CELEX: 62001CJ0349
Sotsiaalpoliitika
Direktiivi 94/45/EÜ artiklid 4 ja 11
Euroopa töönõukogu
Töötajate teavitamine ja nõustamine liikmesriigiülestes ettevõtetes
Keskjuhatuse kohustus anda töötajate esindajatele teatud informatsiooni

24. juuli 2001. aasta määrusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 17. septembril 2001, esitas Arbeitsgericht Bielefeld EÜ artikli
234 alusel kaks eelotsuse küsimust nõukogu 22. septembri 1994. aasta direktiivi 94/45/EÜ Euroopa töönõukogu asutamise või
töötajate teavitamis- ja nõustamiskorra sisseseadmise kohta liikmesriigiülestes ettevõtetes või kontsernides (EÜT L 254, lk
64, edaspidi „direktiiv”) artiklite 4 ja 11 tõlgendamiseks.
Need küsimused kerkisid esile vaidluses Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH (ADS Anker GmbH töönõukogu, edaspidi „töönõukogu”)
ja ADS Anker GmbH (edaspidi „ADS Anker”) vahel, mille esemeks on viimase poolt töönõukogu taotluse tagasilükkamine, millega
töönõukogu palus edastada teatud informatsiooni Euroopa töönõukogu asutamiseks.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Direktiivi üheteistkümnenda põhjenduse kohaselt:
„tuleb vastu võtta vajalikud sätted, et tagada liikmesriigiüleste ettevõtete töötajate asjakohane teavitamine ja nõustamine,
kui neid mõjutavad otsused on tehtud mõnes teises liikmesriigis, kus nemad ei tööta”.
Direktiivi kaheteistkümnendas põhjenduses sätestatakse, et „selleks et tagada kahes või enamas liikmesriigis tegutsevate ettevõtete
või kontsernide töötajate asjakohane teavitamine ja nõustamine, on vaja asutada Euroopa töönõukogud või sisse seada mingi
muu töötajate riikidevaheliseks teavitamiseks ja nõustamiseks sobiv kord”.
Direktiivi kolmeteistkümnes põhjendus on sõnastatud järgmiselt:
„[…] on vaja määratleda kontrolliva ettevõtte mõiste, mis on seotud ainuüksi käesoleva direktiiviga ega mõjuta kontserni või
kontrolli mõistete määratlusi, mida võidakse vastu võtta tulevikus kavandatavates tekstides”.
Direktiivi neljateistkümnendas põhjenduses sätestatakse:
„töötajate teavitamise ja nõustamise mehhanismid sellistes ettevõtetes või kontsernides peavad hõlmama kõiki asutusi või vastavalt
olukorrale ka liikmesriikides paiknevaid kontserni ettevõtteid, hoolimata sellest, kas ettevõtte või kontserni kontrolliva
ettevõtte keskjuhatus paikneb liikmesriikide territooriumil või väljaspool seda”.
Direktiivi artikli 1 lõigetes 1 ja 2 sätestatakse:
„1. Käesoleva direktiivi eesmärk on parandada liikmesriigiüleste ettevõtete ja kontsernide töötajate õigust saada teavet ja
nõuannet.
2. Selleks luuakse vastavalt artikli 5 lõikes 1 sätestatud viisil esitatud taotlusele igas liikmesriigiüleses ettevõttes või
kontsernis Euroopa töönõukogu või töötajate teavitamis- ja nõustamiskord, et töötajate teavitamine ja nõustamine toimuks neil
tingimustel, sel viisil ja sellise mõjuga, nagu käesolev direktiiv sätestab.”
Direktiivi artikli 2 lõike 1 alapunktides a–e sätestatakse:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)      „liikmesriigiülene ettevõte” – ettevõte, millel on liikmesriikide piires vähemalt 1000 töötajat ja vähemalt kahes liikmesriigis
kummaski vähemalt 150 töötajat;
b)      „kontsern” – kontrolliv ettevõte ja selle poolt kontrollitavad ettevõtted;
c)      „liikmesriigiülene kontsern” – järgmiste tunnustega kontsern:
–        vähemalt 1000 töötajat liikmesriikide piires,
–        vähemalt kaks kontserni eri liikmesriikides
ja
–        vähemalt üks 150 töötajaga kontserni ettevõte ühes liikmesriigis ning vähemalt veel üks vähemalt 150 töötajaga kontserni ettevõte
mõnes teises liikmesriigis;
d)      „töötajate esindajad” – siseriikliku õiguse ja/või tavaga ettenähtud töötajate esindajad;
e)      „keskjuhatus” – liikmesriigiülese ettevõtte keskjuhatus või liikmesriigiülese kontserni puhul kontrolliva ettevõtte keskjuhatus”.
