CELEX: 62003CJ0209
Sąjungos pilietybė
EB sutarties 12 ir 18 straipsniai
Pagalba studentams suteikiant subsidijuojamą paskolą
Nuostata, numatanti tokių paskolų suteikimą tik studentams įsikūrusiems valstybės narės teritorijoje

1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra pateiktas dėl EB 12 straipsnio pirmosios pastraipos ir EB 18 straipsnio išaiškinimo.
2       Šitas prašymas pateiktas byloje dėl D. Bidar ieškinio
London Borough of Ealing
ir Švietimo bei profesinio ugdymo ministrui (
Secretary of State for Education and Skills
) dėl atsisakymo studentui suteikti subsidijuojamą paskolą išlaikymo išlaidoms padengti.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
3       EB 12 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta:
„Šios Sutarties taikymo srityje, nepažeidžiant joje esančių specialių nuostatų, draudžiama bet kokia diskriminacija dėl pilietybės.“
4       EB 18 straipsnio 1 dalyje sakoma:
„Kiekvienas Sąjungos pilietis turi teisę laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje, laikydamasis šioje Sutartyje
ir jai įgyvendinti priimtuose teisės aktuose nustatytų apribojimų bei sąlygų.“
5       EB 149 straipsnyje numatyta:
„1.      Bendrija prie geros kokybės švietimo plėtojimo prisideda skatindama valstybių narių bendradarbiavimą ir prireikus paremdama
bei papildydama jų veiksmus, kartu visiškai pripažindama valstybių narių atsakomybę už mokymo turinį ir švietimo sistemų organizavimą
bei gerbdama jų kultūrų ir kalbų įvairovę.
2.      Bendrija savo veiksmais siekia:
–       plėtoti europinę pakraipą švietimo srityje, ypač mokant valstybių narių kalbų ir jas populiarinant;
–       skatinti studentų ir dėstytojų judėjimą, be kita ko, skatinant mokymo įstaigas pripažinti diplomus ir studijų trukmę;
–       remti švietimo įstaigų bendradarbiavimą;
–       plėtoti keitimąsi informacija ir patirtimi bendrais valstybių narių švietimo sistemų klausimais;
–       skatinti plačiau keistis jaunimu ir socialinės bei pedagoginės pakraipos instruktoriais;
–       skatinti plėtoti nuotolinį švietimą.
<...>
4.      Kad padėtų pasiekti šiame straipsnyje paminėtus tikslus, Taryba:
–       spręsdama 251 straipsnyje nustatyta tvarka, pasikonsultavusi su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu bei Regionų komitetu,
imasi skatinamųjų priemonių, išskyrus valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų derinimą;
–       kvalifikuota balsų dauguma Komisijos pasiūlymu teikia rekomendacijas.“
6       1990 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 90/364/EEB (OL L 180, p. 26) dėl teisės apsigyventi 1 straipsnyje numatoma, kad
valstybės narės suteikia teisę jose apsigyventi kitų valstybių narių piliečiams, kurie neturi šios teisės pagal kitus Bendrijos
teisės aktus, ir jų šeimos nariams, kaip apibrėžta šio straipsnio 2 dalyje, jeigu priimančiojoje valstybėje narėje jiems bei
jų šeimos nariams taikomas ligos draudimas bet kurios rizikos atžvilgiu ir jeigu savo gyvenimo atitinkamoje valstybėje narėje
laikotarpiu jie turi pakankamai lėšų, kad netaptų našta šios valstybės narės socialinės paramos sistemai.
7       Šios direktyvos 3 straipsnyje nustatyta, kad teisė apsigyventi galioja tol, kol jos turėtojas atitinka 1 straipsnyje nustatytas
sąlygas.
8       1993 m. spalio 29 d. Tarybos direktyvos 93/96/EEB (OL L 317, p. 59) dėl studentų teisės apsigyventi septintoje konstatuojamojoje
dalyje sakoma:
„<...> esant tokiai Bendrijos teisės būklei, kokią nustatė Teisingumo Teismo precedentų teisė, studentams teikiamai pagalbai
netaikoma (EEB) Sutartis, kaip apibrėžta 7 straipsnyje (tapo EB sutarties 6 straipsniu, o vėliau EB 12 straipsniu)“.
