CELEX: 62003CJ0344
Direktiva 79/409/EGS
Ohranjanje prostoživečih ptic
Spomladanski lov na določene vodne ptice

Komisija Evropskih skupnosti s tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Republika Finska – s tem da odstopanja iz člena 9(1)
Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prostoživečih ptic (UL L 103, str. 1), kot je bila spremenjena
z aktom o pogojih pristopa Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske ter o prilagoditvah pogodb, na katerih
temelji Evropska unija (UL 1994, C 241, str. 21, in UL 1995, L 1, str. 1, v nadaljevanju: Direktiva), ni izvedla v skladu
z merili, ki jih določa ta določba, in ker ni dokazala, da so bili v okviru spomladanskega lova na vodne ptice v celinski
Finski in v provinci Åland, izpolnjeni pogoji iz te iste določbe, ki bi dovoljevali tako odstopanje, še posebej glede uporabe
meril o tem, da „ni druge zadovoljive rešitve“ in o „majhnem številu“, zlasti za naslednje vrste: navadna gaga (
Somateria mollissima
), zvonec (
Bucephala clangula
), srednji žagar (
Mergus serrator
), veliki žagar (
Mergus merganser
), beloliska (
Melanitta fusca
) in čopasta črnica (
Aythya fuligula
) – ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

Pravni okvir

Skupnostna ureditev
Člen 7 Direktive določa:
„1.      V vsej Skupnosti se vrste iz Priloge II zaradi svojega populacijskega nivoja, geografske razporeditve in stopnje razmnoževanja
lahko lovijo skladno z nacionalno zakonodajo. Države članice zagotovijo, da lov na te vrste ne ogroža prizadevanj za njihovo
ohranitev na območju njihove razširjenosti.
2.      Vrste iz Priloge II/1 se lahko lovijo na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva.
3.      Vrste iz Priloge II/2 se lahko lovijo samo v državah članicah, v zvezi s katerimi se navajajo.
4.      Države članice zagotovijo, da je lov, skupaj s sokolarstvom, če to obstaja, kot se izvaja skladno z veljavnimi nacionalnimi
predpisi, usklajen z načeli smotrne rabe in ekološko uravnoteženega nadzora nad zadevnimi vrstami ptic in da je ta praksa
glede populacij vrst, zlasti selitvenih vrst, združljiva z ukrepi iz člena 2. Države članice zagotovijo zlasti, da se vrste,
za katere se uporabljajo predpisi, ki urejajo lov, ne lovijo v času vzreje mladičev ali med različnimi fazami razmnoževanja.
Če gre za selitvene vrste, zagotovijo zlasti, da se vrste, za katere se uporabljajo predpisi, ki urejajo lov, ne lovijo v
času razmnoževanja ali v času vrnitve na gnezditvena območja. Države članice predložijo Komisiji vse ustrezne informacije
o praktični uporabi svojih predpisov, ki urejajo lov.“
Člen 9(1) direktive določa:
„Države članice lahko odstopajo od določb členov 5, 6, 7 in 8, kadar ni na voljo druge zadovoljive rešitve, zaradi:
[…]
c)      dopustitve ujetja, posedovanja ali druge sprejemljive oblike uporabe določenih ptic v majhnem številu pod strogo nadzorovanimi
pogoji in na selektivni podlagi.“
V skladu s členom 16(1) Direktive se zaradi sprememb, potrebnih za prilagoditev tehničnemu in znanstvenemu napredku določenih
delov te direktive, ustanovi Odbor za prilagajanje tehničnemu in znanstvenemu napredku te direktive, ki ga sestavljajo predstavniki
držav članic in mu predseduje predstavnik Komisije. Odbor ORNIS je odbor za prilagoditev tehničnemu in znanstvenemu napredku
Direktive, ki je ustanovljen na podlagi člena 16 te direktive.
