CELEX: 62009CJ0048
Apellatsioonkaebus
Määrus (EÜ) nr 40/94
Ühenduse kaubamärk
Võimalus registreerida kauba kuju kaubamärgina
Legoklotsi pealispinnast ja kahest küljest koosneva ruumilise tähise registreerimine
Selle registreeringu kehtetuks tunnistamine ühe äriühingu taotlusel, kes turustab sama kuju ja mõõtmetega mänguklotse
Nimetatud määruse artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii
Tähis, mis koosneb ainult kauba kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks

Apellatsioonkaebuses palub Lego Juris A/S tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 12. novembri 2008. aasta otsuse
kohtuasjas T‑270/06: Lego Juris
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Mega Brands (punane legoklots) (EKL 2008, lk II‑3117; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”),
millega see kohus jättis rahuldamata tema tühistamishagi Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)
(edaspidi „ühtlustamisamet”) apellatsioonikodade suurkoja 10. juuli 2006. aasta otsuse peale (asi R 856/2004‑G, edaspidi „vaidlusalune
otsus”), mis käsitleb kehtetuks tunnistamise taotlust.

Õiguslik raamistik
Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01,
lk 146) artiklis 4 „Tähised, millest ühenduse kaubamärk võib koosneda” on ette nähtud:
„Ühenduse kaubamärgi võivad moodustada mis tahes tähised, mida on võimalik graafiliselt esitada, eelkõige nimed, sealhulgas
isikunimed, kujutised, tähed, numbrid või kaupade või nende pakendi kuju, kui selliste tähiste põhjal on võimalik eristada
ühe ettevõtja kaupu või teenuseid teiste ettevõtjate omadest.”
Sama määruse artiklis 7 „Absoluutsed keeldumispõhjused” on sätestatud:
„1.      Ei registreerita:
a)      tähiseid, mis ei vasta artiklis 4 sätestatud tingimustele;
b)      kaubamärke, millel puudub eristusvõime;
c)      kaubamärke, mis koosnevad ainult sellistest märkidest või tähistest, mis tähistavad kaubanduses sorti, kvaliteeti, kvantiteeti,
otstarvet, väärtust, geograafilist päritolu või kaupade tootmise või teenuste pakkumise aega või muid kauba või teenuse omadusi;
d)      kaubamärke, mis koosnevad ainult märkidest või tähistest, mis on muutunud tavapäraseks igapäevases keelekasutuses või heausksetes
ja kindlakskujunenud kaubandustavades;
e)      tähiseid, mis koosnevad ainult:
i)       kauba enda loomuomasest kujust;
ii)       kaupade kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks; või
iii)      kujust, mis annab kaubale märkimisväärse väärtuse;
f)      kaubamärke, mis on vastuolus avaliku korra või üldtunnustatud moraalipõhimõtetega;
[…]
3.      Lõike 1 punkte b, c ja d ei kohaldata, kui kaubamärk on kasutamise käigus muutunud neid kaupu või teenuseid eristavaks, mille
jaoks registreerimist taotletakse.”
Määruse nr 40/94 artikli 9 „Ühenduse kaubamärgiga antavad õigused” lõike 1 kohaselt:
„Ühenduse kaubamärk annab omanikule selle kasutamise ainuõiguse. Omanikul on õigus takistada kõikidel kolmandatel isikutel
kasutada kaubandustegevuse käigus ilma tema loata:
a)      kõiki tähiseid, mis on identsed ühenduse kaubamärgiga, kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks on
registreeritud ühenduse kaubamärk;
b)      kõiki tähiseid, kui identsuse või sarnasuse tõttu ühenduse kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu ühenduse kaubamärgi
ja tähisega kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et avalikkus võib need omavahel segi ajada; segiajamise tõenäosus
hõlmab ka tõenäosust, et tähist seostatakse kaubamärgiga;
c)      kõiki tähiseid, mis on identsed või sarnased ühenduse kaubamärgiga, seoses kaupade või teenustega, mis ei ole sarnased nende
kaupade ja teenustega, mille jaoks ühenduse kaubamärk on registreeritud, kui ühenduse kaubamärgil on ühenduses maine ja kui
kõnealuse tähise kasutamine ilma tungiva põhjuseta tähendaks ühenduse kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist või
kahjustamist.”