9       Šios direktyvos 1 straipsnyje numatyta:
„Siekdamos nustatyti sąlygas, kurios padėtų naudotis teise apsigyventi, ir užtikrinti galimybę siekti profesinio mokymo nediskriminuojant
valstybių narių piliečių, kurie buvo priimti į profesinio mokymo kursus kitoje valstybėje narėje, valstybės narės pripažįsta
studentų, kurie yra valstybės narės piliečiai ir kurie nesinaudoja šia teise pagal kitas Bendrijos teisės nuostatas, bei šio
studento sutuoktinio ir jo išlaikomų vaikų teisę apsigyventi, jei studentas atitinkamą nacionalinę instituciją įtikina, jog
turi pakankamai lėšų, kad per savo gyvenimo laikotarpį priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai netaps našta
pateikdamas pranešimą ar pasinaudodamas bent jau lygiavertėmis kitomis pasirinktomis alternatyviomis priemonėmis, jei minėtas
studentas yra įtrauktas į pripažintos mokymo įstaigos sąrašus iš esmės dėl to, kad jis joje lanko profesinio mokymo kursus
ir priimančioje valstybėje narėje nuo įvairių rūšių rizikos apsidraudęs sveikatą.“
10     Šios direktyvos 3 straipsnyje sakoma:
„Ši direktyva priimančiosios valstybės narės neįpareigoja teise apsigyventi besinaudojantiems studentams mokėti išlaikymo
pašalpas.“
11     Nuo 2006 m. balandžio 30 d. Direktyvas 90/364 ir 93/36 panaikina 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje (OL L 229,
p. 35), kuri pagal jos 40 straipsnį turi būti perkelta į nacionalinę teisę iki 2006 m. balandžio 30 dienos.

Nacionalinės teisės aktai
12     Anglijoje ir Velse finansinė pagalba studentams, skirta jų išlaikymo išlaidoms padengti, pagal 2001 m. Švietimo (finansinės
paramos studentams) reglamentą (
Education (Student Support) Regulations 2001,
toliau –
Student Support Regulations
) daugiausia teikiama suteikiant paskolas.
13     Pagal
Student Support Regulations
paskolą gaunantys studentai gauna 75 % nuo maksimalios paskolos sumos, o likę 25 % gali būti suteikti, atsižvelgiant į studento,
jo tėvų ar partnerio finansinę padėtį. Paskolos palūkanų norma yra susieta su infliacijos dydžiu, tad yra mažesnė už komercinių
paskolų palūkanų normą. Paskola grąžinama baigus studijas su sąlyga, kad studento pajamos viršija 10 000 Didžiosios Britanijos
svarų. Jei ši sąlyga įvykdoma, tai studentas kiekvienais metais paskolos grąžinimui skiria 9 % nuo savo pajamų, viršijančių
10 000 Didžiosios Britanijos svarų, tol, kol grąžina visą paskolą.
14     Pagal
Student Support Regulations
4 straipsnį asmuo gali gauti studento paskolą konkrečiai studijų programai, jei jo padėtis atitinka vieną iš aprašytųjų
Student Support Regulations
1 priede (
Schedule 1
).
15     Šio priedo 1 dalyje numatyta, kad asmuo gali gauti studento paskolą, jei jis nuolatos gyvena Jungtinėje Karalystėje 1971 m.
Imigracijos įstatymo (
Immigration Act 1971
) prasme ir atitinka šias su gyvenamąja vieta susijusias to paties priedo 8 dalyje išdėstytas sąlygas:
a)      kad pirmąją akademinių metų, kuriais prasideda studijos, dieną jis gyventų Anglijoje arba Velse;
b)      kad trejus metus iki tos dienos jis būtų gyvenęs Jungtinėje Karalystėje arba Salose ir
c)      kad per tuos trejus metus vienintelė ar pagrindinė gyvenimo Jungtinėje Karalystėje ar Salose priežastis nebuvo mokymasis pagal
dieninę studijų programą.
16     Dėl migruojančių darbuotojų ir jų šeimos narių, kuriems taikomas 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1612/68
dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje (OL L 257, p. 2),
Student Support Regulations
1 priedo 4–6 dalyse nurodoma, kad jiems netaikomas reikalavimas nuolatos gyventi Jungtinėje Karalystėje, o dėl studento paskolos
suteikimo keliamos tokios pačios gyvenimo sąlygos, tačiau laikoma, kad jie patenkina 8 dalies b punkte numatytą gyvenamosios
vietos reikalavimą nuo to momento, kai apsigyvena Europos ekonominei erdvei priklausančios valstybės teritorijoje.
17     Pagal
Immigration Act 1971
, asmuo nuolatos gyvena Jungtinėje Karalystėje, jei jis ten įprastai gyvena ir jam netaikomi jokie apribojimai dėl laiko,
kurį jis gali būti jos teritorijoje.
18     Tačiau iš byloje pateiktų dokumentų aišku, kad pagal Jungtinės Karalystės įstatymus, kitos valstybės narės pilietis, būdamas
studentu Jungtinėje Karalystėje, negali gauti joje nuolatos gyvenančio asmens statuso.