Priloga II k Direktivi navaja predvsem navadno gago, zvonca, srednjega žagarja, velikega žagarja, belolisko, čopasto črnico
in zimsko raco (
Clangula hyemalis
).

Nacionalna ureditev
Glede celinske Finske
Člen 24 odloka št. 666 z dne 12 julija 1993 o lovu, kot je bil spremenjen z odlokom št. 869 z dne 27. novembra 1998 (v nadaljevanju:
odlok o lovu), določa običajni datum konca lovne dobe na naslednji način:
„Običajni datum konca lovne dobe
Divjad je varovana, kot sledi:
[...]
13.      [...] zvonec, [...] samica in letošnji mladiči navadne gage: od 1. januarja do 20. avgusta opoldne;
14.      samec navadne gage od 1. januarja do 31. maja;
15.      zimska raca, srednji žagar in veliki žagar od 1. januarja do 31. avgusta.“
Člen 29 odloka o lovu določa določena odstopanja od datumov konca lovne dobe:
„Spomladanski lov na določene vrste vodnih ptic:
Kadar ni na voljo druge zadovoljive rešitve in kolikor lov ne ogroža obdržanja ugodne stopnje ohranjanja, lahko osebe z običajnim
prebivališčem v obalnih občinah na ozemlju območij lova v provincah Uusimaa, Varsinais Suomi in Satakunta kljub običajnim
datumom konca lovne dobe, določenih v členu 24, prvi odstavek, v majhnem številu lovijo zimske race in navadne gage, zvonce,
srednje žagarje in samce velikih žagarjev od 10. aprila do 21. maja.“
Med letoma 1998 in 2001 je ministrstvo za kmetijstvo in gozdarstvo, uporabljajoč odlok o lovu, redno dovoljevalo izdajo lovskih
dovoljenj za spomladanski lov za vse navedene vrste ali za določene med njimi.
Glede otokov Åland
Člen 20, prvi in drugi odstavek, zakona province Åland št. 31 z dne 5. julija 1985 o lovu v provinci Åland (Jaktlag för landskapet
Åland 5. 7. 1985/31), kot je bil spremenjen z zakonoma provinc št. 68/1995 in 46/1999 (v nadaljevanju: zakon province št.
31), določa:
„Oblasti province Åland lahko po posvetovanju z lovskimi društvi v odloku province določijo, katere vrste divjadi se lahko
lovi, v katerem obdobju leta se lahko lovi zadevne vrste, na katerem območju je lov dovoljen in kateri pogoji veljajo med
drugim za lov na neko vrsto. S pridržkom izjem, določenih v drugem in tretjem odstavku, lov na te vrste ptic ni dovoljen v
času vrnitve na gnezditvena območja, v času razmnoževanja in v času vzreje mladičev.
Kadar ni na voljo kakšne druge zadovoljive rešitve, lahko oblasti province Åland za določeno obdobje med 15. marcem in 25.
majem izdajo lovska dovoljenja za lov na navadno gago, belolisko, čopasto črnico, zvonca, srednjega žagarja, velikega žagarja,
zimsko raco in sloko v majhnem številu […]“
Lov je dovoljen v provinci Åland v obdobju med 1. septembrom in 31. decembrom za naslednje vrste: čopasta črnica, zvonec,
zimska raca, veliki žagar, srednji žagar in sloka.
V letih od 1998 do 2001 so oblasti province Åland dovolile izdajo lovskih dovoljenj za spomladanski lov za vse vrste iz člena
20, drugi odstavek, zakona province št. 31 ali za določene med njimi.

Dejansko stanje in predhodni postopek
Komisija je po prejemu pritožb iz let 1995 in 1996 v zvezi s spomladanskim lovom na ptice na Finskem 19. februarja 1998 na
Republiko Finsko naslovila pisni opomin, v katerem ugotavlja, da je ta država članica v nasprotju s členom 7(4) Direktive
dovoljevala spomladanski lov na določene vrste prostoživečih vodnih ptic iz priloge II k tej direktivi v času gnezdenja na
celinski Finski in na otokih Åland. Po njenem mnenju pogoji za izvajanje odstopanja iz člena 9(1)(c) te direktive niso bili
izpolnjeni. V tem opominu je Komisija še posebej navedla, da niso izpolnjena merila glede „druge zadovoljive rešitve“ in o
„majhnem številu“.