Direktiivi artikli 3 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1.       Käesoleva direktiivi kohaldamisel on „kontrolliv ettevõte” see ettevõte, millel on näiteks omandist, rahalisest osalusest
või reguleerivatest eeskirjadest tulenevalt ülekaalukas mõjuvõim teise ettevõtte („kontrollitava ettevõtte”) üle.
2.      Kui vastupidist pole tõestatud, võib ülekaalukat mõjuvõimu teise ettevõtte suhtes eeldada, kui ettevõttel otseselt või kaudselt:
a)      on enamik selle ettevõtte märgitud kapitalist
või
b)      on kontroll selle ettevõtte emiteeritud aktsiakapitaliga seotud häälteenamuse üle
või
c)      on võimalik ametisse nimetada üle poolte nimetatud ettevõtte haldus-, juht- või järelevalveorgani liikmetest.”
Direktiivi artikli 3 lõikes 6 sätestatakse: „[s]elleks et määrata kindlaks, kas ettevõte on „kontrolliv ettevõte”, kohaldatakse
selle liikmesriigi seadust, mida rakendatakse nimetatud ettevõtte suhtes.”
Artikli 4 lõigetes 1–3 sätestatakse, et:
„1.       Liikmesriigiüleses ettevõttes või liikmesriigiüleses kontsernis vastutab artikli 1 lõikes 2 sätestatud Euroopa töönõukogu
asutamiseks või teavitamis- ja nõustamiskorra sisseseadmiseks vajalike tingimuste ja vahendite loomise eest keskjuhatus.
2.       Kui keskjuhatus ei paikne liikmesriigis, võtab lõikes 1 nimetatud vastutuse enda peale vajaduse korral selleks määratud keskjuhatuse
esindaja liikmesriigis.
Nimetatud esindaja puudumisel võtab lõikes 1 nimetatud vastutuse enda peale sellise asutuse või kontserni kuuluva ettevõtte
juhatus, kus on kõige rohkem liikmesriigis töötavaid töötajaid.
3.       Käesoleva direktiivi kohaldamisel loetakse keskjuhatuseks esindaja või esindajad, nende puudumisel aga lõike 2 teises lõigus
nimetatud juhatus.”
Direktiivi artikli 5 lõigetes 1 ja 2 sätestatakse:
„1.      Selleks et saavutada artikli 1 lõikes 1 nimetatud eesmärki, alustab keskjuhatus omal algatusel või vähemalt kahe liikmesriigi
kahe ettevõtte või asutuse vähemalt 100 töötaja või nende esindaja kirjaliku taotluse korral läbirääkimisi Euroopa töönõukogu
asutamiseks või teavitamis- ja nõustamiskorra sisseseadmiseks.
2.       Sel eesmärgil moodustatakse spetsiaalne läbirääkimiskomisjon […].”
Direktiivi artikli 6 lõikes 1 sätestatakse, et „[k]eskjuhatus ja spetsiaalne läbirääkimiskomisjon peavad pidama läbirääkimisi
koostöö vaimus, et saavutada kokkulepe, kuidas artikli 1 lõikes 1 sätestatud töötajate teavitamis- ja nõustamiskorda üksikasjades
rakendada”.
Direktiivi artikli 11 lõigetes 1–3 sätestatakse:
„1.      Iga liikmesriik tagab, et tema territooriumil paiknev liikmesriigiülese ettevõtte asutuste juhtkond ja liikmesriigiülese kontserni
ühe osa moodustavate ettevõtete juhtkond ning nende töötajate esindajad või olukorrale vastavalt töötajad järgivad käesoleva
direktiiviga sätestatud kohustusi, hoolimata sellest, kas keskjuhatus paikneb tema territooriumil või mitte.
2.       Liikmesriigid tagavad, et käesoleva direktiivi kohaldamisel teevad ettevõtted asjaosaliste poolte nõudmisel kättesaadavaks
artikli 2 lõike 1 punktides a ja c nimetatud töötajate arvu puudutava teabe.
3.       Liikmesriigid näevad ette asjakohased meetmed, kui käesolevat direktiivi ei täideta; eelkõige tagavad nad, et käesolevast
direktiivist tulenevate kohustuste jõustamiseks oleksid kättesaadavad vastavad haldus- ja kohtumenetlused.”
Direktiivi artikli 14 lõikes 1 sätestatakse, et liikmesriigid jõustavad direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid
hiljemalt 22. septembriks 1996 või tagavad hiljemalt selleks kuupäevaks, et tööturu osapooled kehtestavad nõutavad sätted
kokkuleppimise teel, seejuures on liikmesriigid kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed, mis tagaksid direktiiviga ettenähtud
tulemused. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.