19
Student Support Regulations
numato, kad finansinė pagalba, skirta mokesčiui už mokslą kompensuoti, kitų valstybių narių piliečiams teikiama tomis pačiomis
sąlygomis kaip ir Jungtinės Karalystės piliečiams.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
20     1998 m. rugpjūčio mėn. Prancūzijos pilietis D. Bidar atvyko į Jungtinės Karalystės teritoriją lydėdamas savo motiną, kuriai
čia turėjo būti suteikta medicinos pagalba. Nustatyta, kad Jungtinėje Karalystėje ieškovas gyveno pas savo močiutę, jos buvo
išlaikomas, tęsė ir pabaigė vidurinę mokyklą ir niekada nesikreipė socialinės pagalbos.
21     2001 m. rugsėjo mėn. jis pradėjo ekonomikos studijas
University College London
.
22     D. Bidar buvo suteikta parama, skirta mokesčiui už mokslą kompensuoti, tačiau dėl to, kad jo nuolatinė gyvenamoji vieta buvo
ne Jungtinėje Karalystėje, buvo atsisakyta suteikti jam pagalbą išlaikymo išlaidoms padengti duodant studento paskolą.
23     Ginčydamas šį atsisakymą ieškovas pagrindinėje byloje nurodė, kad
Student Support Regulations
, kuriame valstybės narės piliečiui, norinčiam gauti studento paskolą, keliamas reikalavimas nuolat gyventi Jungtinėje Karalystėje,
numato diskriminuojančią nuostatą, uždraustą EB 12 straipsnyje. Subsidiariai jis nurodo, kad jei būtų pripažinta, jog stipendijos
mokėjimas nepatenka į EB sutarties taikymo sritį, tai nebūtų taikoma prašymui suteikti finansinę pagalbą duodant subsidijuojamą
paskolą.
24     Už
Student Support Regulations
priėmimą atsakinga valdžios institucija
Secretary of State for Education and Skills
teigia priešingai, kad pagalbos išlaikymo išlaidoms teikimas, neatsižvelgiant į tai, ar ji teikiama stipendijos, ar subsidijuotos
paskolos forma, nepatenka į EB 12 straipsnio taikymo sritį ir kad Teisingumo Teismas tai pripažino 1998 m. birželio 21 d.
sprendimuose
Lair
(39/86, Rink. p. 3161) ir
Brown
(197/86, Rink. p. 3205). Net jei tokios pagalbos teikimas ir patektų į EB sutarties taikymo sritį, jos teikimo sąlygos užtikrintų
tiesioginį ryšį tarp pagalbą gaunančio asmens ir ją teikiančios valstybės.
25     Prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas nurodo, kad studentų paskolų teikimas dėl sumažintos palūkanų normos ir
dėl galimų jų grąžinimo problemų kainuoja valstybei.
Secretary of State for Education and Skills
skaičiavimu šių išlaidų dydis sudaro 50 % nuo paskolos sumos. Vidutinis 2001–2003 akademiniais metais suteiktos paskolos
dydis buvo 3155 Didžiosios Britanijos svarai. Jei 41 713 Europos Sąjungos piliečių, kurie tais metais studijavo Anglijoje
ir Velse, tačiau ten nuolatos negyveno, būtų paėmę studento paskolą, tai valstybei būtų kainavę 66 milijonus svarų.
26     Prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo teigimu, D. Bidar netaikomas Reglamentas Nr. 1612/68 ir jis taip pat
neturi teisės reikalauti suteikti jam studento paskolą remdamasis Direktyva 93/96.
27     Šioje situacijoje
High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
„1)      Ar, atsižvelgiant į minėtus 1998 m. birželio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimus
Lair
ir
Brown,
Europos bendrijos teisės raidą, įskaitant EB 18 straipsnio priėmimą, naujausius pokyčius Europos Sąjungos kompetencijos, susijusios
su švietimu ir pagalbos, skirtos išlaikymo išlaidoms padengti, teikimu pagal universitetines studijų programas studijuojantiems
studentams, srityje, šios pagalbos teikimas a) duodant subsidijuojamas paskolas arba b) skiriant stipendijas tebėra už EB 12 straipsnio
ir draudimo diskriminuoti dėl pilietybės taikymo ribų?
2)      Jei atsakymas į pirmąjį klausimą ar jo dalį būtų neigiamas ir jei pagalba studentams išlaikymo išlaidoms padengti, teikiama
skiriant stipendijas arba duodant subsidijuojamas paskolas, patenka į EB 12 straipsnio taikymo sritį, kokius kriterijus turėtų
taikyti nacionalinis teismas norėdamas nustatyti, ar tokios pagalbos teikimo sąlygos yra objektyviai pagrįstos ir nesusijusios
su pilietybe?