Ker Komisija ni bila zadovoljna z odgovorom na ta pisni opomin, je 28. aprila 1999 na Republiko Finsko naslovila obrazloženo
mnenje, v katerem je na kratko ponovila svoje očitke iz pisnega opomina in to državo članico pozvala, naj v dveh mesecih od
njegovega prejema sprejme ukrepe, potrebne za uskladitev s tem mnenjem .
Finska vlada je odgovorila na obrazloženo mnenje v dopisih z dne 21. junija 1999 in 30. marca 2001.
Po tistem, ko je preučila odgovore finskih oblasti, je Komisija 25. julija 2001 izdala dopolnilno obrazloženo mnenje, v katerem
je potrdila svoje prejšnje stališče.
Po tem, ko je Republika Finska na to dopolnilno obrazloženo mnenje odgovorila, da so po njenem mnenju izpolnjeni pogoji za
izvajanje odstopanja, določeni v členu 9(1)(c) Direktive, je Komisija vložila to tožbo.

Tožba
Komisija ob priznavanju, da lahko spomladanski rekreativni lov šteje za „sprejemljivo obliko uporabe“ v smislu člena 9(1)(c)
Direktive, poudarja, da v tem primeru taka oblika lova ne izpolnjuje niti pogoja glede neobstoja druge zadovoljive rešitve
niti pogoja glede majhnega števila.

Neobstoj druge zadovoljive rešitve
Trditve strank
Po mnenju Komisije obstajajo za vrste ptic, ki so predmet obravnave v tem postopku, druge zadovoljive rešitve razen spomladanskega
lova, tako na celinski Finski kot na otokih Åland. Opirajoč se na študijo Republike Finske Komisija poudarja, da so vse ali
skoraj vse vrste, ki se jih da loviti spomladi, običajno prisotne tudi jeseni na območjih, kjer se lovi spomladi. Tako se
spomladanskega lova na navadno gago, zvonca, velikega žagarja in čopasto črnico ne da upravičiti z dejstvom, da te vrste jeseni
ne bi bile prisotne na navedenih območjih.
Nasprotno pa Komisija priznava, da se ne zdi razumno loviti zimske race jeseni na istih območjih, kot se lovi spomladi.
Lov na srednjega žagarja in belolisko bi bil lahko v določeni meri težji jeseni.
V vsakem primeru Komisija meni, da jesenski lov na tri vrste ptic, omenjene v točkah 19 in 20 te sodbe, čeprav je količinsko
šibkejši kot spomladanski, in „lov na druge vrste vodnih ptic, ki so prisotne jeseni“ predstavljata drugo zadovoljivo rešitev,
ki lahko nadomesti spomladanski lov. V bistvu naj te tri vrste ne bi imele posebnega namena, ki bi onemogočil njihovo nadomestitev
z drugo vrsto divjadi na istem območju. Natančneje, zimsko raco lahko nadomesti mlakarica, kreheljc in žvižgavka. Podredno
Komisija meni, da bi moralo bilo mogoče dovoliti spomladanski lov na vodne ptice, ki niso prisotne jeseni, če so drugi pogoji
iz člena 9(1)(c) Direktive izpolnjeni.
Finska vlada zatrjuje, da ne obstaja druga zadovoljiva rešitev, s katero bi se nadomestilo spomladanski lov, kakršen se trenutno
izvaja na Finskem. Glede tega za vsako vrsto, na katero se nanaša tožba zaradi neizpolnitve obveznosti, navaja razloge, zaradi
katerih taka rešitev ni mogoča.
