CELEX: 61988CJ0228
Social sikring
ret til familieydelser i tilfælde, hvor det i henhold til national ret i beskæftigelseslandet kræves, at betingelserne er opfyldt på dettes område

1 Ved kendelse af 21 . juli 1988, indgaaet til Domstolen den 8 . august 1988, har Bayerisches Landessozialgericht i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 3, stk . 1, og artikel 73, stk . 1, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2001/83 af 2 . juni 1983 ( EFT L 230, s . 6, bilag I ).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag, som Giovanni Bronzino, der er italiensk statsborger og udoever en loennet beskaeftigelse i Forbundsrepublikken Tyskland, har anlagt til proevelse af en afgoerelse truffet af Kindergeldkasse, Nuernberg, hvorved det blev afslaaet at yde ham boernetilskud i henhold til §2, stk . 4, i Bundeskindergeldgesetz ( lov om boernetilskud, herefter benaevnt "BKGG ") for hans boern Rosa, Nunzia og Vincenzo, der bor i Ercolano ( Italien ), hvor de er tilmeldt arbejdsformidlingen som arbejdssoegende .
3 Afgoerelsen fra Kindergeldkasse blev begrundet med, at Bronzinos boern ikke inden for BKGG' s geografiske anvendelsesomraade staar til raadighed for arbejdsformidlingen som arbejdsloese, hvilket er en betingelse for, at der kan ydes boernetilskud for boern mellem det fyldte 16 . og 21 . aar, der er arbejdsloese .
4 Dommen fra den paagaeldende retsinstans, Sozialgericht Augsburg, hvorved Kindergeldkasse blev tilpligtet at betale Bronzino boernetilskud i overensstemmelse med hans paastand herom, blev anket til Bayerisches Landessozialgericht, som har fundet, at tvisten rejser spoergsmaal om, hvorvidt BKGG er forenelig med faellesskabsretten, og denne retsinstans har herefter udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"Skal artikel 73, stk . 1, og artikel 3, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 eller andre faellesskabsretlige bestemmelser fortolkes saaledes, at en vandrende arbejdstager ogsaa har krav paa familieydelser i beskaeftigelsesstaten, naar det kun er i familiemedlemmets bopaelsstat og efter dennes lovgivning, at familiemedlemmet paa grund af manglende uddannelsespladser ikke kan paabegynde eller fortsaette en erhvervsuddannelse eller staar til raadighed for arbejdsformidlingen som arbejdsloes, selv om disse betingelser i henhold til national ret i beskaeftigelsesstaten skal vaere opfyldt i denne?"
5 Vedroerende de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb og de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
6 Naar henses til de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, saaledes som den nationale retsinstans har gengivet dem, maa det antages, at retten med det praejudicielle spoergsmaal oensker afgjort, om artikel 3, stk . 1, og artikel 73, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 eller andre faellesskabsretlige bestemmelser skal fortolkes saaledes, at i tilfaelde, hvor lovgivningen i en medlemsstat indeholder bestemmelse om, at bestemte former for boernetilskud kun kan ydes, saafremt det paagaeldende medlem af en arbejdstagers familie som arbejdsloes staar til raadighed for arbejdsformidlingen inden for lovgivningens geografiske anvendelsesomraade, skal denne betingelse anses for at vaere opfyldt, saafremt familiemedlemmet som arbejdsloes staar til raadighed for arbejdsformidlingen i den medlemsstat, hvor vedkommende er bosat .
7 Det bemaerkes, at artikel 73 i forordning nr . 1408/71 - som aendret ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3427/89 af 30 . oktober 1989 ( EFT L 331, s . 1 ), hvorved den paa tidspunktet for forelaeggelseskendelsen gaeldende bestemmelse er blevet aendret, men i form af, at den er blevet udvidet til ogsaa at omfatte selvstaendige erhvervsdrivende, og saaledes at saerordningen for Frankrig er blevet ophaevet - har foelgende ordlyd : "En arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende, der er omfattet af en medlemsstats lovgivning, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosiddende paa en anden medlemsstats omraade, ret til familieydelser efter lovgivningen i foerstnaevnte stat, som om de paagaeldende var bosiddende paa dennes omraade, jfr . dog bestemmelserne i bilag VI ." Indholdet af begrebet "familieydelser" er fastlagt i forordningens artikel 1, litra u ), nr . i ), og omfatter "alle naturalydelser eller kontantydelser, der tager sigte paa udligning af forsoergerbyrder inden for rammerne af en lovgivning som omhandlet i artikel 4, stk . 1, litra h ), dog med undtagelse af de i bilag II naevnte saerlige ydelser i anledning af foedsel ". I henhold til sidstnaevnte bestemmelse finder forordningen anvendelse paa enhver lovgivning om familieydelser, og Forbundsrepublikken Tyskland har paa dette grundlag i overensstemmelse med medlemsstaternes forpligtelse i henhold til artikel 5 til at give meddelelse om deres lovgivning og ordninger, der omfattes af artikel 4, stk . 1, givet en saadan meddelelse, for saa vidt angaar BKGG ( EFT 1980, C 139, s . 1 ).
