CELEX: 62007TJ0063
Kopienas preču zīme
Iebildumu process
Kopienas grafiskas preču zīmes "tosca de FEDEOLIVA" reģistrācijas pieteikums
Kopienas un agrākas valsts vārdiskas preču zīmes "TOSCA"
Relatīvi atteikuma pamatojumi
Argumenta neņemšana vērā
Regulas (EK) Nr. 40/94 74. panta 1. punkts (tagad
Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts)

Prāvas priekšvēsture
2003. gada 29. oktobrī
Exportaciones Aceiteras Fedeoliva, AIE
Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (turpmāk tekstā – “Birojs”) iesniedza Kopienas preču
zīmes reģistrācijas pieteikumu, pamatojoties uz grozīto Padomes 1993. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas
preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) (aizstāta ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču
zīmi (OV L 78, 1. lpp.)).
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir šāds grafiskais apzīmējums:
Preces un pakalpojumi, attiecībā uz kuriem tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 16., 29., 35. un 39. klasē atbilstoši pārskatītajam
un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas
vajadzībām un attiecībā uz katru no klasēm atbilst šādam aprakstam:
–        16. klase: “papīrs, kartons un izstrādājumi no šiem materiāliem, kas nav ietverti citās klasēs; tipogrāfijas izstrādājumi;
grāmatsiešanas materiāli; fotogrāfijas; kancelejas izstrādājumi; līmes (līmvielas) kancelejas izstrādājumiem vai saimnieciskām
vajadzībām; mākslinieku piederumi; otas; rakstāmmašīnas un biroja piederumi (izņemot mēbeles); mācību vai izglītības materiāli
(izņemot ierīces); plastmasas iepakojuma materiāli (kas nav ietverti citās klasēs); spēļu kārtis; drukas burti; veidnes”;
–        29. klase: “pārtikas eļļas, it īpaši olīveļļa”;
–        35. klase: “reklāmas pakalpojumi, komercdarījumu vadīšana, uzņēmumu pārvaldīšana, imports–eksports, atbalsta frančīzes komercuzņēmumu
darbībai un vadībai pakalpojumi; mazumtirdzniecības veikalos un pasaules informātikas tīklos pakalpojumi, preču tirdzniecības
veicināšanas un pārstāvēšanas pakalpojumi”;
–        39. klase: “transports; preču iesaiņošana un uzglabāšana; ceļojumu organizēšana”.
Preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts 2004. gada 11. oktobra
Bulletin des marques communautaires
[
Kopienas Preču Zīmju Biļetenā
] Nr. 41/2004.
2005. gada 7. janvārī
Mülhens GmbH & Co. KG
cēla iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu
un 5. punktu (tagad – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts).
Savu iebildumu pamatojumam
Mülhens
norādīja šādas agrāk reģistrētas preču zīmes:
–        Kopienas vārdiska preču zīme Nr. 90852 “TOSCA”, kas 2001. gada 16. februārī reģistrēta attiecībā uz “parfimēriju, ēteriskām
eļļām, kosmētiku, zobu pastām, ziepēm”;
–        Vācijas vārdiska preču zīme Nr. 102194 “TOSCA”, kas 1907. gada 26. oktobrī reģistrēta attiecībā uz “Marseļas ziepēm un cietām
un pulverveida tualetes ziepēm, parfimēriju, Ķelnes ūdeni, lanolīnu, kosmētikas ziedēm, grimu, pūderiem, matu eļļām, matu
losjoniem, losjoniem galvas ādai, zobu un mutes kopšanas līdzekļiem, ādas un bārdas kopšanas līdzekļiem, matu krāsošanas līdzekļiem,
smaržojošiem spilventiņiem, zobu un nagu birstēm, vannas sāli”;