Navedena vlada poudarja, da se na celinski Finski dejansko od pomladi 2001 ni lovilo drugega kot zimsko raco, navadno gago
in velikega žagarja. Na otokih Åland se je lahko spomladi lovilo vse vrste, navedene v točki 5 te sodbe.
Glede navadne gage finska vlada navaja, da so pristojne oblasti na podlagi informacij, ki so jih imele na razpolago, presodile,
da je spomladanski lov na te ptice potreben v določenih geografskih sektorjih, ker primerki te vrste jeseni niso prisotni
v zadostnih količinah, da bi se jih lovilo. Predstavniki te vrste, ki so v omenjenih sektorjih prisotni jeseni, naj bi namreč
bili samice in mladiči, ki so se izlegli tistega leta. Poleg tega naj bi šlo za vrsto, ki gnezdi na območju Finske in zaradi
katere naj bi lovci odstranjevali majhne plenilce, ki živijo na zadevnih območjih, da bi omogočili boljše gnezdenje,.
Lov na zvonca in čopasto črnico naj jeseni ne bi bil mogoč, ker ptice takrat bivajo v številčnih skupinah, večinoma v oddaljenosti
več kot 50 metrov od obrežja. Domet karabink, ki se jih uporablja za lov na ptice, naj bi bil namreč največ 35 metrov, zaradi
varnosti pa uporaba pušk naj ne bi bila dovoljena. Poleg tega naj bi bil zvonec vrsta, ki gnezdi v luknji in ki ji mora gnezdišča
postaviti človek. V praksi so večino gnezdišč postavili lovci. Lov bi bil torej ustrezen z namenom razmnoževanja ptic.
Spomladanski lov na velikega žagarja naj bi bil upravičen predvsem zato, da človek, natančneje lovci, zagotovijo namestitev
gnezdišč, nepogrešljivih za razmnoževanje te vrste.
Glede zimske race, beloliske in srednjega žagarja, finska vlada poudarja, da lov nanje ni mogoč jeseni, ker v tem obdobju
niso prisotne v zadostnih količinah, da bi se jih lahko lovilo v geografskih sektorjih, ki so odprti za spomladanski lov.
Na koncu finska vlada ugovarja argumentu Komisije, da merilo o neobstoju druge zadovoljive rešitve ni izpolnjeno, ko se lahko
spomladanski lov na določeno vrsto vodnih ptic nadomesti z lovom na drugo vrsto jeseni. Glede tega poudarja, da navedbe Komisije
niso v skladu z utemeljitvami Direktive, ki pristopa glede na vrsto in predvideva tudi varstvo glede na vrsto ptic. Sicer
pa naj ne bi bilo mogoče zahtevati, da se lov na eno vrsto zamenja z lovom na drugo vrsto, ne da bi se preučilo, na kakšen
način povečevanje lova na prvo vrsto vpliva na stanje njenega varstva.
Presoja Sodišča
V skladu s členom 7(1) Direktive se lahko vrste iz priloge II lovijo skladno z nacionalno zakonodajo. Vendar pa odstavek 4
tega člena določa, naj države članice zagotovijo zlasti, da se vrste, za katere se uporabljajo predpisi, ki urejajo lov, ne
lovijo v času vzreje mladičev ali med različnimi fazami razmnoževanja .
V tem primeru se za vrste, ki so predmet obravnave tega spora in so navedene v točki 5 te sodbe, uporablja dve določbi iz
prejšnje točke. Nesporno pa je, da spomladanska lovna obdobja, ki veljajo na Finskem, ustrezajo obdobjem gnezdenja teh vrst,
ki se jih na podlagi člena 7(4) Direktive tudi ne sme loviti v zadevnih obdobjih.