Siseriiklikud õigusnormid
Direktiiv võeti Saksa õigusesse üle 28. oktoobri 1996. aasta Gesetz über Europäische Betriebsräte’ga (seadus Euroopa töönõukogude
kohta; BGBl 1996 I, lk 1548, edaspidi „EBRG”).
Vastavalt EBRG § 2lõikele 1 kohaldatakse antud seadust ettevõtete suhtes, mille asukoht on Saksamaa territooriumil, ning liikmesriigiüleste
kontsernide suhtes, kui kontrolliv ettevõte asub Saksamaa territooriumil.
EBRG § 2 lõikes 2 sätestatakse:
„Juhul kui keskjuhatus ei paikne liikmesriigis, kuid ettevõtte või asutuse keskjuhatusele alluv kohalik juhatus paikneb liikmesriigis,
kohaldatakse käesolevat seadust, kui see kohalik juhatus asub Saksamaal. Kohaliku juhatuse puudumisel kohaldatakse käesolevat
seadust juhtudel, kui keskjuhatus määrab ettevõtte või asutuse enda esindajaks Saksamaal territooriumil. Kui sellist esindajat
ei ole määratud, kohaldatakse käesolevat seadust juhul, kui liikmesriikides asuvate ettevõtte asutuste või kontserni ettevõtete
võrdluses töötab suurimal arvul töötajaid Saksamaal. Eespool nimetatud organid loetakse sellistel juhtudel keskjuhatuseks.”
EBRG § 3 lõikes 2 määratletakse mõiste „liikmesriigiülene kontsern” analoogselt direktiivi artikli 2 lõike 1 punktis c sätestatuga.
Direktiivi artikli 11 siseriiklikusse õigusesse üle võtva EBRG §-s 5 sätestatakse:
„1.      Keskjuhatus teeb töötajate esindajate nõudmisel kättesaadavaks teabe töötajate keskmise arvu ja nende jaotuse kohta liikmesriikide,
ettevõtete ja asutuste vahel, samuti teabe ettevõtte või kontserni struktuuri kohta.
2.      Töönõukogu või kesktöönõukogu võib kasutada lõikes 1 antud õigust asutuse või ettevõtte kohaliku juhatuse suhtes; viimati
nimetatu on nõutud teabe andmiseks kohustatud sel eesmärgil taotlema keskjuhatuselt asjaomast teavet ja dokumente.”
EBRG §-s 6 määratletakse mõiste „kontrolliv ettevõte” analoogselt direktiivi artiklis 3 sätestatuga.

Menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimused
Eelotsuse taotlemise määrusest tuleneb, et ADS Anker, mille ettevõtte asukohaks on Saksamaa, kuulub direktiivi artikli 2 lõike
1 punkti c tähenduses liikmesriigiülesesse kontserni (edaspidi „Ankeri kontsern”).
Madalmaades asuv äriühing Anker BV on kõigi ADS Ankeri aktsiate ja teiste Ankeri kontserni kuuluvate Rootsis, Norras, Taanis,
Soomes, Ühendkuningriigis, Madalmaades, Austrias, Prantsusmaal, Belgias ja Ungaris asuvate ettevõtete omanik. Anker BV emaettevõte
Anker Systems GmbH asub väljaspool Euroopa Liitu Šveitsis.
Eelotsuse taotlemise määruse kohaselt on Ankeri kontserni ettevõte, kus direktiivi artikli 4 lõike 2 teise lõigu tähenduses
on kõige rohkem töötajaid liikmesriigis, Ühendkuningriigis asuv ettevõte RIVA. See äriühing annab tööd ligi 1000 töötajale
ning Anker BV omandas selle äriühingu 1999. aasta lõpus.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvamuse järgi võib direktiivi artikli 4 lõike 2 teise lõigu ja lõike 3 mõttes kontserni
keskjuhatuseks pidada kas ettevõtet RIVA või Anker BV-d, mis on kontrolliva ettevõtte keskjuhatuseks direktiivi artikli 2
lõike 1 punkti e ja artikli 3 lõike 1 mõttes.
Ankeri kontsernis ei ole asutatud Euroopa töönõukogu ega sisse viidud töötajate teavitamis- ja nõustamiskorda.
ADS Ankeri töönõukogu taotles ADS Ankerilt EBRG § 5 lõike 2 alusel sama paragrahvi lõikes 1 sätestatud teavet ning ettevõtete
või nende kontrollitavate ettevõtete töötajate nimel Euroopa töönõukogu asutamises osalevate töötajate esindusorganite ja
nende esindajate nimesid.
