CELEX: 62006CJ0001
Põllumajandus
Põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteem
Määrus (EMÜ) nr 3665/87
Toodete ekspordi kohta tõendite esitamine
Samaväärsete tõendite esitamine
Artikli 47 lõige 3
Selliste tõendavate dokumentide samaväärsete tõenditena omal algatusel tunnustamine, millele ei ole lisatud sõnaselgelt põhjendatud taotlust tunnustada neid samaväärsena
Otseekspordi suhtes kohaldamatus
Siseriiklikud menetlusnormid
Liikmesriigi pädevate asutuste kohustused

Eelotsusetaotlus puudutab komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (
EÜT L 351, lk 1
), muudetud komisjoni 5. detsembri 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 2955/94 (
EÜT L 312 lk 5
; edaspidi „määrus nr 3665/87”), artikli 47 lõike 3 tõlgendamist.
See taotlus esitati Bonn Fleisch Ex- und Import GmbH (edaspidi „Bonn Fleisch”) ja Hauptzollamt Hamburg-Jonasi (Hamburg-Jonasi peatolliasutus; edaspidi „Hauptzollamt”) vahelises kohtuvaidluses, mille esemeks on viimase nõue eksporditoetuste tagasimaksmise kohta.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
Määrus (EMÜ) nr 3566/92
Komisjoni 8. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3566/92 dokumentide kohta, mida rakendatakse kauba kasutuse ja/või sihtkoha kontrollimist hõlmavate ühenduse meetmete kohaldamiseks (
EÜT L 362, lk 11
), artikli 2 järgi:
„Kui ühenduse meetme rakendamiseks on tarvis tõendada, et ühenduse territooriumile imporditud, sealt eksporditud või kõnealuse territooriumi piires liikuva kauba kasutuse ja/või sihtkoha suhtes on nimetatud meetmega ette nähtud tingimused täidetud, esitatakse selleks kontrolleksemplar T5. […]”
Määrus nr 3665/87
Määruse nr 3665/87 preambuli 49. põhjendusest (saksakeelses versioonis 50. põhjendusest) ilmneb:
„võib juhtuda, et eksportijast sõltumatutel põhjustel ei ole võimalik esitada kontrolleksemplari, kuigi toode on lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt või jõudnud konkreetsesse sihtkohta; selline olukord võib kaubavahetust takistada; kõnealuste asjaolude puhul tuleks samaväärseina tunnustada muid dokumente”.
Määruse nr 3665/87 artikli 3 lõige 5 on sõnastatud järgmiselt:
„Toetuse saamise õigust tõendav ekspordidokument sisaldab kogu toetuse arvutamiseks vajaliku teabe, eelkõige:
a)
toetuse nomenklatuurile vastav toodete kirjeldus;
b)
toodete netomass või, vajaduse korral, kogus toetuse arvutamisel kasutatavates mõõtühikutes;
c)
kui toetuse arvutamiseks vajalik, siis asjaomaste toodete koostis või viide sellele.
Kui käesolevas lõikes nimetatud dokument on ekspordideklaratsioon, peab see lisaks eespool nimetatud viidetele sisaldama ka viidet toetuskoodile.”
Kõnealuse määruse artikli 4 lõike 1 järgi:
„Ilma et see piiraks artiklite 5 ja 16 kohaldamist, sõltub toetuse maksmine tõenditest selle kohta, et vastuvõetud ekspordideklaratsioonidega hõlmatud tooted on muutmata kujul lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul alates kõnealusest vastuvõtmisest.”
Kõnealuse määruse artikkel 6 sätestab, et kui vastuvõetud tollideklaratsiooniga hõlmatud toode läbib enne ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist ühenduses muu territooriumi peale ekspordideklaratsiooni vastu võtva liikmesriigi oma, tõendatakse toote ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist nõuetekohaselt kinnitatud kontrolleksemplar T5 originaaleksemplariga, mis on ette nähtud määruse nr 3566/92 artiklis 2.