Kljub temu pa člen 9(1)(c) Direktive dopušča možnost, da se lahko ob spoštovanju pogojev iz te določbe na podlagi odstopanj
dovoli lov na vrste iz priloge II k tej direktivi v obdobjih, navedenih v njenem členu 7(4), torej tudi v času vzreje mladičev
ali med različnimi fazami razmnoževanja (glej v tem smislu sodbi z dne 16. oktobra 2003 v zadevi Ligue pour la protection
des oiseaux in drugi, C-182/02, Recueil, str. I-12105, točke od 9 do 11, in z dne 9. junija 2005 v zadevi Komisija proti Španiji,
C-135/04, ZOdl., str. I-5261, točka 17).
Med pogoji, ki morajo biti izpolnjeni za to, da se ta lov lahko dovoli na podlagi člena 9(1)(c) Direktive, je zlasti pogoj
o neobstoju druge zadovoljive rešitve (glej zgoraj navedeni sodbi Ligue pour la protection des oiseaux in drugi, točka 15,
in Komisija proti Španiji, točka 18).
Vendar ni mogoče šteti, da je ta pogoj izpolnjen, če lovna doba, dovoljena na podlagi odstopanja, po nepotrebnem sovpada z
obdobji, za katera Direktiva ureja posebno varstvo. Take potrebe še posebej ni, če ima ukrep, ki dovoli lov iz naslova odstopanja,
za svoj edini cilj podaljšanje lovne dobe določenih vrst ptic na območjih, na katerih se te že nahajajo v lovni dobi, določeni
v skladu s členom 7 Direktive (glej zgoraj navedeni sodbi Ligue pour la protection des oiseaux in drugi, točka 16, in Komisija
proti Španiji, točka 19).
Ko gre za spomladanski lov na sedem vrst ptic, navedenih v točki 5 te sodbe, je pomembno najprej ugotoviti, da je bilo po
poteku roka iz dopolnilnega obrazloženega mnenja, kot izhaja iz dokumentov iz spisa v tem postopku in skladno z navedbami
finske vlade, v celinski Finski mogoče loviti samo zimsko raco, navadno gago in velikega žagarja. Nasprotno pa je bilo mogoče
teh sedem vrst loviti na otokih Åland. Iz tega sledi, da je bilo mogoče tako v celinski Finski kot na otokih Åland spomladi
loviti le zimsko raco, navadno gago in velikega žagarja.
Glede navadne gage je treba poudariti, da iz ornitološke študije, ki jo je izvedel inštitut za preučevanje divjadi in ribolova
Riista ja kalatalouden tutkimuslaitos, na katero se sklicujeta stranki (v nadaljevanju: študija), izhaja, da se neka nezanemarljiva
količina primerkov te vrste nahaja na spomladanskih lovnih območjih od začetka jeseni. Trditev finske vlade, po kateri so
primerki te vrste, ki so jeseni prisotni na teh območjih, samice ali mladiči, ki so se izlegli tistega leta, ni podprta z
nobenim dokazom, kot to tudi priznava ta vlada. Končno, čeprav je res, da lovci opravljajo koristno dejavnost pri upravljanju
naravnega okolja, s tem da spomladi lovijo majhne plenilce, zato da bo gnezdenje navadne gage dalo boljše rezultate, ne kaže,
da bi se ta dejavnost lahko izvajala le, če je lovna doba na navadno gago odprta spomladi.
Zato se ne more šteti za dokazano, da spomladanski lov na navadno gago, dovoljen na podlagi odstopanj, izpolnjuje pogoj o
neobstoju druge zadovoljive rešitve iz člena 9(1)(c) Direktive.
Glede zvonca in čopaste črnice ni sporno, da sta jeseni ti vrsti prisotni v določenih količinah na območjih spomladanskega
lova. Razen tega iz študije izhaja, da se od 36 do 37 % predstavnikov teh vrst, ki so jeseni prisotni na teh območjih, nahaja
na razdalji manj kot 50 metrov od obrežja. Sicer pa je v tej študiji posebej navedeno, da tako navedeni delež ptic izvira
iz štetja, izvedenega iz premikajočega se čolna, in ustreza točno določenemu položaju v času. V nasprotju s tem je lov trajajoča
dejavnost, v okviru katere lovec čaka, da ptice zamenjajo položaj. Zato je glede na to študijo verjetno, da je število ptic,
ki se jih da loviti z obrežja, še večje od tistega, ki izhaja iz navedenih štetij.