3)      Jei atsakymas į pirmąjį klausimą ar jo dalį būtų neigiamas, ar galima remtis EB 12 straipsniu reikalaujant pagalbos išlaikymo
išlaidoms padengti už laikotarpį, buvusį iki šios Teisingumo Teismo bylos sprendimo priėmimo, o jei ne, ar reikėtų padaryti
išimtį tiems asmenims, kurie buvo pareiškę ieškinį iki šio sprendimo priėmimo dienos?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
28     Pirmuoju klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas iš esmės klausia, ar pagal dabartinę Europos bendrijos
teisę aukštųjų mokyklų studentams teikiama pagalba išlaikymo išlaidoms padengti teikiama duodant subsidijuojamą paskolą arba
skiriant stipendiją nepatenka į EB sutarties, o ypač į jos 12 straipsnio 1 dalies, taikymo sritį.
29     Iš prašymą pateikusio teismo sprendimo aišku, kad ieškovui pagrindinėje byloje netaikomas Reglamentas Nr. 1612/68.
30     Esant tokiam kontekstui, prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas nori sužinoti, ar studentams teikiama pagalba
išlaikymo išlaidoms padengti patenka į EB 12 straipsnio 1 dalies, kuri draudžia, nepažeidžiant joje esančių specialių nuostatų,
bet kokią diskriminaciją dėl pilietybės, taikymo sritį.
31     Vertinant EB 12 straipsnio taikymo sritį, šį straipsnį reikia skaityti kartu su kitomis EB sutarties nuostatomis dėl pilietybės.
Sąjungos pilietybe siekiama suteikti valstybių narių piliečiams esminį statusą, leidžiantį tiems, kurie yra tokioje pačioje
situacijoje, reikalauti vienodo teisinio požiūrio, neatsižvelgiant į jų pilietybę ir nepažeidžiant šioje srityje aiškiai nustatytų
išimčių (2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Grzelczyk
, C‑184/99, Rink. p. I‑6193, 30 ir 31 punktai ir 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo
Garcia Avello
, C‑148/02, Rink. p. I‑11613, 22 ir 23 punktai).
32     Pagal nusistovėjusią teismų praktiką, Sąjungos pilietis, teisėtai gyvenantis priimančiosios valstybės narės teritorijoje,
gali remtis EB 12 straipsniu visose situacijose, kurios priklauso Bendrijos teisės
ratione materiae
(1998 m. gegužės 12 d. Sprendimo
Martínez Sala
, C‑85/96, Rink. p. I‑2691, 63 punktas ir minėto sprendimo
Grzelczyk
32 punktas).
33     Tokioms situacijoms priskirtinos tos, kurios yra susijusios su EB sutartyje garantuojamų pagrindinių laisvių įgyvendinimu,
ir tos, kurios susijusios su laisvės judėti ir apsigyventi valstybės narės teritorijoje įgyvendinimu, kaip tą numato EB 18 straipsnis
(žr. 1998 m. lapkričio 24 d. Sprendimo
Bickel ir Franz
, C‑274/96, Rink. p. I‑7637 15 ir 16 punktus, o taip pat minėto sprendimo
Grzelczyk
33 punktą ir minėto sprendimo
Garcia Avello
24 punktą).
34     Be to, EB sutarties tekste nėra nieko, kas duotų pagrindą manyti, kad Sąjungos piliečiais esantys studentai, persikeldami
į kitą valstybę narę studijuoti, netenka EB sutartimi Sąjungos piliečiams suteiktų teisių (minėto sprendimo
Grzelczyk
35 punktas).
35     Iš 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo
D’Hoop
(C‑224/98, Rink. p. I‑6191, 29–34 punktai) aišku, kad kai vienos valstybės narės pilietis persikelia į kitą valstybę narę
tęsti vidurinio mokslo, jis naudojasi EB 18 straipsnyje numatyta judėjimo laisve.
36     Svarbu pažymėti, kad valstybės narės pilietis, šiuo atveju ieškovas pagrindinėje byloje, gyvenantis kitoje valstybėje narėje,
kur jis tęsia ir pabaigia vidurinį mokslą ir kurioje jam nekeliama pretenzijų dėl to, kad jis neturi pakankamai lėšų ar sveikatos
draudimo, naudojasi EB 18 straipsnyje ir Direktyvoje 90/364 numatyta teise apsigyventi.
37     Dėl socialinių išmokų Teisingumo Teismas 2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendime
Trojani
(C‑456/02, Rink. p. I‑0000, 43 punktas) nusprendė, kad ekonomiškai neaktyvus Europos Sąjungos pilietis gali remtis EB 12 straipsniu,
jei jis teisėtai gyveno priimančiojoje valstybėje narėje tam tikrą laikotarpį arba jei turi leidimą apsigyventi.
38     Iš tiesų Teisingumo Teismas minėtuose sprendimuose
Lair
ir
Brown
(atitinkamai 15 ir 18 punktai) nusprendė, kad „šiame Bendrijos teisės raidos etape studentams teikiamai pagalbai pragyvenimui
ir studijoms EEB 7 straipsnis (tapo EB sutarties 6 straipsniu, o vėliau – EB 12 straipsniu) iš principo netaikomas. Šiuose
sprendimuose Teisingumo Teismas manė, kad tokia pagalba priskirtina, viena vertus, švietimo politikai, kurioje Bendrijos institucijoms
nebuvo suteikta kompetencijos, ir, kita vertus, socialinei politikai, kuri liko valstybių narių kompetencijoje tiek, kiek
jos nereglamentavo konkrečios EEB sutarties nuostatos.