Määruse nr 40/94 artiklis 51 „Absoluutsed kehtetuks tunnistamise põhjused” on sätestatud:
„1.       Ühenduse kaubamärk tunnistatakse kehtetuks [ühtlustamisametile] esitatud taotluse või rikkumise suhtes algatatud menetluses
esitatud vastuhagi põhjal, kui:
a)       ühenduse kaubamärgi registreerimisel on rikutud […] artikli 7 sätteid;
b)       taotluse esitaja tegutses kaubamärgi taotluse esitamisel pahauskselt.
2.       Kui ühenduse kaubamärgi registreerimisel on rikutud artikli 7 lõike 1 punkte b, c või d, ei või seda siiski kehtetuks tunnistada,
kui kaubamärk on kasutamise tagajärjel muutunud eristusvõimeliseks seoses nende kaupade või teenustega, mille jaoks see on
registreeritud.
3.       Kui kehtetuks tunnistamise põhjused on olemas ainult mõnede kaupade või teenuste puhul, mille jaoks ühenduse kaubamärk on
registreeritud, kuulutatakse kaubamärk kehtetuks ainult nende kaupade või teenuste osas.”
Määrus (EÜ) nr 40/94 tunnistati kehtetuks nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi
kohta (ELT L 78, lk 1), mis jõustus 13. aprillil 2009. Arvestades asjaolude toimumise, aega kohaldatakse põhikohtuasjas siiski
määrust nr 40/94.

Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
Kirkbi A/S (edaspidi „Kirkbi”), äriühing, kelle õigusjärglane on apellant, esitas 1. aprillil 1996 ühtlustamisametile ühenduse
kaubamärgi taotluse eelkõige kaupadele, mis vastavad kirjeldusele „mängud, mänguasjad” ja kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide
registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja
parandatud kujul) (edaspidi „Nizza kokkulepe”) klassi 28. Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on alljärgnev punane
ruumiline tähis:

Ühtlustamisamet teavitas Kirkbid oma kavatsusest lükata taotlus tagasi põhjendusega, et esiteks kujutab asjaomane tähis endast
pelka mänguklotsi kuju ning järelikult puudub sellel eristusvõime (määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkt b) ja et teiseks
koosneb kõnealune tähis ainult kauba kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks (sama määruse artikli 7 lõike 1
punkti e alapunkt ii). Ühtlustamisamet nõustus sellegipoolest Kirkbi ära kuulama ja vaatas läbi tema esitatud täiendavad märkused
ja tõendid. Nende asjaolude põhjal jõudis ühtlustamisamet järeldusele, et tähis, mille registreerimist taotleti, on Euroopa
Liidus omandanud eristusvõime ja see ei koosne ainult kauba kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks.
Pärast kirjeldatud uurimismenetlust registreeriti asjaomane kaubamärk 19. oktoobril 1999.
Ritvik Holdings Inc. (edaspidi „Ritvik”), kelle õigusjärglane on Mega Brands Inc. (edaspidi „Mega Brands”), taotles 21. oktoobril
1999, et see kaubamärk tunnistataks määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punkti a alusel kehtetuks Nizza kokkuleppe klassi 28
kuuluvate kaupade „mängukonstruktorid” osas, kuna leidis, et selle registreering on vastuolus sama määruse artikli 7 lõike 1
punktis a, punkti e alapunktides ii ja iii ning punktis f ette nähtud absoluutsete keeldumispõhjustega.
Tühistamisosakond peatas 8. detsembril 2000 menetluse kuni Euroopa Kohtu lahendini, mille Euroopa Kohus tegi hiljem 18. juuni
2002. aasta otsuse näol kohtuasjas C‑299/99: Philips (EKL 2002, lk I‑5475), mis käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu esimese
21. detsembri 1988. aasta direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1989,
L 40, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92) artikli 3 lõike 1 punkti e teist taanet, mille sõnastus vastab määruse nr 40/94
artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii sõnastusele. Tühistamisosakonna menetlus jätkus 31. juulil 2002.
Tühistamisosakond tunnistas 30. juuli 2004. aasta otsusega asjaomase kaubamärgi Nizza kokkuleppe klassi 28 kuuluvatele kaupadele
„mängukonstruktorid” määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii alusel kehtetuks põhjusel, et see kaubamärk
koosneb ainult kaupade kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks.
Apellant esitas 20. septembril 2004 tühistamisosakonna otsuse peale kaebuse.
Ühtlustamisameti apellatsioonikodade suurkoda jättis vaidlusaluse otsusega kaebuse põhjendamatuse tõttu rahuldamata, märkides
seejuures, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii tingimused on käesoleval juhul täidetud.