–        Vācijas vārdiska preču zīme Nr. 258495 “TOSCA”, kas 1921. gada 10. janvārī reģistrēta attiecībā uz “kosmētikas izstrādājumiem,
it īpaši smaržu izstrādājumiem”;
–        Vācijas vārdiska preču zīme Nr. 301590 “TOSCA”, kas 1923. gada 7. maijā ir reģistrēta attiecībā uz “Marseļas ziepēm un cietām
un pulverveida tualetes ziepēm, parfimēriju, Ķelnes ūdeni, lanolīnu, kosmētikas ziedēm, grimu, pūderiem, matu eļļām, matu
losjoniem, losjoniem galvas ādai, zobu un mutes kopšanas līdzekļiem, ādas un bārdas kopšanas līdzekļiem, matu krāsošanas līdzekļiem,
smaržojošiem spilventiņiem, zobu un nagu birstēm, vannas sāli”;
–        Vācijas vārdiska preču zīme Nr. 1048297 “TOSCA”, kas 1983. gada 13. maijā reģistrēta attiecībā uz “parfimēriju, ēteriskajām
eļļām, kosmētiku, ziepēm, zobu pastām, matu losjoniem, ķīmijas produktiem saimniecībai, dezinfekcijas līdzekļiem”;
–        plaši pazīstama preču zīme “TOSCA”, kura Vācijā tiek izmantota attiecībā uz “parfimēriju, tualetes ūdeņiem, Ķelnes ūdeni,
ķermeņa losjoniem, tualetes ziepēm, dušas želejām, dezodorantiem, talku”.
Iebildumi bija balstīti it īpaši uz “parfimēriju, tualetes ūdeņiem, Ķelnes ūdeni, ķermeņa losjoniem, tualetes ziepēm, dušas
želejām, dezodorantiem, talku” – produktiem, attiecībā uz kuriem
Mülhens
izvirzīja agrāko preču zīmju reputāciju, – un bija vērsti pret visām precēm un pakalpojumiem, kas norādīti preču zīmes reģistrācijas
pieteikumā.
2006. gada 10. aprīlī Iebildumu nodaļa iebildumus pilnībā noraidīja, pamatojot, no vienas puses, ka ar konfliktējošajām preču
zīmēm aptvertās preces un pakalpojumi esot skaidri atšķirīgi, kas esot šķērslis jebkādai sajaukšanas iespējai Regulas Nr. 40/94
8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, un, no otras puses, ka prasītāja neesot iesniegusi faktus, pierādījumus un atbilstošus
apsvērumus, lai pierādītu, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmatošana agrākajām preču zīmēm kaitētu vai bez pamatota
iemesla varētu netaisnīgi tikt gūts labums no to atšķirtspējas vai reputācijas Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta izpratnē.
2006. gada 31. maijā
Mülhens
par Iebildumu nodaļas lēmumu iesniedza apelācijas sūdzību Birojā.
Ar 2006. gada 18. decembra lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) Apelāciju padome apelācijas sūdzību noraidīja.
Vispirms tā apstiprināja Iebildumu nodaļas vērtējumu, saskaņā ar kuru ar konfliktējošajām preču zīmēm aptvertās preces un
pakalpojumi esot atšķirīgi un tātad nevarot pastāvēt sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta
izpratnē. Apelāciju padome turklāt noraidīja iebildumus tiktāl, ciktāl tie bija pamatoti ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktu,
jo
Mülhens
esot iesniegusi tikai apsvērumus un pierādījumus, lai pierādītu tās agrāko preču zīmju “TOSCA” reputāciju Vācijā, neiesniedzot
elementus vai apsvērumus, lai pierādītu, ka ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu bez pamatota iemesla nepamatoti
tiktu gūts labums no agrāko preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas vai tām nodarīts kaitējums. Turklāt tā noraidīja
Mülhens
argumentu saistībā ar agrāko preču zīmju atšķirtspējas [apjoma] samazināšanās, vājinot to, riska esamību tiktāl, ciktāl tas
pirmo reizi tika norādīts tai iesniegtās apelācijas sūdzības stadijā.

Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai [agrāk – Pirmās instances tiesa] ir šādi:
–        atcelt apstrīdēto lēmumu;
–        noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu;
–        piespriest Birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Biroja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        noraidīt prasību;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

Par prasījumu otrās daļas pieņemamību
Prasītāja savu prasījumu otrajā daļā lūdz Vispārējo tiesu noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu.
Šajā sakarā, tā kā šī prasītājas prasījumu daļa ir interpretējama kā tāda, kuras mērķis būtībā ir panākt, ka Birojam tiek
noteikts pienākums noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, jānorāda, ka atbilstoši Regulas Nr. 40/94 63. panta
6. punktam (tagad – Regulas nr. 207/2009 65. panta 6. punkts) Birojam jāveic pasākumi, kas vajadzīgi Savienības tiesas sprieduma
izpildei. Tāpēc Vispārējās tiesas kompetencē nav izdot rīkojumus Birojam. Tas ir Biroja pienākums – izdarīt secinājumus no
Vispārējās tiesas sprieduma rezolutīvās daļas un motīviem (skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 21. aprīļa spriedumu lietā
T‑164/03
Ampafrance
/ITSB –
Johnson & Johnson
(“monBeBé”), Krājums, II‑1401. lpp., 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tātad prasījumu otrā daļa ir atzīstama par nepieņemamu.

Par lietas būtību
Prasītāja būtībā izvirza trīs pamatus, no kuriem pirmais attiecas uz Regulas Nr. 40/94 43. panta 1. punkta, 73. panta un 74. panta
1. un 2. punkta (tagad attiecīgi – Regulas Nr. 207/2009 42. panta 1. punkts, 75. pants un 76. panta 1. un 2. punkts) pārkāpumu,
otrais – Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpumu, un trešais – Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta
pārkāpumu.
Vispārējā tiesa uzskata, ka pirmais ir jāizskata trešais pamats.
Par trešo pamatu, kurš attiecas uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu
–       Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka ar konfliktējošajām preču zīmēm aptvertās preces un pakalpojumi ir īpaši līdzīgi tiktāl, ciktāl, pirmkārt,
olīveļļa bieži tiek izmantota kosmētiskos nolūkos 29. klasē ietvertajās dušas želejās un šampūnos un, otrkārt, šo preču iepakojums
ietver apzīmējumu, kurš aptverts ar agrākajām preču zīmēm, līdz ar to ir jākonstatē, kas pastāv līdzība ar 39. klasē ietverto
“preču iesaiņošanu un uzglabāšanu”.
Prasītāja norāda arī, ka pastāv sajaukšanas iespēja, un uzskata, ka vidusmēra patērētājs var domāt, ka ar reģistrācijai pieteikto
preču zīmi apzīmēto preču un prasītājas preču izcelsme ir viens un tas pats uzņēmums.
Birojs prasītājas argumentus apstrīd.
–       Vispārējās tiesas vērtējums
Kā Apelāciju padome norādīja apstrīdētā lēmuma 16. punktā, prasītāja Apelāciju padomei iesniegtās apelācijas sūdzības stadijā
nav izvirzījusi nevienu argumentu, lai apstrīdētu Iebildumu nodaļas lēmumu sakarā ar to, ka tā ir noraidījusi ar Regulas Nr. 40/94
8. panta 1. punkta b) apakšpunktu pamatotos iebildumus.
Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punktu procesā, kas attiecas uz relatīvu reģistrācijas atteikuma pamatojumu, izskata
tikai izvirzītos pamatus un prasības, ko lietas dalībnieki iesnieguši. No tā izriet, ka attiecībā uz relatīvu reģistrācijas
atteikuma pamatojumu tiesību un faktiskie apstākļi, uz kuriem atsaucas Vispārējā tiesā, tos iepriekš neiesniedzot Apelāciju
padomē, nevar ietekmēt minētās Apelāciju padomes lēmuma likumību (Tiesas 2007. gada 13. marta spriedums lietā C‑29/05 P ITSB/
Kaul
, Krājums, I‑2213. lpp., 54. punkts, un Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. februāra spriedums lietā T‑169/02
Cervecería Modelo
/ITSB –
Modelo Continente Hipermercados
(“NEGRA MODELO”), Krājums, II‑505. lpp., 22. punkts).