39     Tačiau per laiką, kuris praėjo po minėtų
Lair
ir
Brown
sprendimų paskelbimo, Europos Sąjungos sutartimi į EB sutartį buvo įtraukta nuostata dėl Sąjungos pilietybės bei šios sutarties
trečios dalies VIII antraštinė dalis (tapo XI antraštine dalimi), papildyta 3 skyriumi, skirtu švietimui ir profesiniam rengimui
(minėto Sprendimo
Grzelczyk
35 punktas).
40     EB 149 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad Bendrija prie geros kokybės švietimo plėtojimo prisideda skatindama valstybių narių
bendradarbiavimą ir prireikus paremdama bei papildydama jų veiksmus, kartu visiškai pripažindama valstybių narių atsakomybę
už mokymo turinį ir švietimo sistemų organizavimą bei gerbdama jų kultūrų ir kalbų įvairovę.
41     Pagal to paties straipsnio 2 ir 4 dalis Taryba imasi skatinamųjų priemonių, išskyrus valstybių narių įstatymų ir kitų teisės
aktų derinimą, o taip pat teikia rekomendacijas, kurių tikslas, be kita ko
,
skatinti studentų ir dėstytojų judėjimą (žr. minėto sprendimo
D'Hoop
32 punktą).
42     Atsižvelgiant į šias aplinkybes, kurios atsirado priėmimus minėtus
Lair
ir
Brown
sprendimus, reikia konstatuoti, kad į EB 12 straipsnio 1 dalies taikymo sritį patenka ir situacija, kai kitoje valstybėje
narėje teisėtai gyvenantis Sąjungos pilietis siekia gauti studentams skirtą pagalbą išlaikymo išlaidoms padengti, kuri teikiama
duodant subsidijuojamą paskolą arba skiriant stipendiją.
43     Šį Bendrijos teisės pokytį patvirtina ir Direktyvos 2004/38 24 straipsnis, kurio 1 dalyje nurodoma, kad visiems Sąjungos piliečiams,
pagal šią direktyvą gyvenantiems priimančiosios valstybės narės teritorijoje, „Sutarties taikymo srityje“ taikomas vienodas
požiūris, kaip ir į tos valstybės narės piliečius. Atsižvelgiant į tai, kad šio straipsnio 2 dalyje Bendrijos teisės aktų
leidėjas patikslina 1 dalies turinį nurodydamas, jog priimančioji valstybė narė neįpareigojama iki įgyjant nuolatinio gyvenimo
šalyje teisę suteikti paramos studijoms, kurią sudaro studento stipendijos ar paskolos, asmenims, išskyrus darbuotojus, savarankiškai
dirbančiuosius, tokį statusą išlaikančius asmenis ir jų šeimos narius, iš šio straipsnio 1 dalies darytina išvada, kad, teisės
aktų leidėjo požiūriu, tokios pagalbos teikimui EB sutartis dabar jau taikoma.
44     Šio aiškinimo nepaneigia pastabas pateikusių valstybių narių ir Komisijos argumentai, susiję su EB 18 straipsnyje minimais
apribojimais ir sąlygomis. Šios vyriausybės ir Komisija teigia, kad nors Sąjungos piliečio statusas leidžia jiems remtis EB 12 straipsnio
1 pastraipa, kai jie naudojasi laisve keliauti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje, jų situacijai taikomas EB 12 straipsnis
tik tuomet, kaip numatoma EB 18 straipsnio 1 dalyje, kai tai nepažeidžia EB sutartyje ar jai įgyvendinti priimtuose teisės
aktuose nustatytų apribojimų ir sąlygų, tarp jų ir nustatytų Direktyvoje 93/96. Kadangi Direktyvos 93/96 3 straipsnyje nenumatoma
valstybės narės pareiga mokėti teise apsigyventi besinaudojantiems studentams išlaikymo pašalpas, joms netaikoma EB sutartis.
45     Šiuo atžvilgiu pakanka konstatuoti, kad iš tiesų studentai, kurie vyksta į kitą valstybę narę pradėti ar tęsti aukštojo mokslo
studijų ir kurie dėl tos priežasties pagal Direktyvą 93/96 turi teisę apsigyventi toje valstybėje, negali reikalauti išlaikymo
pašalpų pagal šią direktyvą.
