CELEX: 62004CJ0125
Præjudicielle spørgsmål
forelæggelse for Domstolen
en ret i en medlemsstat i artikel 234 EF's forstand
voldgiftsret

1       Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 om pakkerejser,
herunder pakkeferier og pakketure (EFT L 158, s. 59, herefter »direktivet«).
2       Anmodningen er blevet fremsat under en sag, der føres af G. Denuit og B. Cordenier mod Transorient – Mosaïque Voyages et Culture
SA, der er et rejsebureau (herefter »bureauet«), vedrørende en arrangeret rejse til Ægypten.

Retsforskrifter
3       Direktivets artikel 4, stk. 4, litra a), bestemmer:
»De i kontrakten fastsatte priser kan ikke ændres, medmindre kontrakten udtrykkeligt åbner mulighed for såvel prisforhøjelse
som prisnedsættelse og fastlægger den præcise beregningsmetode for en sådan ændring, idet ændringen udelukkende må foretages
på baggrund af ændringer i:
–       transportomkostninger, herunder brændstofpriser
–       skatter, afgifter eller gebyrer for visse tjenesteydelser, såsom lufthavns-, havne-, landings- eller startafgifter
–       valutakurser, som anvendes i forbindelse med den pågældende pakkerejse.«
4       Direktivet er blevet gennemført i belgisk ret ved lov af 16. februar 1994 om kontrakter om arrangerede rejser og rejsebureauaftaler
(
Moniteur belge
af 1.4.1994, s. 8928), hvis artikel 11, stk. 1, der svarer til direktivets artikel 4, stk. 4, litra a), bestemmer:
»Den i kontrakten aftalte pris kan ikke ændres, medmindre kontrakten selv udtrykkeligt giver mulighed herfor og fastlægger
den præcise beregningsmetode for en sådan ændring, og såfremt ændringen skyldes ændringer i:
a)      den valutakurs, der anvendes i forbindelse med rejsen, og/eller
b)      transportomkostninger, herunder brændstofpriser, og/eller
c)      skatter, afgifter eller gebyrer for visse tjenesteydelser.
De pågældende ændringer skal i så tilfælde ligeledes medføre en prisnedsættelse.«

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
5       G. Denuit og hans hustru, B. Cordenier, der er sagsøgere i hovedsagen, havde hos bureauet bestilt en rejse til og et ophold
i Ægypten for dem selv og deres barn, Thierry, til en samlet pris på 2 765 EUR, der bl.a. omfattede deres befordring med fly
(t/r) fra Bruxelles samt et krydstogt på Nilen fra den 2. til den 9. marts 2003.
6       I bureauets særlige betingelser bestemmes det, at »disse ydelser beregnes i henhold til den dollarkurs, der var gældende på
tidspunktet for trykningen af denne brochure (januar 2002 – kursen 1 EUR = 0,91 USD). Enhver ændring, der øger eller mindsker
kursen med mere end 10% inden afrejsen, giver os ret til at tilpasse vore priser«.
7       Efter rejsens afslutning anmodede sagsøgerne i hovedsagen bureauet om at tilbagebetale en del – nemlig 217,61 EUR – af den
samlede pris, de allerede havde betalt, idet de gjorde gældende, at den samlede pris burde have været nedsat i forhold til
ydelsernes beløb udtrykt i dollars som følge af ændringen i vekselkursen for denne valuta, der på afrejsedagen veksledes til
kursen 1,08 USD for 1 EUR.
8       Bureauet nægtede at tilbagebetale sagsøgerne i hovedsagen, idet det påberåbte sig artikel 11, stk. 1, i lov af 16. februar
1994.
9       Sagsøgerne i hovedsagen indbragte derfor sagen for collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages, der er en belgisk
forening uden økonomisk vinding for øje.
10     Da collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages er af den opfattelse, at afgørelsen af tvisten forudsætter en fortolkning
af direktivets artikel 4, stk. 4, litra a), har den udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Såfremt en bestemmelse i en kontrakt mellem en forbruger og en rejsearrangør og/eller formidler kun åbner mulighed for en
prisforhøjelse og fastlægger den præcise beregningsmetode for en sådan ændring, idet ændringen udelukkende må foretages på
baggrund af de ændringer, der er udtømmende opregnet i artikel 4, stk. 4, litra a), i direktiv 90/314/EØF, skal denne artikel
da fortolkes således, at den stiltiende foreskriver en prisnedsættelse i overensstemmelse med den samme beregningsmetode?
2)      Såfremt en bestemmelse i en kontrakt mellem en forbruger og en rejsearrangør og/eller formidler giver mulighed for såvel prisforhøjelse
som prisnedsættelse uden at fastlægge beregningsmetoden for en sådan ændring, idet ændringen udelukkende må foretages på baggrund
af de ændringer, der er udtømmende opregnet i artikel 4, stk. 4, litra a), i direktiv 90/314/EØF, skal denne artikel da fortolkes
således, at den medfører, at bestemmelsen er ugyldig for så vidt angår prisforhøjelser?
3)      Såfremt en bestemmelse i en kontrakt mellem en forbruger og en rejsearrangør og/eller formidler kun giver rejsearrangøren
og/eller formidleren mulighed for at foretage såvel prisforhøjelse som prisnedsættelse, og den fastlægger den præcise beregningsmetode
for en sådan ændring, idet ændringen udelukkende må foretages på baggrund af de ændringer, der er udtømmende opregnet i artikel
4, stk. 4, litra a), i direktiv 90/314/EØF, skal denne artikel da fortolkes således, at den foreskriver, at hele bestemmelsen
er ugyldig, eller er bestemmelsens ugyldighed begrænset til at angå prisforhøjelser?
4)      Såfremt en bestemmelse i en kontrakt mellem en forbruger og en rejsearrangør og/eller formidler både giver rejsearrangøren
og/eller formidleren og forbrugeren mulighed for at foretage såvel prisforhøjelse som prisnedsættelse, og den fastlægger den
præcise beregningsmetode for en sådan ændring, idet ændringen udelukkende må foretages på baggrund af de ændringer, der er
udtømmende opregnet i artikel 4, stk. 4, litra a), i direktiv 90/314/EØF, skal denne artikel da fortolkes således, at den
medfører en forpligtelse for rejsearrangøren og/eller formidleren til at foretage en prisnedsættelse, selv om forbrugeren
ikke har anmodet herom?«