No tā izriet, ka, veicot apelāciju padomju lēmumu likumības pārbaudi, kas Vispārējai tiesai ir uzticēta, pamatojoties uz Regulas
Nr. 40/94 63. pantu, šos tiesiskos un faktiskos apstākļus, kuri ir izvirzīti Vispārējā tiesā, lai gan iepriekš Biroja instancēs
tie netika iesniegti, nevar izskatīt, lai novērtētu Apelāciju padomes lēmumu likumību, un tāpēc tie jāatzīst par nepieņemamiem
(iepriekš minētais spriedums lietā “NEGRA MODELO”, 22. un 23. punkts).
Tiktāl, ciktāl prasītāja savas apelācijas sūdzības Apelāciju padomē pamatojumā nav izvirzījusi nevienu argumentu, lai apstrīdētu
Iebildumu nodaļas lēmuma pamatotību attiecībā uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanu, šis pamats
ir noraidāms kā nepieņemams.
Par pirmo pamatu, kurš atteicas uz Nr. 40/94 43. panta 1. punkta, 73. panta un 74. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu
–       Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu, atzīstot par nepieņemamu tās argumentu – tiktāl, ciktāl ar to ir
iesniegts jauns faktiskais apstāklis, kurš attiecas uz agrāko preču zīmju atšķirtspējas [apjoma] samazināšanās, vājinot to,
riska esamību. Tā norāda, ka šajā argumentā ir tikai norādīts aspekts par kaitējumu, kurš tiek nodarīts agrāko preču zīmju
atšķirtspējai un reputācijai, un ka līdz ar to tas esot ticis iesniegts Biroja noteiktajā termiņā. Prasītāja turklāt uzskata,
ka nav aizliegts iesniegt jaunus elementus pēc Regulas Nr. 40/94 42. panta 3. punktā (tagad – Regulas Nr. 20/2009 41. panta
3. punkts) un Komisijas 1995. gada 13. decembra Regulas (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas
preču zīmi (OV L 303, 1. lpp.), 19. punktā paredzētā termiņa beigām un ka izskatāmajā lietā Apelāciju padome nav īstenojusi
rīcības brīvību, kas tai piešķirta Regulas Nr. 40/94 74. panta 2. punktā.
Prasītāja turklāt norāda, ka Apelāciju padome, neinformējot prasītāju par to, ka tā neņems vērā jaunos, pirmo reizi Apelāciju
padomē iesniegtos elementus, ir pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 43. panta 1. punktu tiktāl, ciktāl tā nav aicinājusi lietas dalībniekus
iesniegt apsvērumus ikreiz, kad tas bijis nepieciešams. Apelāciju padome esot pārkāpusi arī Regulas Nr. 40/94 73. pantu –
apstrīdēto lēmumu pamatojot ar motīviem, saistībā ar kuriem prasītāja nav tikusi uzklausīta.
Birojs vispirms norāda, ka šis pamats ir lieks tiktāl, ciktāl pa tad, ja Apelāciju padome būtu izskatījusi argumentu, kurš
attiecās uz atšķirtspējas [apjoma] samazināšanās, vājinot to, risku, lietas iznākums būtu bijis identisks, jo prasītāja nav
iesniegusi nevienu elementu sava apgalvojuma pamatojumam.
Birojs turklāt apgalvo, ka tiktāl, ciktāl šis jaunais arguments ir acīmredzami nepietiekams, lai pamatotu Regulas Nr. 40/94
8. panta 5. punkta piemērošanu, un tādējādi, lai ietekmētu lietas iznākumu, viens no nosacījumiem, kas iedibināts iepriekš
minētajā spriedumā lietā ITSB/
Kaul
, lai ņemtu vērā novēloti iesniegtus argumentus, nav izpildīts. Prasītāja turklāt esot tīši rīkojusies novilcinoši, vai vismaz
pārāk neapdomīgi, neiesniedzot Iebildumu nodaļā tik nozīmīgu argumentu, ka, tam neesot, nevarot notikt nekādas efektīvas diskusijas
par izvirzītā atteikuma pamatojumu. Birojs šajā sakarā norāda, ka prasītāja nepaskaidro, kādēļ tā šo argumentu nav iesniegusi
Iebildumu nodaļā.