8 Den tyske regering har erkendt, at den omtvistede form for boernetilskud har til formaal at bidrage til, at familier kan baere forsoergerbyrder over for boern mellem det fyldte 16 . og 21 . aar, der er arbejdsloese . Den tyske regering goer imidlertid gaeldende, at artikel 73 kun angaar typiske familieydelser, dvs . ydelser, til hvilke der er knyttet betingelser, som i almindelighed har sammenhaeng med en social byrde for arbejdstagerens familie, i modsaetning til ydelser, der som de omtvistede har sammenhaeng med saerlige forhold i den paagaeldende medlemsstat .
9 Den tyske regering har naermere anfoert, at boernetilskud i henhold til §2, stk . 4, i BKGG har til formaal at imoedegaa de vanskelige forhold paa arbejdsmarkedet i Forbundsrepublikken Tyskland, hvilket maa kunne begrunde kravet om, at den arbejdssoegende skal staa til raadighed for arbejdsformidlingen i Forbundsrepublikken .
10 Endvidere forbyder artikel 73 i forordning nr . 1408/71 kun krav om bopael i den paagaeldende medlemsstat, hvorimod bestemmelsen ikke angaar andre objektivt begrundede betingelser som f.eks . den her omhandlede .
11 Det bemaerkes, at artikel 73 finder anvendelse paa familieydelser, saaledes som begrebet er fastlagt i artikel 1, litra u ), nr . i ). De i denne sag omhandlede ydelser er omfattet af dette begreb, da de har til formaal oekonomisk at bidrage til, at familier kan baere deres forsoergerbyrder over for boern, der er arbejdsloese . Forbundsrepublikken Tyskland har da ogsaa selv, saavel i sin lovgivning som i de meddelelser, som forbundsregeringen har givet Kommissionen, betegnet ydelserne som familieydelser .
12 Det bemaerkes endvidere, at artikel 73 har til formaal at forhindre, at en medlemsstat kan naegte at udbetale familieydelser, fordi arbejdstagerens familiemedlemmer er bosat i en anden medlemsstat end den, i hvilken den paagaeldende ordning gaelder . Noget saadant vil nemlig kunne afholde arbejdstagere eller selvstaendige erhvervsdrivende i Faellesskabet fra at udoeve deres ret til fri bevaegelighed, hvilket vil vaere en hindring for virkeliggoerelsen af dette princip . Det maa derfor laegges til grund, at et krav, hvorefter ret til nogle familieydelser for boern af arbejdstagere kun bestaar, saafremt barnet staar til raadighed for arbejdsformidlingen i den paagaeldende medlemsstat, dvs . et krav, som kun boern med bopael i denne kan opfylde, er omfattet af bestemmelsens anvendelsesomraade, hvorfor et saadant krav skal anses for opfyldt, naar barnet staar til raadighed for arbejdsformidlingen i den medlemsstat, hvor det er bosat .
13 Den tyske regering har indvendt mod denne fortolkning af artikel 73, at saafremt bestemmelsen finder anvendelse paa den omtvistede ordning, vil arbejdsformidlingen i Forbundsrepublikken Tyskland ikke kunne frigoere sig fra sin forpligtelse til at udbetale ydelserne til den ydelsesberettigede ved at anvise det paagaeldende familiemedlem et arbejde .
14 Det bemaerkes om det af den tyske regering anfoerte, at dette vil kunne vaere relevant, for saa vidt angaar arbejdsloeshedsydelser, men at det ikke kan tjene som argument mod en forpligtelse til at udbetale familieydelser til foraeldre til boern, der er arbejdsloese . Det tilfoejes, at vanskeligheder som foelge af anvendelsen af forordning nr . 1408/71 som dem, den tyske regering har henvist til, ikke kan foere til en anden fortolkning af en af forordningens bestemmelser end den, der foelger af forordningens ordlyd og maalsaetning .
15 Det af den nationale retsinstans forelagte spoergsmaal maa herefter - uden at det er noedvendigt at inddrage andre faellesskabsretlige bestemmelser - besvares med, at artikel 73 i Raadets forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, skal fortolkes saaledes, at i tilfaelde, hvor lovgivningen i en medlemsstat indeholder bestemmelse om, at bestemte former for boernetilskud kun kan ydes, saafremt det paagaeldende medlem af en arbejdstagers familie som arbejdsloes staar til raadighed for arbejdsformidlingen inden for lovgivningens geografiske anvendelsesomraade, skal denne betingelse anses for at vaere opfyldt, saafremt familiemedlemmet som arbejdsloes staar til raadighed for arbejdsformidlingen i den medlemsstat, hvor vedkommende er bosat .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
16 De udgifter, der er afholdt af Forbundsrepublikken Tysklands regering, den italienske regering, den portugisiske regering, den nederlandske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale retsinstans, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Bayerisches Landessozialgericht ved kendelse af 21 . juli 1988, for ret :
Artikel 73 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, skal fortolkes saaledes, at i tilfaelde, hvor lovgivningen i en medlemsstat indeholder bestemmelse om, at bestemte former for boernetilskud kun kan ydes, saafremt det paagaeldende medlem af en arbejdstagers familie som arbejdsloes staar til raadighed for arbejdsformidlingen inden for lovgivningens geografiske anvendelsesomraade, skal denne betingelse anses for at vaere opfyldt, saafremt familiemedlemmet som arbejdsloes staar til raadighed for arbejdsformidlingen i den medlemsstat, hvor vedkommende er bosat .