökohtaista tietokonetta”. Merkityssisällön kannalta tämän tavaramerkin
erottamiskykyinen osa on näin ollen sana ”works”. Aikaisemman tavaramerkin osalta on katsottava edellä 43–45 kohdassa esitetyn
perusteella analogisesti ja sellaisten ei-sanallisten kuvioelementtien puuttuessa, joilla olisi itsenäinen mielikuvia herättävä
voima, että merkityssisällön osalta hallitseva osa muodostuu sanasta ”work”.
49     Edelleen on katsottava todennäköiseksi se väite, jonka kantaja itsekin näyttää myöntävän, että kohdeyleisö, joka muodostuu
kuluttajista, joille tietokoneiden käyttö on tuttua, osaa riittävästi englantia ymmärtääkseen sanan ”work” merkityksen ja
tunnistaakseen sen monikkomuodon ”works”.
50     Näissä olosuhteissa valituslautakunta ei ole tehnyt arviointivirhettä katsoessaan, että kyseiset kaksi tavaramerkkiä ovat
samankaltaisia myös merkityssisällöltään.
51     Edellä esitetyistä johtopäätöksistä seuraa, että haettu tavaramerkki ja aikaisempi tavaramerkki ovat samankaltaisia ulkoasultaan
ja lausuntatavaltaan sekä merkityssisällöltään.
Sekaannusvaara
52     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekaannusvaaraa on arvioitava ottaen huomioon kaikki merkitykselliset tekijät, ja arvioinnin
on kyseessä olevien tavaramerkkien ulkoasun, lausuntatavan tai merkityssisällön samankaltaisuuden osalta perustuttava tavaramerkeistä
syntyvään kokonaisvaikutelmaan, ja huomioon on otettava erityisesti tavaramerkkien erottavat ja hallitsevat osat (asia C‑251/95,
SABEL, tuomio 11.11.1997, Kok. 1997, s. I‑6191, 23 kohta ja em. asia ELS, tuomion 62 kohta). Kyseessä olevan tyyppisen tavaran
tai palvelun keskivertokuluttaja, jonka käsitys tavaramerkeistä on ratkaiseva sekaannusvaaran kokonaisarvioinnissa, käsittää
tavaramerkin tavanomaisesti kokonaisuutena, eikä tarkastele sen eri osia (em. asia SABEL, tuomion 23 kohta).
53     Kun otetaan huomioon kyseisten merkkien samankaltaisuus ja se, että ne on tarkoitettu samankaltaisia tavaroita varten, on
todettava, että valituslautakunta ei ole tehnyt arviointivirhettä katsoessaan, että käsiteltävänä olevassa asiassa on olemassa
konkreettinen vaara, että asianomainen yleisö voi erehtyä tavaroiden kaupallisesta alkuperästä.
54     Kun otetaan huomioon edellä esitetty, kantajan kumoamisvaatimukset on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
55     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on SMHV:n vaatimusten
mukaisesti velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
56     Työjärjestyksen 136 artiklan 2 kohdan mukaan asianosaisille valituslautakuntakäsittelystä aiheutuneet välttämättömät kustannukset
katsotaan korvattaviksi oikeudenkäyntikuluiksi. Sama ei koske väiteosaston käsittelystä aiheutuneita kuluja, ja kantajan vaatimus
siitä, että nämä kulut on korvattava sille, on joka tapauksessa hylättävä tällä perusteella. Myös se kantajan vaatimus, että
hänelle korvattaisiin valituslautakuntakäsittelystä aiheutuneet kulut, on hylättävä, koska kumoamisvaatimukset on hylätty.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Legal
Mengozzi
Wiszniewska-Białecka
Julistettiin Luxemburgissa 25 päivänä toukokuuta 2005.
H. Jung

H. Legal
kirjaaja

neljännen jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.