–       Vispārējās tiesas vērtējums
Jānorāda, ka Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 31. punktā konstatēja, ka prasītāja ir izcēlusi iebildumu raksta 95. ailīti,
tādējādi norādot, ka pret reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrāciju iesniegtie iebildumi ir balstīti uz apsvērumu,
saskaņā ar kuru šī preču zīme nepamatoti gūstot labumu no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai ka tā tai
nodarot kaitējumu un tātad – ka iebildumi ir pamatoti ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktu.
Apstrīdētā lēmuma 35. punktā Apelāciju padome konstatēja arī, ka iebildumu pamatojumam izvirzīto faktu, pierādījumu un apsvērumu
iesniegšanai paredzētajā termiņā, kurš norādīts Regulas Nr. 40/94 42. panta 3. punktā, prasītāja iebildumu nodaļā iesniegusi
apsvērumus un pierādījums, lai pierādītu tās agrāko vārdisko preču zīmju “TOSCA” reputāciju Vācijā, bet ka tā neesot iesniegusi
nevienu pierādījumu vai apsvērumu, lai pierādītu, ka ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu bez pamatota iemesla
nepamatoti tiek gūts labums no agrāko preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas vai tām tiek nodarīts kaitējums.
Jānorāda turklāt, kā tas izriet no apstrīdētā lēmuma 37. punkta, ka prasītāja procesa Apelāciju padomē stadijā iesniedza argumentu,
saskaņā ar kuru reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošana izraisa agrāko preču zīmju reputācijas pasliktināšanos tiktāl,
ciktāl sabiedrība prasītājas preces vairs nesaistītu ar preču zīmi “TOSCA”. Tomēr apstrīdētā lēmuma 38. punktā Apelāciju padome
šo apgalvojumu kvalificēja kā “jaunu faktu”, kura pieņemamību tā noraidīja, piemērojot Regulas Nr. 40/94 74. panta 2. punktu,
jo tas ticis izvirzīts pēc Iebildumu nodaļas paredzētā termiņa un prasītāja neesot norādījusi nedz jaunu elementu, nedz faktisko
vai tiesisko grūtību esamību, kura tai nav ļāvusi iesniegt šo argumentu procesa Iebildumu nodaļā laikā (apstrīdētā lēmuma
41. un 43.–45. punkts).
Pretēji Apelāciju padomei Vispārējā tiesa tomēr norāda, ka šajā argumentā procesa Apelāciju padomē stadijā ir tikai formulēts
elements, kurš izvirzīts kopš iebildumu raksta iesniegšanas brīža. Izceļot iebildumu raksta 95. ailīti, prasītāja paziņoja,
ka tās iebildumi ir balstīti uz apsvērumu, saskaņā ar kuru reģistrācijai pieteiktā preču zīme nepamatoti gūstot labumu no
agrāko preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas vai nodarot tām kaitējumu.