Apellatsioonikodade suurkoda leidis kõigepealt vaidlusaluse otsuse punktis 33, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e
alapunktile ii tuginevat vastuväidet ei saa tagasi lükata arvamusküsitluste või turu-uuringute põhjal, arvestades, nagu tuleneb
ka sama artikli lõikest 3, et asjaomane tähis ei kaota kasutamise käigus omandatud eristusvõime tõendamise tagajärjel oma
funktsionaalsust. Ta lisas nimetatud otsuse punktis 36, et registreerimiskeeld laieneb ka kujule, mille põhiomadused täidavad
tehnilist funktsiooni, kui see sisaldab sellist ebaolulist meelevaldset osa nagu värv.
Vaidlusaluse otsuse punktis 37 tõdes apellatsioonikodade suurkoda, et legoklotsi „iseloomustavad nelja silindrikujulise lameda
[nupu] kaks sümmeetrilist rida selle pealispinnal.”
Seejärel leidis kõnealune koda sama otsuse punktides 39 ja 40, et kuigi vastab tõele, et asjaolu, et tähisel on või on olnud
patendikaitse, ei ole iseenesest takistuseks selle registreerimisele kaubamärgina, seda eelkõige siis, kui on tegemist leiutisega,
mille kuju ei ole täielikult funktsionaalne, sest sellel on kaunistavaid või meelevaldseid osi, siis on varasem patent ikkagi
praktiliselt ümberlükkamatu tõend selle kohta, et selles kirjeldatud või taotletud omadused on funktsionaalsed.
Edasi kinnitas apellatsioonikodade suurkoda vaidlusaluse otsuse punktides 41–55 tühistamisosakonna hinnangut, mille kohaselt
legoklotsi kuju iga osa ning sellest tulenevalt ka klots tervikuna on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks. Ta tugines
sellist järeldust tehes tühistamisosakonna poolt apellandi varasemate patentide kohta koostatud analüüsile. Apellatsioonikodade
suurkoja hinnangul on nimetatud analüüsi otsustavad osad järgmised:
„42      […] Algupärase […] koostemänguklotsi, legoklotsi eellase leiutas Harry Fisher Page ja see on kaitstud mitme patendiga Ühendkuningriigis:
25. novembril 1940 välja antud patent nr 529 580, 17. aprillil 1947 välja antud patent nr 587 206, 12. detsembril 1949 välja
antud patent nr 633 055, 19. juulil 1950 välja antud patent nr 673 857 ja 26. aprillil 1961 välja antud patent nr 866 557.
[Nimetatud] patendid puudutasid klotsi, millel olid samad mõõtmed ja samasugused ümarad [nupud] […] nagu legoklotsil […].
43      [Tühistamisosakond] jõudis legoklotsi pealispinnal asetsevate [nuppudega] seoses järeldusele, et:
„[…] patendist nr 866 557 ilmnes, [et klotside] pealispinnal […] on [nupud] […], mis paiknevad kahes paralleelses reas ristipaaris
[ja] ühtsete vahedega põiki- ja pikisuunas. Täpselt nii asetsevad [nupud legoklotsi] pealispinnal: kaheksa [nuppu] kahes reas
ja ristipaaris ning ühtsete vahedega […]. [Nupud] on mõeldud selleks, et sobituda mänguklotside siseküljega võimaldamaks mitmesugust
kokkupanemist ja lahtivõtmist.”
44      [Tühistamisosakond] järeldas samuti, et sama leiutis, mis hõlmab legoklotsi [nuppudega] selle pealispinnal, on märgitud patendis
[…] nr 587 206. […]
[…]
Suurkoda täheldab, et selle patendi 1. joonisel on kujutatud nelja silindrikujulise [nupu] kahte sümmeetrilist rida patenditud
klotsi pealispinnal, mis näib olevat identne asjaomase legoklotsiga, välja arvatud punane värv […].
45      Omanik möönis ka ise suurkojas, et eespool mainitud patendid kirjeldavad legoklotsi funktsionaalseid osi ja et [nupud] on
vajalikud selleks, et koostemänguklotsid […] saaksid täita oma ülesannet.
[…]
47      Nelja silindrikujulise [nupu] kaks sümmeetrilist rida, mis asuvad patenditud klotsi pealispinnal, oli patendi […] nr 587 206
1. joonisel kujutatud leiutise „eelistatud kuju”. Samuti järeldas [tühistamisosakond], et […] patendis […] nr 866 557 […]
„on kinnitatud, et [nuppude] silindriline kuju [on] nuppude […] „eelistatav rakendusviis”. […]
[…]
51      Lisaks järeldas [tühistamisosakond], et [nuppude] kõrguse ja klotsi külgede kõrguse vahekord mõjutab „ühenduse tugevust”.
