CELEX: 62004CJ0239
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Direktiiv 92/43/EMÜ
Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse
Artikli 6 lõige 4
Castro Verde erikaitseala
Alternatiivsete lahenduste puudumine

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Portugali Vabariik viis ellu Castro Verde
erikaitseala läbiva kiirtee projekti, hoolimata negatiivsest hinnangust, mis keskkonnale avaldatavale mõjule oli antud, ja
hoolimata sellest, et sellele trassile oli alternatiivseid lahendusi, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu
21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT
L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102), mida on muudetud nõukogu 27. oktoobri 1997. aasta direktiiviga 97/62/EÜ, millega
kohandatakse tehnika ja teaduse arenguga direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku
kaitse kohta (EÜT L 305, lk 42; ELT eriväljaanne 15/04, lk 3) (edaspidi „loodusdirektiiv”), artikli 6 lõikest 4.

Õiguslik raamistik

Direktiiv 79/409/EMÜ
Nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi loodusliku linnustiku kaitse kohta (EÜT L 103, lk 1; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98)
artikli 4 lõiked 1 ja 2 panevad liikmesriikidele kohustuse klassifitseerida erikaitsealadena need alad, mis vastavad nimetatud
sätetes kehtestatud kriteeriumidele.
Sama direktiivi artikli 4 lõige 4 näeb ette:
„Liikmesriigid võtavad lõigetes 1 ja 2 osutatud kaitsealade suhtes vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade saastamist või
kahjustamist või lindude mis tahes häirimist, niivõrd kui see on käesoleva artikli eesmärkide seisukohast oluline. Liikmesriigid
püüavad elupaikade saastamist või kahjustamist vältida ka väljaspool kaitsealasid.”

Loodusdirektiiv
Loodusdirektiivi artikli 6 lõiked 2–4 sätestavad:
„2. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealadel looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist
ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks alad on määratud, kuivõrd selline häirimine võib oluliselt mõjutada käesoleva
direktiivi eesmärkide täitmist.
3. Iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis
tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega,
mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab. Pädevad siseriiklikud asutused annavad kavale või projektile kava või projekti tagajärgede
hindamise järelduste alusel ning lõike 4 sätete kohaselt nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei
avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju, ja teevad seda vajaduse korral pärast avaliku arvamuse saamist.
4. Kui hoolimata negatiivsest hinnangust kava või projekti tagajärgedele ala suhtes ja alternatiivsete lahenduste puudumisel
tuleb kava või projekt üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel
siiski ellu viia, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse.
Liikmesriik teatab komisjonile vastuvõetud asendusmeetmetest.
[…]”.
Loodusdirektiivi artikli 7 kohaselt:
„Käesoleva direktiivi artikli 6 lõigetest 2, 3 ja 4 tulenevad kohustused asendavad kõik direktiivi 79/409/EMÜ artikli 4 lõike 4
esimesest lausest tulenevad kohustused artikli 4 lõike 1 kohaselt klassifitseeritud alade või artikli 4 lõike 2 kohaselt tunnustatud
alade osas alates käesoleva direktiivi rakendamise kuupäevast või alates ala direktiivi 79/409/EMÜ kohasest klassifitseerimisest
või tunnustamisest liikmesriigi poolt, kui viimane kuupäev on hilisem.”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud ja kohtueelne menetlus
Lissaboni Algarve piirkonnaga ühendava kiirtee A 2 ehitamise projekt usaldati 1997. aastal äriühingule BRISA Auto-Estradas
de Portugal.
Kõnesoleva kiirtee Aljustreli ja Castro Verde asulaid ühendava osa trassi jaoks töötas mainitud äriühing välja projekti, mille
kohaselt see tee möödus Messejana, Alcariase, Conceiçao, Aivadose ja Estação de Ourique asulatest ida poolt ja läbis Castro
Verde erikaitseala läänekülge.