46     Tačiau Direktyvos 93/96 3 straipsnis nedaro kliūčių valstybės narės piliečiui, kuris pagal EB 18 straipsnį ir Direktyvą 90/364
teisėtai gyvena kitoje valstybėje narėje, kurioje jis ketina pradėti ar tęsti aukštojo mokslo studijas, remtis EB 12 straipsnio
pirmojoje pastraipoje numatytu pagrindiniu vienodo požiūrio principu.
47     Esant tokioms aplinkybėms, susiklosčiusioms pagrindinėje byloje, kurioje nėra ginčijama pagalbos prašančio asmens teisė apsigyventi,
kai kurių pateikusių pastabas valstybių nurodyti argumentai, kad Bendrijos teisė leidžia valstybei narei konstatuoti, jog
kitos valstybės narės pilietis, kuris kreipėsi socialinės pagalbos, nebeatitinka tų sąlygų, kurios yra būtinos įgyvendinant
apsigyvenimo teisę, ir tokiu atveju, laikantis Bendrijos teisės šioje srityje nustatytų apribojimų, gali jį išsiųsti (žr.
minėto sprendimo
Grzelczyk
42 punktą ir minėto sprendimo
Trojani
45 punktą), yra visai netinkami.
48     Esant šioms aplinkybėms į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad pagalba priimančiojoje valstybėje narėje teisėtai gyvenantiems
studentams, suteikiant subsidijuojamas paskolas arba stipendijas, kurios skirtos jų išlaikymo išlaidoms padengti, patenka
į Sutarties taikymo sritį EB 12 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyto draudimo diskriminuoti taikymo tikslais.

Dėl antrojo klausimo
49     Antruoju klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas iš esmės klausia, kokius kriterijus turėtų taikyti nacionalinis
teismas norėdamas nustatyti, ar tokios pagalbos teikimo sąlygos yra objektyviai pagrįstos ir nesusijusios su vienos ar kitos
valstybės pilietybe.
50     Todėl pirmiausiai reikėtų išsiaiškinti, ar pagrindinėje byloje aptariami teisės aktai numato skirtingą požiūrį į pagalbos
prašančius studentus dėl jų pilietybės.
51     Dėl šio klausimo reikėtų priminti, kad vienodo požiūrio principas draudžia ne tik atvirą diskriminaciją dėl pilietybės, bet
ir visas paslėptas diskriminacijos formas, kurios, taikant kitus kriterijus, sukelia tokias pačias pasekmes (žr., be kita
ko
,
1974 m. vasario 12 d. Sprendimo
Sotgiu
152/73
,
Rink. p. 153, 11 punktą
;
1999 m. lapkričio 27 d. Sprendimo
Meints
, C‑57/96, Rink. p. I‑6689, 44 punktą ir 2001 m. birželio 26 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑212/99, Rink. p. I‑4923, 24 punktą).
52
Student Support Regulations
1 priedo 1 dalyje pagalbą išlaikymo išlaidoms padengti norintiems gauti asmenims, kuriems netaikomas Reglamentas Nr. 1612/68,
numatomas reikalavimas, kad asmuo nuolatos gyventų Jungtinėje Karalystėje nacionalinės teisės prasme ir įvykdytų tam tikrus
su gyvenamąja vieta susijusius reikalavimus – pirmąją akademinių metų, kuriais prasideda studijos, dieną jis gyventų Anglijoje
arba Velse ir kad trejus metus iki šios dienos jis būtų gyvenęs Jungtinėje Karalystėje arba Salose.
53     Dėl šių reikalavimų grėsmė atsidurti blogesnėje padėtyje pirmiausiai kyla kitų valstybių narių piliečiams. Tiek reikalavimą,
kad šios pagalbos prašytojas nuolatos gyventų Jungtinėje Karalystėje, tiek ir reikalavimą prieš pradedant studijas gyventi
jos teritorijoje lengviau gali patenkinti Jungtinės Karalystės piliečiai.
54     Toks nevienodas požiūris galėtų būti pateisintas, tik jeigu jis būtų pagrįstas objektyviais veiksniais, nesusijusiais su suinteresuotųjų
asmenų pilietybe, kurie taip pat būtų proporcingi nacionalinės teisės siekiamam teisėtam tikslui (žr. minėto sprendimo
Bickel ir Franz
27 punktą; minėto sprendimo
D'Hoop
36 punktą ir minėto sprendimo
Garcia Avello
31 punktą).
55     Jungtinės Karalystės vyriausybės teigimu, valstybė narė gali teisėtai apsidrausti, kad tėvų ar studentų kaip mokesčiai mokamų
lėšų pakaktų dabar ir ateityje subsidijuojamoms paskoloms teikti. Taip pat yra teisėta reikalauti, kad tarp pagalbos išlaikymo
išlaidoms padengti prašančio studento ir priimančiosios valstybės narės darbo rinkos būtų tikras ryšys.