ADS Anker vastas, et ta ei saa seda nõuet täita, kuna nii emaettevõte Anker BV kui ka kontserni emaettevõte Anker Systems
GmbH keeldusid nõutud informatsiooni andmast. Ta lisas, et EBRG ei sätesta õigust saada sellist teavet, mida saab taotleda
teistes liikmesriikides asuvatest teistest ettevõtetest.
Pärast oma teabesaamise taotluse tagasilükkamist algatas töönõukogu menetluse Arbeitsgericht Bielefeld’is.
Arbeitsgericht Bielefeld asus seisukohale, et tööandja ei saa üksnes piirduda vastusega, et soovitud teabe saamiseks tuleb
töönõukogul endal teha vastavad päringud äriregistrist või toetuda muudele allikatele. Just keskjuhatus on vastutav Euroopa
töönõukogu asutamiseks või töötajate teavitamis- ja nõustamiskorra sisseseadmiseks vajalike tingimuste loomise eest.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab ka ADS Ankeri argumendile, mille kohaselt ei olnud tal võimalik nõutud teavet anda,
kuna nii Anker BV kui ka emaettevõte Anker Systems GmbH keeldusid andmast töötajatele vajalikku teavet.
Arbeitsgericht Bielefeld nendib, et kuivõrd EBRG on siseriiklik õigusakt, piirdub selle kehtivusala vaid Saksamaaga ning kõnealune
õigusakt ei pane väljaspool Saksamaad asuvatele ettevõtetele kohustust edastada teatavat informatsiooni Saksamaal asuvatele
ettevõtetele.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus siiski möönab, et tööandja argument töötajate taotletud teabe edastamise võimatuse kohta
ei ole põhjendatud juhul, kui teistes liikmesriikides direktiivi ülevõtmiseks vastuvõetud eeskirjade kohaselt võib tööandja
kohustada teises liikmesriigis asuvat keskjuhatust edastama vajalikku teavet Saksamaa territooriumil asuvatele kontserni ettevõtetele.
Samas märgib siseriiklik kohus, et direktiiv ei sätesta selgesõnaliselt kontserni ettevõtte sellist horisontaalset õigust
informatsioonile teises liikmesriigis asuva keskjuhatuse suhtes.
Arvestades seda, et siseriiklikus kohtus poolelioleva vaidluse lahendamine sõltub direktiivi tõlgendamisest, otsustas Arbeitsgericht
Bielefeld kohtuliku arutamise peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas direktiivist 94/45 […] ja eelkõige selle artiklitest 4 ja 11 tuleneb, et Ühendkuningriigis asuv ettevõte […], mida loetakse
direktiivi artikli 4 lõike 2 teise lõigu ja lõike 3 alusel keskjuhatuseks, või Madalmaades asuv ettevõte, mis on direktiivi
artikli 2 lõike 1 punkti e ja artikli 3 lõike 1 kohaselt kontrolliva ettevõtte keskjuhatus, on kohustatud andma teisele […]
Saksamaal asuvale ja samasse kontserni kuuluvale ettevõttele teavet kontserni ettevõtete ja asutuste, nende õigusliku vormi,
esindamise korra, töötajate keskmise arvu ning nende jaotuse kohta liikmesriikides ja ettevõtetes?
2.      Kui kohus vastab esimesele küsimusele jaatavalt, siis kas teabe andmise kohustus hõlmab ka ettevõtete või kontrollitavate
ettevõtete töötajate nimel Euroopa töönõukogu asutamises osalevate töötajate esindusorganite ja nende esindajate nimesid?”

Eelotsuse küsimused

Euroopa Kohtule esitatud märkused
Võttes esmalt vaatluse alla küsimuse, kas direktiivi kohaselt on keskjuhatus või eeldatav keskjuhatus kohustatud andma teisele
sama kontserni ettevõttele teatavat informatsiooni Euroopa töönõukogu asutamiseks, märgivad töönõukogu, Saksamaa valitsus
ja komisjon, et direktiivi artikli 4 kohaselt vastutab keskjuhatus liikmesriigiüleses ettevõttes või kontsernis Euroopa töönõukogu
asutamiseks või teavitamis- ja nõustamiskorra sisseseadmiseks vajalike tingimuste ja vahendite loomise eest. Nende arvamuse
kohaselt on direktiivi tegeliku mõju saavutamiseks vältimatu, et ettevõtte või kontserni keskjuhatust kohustatakse andma töötajate
esindajatele teavet, mis võimaldab neil kindlaks teha, kas Euroopa töönõukogu tuleb asutada asjaomases ettevõttes või kontsernis
ning kas sellisel juhul võib moodustada spetsiaalse läbirääkimiskomisjoni.