1999. aasta septembris edastati Portugali keskkonnaministeeriumile selle trassi projekti keskkonnamõjude hinnang (edaspidi
„keskkonnamõju uurimus”).
Samal kuul klassifitseerisid Portugali ametiasutused Castro Verde ala direktiivi 79/409 artikli 4 alusel erikaitsealaks.
2000. aasta jaanuaris kiitis keskkonnaminister keskkonnamõju uurimuse heaks ja andis loa projekti elluviimiseks.
Kiirte A 2 Aljustrelist Castro Verdesse kulgev lõik avati liikluseks 2001. aasta juulis.
Kaebuse põhjal, milles komisjoni teavitati asjaolust, et Portugali ametiasutused olid Castro Verde erikaitseala läbiva kiirtee
ehitamise projekti ellu viinud hoolimata negatiivsest hinnangust mõjule, mida see lõik avaldab kõnealusele alale, andis komisjon
20. oktoobri 2000. aasta kirjaga Portugali valitsusele võimaluse esitada kahe kuu jooksul oma seisukoht.
Portugali ametiasutused esitasid oma seisukoha komisjonile 4. detsembri 2000. aasta ja 12. jaanuari 2001. aasta kirjades.
Märkides, et Portugali ametiasutused ei selgitanud, miks ei uuritud alternatiivseid, väljaspool Castro Verde erikaitseala
ja Alcariase, Conceição, Aivadose ja Estação de Ourique elurajoone asuvaid trasse, leidis komisjon, et Portugali Vabariik
on rikkunud loodusdirektiivi artikli 6 lõikest 4 tulenevaid kohustusi ja esitas 11. aprillil 2001 põhjendatud arvamuse, milles
kutsus seda liikmesriiki võtma arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
Kuna Portugali ametiasutuste vastus sellele põhjendatud arvamusele komisjoni ei rahuldanud, siis otsustas ta esitada käesoleva
hagi.

Hagi
Komisjoni väitel näitab keskkonnamõju uurimus selgelt, et trass, mille Portugali ametiasutused valisid kiirtee A 2 Aljustrelist
Castro Verdesse kulgeva lõigu ehitamiseks, avaldab väga olulist negatiivset mõju nii 17 looduslikule linnuliigile, mis on
kantud direktiivi 79/409 I lisasse, kui ka nende elupaigale.
Portugali Vabariik väidab, et komisjon on keskkonnamõju uurimuse toel esitanud vaid üldisi kaalutlusi, näitamata, kuidas selle
trassi elluviimine on avaldanud väga olulist negatiivset mõju. Tema arvates tuleb Castro Verde erikaitsealale põhjustatavat
võimalikku kahju võrrelda selle kahjuga, mis tegelikult põhjustati.
Loodusdirektiivi artikli 6 lõike 3 kohaselt annavad pädevad siseriiklikud asutused kavale või projektile, mis ei ole otseselt
seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju, nõusoleku
alles pärast seda, kui nad on selle kava või projekti antud alale avaldatavaid tagajärgi asjakohaselt hinnates kindlaks teinud,
et see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju, ja teevad seda vajaduse korral pärast avaliku arvamuse saamist.
Viimati nimetatud sättega võetakse kasutusele menetlus, millega püütakse eelneva kontrolli kaudu tagada, et kavale või projektile,
mis ei ole otseselt seotud asjaomase ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab
alale olulist mõju, antakse luba vaid siis, kui see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju (7. septembri
2004. aasta otsus kohtuasjas C–127/02: Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging, EKL 2004, lk I-7405, punkt 34).
Euroopa Kohus on selle kohta juba otsustanud, et niisugusele kavale või projektile võib anda loa vaid tingimusel, et pädevad
siseriiklikud asutused on kindlad, et see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju. Nii on see juhul, kui
teaduslikust seisukohast ei ole mingisugust põhjendatud kahtlust sellise mõju puudumise suhtes (eespool viidatud kohtuotsus
Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging, punktid 56 ja 59).