Ko gre, natančneje, za zvonca, čeprav je mogoče sprejeti, da s tem, ko lovci nameščajo gnezdišča med obdobjem spomladanskega
lova, izvršujejo koristno dejavnost za razmnoževanje te vrste, ne kaže, da bi se ta dejavnost lahko izvajala le, če je lovna
doba na te ptice odprta spomladi.
V teh okoliščinah je treba šteti, da finska vlada ni dokazala, da spomladanski lov na zvonca in na čopasto črnico, dovoljen
na podlagi odstopanj, izpolnjuje pogoj o neobstoju druge zadovoljive rešitve iz člena 9(1)(c) Direktive.
Glede spomladanskega lova na velikega žagarja, ki naj bi bil v bistvu upravičen zaradi nujnosti, da človek, natančneje lovci,
zagotovijo namestitev gnezdišč, nepogrešljivih za razmnoževanje te vrste, zadostuje napotilo
mutatis mutandis
na točki 38 in 39 te sodbe.
Glede srednjega žagarja in beloliske je treba poudariti, da se je finska vlada omejila, ne da bi svoje trditve podprla z dokazi,
na navajanje, da lov na te vrste ni mogoč jeseni, ker te v tem letnem času niso prisotne v zadostnih količinah, da bi se jih
lahko lovilo na geografskih območjih, odprtih za spomladanski lov. Iz študije pa izhaja, da sta, vsaj v enem delu jeseni,
ti dve vrsti dejansko prisotni na otokih Åland, čeprav v občutno manjšem številu kot spomladi.
Treba je torej šteti, da ni dokazano, da spomladanski lov na srednjega žagarja in na belolisko izpolnjuje pogoj o neobstoju
druge zadovoljive rešitve iz člena 9(1)(c) Direktive.
Končno, glede zimske race, vrste, ki je Komisija po nesreči ni izrecno navedla v sklepih svoje tožbe, medtem ko je v tej isti
tožbi specifično očitala toženi državi članici, da je dovolila spomladanski lov na to vrsto, ne da bi bil izpolnjen pogoj
o neobstoju druge zadovoljive rešitve, ni sporno, da je ni mogoče loviti jeseni na geografskih področjih, odprtih za spomladanski
lov.
Glede tega je treba poudariti, da ukrep, s katerim se dovoljuje jesenski lov ali celo spomladanski lov na druge vrste vodnih
ptic, ki so prisotne na teh območjih, namesto spomladanskega lova na zimsko raco, ne more šteti za drugo zadovoljivo rešitev
v smislu člena 9(1)(c) Direktive. Dejansko bi s to rešitvijo tvegali vsaj delno izničenje te določbe, ker bi se na določenih
območjih dopuščala prepoved lova na določene vrste ptic, čeprav lov v majhnem številu domnevno ne bi ogrožal ohranjanja njihove
populacije na zadovoljivi ravni in bi zato ustrezal sprejemljivi obliki uporabe teh vrst (glej v tem smislu zgoraj navedeno
sodbo Ligue pour la protection des oiseaux in drugi, točka 17). Poleg tega, razen če bi šteli, da so vse vrste ptic glede
lova enakovredne, bi taka rešitev v vsakem primeru ogrožala pravno varnost, saj temelj, zaradi katerega se lahko šteje, da
lahko lov na eno vrsto zamenja lov na drugo vrsto, ne izhaja iz ureditve, ki se uporablja.
Iz tega sledi, da spomladanski lov na zimsko raco izpolnjuje pogoj o neobstoju druge zadovoljive rešitve iz člena 9(1)(c)
Direktive.