Töönõukogu arvates ei tulene EBRG § 5 lõikes 2 sätestatud keskjuhatuse kohustus edastada teavet ka juhul, kui keskjuhatus
ei asu EBRG territoriaalses kehtivusalas, vaid teises liikmesriigis, mitte üksnes direktiivist, vaid ka Euroopa töönõukogu
asutamisega taotletavast eesmärgist ehk töötajate riikidevahelisest teavitamisest ja nendega konsulteerimisest. Kui EBRG §
5 lõike 2 kohaldamine oleks piiratud Saksamaa territooriumiga, oleks töötajate esindajatel raskem saada Euroopa töönõukogu
asutamiseks vajalikku teavet ning see muudaks direktiivi eesmärgi saavutamise oluliselt keerulisemaks ning tooks kaasa tarbetu
ajakulu ning mittevajalikud protseduurid ja kulutused.
Komisjon on direktiivi artikliga 4 keskjuhatusele pandud kohustuse suhtes seisukohal, et sõltumata asjaomasest liikmesriigist
ei ole oluline, kas kontserni töötajad kasutavad oma legitiimset õigust saada informatsiooni keskjuhatuse suhtes otse või
kontserni ettevõtte kaudu, nagu see on kehtestatud Saksamaal.
ADS Anker väidab, et ehkki direktiivi eesmärk on teha võimalikuks Euroopa töönõukogu asutamine, ei saa see viia selleni, et
ettevõte on sunnitud algatama oma kontrolliva ettevõtte suhtes kohtumenetlust.
Kui kontrollitava ettevõtte töönõukogul ei õnnestu saada sama kontserni poolt kontrollitavalt teiselt ettevõttelt vajalikku
teavet direktiivi artikli 5 lõikes 1 sätestatud taotluse esitamiseks põhjusel, et see teave ei ole teises ettevõttes kättesaadav,
tuleb tal kasutada oma õigust teabele kontserni kontrolliva ettevõtte suhtes, toetudes direktiivi ülevõtmiseks kehtestatud
siseriiklikele normidele.
Võttes järgmisena vaatluse alla teabe sisu, mille keskjuhatus või eeldatav keskjuhatus peab direktiivis ettenähtud informeerimise
kohustuse põhjal tagama, väidavad nii töönõukogu kui ka Saksamaa valitsus, et direktiivi tuleb selles osas tõlgendada laiendavalt,
võttes arvesse selle mõtet ja eesmärki.
Töönõukogu seisukoha järgi hõlmab õigus saada teavet sellist informatsiooni, mis on vajalik, et selgitada välja, kas ettevõttes
või kontsernis saab asutada Euroopa töönõukogu või mitte. Samuti peaksid töötajate esindajad saama teavet, mis on neile vajalik
taotluse esitamiseks direktiivi artikli 5 kohaselt, et asutada Euroopa töönõukogu ja moodustada sel eesmärgil spetsiaalne
läbirääkimiskomisjon. Asjaolu, et taotluse spetsiaalse läbirääkimiskomisjoni moodustamiseks Euroopa töönõukogu asutamise eesmärgil
peavad esitama vähemalt kahe eri liikmesriigi töötajad või nende esindajad, eeldab teavet teiste töötajate esindusorganite
ja nende liikmete kohta.
Seevastu ADS Anker väidab, et töötajate esindusorganite ja nende liikmete nimed ei ole direktiivi artikli 5 lõikes 1 sätestatud
spetsiaalse läbirääkimiskomisjoni moodustamiseks peetavate läbirääkimiste alustamiseks ilmtingimata vajalikud.
Tuginedes 29. märtsi 2001. aasta otsusele kohtuasjas C-62/99: Bofrost* (EKL 2001, lk I‑2579), väidab komisjon, et kui informatsiooni
saamise taotlust menetleva kohtu arvates on ettevõtete või nende poolt kontrollitavate ettevõtete töötajate nimel Euroopa
töönõukogu asutamises osalevate töötajate esindusorganite ja nende esindajate nimedel oluline osa kõnealuse töönõukogu loomiseks
või teavitamis- ja nõustamiskorra sisseseadmiseks peetavate läbirääkimiste alustamisel, peab kontserni kuuluv ettevõte andma
tema käsutuses olevat asjaomast teavet või teavet, mida tal on võimalik edastada oma ettevõtte töötajate esindusorganitele
viimaste nõudmisel.