Om Domstolens kompetence
11     Det skal indledningsvis undersøges, om collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages er en ret i den forstand, hvori
udtrykket er anvendt i artikel 234 EF.
12     For at bedømme, om det organ, der forelægger en sag, er en ret i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 234 EF,
tager Domstolen en hel række forhold i betragtning, nemlig om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker
som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, og
om det er uafhængigt (jf. bl.a. dom af 17.9.1997, sag C-54/96, Dorsch Consult, Sml. I, s. 4961, præmis 23 og den deri nævnte
retspraksis, og af 30.5.2002, sag C-516/99, Schmid, Sml. I, s. 4573, præmis 34).
13     Ifølge Domstolens praksis kan en voldgiftsret ikke anses for en ret i en medlemsstat i den forstand, hvori udtrykket er anvendt
i artikel 234 EF, når der hverken retligt eller faktisk foreligger en pligt for aftaleparterne til at afgøre deres tvister
ved voldgift, og når myndighederne i den pågældende medlemsstat hverken er inddraget ved valget af voldgift eller har pligt
til ex officio at medvirke ved sagens behandling for voldgiftsretten (jf. dom af 23.3.1982, sag 102/81, »Nordsee« Deutsche
Hochseefischerei, Sml. s. 1095, præmis 10-12, og af 1.6. 1999, sag C-126/97, Eco Swiss, Sml. I, s. 3055, præmis 34).
14     Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at tvisten i hovedsagen er blevet forelagt collège d’arbitrage de la Commission de
Litiges Voyages som følge af en voldgiftsaftale, der er indgået mellem parterne.
15     Ifølge den belgiske lovgivning er der ikke et krav om, at der anlægges sag ved denne voldgiftsret som den eneste måde til
at afgøre en tvist mellem en borger og en rejseformidler. Ganske vist skal en almindelig domstol, der får forelagt en tvist,
der er omfattet af en voldgiftsaftale, i henhold til artikel 1679, stk. 1, i den belgiske retsplejelov erklære sig inkompetent
til at træffe afgørelse i sagen. Collège d’arbitrage de la Commission de Litiges Voyages’ domsmyndighed er imidlertid ikke
obligatorisk, da en borger kan anmode de almindelige domstole om at afgøre tvisten, såfremt der ikke er indgået en voldgiftsaftale
mellem parterne.
16     Eftersom der i hovedsagen hverken retligt eller faktisk foreligger en pligt for aftaleparterne til at lade deres tvister afgøre
ved voldgift, og da de belgiske offentlige myndigheder ikke er inddraget ved valget af voldgift, kan collège d’arbitrage de
la Commission de Litiges Voyages ikke anses for en ret i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 234 EF.
17     Det følger heraf, at Domstolen ikke er kompetent til at besvare de spørgsmål, der er forelagt af collège d’arbitrage de la
Commission de Litiges Voyages.

Sagens omkostninger
18     Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:
De Europæiske Fællesskabers Domstol har ikke kompetence til at besvare de spørgsmål, der er forelagt af collège d’arbitrage
de la Commission de Litiges Voyages.
Underskrifter
*
Processprog:fransk.