Upoštevajoč zgoraj navedeno, je treba sprejeti očitek Komisije, da spomladanski lov na navadno gago, zvonca, srednjega žagarja,
velikega žagarja, belolisko in čopasto črnico ni v skladu s pogojem o neobstoju druge zadovoljive rešitve iz člena 9(1)(c)
Direktive.

Majhno število
Trditve strank
Komisija opozarja, da je treba po mnenju odbora ORNIS pod „majhnim številom“ razumeti število, manjše od 1 % povprečne letne
smrtnosti zadevne vrste, v primeru vrst, na katere je prepovedan lov, in število, ki ustreza približno 1 % v primeru vrst,
na katere je lov dovoljen.
Glede lova na navadno gago, velikega žagarja, srednjega žagarja, belolisko, zvonca in čopasto črnico pa naj Republika Finska
ne bi spoštovala pogoja o odstrelu (točka 53) v „majhnem številu“ v smislu člena 9(1)(c) Direktive. V nasprotju s tem naj
bi bila ta določba spoštovana v primeru zimske race.
Finska vlada priznava, da ta določba ni bila spoštovana v primeru navadne gage, velikega žagarja, srednjega žagarja in beloliske.
Nasprotno ta vlada navaja, da je bilo med spomladansko lovno dobo leta 2001 ujetih 1461 zvoncev in 2585 čopastih črnic. S
primerjavo teh številk in stopnje letne smrtnosti teh vrst bi dobili razmerje 0,8 % za zvonca in 1,2 % za čopasto črnico.
Vsaka od teh dveh vrst naj bi torej izpolnjevala odločujoči pogoj, ki ga je postavil odbor ORNIS, po katerem mora število
ujetih ptic ustrezati približno 1 % deležu njihove letne smrtnosti. Poleg tega naj bi stanje populacije teh vrst potrjevalo
njihovo povečanje.
Presoja Sodišča
Treba je spomniti, da je lov v skladu s členom 9(1)(c) Direktive dovoljen samo, če se nanaša le na določene ptice v majhnem
številu (glej zgoraj navedeno sodbo Ligue pour la protection des oiseaux in drugi, točka 15).
V tem primeru ni sporno, da pogoj, po katerem se lahko lovi le v majhnem številu, ni bil spoštovan glede navadne gage, velikega
žagarja, srednjega žagarja in beloliske. Treba je torej preveriti, ali je ta pogoj izpolnjen glede zvonca in čopaste črnice.
V tem pogledu dokument Komisije, z naslovom „Drugo poročilo o uporabi Direktive 79/409/EGS o ohranjanju prostoživečih ptic“
(COM(93) 572 konč.) z dne 24. novembra 1993, navaja, da je treba v skladu z deli odbora ORNIS za majhno število šteti odstrel,
ki je manjši od 1 % skupne letne smrtnosti zadevne populacije (srednja vrednost) za vrste, ki se jih ne sme loviti, in odstrel
približno 1 % za vrste, ki se jih sme loviti, s tem da se z „zadevno populacijo“ glede selitvenih vrst razume populacijo regij,
ki oskrbujejo glavne kvote, ki se nahajajo v regiji, kjer se izvaja odstopanje v času njegove uporabe.
Čeprav je res, da merilo, ki se nanaša na majhno število, kot ga je izdelal odbor ORNIS, ni pravno zavezujoče, ga lahko v
tem primeru zaradi znanstvene avtoritete, ki jo imajo mnenja tega odbora, in neobstoja vsakršnega nasprotnega znanstvenega
dokaza Sodišče uporablja kot referenčni temelj za presojo, ali odstopanje, ki ga dodeli tožena država članica na podlagi člena
9(1)(c) Direktive, spoštuje pogoj, po katerem je treba zadevne ptice loviti v majhnem številu (glej zlasti sodbo z dne 9.
decembra 2004 Komisija proti Španiji, C-79/03, ZOdl., str. I‑11619, točka 41).