Euroopa Kohtu vastus
Direktiivi üheteistkümnendast põhjendusest ja artikli 1 lõikest 2 lähtudes on direktiivi eesmärk tagada liikmesriigiüleste
ettevõtete töötajate asjakohane teavitamine ja nõustamine, kui neid mõjutavad otsused on tehtud mõnes teises liikmesriigis,
kus nemad ei tööta.
Direktiivi üldise skeemi kohaselt on töötajate riikidevaheline teavitamine ja nõustamine tagatud eelkõige keskjuhatuse ja
töötajate esindajate vahel toimuvate läbirääkimiste süsteemi kaudu (eespool viidatud kohtuasi Bofrost*, punkt 29, ning 13. jaanuari
2004. aasta otsus kohtuasjas C‑440/00: Kühne & Nagel, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 40).
Eeltoodut silmas pidades asutatakse Euroopa töönõukogu või seatakse sisse töötajate teavitamis- ja nõustamiskord igas liikmesriigiüleses
ettevõttes ja kontsernis, kui selleks on esitatud taotlus kooskõlas direktiivi artikli 5 lõikes 1 ettenähtud korraga.
Viimati nimetatud direktiivi sätte kohaselt alustab liikmesriigiülese kontserni keskjuhatus omal algatusel või vähemalt kahe
liikmesriigi kahe ettevõtte või asutuse vähemalt 100 töötaja või nende esindaja kirjaliku taotluse korral läbirääkimisi Euroopa
töönõukogu asutamiseks.
Direktiivi artikli 5 lõike 2 kohaselt moodustatud töötajaid esindav spetsiaalne läbirääkimiskomisjon ja keskjuhatus peavad
direktiivi artikli 6 lõike 1 kohaselt pidama läbirääkimisi koostöö vaimus, et saavutada kokkulepe üksikasjades Euroopa töönõukogu
asutamiseks.
Euroopa Kohus on varem märkinud, et direktiivi kasuliku mõju saavutamiseks on hädavajalik tagada asjaomastele töötajatele
juurdepääs teabele, mis võimaldab neil kindlaks teha, kas neil on õigus taotleda läbirääkimiste alustamist keskjuhatuse ja
töötajate esindajate vahel – taoline õigus teabele on oluliseks eelduseks, et selgitada välja, kas tegemist on liikmesriigiülese
ettevõttega või kontserniga, mis on omakorda Euroopa töönõukogu asutamise või töötajate teavitamis- ja konsulteerimiskorra
sisseseadmise eeltingimuseks (eespool viidatud kohtuasi Bofrost, punktid 32 ja 33, ning kohtuasi Kühne & Nagel, punkt 46).
Mis puutub taolise töönõukogu asutamisse, siis peab keskjuhatus direktiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt tagama töönõukogu loomiseks
vajalikud tingimused ja vahendid. See ülesanne hõlmab kohustust anda töötajate esindajatele teavet, mis on vajalik Euroopa
töönõukogu asutamiseks peetavate läbirääkimiste alustamiseks (vt eespool viidatud kohtuasi Kühne & Nagel, punktid 49 ja 51).
Keskjuhatus on direktiivi artikli 3 lõigete 1 ja 2 tähenduses kontrolliva ettevõtte, st teiste kontserni kontrollitavate ettevõtete
üle ülekaalukat mõjuvõimu omava ettevõtte keskjuhatus. Tegemist on ettevõttega, mis oma ülekaaluka mõjuvõimu tõttu saab taotleda
teistelt kontserni kuuluvatelt ettevõtetelt nimetatud läbirääkimiste alustamiseks vajalikku informatsiooni ja kohustada neid
seda esitama, et ettevõttel oleks võimalik edastada saadud teave asjaomastele esindajatele (vt selle kohta eespool viidatud
kohtuasi Kühne & Nagel, punktid 52 ja 54).
Tagamaks direktiivi eesmärki seoses töötajate õigusega saada kõnealust teavet, sätestatakse direktiivis lisaks võimalus, et
juhul kui keskjuhatus paikneb väljaspool liikmesriiki, siis eeldatakse, et direktiivi artikli 4 lõike 2 esimese ja teise lõigu
kohaselt võtab direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud keskjuhatuse vastutuse enda peale liikmesriigi keskjuhatuse esindaja
või sellise esindaja puudumisel liikmesriikide võrdluses suurima töötajate arvuga asutuse või kontrollitava ettevõtte keskjuhatus,
st eeldatav keskjuhatus.