Sama määruse artikli 18 lõige 1 näeb ette:
„Tarbimiseks ringlusse lubamisega seotud tolliformaalsuste täitmise tõendamiseks esitatakse:
a)
tollidokument, selle koopia või valguskoopia; […]
või
b)
liikmesriigi poolt tunnustatud rahvusvahelise kontrolli- ja järelevalveasutuse koostatud lossimistõend ja tõend tarbimiseks ringlusse lubamise kohta. Kõnealusel tõendil peavad olema tarbimiseks ringlusse lubamisega seotud tollidokumendi kuupäev ja number
või
c)
asjaomase kolmanda riigi tolliasutuste mis tahes muu dokument, milles tooted identifitseeritakse ja tõendatakse, et need on kõnealuses kolmandas riigis tarbimiseks vabasse ringlusse lubatud.”
Määruse nr 3665/87 artikkel 47 sätestab:
„1.   Toetust makstakse ainult eksportija eriomase taotluse korral ja selle maksab liikmesriik, kelle territooriumil ekspordideklaratsioon vastu võetakse.
Toetusetaotlused tehakse:
a)
kirjalikult, milleks liikmesriigid võivad ette näha eraldi plangi; või
b)
arvutivõrkude abil vastavalt pädevate asutuste sätestatud eeskirjadele, mis peavad olema saanud komisjonilt heakskiidu.
[…]
2.   Välja arvatud vääramatu jõu korral, tuleb toetuse maksmise või tagatisest vabastamisega seotud dokumendid esitada 12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäevast.
3.   Kui artiklis 6 sätestatud kontrolleksemplari T5 ei tagastata eksportijast olenemata põhjustel lähtetolliasutusele või keskasutusele kolme kuu jooksul alates väljaandmisest, võib eksportija esitada pädevale asutusele põhjendatud taotluse, et samaväärseiks peetaks teisi dokumente.
Sellise taotluse tõendamiseks tuleb esitada:
a)
kui kontrolleksemplar on välja antud tõendina toodete ühenduse tolliterritooriumilt lahkumise kohta:
—
veokiri
ja
—
dokument, mis tõendab, et toode on esitatud kolmanda riigi tolliasutusele, või üks või mitu artikli 18 lõigetes 1, 2 ja 4 nimetatud dokumentidest;
[…]
Samaväärsete tõendite esitamise suhtes kohaldatakse lõiget 4.
4.   Kui vaatamata asjakohasele toimimisele ei ole eksportijal olnud võimalik artikli 18 alusel nõutavaid dokumente saada ja edastada lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul, võidakse eksportijale tema taotluse korral anda nende esitamiseks lisaaega.
5.   Taotlused teiste dokumentide samaväärseina käsitamise kohta vastavalt lõikele 3, koos tõendavate dokumentidega või ilma nendeta, ja lõikes 4 sätestatud lisaaja taotlused esitatakse lõikes 2 kehtestatud tähtaja jooksul.
[…]”.
Määrus (EÜ) nr 800/1999
Määrus nr 3665/87 tunnistati kehtetuks ja asendati komisjoni 15. aprilli 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (
EÜT L 102, lk 11
; ELT eriväljaanne 03/25, lk 129). Viimati nimetatud määrus jõustus 24. aprillil 1999 ja seda kohaldatakse alates 1. juulist 1999. Määruse nr 800/1999 artikli 54 lõike 1 esimese taande kohaselt kohaldatakse määrust nr 3665/87 siiski edaspidigi ekspordi suhtes, mille puhul ekspordideklaratsioon on vastu võetud enne 1. juulit 1999.
Siseriiklikud õigusnormid
Eksporditoetusi reguleerivad ühenduse sätted on Saksa õigusesse üle võetud 24. mai 1996. aasta eksporditoetuste määrusega (Ausfuhrerstattungsverordnung) (
BGBl.
1996 I, lk 766; edaspidi „AEVO”).
AEVO §-s 3 nähakse ette, et määruse nr 3665/87 artikli 3 lõike 5 kohase dokumendina kasutatakse liitvabariigi rahandusministeeriumi kehtestatud ühtset haldusdokumenti, mis on avaldatud liitvabariigi rahandusministeeriumi (Bundesfinanzverwaltung) Ametlikus Teatajas nimetuse all „ekspordideklaratsioon (lisaleht) ühenduse eksporditoetuste kohta” (toetusi käsitlev ekspordideklaratsioon).
AEVO § 4 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)   […] lähtetolliasutus teeb käesoleva määruse kohaldamisalas kaubasaadetise lahkumise kohta ühenduse tolliterritooriumilt toetusi käsitlevas ekspordideklaratsioonis kinnitusmärke (kauba lahkumise kinnitus).