56     Šiuo klausimu reikia paaiškinti, kad nors valstybės narės, organizuodamos ir taikydamos savo socialinės pagalbos sistemas,
turi parodyti tam tikrą finansinį solidarumą su kitų valstybių narių piliečiais (žr. sprendimo
Grzelczyk
44 punktą), tačiau kiekviena valstybė narė turi teisę užtikrinti, kad pagalbos išlaikymo išlaidoms padengti teikimas kitų
valstybių narių studentams netaptų neprotinga našta, kuri galėtų turėti įtakos bendram tos valstybės teikiamos pagalbos lygiui.
57     Kalbant apie pagalbos išlaikymo išlaidoms padengti teikimą studentams, valstybė narė teisėtai gali šią pagalbą teikti tik
tiems studentams, kurie įrodė tam tikrą integracijos į šios valstybės visuomenę lygį.
58     Vis dėlto šioje situacijoje valstybė narė negali reikalauti iš atitinkamų studentų įrodyti jų ryšio su pastarosios darbo rinka.
Dažniausiai mokantis aukštojoje mokykloje įgytos žinios studento nesusieja su konkrečia geografine darbo rinka, todėl pagalbos
išlaikymo išlaidoms padengti prašančio studento padėtis nėra sulyginama su asmens, kuris prašo laukimo išmokos, skiriamos
savo pirmojo darbo ieškančiam jaunimui, arba išmokos darbo paieškai (žr. atitinkamai minėto sprendimo
D'Hoop
38 punktą ir 2004 m. kovo 23 d. Sprendimo
Collins
, C‑138/02, Rink. p. I‑0000, 67 punktą).
59     Tačiau tam tikros integracijos reikalavimas gali būti laikomas patenkintu, jei nustatoma, kad tas studentas tam tikrą laiką
gyveno priimančiojoje valstybėje narėje.
60     Dėl nacionalinių taisyklių, pavyzdžiui,
Student Support Regulations,
pažymėtina, kad pakankamos integracijos į priimančiosios valstybės narės visuomenę garantija kyla iš sąlygos, kad asmuo prieš
tai gyventų šios valstybės teritorijoje – pagrindinėje byloje nagrinėjamos Jungtinės Karalystės taisyklės reikalauja gyventi
trejus metus.
61     Papildoma sąlyga, kad studentai gali gauti pagalbą išlaikymo išlaidoms padengti tik tuomet, jei jie nuolatos gyvena priimančiojoje
valstybėje narėje, kaip ir reikalavimas gyventi trejus metus, aptartas pirmesniame punkte, tai pat galėtų būti laikoma pagrįsta
ir skirta tam tikram integracijos į šios valstybės visuomenės lygiui užtikrinti. Tačiau nustatyta, kad pagrindinėje byloje
nagrinėjami teisės aktai nenumato jokios galimybės studentui, kuris yra kitos valstybės pilietis, gauti nuolat gyvenančio
asmens statusą. Dėl šių teisės aktų toks pilietis, kad ir koks būtų jo realios integracijos į priimančiosios valstybės narės
visuomenę lygis, neturi jokių galimybių įvykdyti šią sąlygą ir gauti pagalbą išlaikymo išlaidoms padengti. Todėl toks požiūris
negali būti pateisintas šiomis taisyklėmis siekiamu teisėtu tikslu.
62     Toks požiūris sudaro kliūtį studentui, valstybės narės piliečiui, kuris teisėtai gyvena priimančiojoje valstybėje narėje ir
joje pabaigė didelę vidurinio mokslo dalį bei dėl to turi realų ryšį su pastarąja valstybe, toliau mokytis tokiomis pat sąlygomis,
kaip gali tokioje pačioje situacijoje esantis studentas, kuris yra priimančiosios valstybės narės pilietis.
63     Esant šioms aplinkybėms į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad EB 12 straipsnio pirmoji pastraipa turi būti aiškinama taip,
kad ji draudžia nacionalinius teisės aktus, kurie numato, kad studentai gali gauti pagalbą išlaikymo išlaidoms padengti, tik
jei jie nuolat gyvena priimančiojoje valstybėje narėje, ir nenumato jokios galimybės studentui, kuris yra kitos valstybės
narės pilietis, gauti nuolat gyvenančio asmens statuso, net jei jis teisėtai gyvena priimančiojoje valstybėje narėje ir joje
pabaigė didelę dalį vidurinio mokslo bei dėl to turi realų ryšį su šios valstybės visuomene.

Dėl trečiojo klausimo
64     Trečiuoju klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia, ar tuo atveju, jei Teisingumo
Teismas nuspręstų, kad studentams teikiama pagalba išlaikymo išlaidoms padengti patenka į EB 12 straipsnio 1 pastraipos taikymo
sritį, tokio sprendimo pasekmės turėtų būti apribotos laike.