Käesoleval juhul annab keskkonnamõju uurimus tunnistust Castro Verde erikaitsealal 17 sellise linnuliigi esinemisest, mis
on kantud direktiivi 79/409 I lisasse, samuti sellest, et mõned neist on tundlikumad häirimise suhtes või nende elupaiga tükeldamise
suhtes, mille põhjustab kiirtee A 2 Aljustreli ja Castro Verdet ühendava lõigu projekt.
Antud uurimusest nähtub lisaks, et kõnesoleval projektil on Castro Verde erikaitsealal esinevale linnustikule „märkimisväärselt
suur” kogumõju ja „oluline negatiivne mõju”.
Järelikult tuleb sedastada, et Portugali ametiasutustel ei olnud kiirtee A 2 trassi projektile luba andes alust arvata, et
see ei avalda mainitud ala terviklikkusele negatiivset mõju.
Asjaolu, et projekt pärast selle elluviimist selliseid tagajärgi kaasa ei toonud, on sellise hindamise juures ebaoluline.
Niisuguse mõju puudumise suhtes ei tohi teaduslikust seisukohast olla mingisugust põhjendatud kahtlust just projekti heakskiitva
otsuse vastuvõtmise hetkel (vt 29. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-209/02: komisjon
vs.
Austria, EKL 2004, lk I-1211, punktid 26 ja 27, ning eespool viidatud kohtuotsus Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging,
punktid 56 ja 59).
Neil asjaoludel oli Portugali ametiasutustel võimalus kas kõnesolevale projektile loa andmisest keelduda või lubada seda loodusdirektiivi
artikli 6 lõike 4 alusel, kui selles sätestatud tingimused olid täidetud (eespool viidatud kohtuotsus Waddenvereniging ja
Vogelbeschermingsvereniging, punktid 57 ja 60).
Antud juhul tuleb seega uurida, kas kiirtee A 2 Aljustreli ja Castro Verde asulate vahelise trassi projektile oleks olnud
võimalik luba anda loodusdirektiivi artikli 6 lõike 4 alusel.
Komisjon väidab selle kohta, et Portugali Vabariik ei ole kõnesolevat sätet järginud, kuna antud juhul ei ole Portugali ametiasutused
hinnanud alternatiivseid trasse, millel ei ole negatiivset mõju Castro Verde erikaitsealale ega selle piirkonna elanikkonnale.
Täpsemalt leiab ta, et mainitud ametiasutused ei ole võtnud arvesse alternatiivseid trasse, mis asuvad väljaspool Castro Verde
erikaitseala ja Alcariase, Conceição, Aivadose ja Estação de Ourique asulatest koosnevat elupiirkonda.
Komisjon leiab, et niisuguseid alternatiivseid trasse oleks tulnud hinnata ning eriti oleks tulnud hinnata neid, mille puhul
kiirtee A 2 oleks kulgenud Castro Verde erikaitsealast läänes, selle piiri ja maantee IC 1 vahelisel väga madala asustustihedusega
tasandikul, mis oleks Portugali ametiasutustel võimaldanud valida oluliste tehniliste raskusteta ja ebamõistlike majanduslike
kulutusteta alternatiivse trassi, mis ei avalda negatiivset mõju ei sellele erikaitsealale ega mõjuta ka mainitud asulaid
või muid asulaid.
Portugali Vabariigi kohaselt ei olnud komisjonil kohustus mitte üksnes esitada selline trass, vaid ka see määratleda ja seda
iseloomustada, näidates niisuguse alternatiivse lahenduse olemasolu ja teostatavust, mis oleks keskkonda vähem kahjustav ja
mida Portugali ametivõimud ei olnud arvesse võtnud. Komisjon ei ole aga ühtki sellist tõendit esitanud.