Direktiivi kasuliku mõju saavutamiseks peavad teised liikmesriigis asuvad kontserni kuuluvad ettevõtted aitama eeldataval
keskjuhatusel täita direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud põhikohustust. Eespool nimetatud eeldatava keskjuhatuse õigusele
saada vajalikku teavet vastab teiste kontserni ettevõtete juhatuste kohustus anda nimetatud keskjuhatusele nende käsutuses
olevat või neile kättesaadavat teavet (eespool viidatud kohtuasi Kühne & Nagel, punkt 59).
Käesolevas kohtuasjas on oluliseks küsimuseks see, kas keskjuhatus või eeldatav keskjuhatus peab direktiivi kohaselt andma
ka kontrollitavale ettevõttele töötajate poolt nõutud teavet, mis on vajalik kontserni kontrollitavas ettevõttes Euroopa töönõukogu
asutamiseks peetavate läbirääkimiste alustamiseks, ja kas kõnealusel ettevõttel on direktiivi kohaselt õigus nõuda sellise
teabe edastamist talle.
Nii direktiivi eesmärgist kui selle üldisest skeemist tuleneb, et keskjuhatuse või eeldatava keskjuhatuse direktiivi artikli
4 lõikes 1 sätestatud kohustusi tuleb tõlgendada nii, et need hõlmavad kohustust anda Euroopa töönõukogu asutamiseks peetavate
läbirääkimiste alustamiseks vajalikku teavet töötajate esindajatele nii otse kui ka nende kontserni ettevõtete kaudu, kellelt
nimetatud esindajad esmalt teavet taotlesid.
Euroopa Kohus on eespool viidatud kohtuasjades Bofrost* ja Kühne & Nagel leidnud, et keskjuhatuse või eeldatava keskjuhatuse
direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud kohustuste mis tahes teistsugune tõlgendamine ohustaks direktiivi kasulikku mõju.
Direktiivi eesmärk on panna Euroopa töönõukogu asutamisele kaasaaitamiseks kohustusi kõigile kontserni ettevõtetele (vt selle
kohta eespool viidatud kohtuasi Bofrost*, punktid 31 ja 35). Euroopa Kohtu varasema järelduse kohaselt seisneb direktiivi
selge eesmärk selles, et direktiivis sätestatud kohustusi täidetaks viisil, mis võimaldab asjaomastel töötajatel või nende
esindajatel saada vajalikku teavet, et selgitada välja, kas neil on õigus taotleda läbirääkimiste alustamist või mitte (eespool
viidatud kohtuasi Bofrost*, punkt 38).
Direktiivi artikli 4 lõikes 1 ettenähtud kohustuse kitsendav tõlgendus, mis piirab selle sätte kohaldamise ainult juhtudega,
kui töötajate esindajad taotlevad informatsiooni otse keskjuhatuselt või eeldatavalt keskjuhatuselt, ahendaks alusetult nimetatud
sätte või isegi kogu direktiivi kohaldamist ja kehtivusala ning võib jätta töötajad ilma neile direktiiviga antud õigustest.
Järelikult sätestatakse direktiivi artikli 4 lõikes 1 kohustus anda Euroopa töönõukogu asutamiseks vajalikku informatsiooni
töötajate esindajatele nii otse kui ka kontserni ettevõtte kaudu, kellele esitasid sellekohase taotluse ettevõtte enda töötajate
esindajad.
Peale selle peavad liikmesriigid direktiivi artikli 14 lõike 1 kohaselt võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada igal ajal
direktiiviga ettenähtud tulemused. Liikmesriigid peavad direktiivi artikli 11 lõike 3 kohaselt ette nägema asjakohased meetmed
juhuks, kui direktiivi ei täideta, ning eelkõige peavad nad tagama, et direktiivist tulenevate kohustuste jõustamiseks oleksid
kättesaadavad vastavad haldus- ja kohtumenetlused. Direktiivi eesmärgi kohaselt peavad liikmesriigid võtma kõik vajalikud
meetmed selleks, et tagada täielikult direktiivi artikli 4 lõikest 1 ja artiklist 11 tulenevate kohustuste täitmine (vt selle
kohta eespool viidatud kohtuasi Kühne & Nagel, punkt 61).
Mis puutub teabe sisusse, mille keskjuhatus või eeldatav keskjuhatus peab informeerimise kohustuse põhjal tagama, tuleb kõigepealt
juhtida tähelepanu sellele, et direktiivi artikli 11 lõikes 2 on selgesõnaliselt sätestatud liikmesriikide kohustus tagada,
et direktiivi kohaldamisel teevad ettevõtted asjaosaliste poolte nõudmisel kättesaadavaks artikli 2 lõike 1 punktides a ja
c nimetatud töötajate arvu puudutava teabe.