(2)   Selliste kaubasaadetiste puhul, mille kohta on ekspordideklaratsioon teises Euroopa Liidu liikmesriigis vastu võetud, märgib pädev lähtetolliasutus käesoleva määruse kohaldamisalas kinnituse kauba lahkumise kohta kontrolleksemplarile T5.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Bonn Fleisch eksportis aastal 1998 otse Saksamaalt Venemaale veiseliha, olles selle eelnevalt suunanud tolliladustamisprotseduurile, ning sai vastavalt oma taotlusele eksporditoetuse ettemakse.
Olles esitanud 8. aprillil 1998 Hauptzollamt Bremenile ekspordideklaratsiooni, edastas Bonn Fleisch 13. juulil 1998 Hauptzollamtile veokirja, millel oli lähtejaama 9. aprillil 1998 antud kinnitus tollivormistuse läbimise kohta ning Venemaa tollidokument, millel on vabasse ringlusse lubamise kuupäevana märgitud 20. mai 1998. Ühtlasi taotles Bonn Fleisch tagatiste vabastamist.
Pärast seda, kui Hauptzollamt oli 21. juulil ja 18. novembril 1999 andnud Bonn Fleischile telefoni teel teada, et ta ei ole saanud ekspordideklaratsiooni koos lähtetolliasutuse vastava kinnitusega ekspordi toimumise kohta, nõudis ta 23. juunil 2000 tehtud nelja otsusega tagasi põhikohtuasja hagejale ettemaksena tehtud eksporditoetused, mida oli 20% võrra suurendatud, märkides, et põhikohtuasja hageja ei ole määruse nr 3665/87 artikli 4 lõikes 1 sätestatud 60-päevase tähtaja jooksul esitanud ekspordideklaratsiooni koos kinnitusega ekspordi toimumise kohta, mis tõendab, et kaup on ühenduse tolliterritooriumilt välja viidud.
Eelnimetatud otsuste tühistamist käsitlevas vaidemenetluses väitis Bonn Fleisch muu hulgas, et ekspordideklaratsioon oli edastatud tolliasutuste siseselt automaatselt Hauptzollamtile. Määrus nr 3665/87 ei näe eksportijale ette kohustust edastada ekspordideklaratsioon viimati nimetatud asutusele. Igal juhul viitas Bonn Fleisch Hauptzollamt Stralsundi 2. novembri 2000. aasta kirjale, mille kohaselt oli Zollamt Mukran saatnud Hauptzollamtile adresseeritud ekspordideklaratsiooni posti teel.
Euroopa Kohtule suulises menetluses edastatud teabe kohaselt saadeti ekspordideklaratsiooni kõnealune koopia Hauptzollamtile määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 ette nähtud 12-kuulise tähtaja jooksul. Asjaomase asutuse haldustoimikus seda dokumenti aga ei ole, mille põhjus võib olla see, et ta ei ole seda kätte saanud või et ta on selle ära kaotanud.
Bonn Fleisch märkis 2. novembri 2000. aasta kirjas, et ta oli saatnud veokirja ja Venemaa impordidokumendi Hauptzollamtile 13. juuli 1998. aasta kirjaga ja seega määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 ette nähtud 12-kuulise tähtaja jooksul. Ta väidab, et olukorras, kus ekspordideklaratsiooni ei ole Hauptzollamti käsutuses olevasse toimikusse lisatud, kujutas eelnimetatud dokumentide esitamine endast kaudselt taotlust käsitada neid tõendina kauba ühenduse tolliterritooriumilt eksportimise kohta.
Ühtlasi taotles Bonn Fleisch samas 2. novembri 2000. aasta kirjas – seekord sõnaselgelt –, et veokirja ja Venemaa impordidokumenti, mille ta oli 13. juuli 1998. aasta kirjaga Hauptzollamtile adresseerinud, tunnustataks vastavalt määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikele 3 samaväärsetena.
Hauptzollamt lükkas selle taotluse 13. detsembri 2001. aasta otsusega tähtaja möödumise tõttu määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikele 5 viidates tagasi. Ta lisas, et Bonn Fleischi 13. juuli 1998. aasta kirja ei saa käsitleda taotlusena tunnustada edastatud dokumente samaväärseina, kuna selleks on vajalik sõnaselge taotlus ja kuivõrd Hauptzollamt ei ole pädev tunnustama omal algatusel dokumente samaväärsetena.