Portugali valitsus väidab, et igal juhul ei ole komisjoni pakutud lahendust võimalik lugeda „alternatiivseks lahenduseks”
loodusdirektiivi artikli 6 lõike 4 mõttes. Tema arvates ei viita see mõiste mitte lihtsalt teoreetiliselt teostatavale asenduslahendusele,
vaid hõlmab ka niisuguse lahenduse negatiivsete tagajärgede arvestamist.
Komisjoni pakutud trassi teostamine tooks kaasa olulise sotsiaalse, majandusliku ja keskkonnakahju, kuivõrd see mõjutaks Conceição,
Aivadose ja Estação de Ourique elanikkonda ning Monte da Rocha paisu valgala.
Mainitud liikmesriik leiab seega, et ebaoluline ja paratamatult kaasnev kahju, mida Portugali ametiasutuste valitud trass
põhjustab Castro Verde erikaitseala terviklikkusele, on väiksem kui kahju, mida põhjustaks komisjoni pakutud lahenduse elluviimine.
Loodusdirektiivi artikli 6 lõige 4 näeb ette, et kui hoolimata lõike 3 esimese lause alusel teostatud hindamise negatiivsetest
järeldustest ja alternatiivsete lahenduste puudumisel tuleb kava või projekt üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel
siiski ellu viia, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse.
Seda sätet, mis lubab teatud tingimustel ellu viia kava või projekti, millele on loodusdirektiivi artikli 6 lõike 3 esimese
lause alusel toimunud hindamisel antud negatiivne hinnang, tuleb tõlgendada kitsalt, kuivõrd on tegemist erandiga mainitud
lõike 3 teises lauses sätestatud loa andmise tingimusest.
Kava või plaani elluviimine loodusdirektiivi artikli 6 lõike 4 alusel on seega võimalik eelkõige siis, kui on tõendatud, et
alternatiivseid lahendusi ei ole.
Antud asjas on ilmne, et Portugali ametiasutused on uurinud ja jätnud kõrvale mitmed lahendused, mis küll möödusid Alcariase,
Conceição, Aivadose ja Estação de Ourique asulatest, kuid mille trass läbis Castro Verde erikaitseala läänekülge.
Toimikust ei selgu aga, et kõnealused ametiasutused oleks hinnanud lahendusi, mis paiknevad väljaspool seda erikaitseala ja
eelnevalt mainitud asulatest läänes, samas kui komisjoni esitatud teabe põhjal ei ole võimalik
a priori
välistada, et nende lahenduste vastuvõtmine oleks vastanud alternatiivsetele lahendustele loodusdirektiivi artikli 6 lõike 4
tähenduses ning seda isegi juhul, kui need võisid, nagu väidab Portugali Vabariik, põhjustada teatud raskusi.
Kuna Portugali ametiasutused ei hinnanud seda tüüpi lahendusi, siis ei ole nad järelikult tõendanud alternatiivsete lahenduste
puudumist selle artikli tähenduses.
Neil asjaoludel tuleb sedastada, et kuna Portugali Vabariik viis ellu Castro Verde erikaitseala läbiva kiirtee projekti, hoolimata
negatiivsest hinnangust, mis keskkonnale avaldatavale mõjule oli antud, ja ei tõendanud, et alternatiivsed lahendused sellele
trassile puudusid, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad loodusdirektiivi artikli 6 lõikest 4.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Portugali Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud
välja mõista Portugali Vabariigilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Kuna Portugali Vabariik viis ellu Castro Verde erikaitseala läbiva kiirtee projekti, hoolimata negatiivsest hinnangust, mis
keskkonnale avaldatavale mõjule oli antud, ja ei tõendanud, et alternatiivsed lahendused sellele trassile puudusid, siis on
ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku
loomastiku ja taimestiku kaitse kohta, mida on muudetud nõukogu 27. oktoobri 1997. aasta direktiiviga 97/62/EÜ, artikli 6
lõikest 4.
2.
Mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: portugali.