Tādējādi procesa Apelāciju padomē stadijā ar izvirzīto argumentu tiek precizēts, augstākais, agrākajām preču zīmēm nodarītā
kaitējuma raksturs, proti, tas, kuru prasītāja identificē kā tādu, kurš izraisa agrāko preču zīmju reputācijas pasliktināšanos,
un tiek sniegts pamatojuma kopsavilkums, kas vērsts uz apgalvoto faktu, ka “sabiedrība [šīs] preces vairs nesaistīs ar preču
zīmi “TOSCA””.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka kritēriji relatīva atteikuma pamatojuma vai cita noteikuma, uz ko lietas dalībnieki atsaucas,
pamatojot savas prasības, piemērošanai, dabiski, ir daļa tiesisko apstākļu, kas Birojam ir jāpārbauda (Pirmās instances tiesas
2005. gada 1. februāra spriedums lietā T‑57/03
SPAG
/ITSB –
Dann
un
Backer
(“HOOLIGAN”), Krājums, II‑287. lpp., 21. punkts, un 2007. gada 16. janvāra spriedums lietā T‑53/05
Calavo Growers
/ITSB –
Calvo Sanz
(“Calvo”), Krājums, II‑37. lpp., 59. punkts). Tomēr prasītājas argumentā ir tikai apgalvots, ka izskatāmajā lietā ir izpildīti
Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta nosacījumi un norāda īsumā tā iemeslu, proti, ka sabiedrība ar agrākajām preču zīmēm
vairs nesaistīšot preces, kuras tās apzīmē.
Ņemot vērā prasītājas Iebildumu nodaļā izvirzītos iebildumu iemeslus, Vispārējā tiesa uzskata, ka šis arguments ir tikai precizējums
attiecībā uz apgalvotā kaitējuma riska raksturu un pamatojums saistībā ar to un ar to netiek pievienots jauns fakts Regulas
Nr. 40/94 74. panta 2. punkta izpratnē.
Līdz ar to Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, minēto argumentu, kura mērķis ir precizēt tā kaitējuma
raksturu un izcelsmi, uz kura novēršanu ir vērsti iebildumi pret reģistrācijas pieteiktās preču zīmes reģistrāciju atbilstoši
Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktam, kvalificējot kā jaunu faktu iesniegšanu Regulas Nr. 40/94 74. panta 2. punkta izpratnē
un noraidot to kā nepieņemamu. Apelāciju padomei prasītājas arguments ir jāņem vērā atbilstoši minētās regulas 74. panta 1. punktam.
Pakārtoti Birojs norāda, ka prasītājas arguments ir katrā ziņā acīmredzami nepietiekams, lai iebildumus apmierinātu, piemērojot
Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktu, tiktāl, ciktāl prasītāja sava apgalvojumam pamatojumam nav iesniegusi nevienu pierādījumu.
Šajā sakarā ir jāsecina, ka apstrīdētā lēmuma pamatojumā nav norādīts neviens apsvērums attiecībā uz jautājumu, vai prasītājas
arguments bija katrā ziņā acīmredzami nepietiekams, lai pamatotu Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta piemērošanu.
Tomēr ir jānorāda, ka apmērs, kādā iebildumu iesniedzējam, kurš vēlas atsaukties uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktā paredzēto
relatīvu atteikuma pamatojumu, ir jāizvirza un jāpierāda risks, kas nav hipotētisks, ka nākotnē ar reģistrācijai pieteikto
preču zīmi agrākajām preču zīmēm tiks nodarīts kaitējums vai netaisnīgi gūts labums no tām, ir atkarīgs no tā, vai jau sākotnēji
šķiet vai nešķiet, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme var radīt šajā normā paredzētos riskus.
Ir iespējams – tostarp iebildumu, kas pamatoti ar preču zīmi, kam ir īpaši augsta reputācija, gadījumā – ka riska, kas nav
hipotētisks, ka nākotnē ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi agrākajai preču zīmei tiks nodarīts kaitējums vai netaisnīgi
gūts labums no tās, iespējamība būtu tik acīmredzama, ka iebildumu iesniedzējam šajā sakarā nav jāizvirza vai jāpierāda neviens
cits faktiskais elements. Tomēr ir iespējams arī, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme sākotnēji nešķiet tāda, kas varētu
radīt vienu no Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktā minētajiem riska veidiem agrākajai preču zīmei ar reputāciju, neraugoties
uz tās identiskumu vai līdzību ar agrāko preču zīmi, un šādā gadījumā minētais nākotnē iespējamais kaitējuma vai netaisnīgi
gūta labuma risks, kas nav hipotētisks, ir jāpierāda ar citu faktu palīdzību, kas ir jāizvirza un jāpierāda iebildumu iesniedzējam
(Pirmās instances tiesas 2007. gada 22. marta spriedums lietā T‑215/03
Sigla
/ITSB –
Elleni Holding
(“VIPS”), Krājums, II‑711. lpp., 48. punkts).