Bonn Fleisch esitas 20. märtsil 2003 Finanzgericht Hamburgile (Hamburgi maksukohus) hagi Hauptzollamti otsuste peale, millega tema kaebused tagasi lükati.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus nendib, et juhul kui vastuvõetud tollideklaratsiooniga hõlmatud toode läbib enne ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist ühenduses muu kui ekspordideklaratsiooni vastu võtva liikmesriigi territooriumi, tõendatakse määruse nr 3665/87 artikli 6 kohaselt toote ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist nõuetekohaselt kinnitatud kontrolleksemplar T5 originaaleksemplariga. Samas ta märgib, et otseekspordi korral, mis on kõne all käesolevas põhikohtuasjas, ei ole seadusandja reguleerinud ühenduse tolliterritooriumilt kauba eksportimise kohta tõendite esitamise korda, mistõttu kohaldatakse siseriiklikku õigust, milleks käesoleval juhul on AEVO § 4 lõige 1.
Siinjuures tuletab eelotsusetaotluse esitanud kohus meelde, et määruse nr 800/1999, millega asendati määrus nr 3665/87, artikli 49 lõike 3 esimese lõigu kohaselt võib eksportija esitada pädevale asutusele põhjendatud taotluse samaväärsena tunnustamise kohta, kui kontrolleksemplari T5 või vajaduse korral ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist tõendavat siseriiklikku dokumenti ei tagastata eksportijast olenemata põhjustel lähtetolliasutusele või keskasutusele kolme kuu jooksul alates väljaandmisest. Võttes arvesse asjaolu, et määrus nr 800/1999 üksnes kordab selguse huvides määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 sõnastust, ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates vaja pöörata suuremat tähelepanu sellele, et viimati osutatud sättes mainitakse ainult kontrolleksemplari T5, mitte aga siseriiklikku dokumenti, millega tõendatakse toodete lahkumist ühenduse tolliterritooriumilt.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus sedastab, et antud põhikohtuasja iseloomustab asjaolu, et ehkki määruse nr 3665/87 artiklis 4 ette nähtud ekspordideklaratsiooni ei saadetud Hauptzollamtile nimetatud määruse artikli 47 lõikes 2 sätestatud 12-kuulise tähtaja jooksul, oli Bonn Fleisch siiski esitanud Hauptzollamtile kõnealuse tähtaja jooksul veokirja ja Venemaa impordidokumendi. Neid dokumente võib tema hinnangul lugeda määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 3 silmas peetud samaväärseteks tõenditeks. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et teatavatel erilistel täpsustatud asjaoludel võib pädev asutus tunnustada omal algatusel dokumente samaväärsetena. Asjaolu, et määruse nr 3665/87 põhjenduste kohaselt lisati artikkel 47 lõige 3 määrusesse eksportijate huvides, toetab seda tõlgendust. Ühise turukorralduse eesmärkidega on raske kokku sobitada toetuste maksmisest või tagatiste vabastamisest keeldumist põhjusel, et täitmata on vaid üks vorminõue, see on ametlik taotlus samaväärsena tunnustamise kohta.
Mis puutub küsimusse, kas samaväärsena tunnustamise taotluse võib esitada kaudselt või ennetava abinõuna, tunnistab siseriiklik kohus, et kohustus esitada sõnaselge taotlus hõlbustab pädeval asutusel kontrollida tähtajast kinnipidamist. Samas on võimalik kontrollida, kas samaväärsena tunnustamise taotlus on esitatud tähtajaks isegi juhul, kui see taotlus on esitatud üksnes kaudselt või täiendavalt, sest eksportijal on olnud kohustus toimetada pädevale asutusele samaväärsena tunnustamise taotlus, olenemata selle vormist. Oluline on vaid välja selgitada, kas konkreetse juhtumi asjaoludest nähtub selgelt eksportija tahe tõendada, et kaup on ühenduse tolliterritooriumilt nõuetekohaselt eksporditud.
Leides, et tema menetluses olevas kohtuvaidluses on tõusetunud küsimused ühenduse õiguse tõlgendamise kohta, otsustas Finanzgericht Hamburg menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule kaks järgmist eelotsuse küsimust:
„1.
Kas pädeval asutusel on ka omal algatusel õigus ja kohustus tunnustada teisi dokumente samaväärsete dokumentidena määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 kohaselt?