65     Jungtinės Karalystės, Vokietijos ir Austrijos vyriausybės Teisingumo Teismo prašo, jei jis nuspręstų taip, kaip nurodoma pateiktame
klausime, apriboti savo sprendimo veikimą laike, o apribojimo netaikyti tik ieškiniams, kurie buvo pareikšti iki sprendimo
priėmimo dienos. Grįsdamos šį prašymą jos, be kita ko, remiasi prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nurodytomis
finansinėmis pasekmėmis.
66     Reikia priminti, kad Teisingumo Teismas, aiškindamas Bendrijos teisės nuostatą, aiškina tik jos reikšmę ir taikymo sritį taip,
kaip ji turėjo būti suprantama ir taikoma nuo jos priėmimo momento. Iš to išplaukia, kad teismas taip išaiškintą nuostatą
gali ir turi taikyti net ir teisiniams santykiams, kurie prasidėjo ar atsirado prieš priimant sprendimą, dėl prašymo išaiškinti,
jei, be kita ko, patenkinamos sąlygos, leidžiančios kompetentingame teisme pareikšti su šios nuostatos taikymu susijusį ieškinį
(žr. 1980 m. kovo 27 d. Sprendimo
Denkavit italiana
, 61/79, Rink. p. 1205, 16 punktą ir 1998 m. vasario 2 d. Sprendimo
Blaizot
, 24/86, Rink. p. 379, 27 punktą).
67     Tik išimtinėmis aplinkybėmis Teisingumo Teismas gali, taikydamas Bendrijos teisės sistemai būdingą bendrąjį teisinio saugumo
principą, apriboti bet kurio suinteresuotojo asmens galimybę remtis jo išaiškinta norma siekiant užginčyti sąžiningai nustatytus
teisinius santykius (žr. minėto sprendimo
Blaizot
28 punktą; 1992 m. liepos 16 d. Sprendimo
Legros ir kt.
, C‑163/90, Rink. p. I‑4625, 30 punktą ir 1999 m. gegužės 4 d. Sprendimo
Sürül
, C‑262/96, Rink. p. I‑2685, 108 punktą).
68     Be to, pagal nusistovėjusią teismų praktiką, finansinės pasekmės, galinčios kilti valstybei narei dėl sprendimo, priimto byloje
dėl prejudicinio sprendimo, pačios savaime nepateisina tokio sprendimo veikimo laike apribojimo (žr., be kita ko
,
minėto sprendimo
Grzelczyk
52 punktą).
69     Teismas tokį sprendimą priimdavo tik esant ypatingoms aplinkybėms, kai, pirma, dėl didelio skaičiaus teisinių santykių, sukurtų
veikiant sąžiningai, remiantis teisės aktu, laikomu teisėtu ir galiojančiu, egzistuodavo rimtų ekonominių pasekmių kilimo
rizika, ir, antra, kai paaiškėdavo, jog asmenys ir nacionalinės valdžios institucijos Bendrijos teisės neatitinkančioje situacijoje
atsidurdavo dėl to, jog Bendrijos teisės normos turinio netikrumas būdavo objektyvus ir rimtas, o netikrumo atsiradimo priežastis
galėjo būti net kitų valstybių narių ar Komisijos elgesys (žr. minėto sprendimo
Grzelczyk
53 punktą).
70     Šiuo atveju pakanka konstatuoti, kad Jungtinės Karalystės, Vokietijos ir Austrijos vyriausybių pateiktos informacijos nepakanka
pagrįsti jų teiginiui, kad neapribojus šio sprendimo veikimo laike šioms valstybėms narėms kiltų rimta finansinė grėsmė. Skaičiai,
kuriais remiasi šios vyriausybės, taip pat apima ir atvejus, kurie visai nepanašūs į tą, dėl kurio kilo pagrindinėje byloje
nagrinėjamas ginčas.
71     Todėl į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, jog nėra reikalo apriboti šio sprendimo veikimo laike.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
72     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.
Pagalba priimančiojoje valstybėje narėje teisėtai gyvenantiems studentams, suteikiant subsidijuojamas paskolas arba stipendijas,
kurios skirtos jų išlaikymo išlaidoms padengti, patenka į Sutarties taikymo sritį EB 12 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyto
draudimo diskriminuoti taikymo tikslais.
2.
EB 12 straipsnio pirmoji pastraipa turi būti aiškinama taip, kad ji draudžia nacionalinius teisės aktus, kurie numato, jog
studentai gali gauti pagalbą išlaikymo išlaidoms padengti, tik jei jie nuolatos gyvena priimančiojoje valstybėje narėje, ir
nenumato jokios galimybės studentui, kuris yra kitos valstybės narės pilietis, gauti nuolat gyvenančio asmens statusą, net
jei jis teisėtai gyvena priimančiojoje valstybėje narėje ir joje pabaigė didelę dalį vidurinio mokslo bei dėl to turi realų
ryšį su šios valstybės visuomene.
3.
Nėra reikalo apriboti šio sprendimo veikimo laike.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.