Tādējādi izskatāmajā lietā, ņemot vērā tostarp pierādījums, kas iesniegti attiecībā uz agrāko preču zīmju reputāciju, Apelāciju
padomei bija jāizvērtē, vai prasītājas iesniegtais precizējums par riska veidu, kādu attiecībā uz minētajām preču zīmēm izraisītu
reģistrācijai pieteiktās preču zīmju reģistrācija, proti, to, kuru prasītāja identificē kā tādu, kurš izraisa agrāko preču
zīmju reputācijas pasliktināšanos, un šajā sakarā izvirzīto pamatojumu, proti, apgalvojumu, saskaņā ar kuru sabiedrība ar
agrākajām preču zīmēm vairs nesaistīs preces, kuras tās apzīmē, bija pietiekams, lai iebildumus apmierinātu, piemērojot Regulas
Nr. 40/94 8. panta 5. punktu.
Tomēr, kā jau tas tika iepriekš norādīts, no apstrīdētā lēmuma izriet, ka Apelāciju padome šo jautājumu nekādi nav izvērtējusi,
jo tā prasītājas argumentu tikai noraidīja kā nepieņemamu.
Šādos apstākļos ir jāsecina, ka Biroja iebildumu, saskaņā ar kuru prasītājas arguments ir katrā ziņā acīmredzami nepietiekams,
lai pamatotu Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta piemērošanu tiktāl, ciktāl prasītāja sava apgalvojuma pamatojumam nav iesniegusi
nevienu pierādījumu, Vispārējā tiesa nevar ņemt vērā, izvērtējot apstrīdētā lēmuma likumību.
Prasības atcelt tiesību aktu kontekstā Vispārējā tiesa veic apelāciju padomju lēmumu likumības pārbaudi. Ja tā secina, ka
šāds lēmums, kas tās izskatāmajā pārsūdzības procesā tiek apšaubīts, ir nelikumīgs, tai tas ir jāatceļ un tā nevar prasību
noraidīt, apstrīdētā akta autora, kurš ir kompetentā Apelāciju padome, pamatojumu aizstājot ar savu pamatojumu.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ir jāsecina, ka, noraidot kā nepieņemamu prasītājas procesa Apelāciju padomē laikā iesniegto
argumentu, saskaņā ar kuru reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrācijas dēļ agrāko preču zīmju reputācija pasliktinātos
sakarā ar to, ka sabiedrība ar agrākajām preču zīmēm vairs nesaistīs preces, kuras tās apzīmē, Apelāciju padome nav ievērojusi
Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punktu.
Līdz ar to prasītājas pirmais pamats ir pieņemams un, pamatojoties uz to, apstrīdētais lēmums jāatceļ tiktāl, ciktāl Apelāciju
padome ir noraidījusi iebildumus, kas pamatoti ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktu, turklāt otrā pamata pamatotība nav
jāizskata.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 3. punktam, ja abiem lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un
daļēji nelabvēlīgs, Vispārējā tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās
izdevumus paši. Tā kā Birojam un prasītājai spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, ir jānolemj, ka lietas dalībnieki
sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (sestā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2006. gada 18. decembra
lēmumu lietā R 761/2006‑2 atcelt tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīti, pamatojoties uz grozītās Padomes 1993. gada 20. decembra
Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 8. panta 5. punktu (tagad – Padomes 2009. gada 26. februāra
Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punkts), iesniegtie iebildumi.
2)
pārējā daļā prasību noraidīt;
3)
Mäurer + Wirtz GmbH & Co. KG
un Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
Meij
Vadapalas
Labucka
Wahl

Truchot
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2010. gada 17. martā.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.