2.
Kas taotluse tunnustada teisi dokumente samaväärsete dokumentidena määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 kohaselt võib esitada ka kaudselt ennetava abinõuna?”
Eelotsuse küsimused
Nende küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas eksporditoetuste eest vastutav pädev asutus võib või peab uurima dokumentide samaväärsust omal algatusel määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 3 kohaselt ning kas selle sätte alusel esitatud samaväärsena tunnustamise taotluse võib esitada kaudselt.
Määrus nr 3665/87, mille üks eesmärke on võidelda eksporditoetuste valdkonnas ilmnenud eeskirjade eiramise ja pettuste vastu, sisaldab eksporditoetuse saamist käsitlevaid materiaalõiguslikke- ja menetlusnorme (vt 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-210/00: Käserei Champignon Hofmeister, EKL 2002, lk I-6453
, punkt 60, ja 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-385/03: Käserei Champignon Hofmeister, EKL 2005, lk I-2997
, punkt 26).
Määruse nr 3665/87 artikli 4 lõikes 1 sisalduv materiaalõigusnorm sätestab, et toetuse maksmine sõltub tõenditest selle kohta, et vastuvõetud ekspordideklaratsioonidega hõlmatud tooted on muutmata kujul lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul alates kõnealusest vastuvõtmisest. Selliste tõendite puudumisel toetust ei maksta.
Määruse nr 3665/87 artikkel 47, mis paikneb 4. jaotises pealkirjaga „Toetuste maksmise kord”, sätestab menetlusnormid, mida eksportija peab eksporditoetuse saamiseks täitma.
Selle sätte lõige 3 näeb ette, et kui kolme kuu jooksul alates väljaandmisest ei tagastata kõnealuse määruse artiklis 6 sätestatud kontrolleksemplari T5 eksportijast olenemata põhjustel lähtetolliasutusele või keskasutusele, võib eksportija esitada pädevale asutusele põhjendatud taotluse samaväärsena tunnustamise kohta. Selle taotlusega esitab eksportija samaväärsed tõendid, tõestamaks, et asjaomased tooted on ühenduse tolliterritooriumilt määruse nr 3665/87 artiklis 4 ette nähtud nõuete kohaselt lahkunud.
Samas tuleneb määruse nr 3665/87 artikli 6 sõnastusest, millele sama määruse artikli 47 lõikes 3 viidatakse, et ainult sellise toote puhul, mis enne ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist läbib ühenduses muu kui ekspordideklaratsiooni vastu võtva liikmesriigi territooriumi, tõendatakse selle toote ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist kontrolleksemplariga T5.
Sellest järeldub, nagu komisjon on õigesti väitnud, et määruse nr 3665/87 artikli 47 lõige 3 ei ole kohaldatav sellisele toodete otseekspordile nagu käesolevas põhikohtuasjas. See säte ei puuduta samaväärsena tunnustamise taotlusi, mis on esitatud seetõttu, et on kadunud siseriiklik dokument, millega otseekspordi korral tõendatakse, et asjaomased tooted on ühenduse tolliterritooriumilt lahkunud.
Seda määruse nr 3665/87 sätet kohaldatakse vaid selle määruse artikli 6 esemeks oleva kaudse ekspordi suhtes. Määrus nr 800/1999 näeb sõnaselgelt ette, et samaväärsena tunnustamise taotluse võib esitada juhul, kui kaudse ekspordi korral kasutatavat kontrolleksemplari T5, või vajadusel otseekspordi korral kasutatavat ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist tõendavat siseriiklikku dokumenti, ei tagastata lähtetolliasutusele või keskasutusele kolme kuu jooksul alates selle väljaandmisest.
Nimetatud määrust kohaldatakse siiski alles 1. juulist 1999, mistõttu on määruse nr 3665/87 artikli 47 lõige 3 edaspidigi kohaldatav sellise ekspordi suhtes nagu käesolevas põhikohtuasjas, mille puhul on ekspordideklaratsioon vastu võetud enne seda kuupäeva.
Kui puudub ühenduse õigusnorm, mis täpsustaks otseekspordi korral dokumendi, mille eksportija peab esitama, et tõendada vastuvõetud ekspordideklaratsiooniga hõlmatud toodete ühenduse tolliterritooriumilt muutmata kujul lahkumist, siis peavad liikmesriigid kindlaks määrama, milline dokument tuleb eksportijal toetuse maksetaotluse põhjendamiseks esitada.
Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust nähtub, et Saksa õiguses teeb lähtetolliasutus AEVO § 4 lõike 1 kohaselt selle määruse kohaldamisalas kaubasaadetise lahkumise kohta ühenduse tolliterritooriumilt toetusi käsitlevas ekspordideklaratsioonis kinnitusmärke.
Euroopa Kohtule teadaolevate andmete kohaselt ei ole selles määruses – vähemalt mitte sõnaselgelt – eksportijale ette nähtud võimalust esitada toetuse saamiseks samaväärseid tõendeid.
Ühenduse toetuste maksmise süsteemi nõuetekohase toimimise nõude kohaselt ei ole liikmesriikidel siiski lubatud kahjustada määrusega nr 3665/87 taotletud eesmärke ega ühenduse õiguse põhimõtteid, eriti proportsionaalsuse põhimõtet.
Kuigi otseekspordi korral vastavasisuliste ühenduse õigusnormide puudumisel tuleb liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt kehtestada iga liikmesriigi sisemises õiguskorras menetlusnormid isikutele ühenduse õigusest tulenevate õiguste kaitsmiseks, ei tohi need siiski olla ebasoodsamad normidest, millega reguleeritakse sarnaseid siseriiklikke olukordi (võrdväärsuse põhimõte), ega muuta ühenduse õiguskorra alusel antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (vt eelkõige 14. detsembri 1995. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-430/93 ja C-431/93: Van Schijndel ja van Veen, EKL 1995, lk I-4705
, punkt 17, ja 7. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-53/04: Marrosu ja Sardino, EKL 2006, lk I-7213
, punkt 52).
Nendel kaalutlustel peab eksporditoetuste eest vastutav pädev asutus, kelle menetluses on põhikohtuasjaga sarnane asi, kus asjaomaste toodete ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist tõendavat siseriiklikku dokumenti ei saa eksportijast olenemata põhjustel esitada, määruse nr 3665/87 ülesehitusest kui ka mõttest ja eesmärgist lähtudes sellegipoolest omal algatusel hindama eksportija esitatud andmete või dokumentide piisavust.
Kõnealuse määruse eesmärgi osas ilmneb selle preambuli 49. põhjendusest (saksakeelses versioonis 50. põhjendusest) ja artikli 47 lõikest 3 selgelt, et ühenduse seadusandja tahe on olnud anda eksportijale teatud juhtudel võimalus tõendada toodete lahkumist ühenduse tolliterritooriumilt samaväärsete tõenditega.
Nähes ette teatud paindlikkuse menetlusnormide puhul, mida kohaldatakse toetuse saamiseks vajalike tõendite esitamisel eksportija poolt, on määruses nr 3665/87 arvestatud asjaoluga, et eksportijatel võib tekkida raskusi tollidokumentide hankimisel pädevatelt asutustelt, kelle sundimiseks ei ole neil mingeid vahendeid (vt selle kohta 19. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-467/01: Eribrand, EKL 2003, lk I-6471
, punkt 41), ning asjaoluga, et kõnesolevas määruses toetuse saamiseks nõutavate dokumentide kaotamise või kadumise on mõnikord põhjustanud eelmainitud asutused.
Käesoleva otsuse punktist 18 tulenevalt on selge, et Saksa õiguses nõutava ekspordideklaratsiooni, millega tõendatakse toodete lahkumist ühenduse tolliterritooriumilt, kaotamist või kadumist ei põhjustanud Bonn Fleisch.
Samuti nähtub määruse nr 3665/87 ülesehitusest ja mõttest, ning eriti selle artiklist 47, et selle määruse eesmärk ei ole jätta hoolsat eksportijat ühenduse õiguses ette nähtud toetustest automaatselt ilma, kui asjaomasel eksportijal ei õnnestu igasugustele jõupingutustele vaatamata esitada toetuse saamiseks vajalikke dokumente, sest need on temast olenemata asjaoludel kadunud (vt seoses määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikega 4 analoogiline 21. jaanuari 1999. aasta otsus kohtuasjas
C-54/95: Saksamaa
vs.
komisjon, EKL 1999, lk I-35
, punkt 148).