Peale selle on liikmesriigi teised kontserni ettevõtted kohustatud andma keskjuhatusele Euroopa töönõukogu asutamiseks peetavate
läbirääkimiste alustamiseks vajalikku teavet, kui selline teave on nende käsutuses või neile kättesaadav (eespool viidatud
kohtuasi Kühne & Nagel, punktid 64 ja 69).
Lõpetuseks, tulenevalt käesoleva otsuse punktis 58 mainitust on direktiivi selge eesmärk, et selles sätestatud kohustusi täidetaks
viisil, mis võimaldab asjaomastel töötajatel või nende esindajatel saada vajalikku teavet, et selgitada välja, kas neil on
õigus taotleda läbirääkimiste alustamist ja kui see on asjakohane, esitada selleks nõuetekohane taotlus (eespool viidatud
kohtuasi Bofrost*, punkt 38).
Sellest tuleneb, et teavet kontserni ettevõtete ja asutuste, nende õigusliku vormi, esindamise korralduse, töötajate keskmise
arvu ja nende jaotuse kohta liikmesriikides võib taotleda ulatuses, kuivõrd see teave on vajalik direktiivi artikli 5 lõikes
1 osutatud läbirääkimiste alustamiseks Euroopa töönõukogu asutamise eesmärgil (vt selle kohta eespool viidatud kohtuasi Kühne
& Nagel, punkt 70). Sama põhimõte kehtib ka ettevõtete või nende poolt kontrollitavate ettevõtete töötajate nimel Euroopa
töönõukogu asutamises osalevate töötajate esindusorganite ja nende esindajate nimede ja aadresside kohta.
Liikmesriigi kohtud peavad neile esitatud tõendite kogumile tuginedes tuvastama, kas nõutud teave on direktiivi artikli 5
lõikes 1 osutatud läbirääkimiste alustamiseks vajalik.
Eeltoodust lähtudes tuleb esitatud eelotsuse küsimustele vastata järgmiselt: direktiivi artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 11
tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikidel tuleb teha nendele ettevõtetele, mis asuvad asjaomase liikmesriigi territooriumil
ja on direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti e ja artikli 3 lõike 1 kohaselt kontserni keskjuhatuseks või artikli 4 lõike 2 teise
lõigu kohaselt eeldatavaks keskjuhatuseks, ülesandeks anda teisele samasse kontserni kuuluvale, kuid teises liikmesriigis
asuvale ettevõttele teavet, mida viimati nimetatud ettevõtte töötajate esindajad on temalt taotlenud, kui see teave ei ole
teise ettevõtte käsutuses ja kui asjassepuutuv teave on vajalik Euroopa töönõukogu asutamiseks peetavate läbirääkimiste alustamiseks.

Kohtukulud
Euroopa Kohtule märkusi esitanud Saksamaa valitsuse ja komisjoni kohtukulusid ei hüvitata. Kuna põhimenetluse poolte jaoks
on käesolev menetlus siseriiklikus kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kulude jaotuse siseriiklik kohus.
Esitatud põhjendustest lähtudes
EUROOPA KOHUS (kuues koda),
vastuseks Arbeitsgericht Bielefeld’i 24. juuli 2001. aasta määrusega esitatud küsimustele otsustab:
1.
Nõukogu 22. septembri 1994. aasta direktiivi 94/45/EÜ Euroopa töönõukogu asutamise või töötajate teavitamis- ja nõustamiskorra
sisseseadmise kohta liikmesriigiülestes ettevõtetes või kontsernides artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 11 tuleb tõlgendada nii,
et liikmesriigid peavad tegema nendele ettevõtetele, mis asuvad asjaomase liikmesriigi territooriumil ja on direktiivi artikli
2 lõike 1 punkti e ja artikli 3 lõike 1 kohaselt kontserni keskjuhatuseks või artikli 4 lõike 2 teise lõigu kohaselt eeldatavaks
keskjuhatuseks, ülesandeks anda teisele samasse kontserni kuuluvale, kuid teises liikmesriigis asuvale ettevõttele teavet,
mida viimati nimetatud ettevõtte töötajate esindajad on temalt taotlenud, kui see teave ei ole teise ettevõtte käsutuses ja
kui asjassepuutuv teave on vajalik Euroopa töönõukogu asutamiseks peetavate läbirääkimiste alustamiseks.
Skouris
Gulmann
Puissochet
Macken

Colneric
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 15. juulil 2004 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Esimees
R. Grass

V. Skouris
*
Kohtumenetluse keel: saksa.