Ugotovljeno pa je, da je bilo spomladi leta 2001 na otokih Åland ulovljenih 1461 zvoncev in 2585 čopastih črnic. Poleg tega
iz spisa izhaja, da je po mnenju odbora ORNIS spomladanski odstrel 1758 zvoncev in 2208 čopastih črnic enak 1 % skupne letne
smrtnosti zadevne populacije in zato izpolnjuje pogoj, po katerem morajo biti odstreli izvršeni v majhnem številu, kot je
to določil navedeni odbor.
Iz tega torej izhaja, da ob izteku roka, določenega v dopolnilnem obrazloženem mnenju, število zvoncev, ujetih na otokih Åland,
ni presegalo praga majhnega števila, kot ga je določil odbor ORNIS.
Glede čopaste črnice je število ujetih ptic manjše od 1,2 % skupne letne smrtnosti zadevne populacije. Ob upoštevanju dejstva,
da je po mnenju odbora ORNIS po eni strani treba šteti za „majhno število“ vsak odstrel v količini 1 % skupne letne smrtnosti
zadevne populacije za vrste, ki se jih sme loviti, kot je čopasta črnica, in da po drugi strani ni sporno, da je populacija
te vrste naraščala, je treba šteti, da število ujetih čopastih črnic na otokih Åland ne presega praga majhnega števila, kot
ga je določil ta odbor.
Iz tega sledi, da je spomladanski lov na zvonca in na čopasto črnico na dan po izteku roka, določenega v dopolnilnem obrazloženem
mnenju, spoštoval pogoj, po katerem sme priti do odstrela ptic le v majhnem številu.
Iz navedenega izhaja, da je treba sprejeti očitek Komisije o tem, da spomladanski lov na navadno gago, velikega žagarja, srednjega
žagarja in belolisko ni v skladu s pogojem glede ulova ptic v majhnem številu, ki ga določa člen 9(1)(c) Direktive.
Posledično je treba šteti, da Republika Finska ni izpolnila obveznosti iz te direktive, ker ni dokazala, da sta bila v okviru
spomladanskega lova na vodne ptice v celinski Finski in v provinci Åland izpolnjena:
–        v primeru navadne gage, zvonca, srednjega žagarja, velikega žagarja, beloliske in čopaste črnice pogoj, ki je določen v členu
9(1)(c) Direktive z namenom odstopanja in ki se nanaša na neobstoj druge zadovoljive rešitve, kot je spomladanski lov; in
–        glede navadne gage, velikega žagarja, srednjega žagarja in beloliske pogoj, določen v tej določbi z namenom odstopanja, ki
se nanaša na dejstvo, da sme lov obsegati le odstrel ptic v majhnem številu.
–        .
V preostalem se tožba zavrne.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala,
naj se Republiki Finski naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1)
Republika Finska ni izpolnila obveznosti iz te direktive, ker ni dokazala, da sta bila v okviru spomladanskega lova na vodne
ptice v celinski Finski in v provinci Åland izpolnjena:
–
v primeru navadne gage, zvonca, srednjega žagarja, velikega žagarja, beloliske in čopaste črnice pogoj, ki je določen v členu
9(1)(c) Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prostoživečih ptic, kot je bila spremenjena z aktom o
pogojih pristopa Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske ter o prilagoditvah pogodb, na katerih temelji
Evropska unija z namenom odstopanja, in ki se nanaša na neobstoj druge zadovoljive rešitve, kot je spomladanski lov; in
–
glede navadne gage, velikega žagarja, srednjega žagarja in beloliske pogoj, določen v isti določbi z namenom odstopanja, ki
se nanaša na dejstvo, da sme lov obsegati le odstrel ptic v majhnem številu.
2)
V preostalem se tožba zavrne.
3)
Republiki Finski se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
*
Jezik postopka: finščina.