Seega juhul kui määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 1 alusel on esitatud eksporditoetuse maksmise taotlus ja kui asjaomaste toodete ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist tõendavat siseriiklikku dokumenti ei saa eksportijast olenemata põhjustel esitada, peab eksporditoetuste eest vastutav liikmesriigi pädev asutus määruse nr 3665/87 eesmärkidest lähtuvalt võtma omal algatusel arvesse samaväärseid tõendeid ja kaudselt esitatud taotlusi samaväärsena tunnustamise kohta.
Need tõendid, mis võivad määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 3 sätestatu kohaselt hõlmata nii veokirja kui ka kolmanda riigi impordidokumenti, millele Bonn Fleisch on põhikohtuasjas viidanud, peavad vastavalt siseriiklikus õiguses määratletud tingimustele – eeldusel, et need on kooskõlas ühenduse õigusega ja tagavad selle tõhususe – olema kontrollimise seisukohalt aga piisavad (vt selle kohta seoses komisjoni 30. mai 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 1222/94, millega sätestatakse teatavate asutamislepingu II lisas loetlemata kaupadena eksporditavate põllumajandussaaduste ja -toodete eksporditoetuste andmise süsteemi ühised üksikasjalikud rakenduseeskirjad ning nende toetussummade kinnitamise kriteeriumid (
EÜT L 136, lk 5
), muudetud komisjoni 7. veebruari 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 229/96 (
EÜT L 30, lk 24
), 9. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-120/05: Heinrich Schulze, EKL 2006, lk I-10717
, punkt 26).
Tuleb veel meenutada, et vastavalt määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikele 2 peab need samaväärsed tõendid – nagu mis tahes muud toetuse saamiseks või tagatise vabastamiseks vajalikud dokumendid – esitama 12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäevast, välja arvatud vääramata jõu korral.
Kui aga samaväärsete tõendite esitamise tähtaja ületamise on põhjustanud liikmesriigi pädevad asutused ja kui toodete ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist tõendav siseriiklik dokument on nende süül ära kaotatud või kadunud, ei saa nad tugineda hoolsa eksportija suhtes sellele 12-kuulisele tähtajale.
Neil asjaoludel tuleb eelotsuse küsimustele vastata, et määruse nr 3665/87 artikli 47 lõige 3 ei ole toodete otseekspordi suhtes kohaldatav.
Kui aga asjaomaste toodete ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist tõendavat siseriiklikku dokumenti ei saa eksportijast olenemata põhjustel esitada, peab eksporditoetuste eest vastutav liikmesriigi pädev asutus määruse nr 3665/87 eesmärkidest lähtuvalt võtma omal algatusel arvesse samaväärseid tõendeid ja kaudselt esitatud taotlusi samaväärsena tunnustamise kohta. Need tõendid peavad vastavalt siseriiklikus õiguses määratletud tingimustele – eeldusel, et need on kooskõlas ühenduse õigusega ja tagavad selle tõhususe – olema kontrollimise seisukohalt aga piisavad.
Kui samaväärsete tõendite esitamise tähtaja ületamise on põhjustanud liikmesriigi pädevad asutused, ei saa nad tugineda hoolsa eksportija suhtes määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 ette nähtud 12-kuulisele tähtajale.
Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, muudetud komisjoni 5. detsembri 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 2955/94, artikli 47 lõige 3 ei ole toodete otseekspordi suhtes kohaldatav.

Kui aga asjaomaste toodete ühenduse tolliterritooriumilt lahkumist tõendavat siseriiklikku dokumenti ei saa eksportijast olenemata põhjustel esitada, peab eksporditoetuste eest vastutav liikmesriigi pädev asutus määrusega nr 2955/94 muudetud määruse nr 3665/87 eesmärkidest lähtuvalt võtma omal algatusel arvesse samaväärseid tõendeid ja kaudselt esitatud taotlusi samaväärsena tunnustamise kohta. Need tõendid peavad vastavalt siseriiklikus õiguses määratletud tingimustele – eeldusel, et need on kooskõlas ühenduse õigusega ja tagavad selle tõhususe – olema kontrollimise seisukohalt aga piisavad.

Kui samaväärsete tõendite esitamise tähtaja ületamise on põhjustanud liikmesriigi pädevad asutused, ei saa nad tugineda hoolsa eksportija suhtes määrusega nr 2955/94 muudetud määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 ette nähtud 12-kuulisele tähtajale.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.