Kui see vahekord on liiga väike, tulevad klotsid üksteisest lihtsamini lahti […]. Kui see vahekord on vastupidi liiga suur
[…], on klotside lahutamiseks vajalik […] jõud üsna suur […] [ja] võib olla, et üksi mängiv laps ei suuda klotse üksteisest
kergesti lahutada.
[…]
53      Suurkoda märgib, et [nuppude] mõõtmete ja vastava paigutuse tehnilist ülesannet […] on patendis […] nr 866 557 kirjeldatud
järgmiselt:
„[Nuppude] mõõtmed ja vastav asetus […] peavad olema kindlaksmääratud vahekorras ja leiutise põhiomaduse järgi paiknevad [klotsi
pealispinna nupud] ühtsete vahedega nii piki- kui ka põikisuunas […].”
54      [Tühistamisosakond jõudis järeldusele,] et legoklotsi erinevatel omadustel on igaühel konkreetne tehniline ülesanne, mis on
järgmised:
–
[nupud klotsi pealispinnal]:
kõrgus ja diameeter klotside ühenduse tugevuseks; arv ühenduse mitmeotstarbelisemate viiside jaoks; nende paigutus erineva
konfiguratsiooniga ühenduste võimaldamiseks;
–
[klotsisisesed] õõnsused:
ühenduse tugevus, arv tugevamaks ühenduseks kõigis asendites, […]
–
küljed:
ühendatavad teiste klotsidega seina moodustamiseks;
–
õõnes külg:
sobitumaks [klotsi pealispinna nuppudega] ja võimaldamaks kokkupanekut […];
–
üldkuju:
konstruktoriklotsi kuju; suurus, mis on sobilik selleks, et laps saaks seda käes hoida.
55      Suurkoda kinnitab [tühistamisosakonna] otsuse järeldusi, kuna neid toetavad kindlalt eespool analüüsitud tõendid. Peale selle
järeldab suurkoda, et tühistamisosakond ei moondanud kuidagi tõendeid ega tõlgendanud neid ebaõigelt.
[…]
62      […] [E]i ole mingit kahtlust, et [legoklotsi] domineeriv omadus – kaks [nupu]rida klotsi pealispinnal – on mõeldud selleks,
et varustada lihtne mänguklots, mille laius, pikkus ja sügavus on proportsionaalsed tegeliku ehitustellisega, niisuguse mitmekülgse
ja robustse koostemehhanismiga […], mis peab klotsidel olema selleks, et laps saaks neid käsitseda. Legoklotsi omadused on
ilmselgelt kohandatud vastama eespool mainitud legoklotsi kasutusülesandele ja mitte klotsi identifitseerimiseks […]
63      Sellest tulenevalt […], [nõustub] suurkoda [tühistamisosakonna] otsusega selles osas, et legoklots on täielikult funktsionaalne,
arvestades, et sellel ei ole ühtegi meelevaldset ega kaunistuslikku osa. […] Seega võib suurkoda kasutada legoklotsi kohta
[…] [eespool viidetud] kohtuotsuse Philips sõnastust ehk tõdeda, et „kauba kuju põhilised funktsionaalsed omadused seonduvad
üksnes tehnilise tulemusega”.”

Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Üldkohtu kantseleisse 25. septembril 2006 saabunud hagiavaldusega palus apellant tühistada vaidlusaluse otsuse.
Apellant põhjendas oma hagi üheainsa väitega, mis tuleneb määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii rikkumisest.
Nimetatud väide oli esitatud kahes osas, kusjuures esiteks tugines apellant kõnealuse sätte väärale tõlgendamisele ning teiseks
asjaomase kaubamärgi eseme väärale hindamisele.
Väite esimeses osas tõi apellant esile, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii eesmärk ei ole välistada
kõigi funktsionaalsete kujude kui selliste registreerimine kaubamärgina. Määrav küsimus on tema arvates see, kas kuju kui
kaubamärgi kaitse tooks kaasa asjaomase kuju tehniliste lahenduste või kasulike omaduste monopoli.
Üldkohus leidis, et selle arutluskäigu põhjal ei saa vaidlusalust otsust tühistada. Nimetatud otsuse peamised põhjendused
on järgmised:
„37      […] sisuliselt heidab hageja apellatsioonikodade suurkojale ette seda, et viimane eksis määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1
punkti e alapunkti ii, eelkõige sõnade „ainult” ja „vajalik” ulatuse osas, kuna suurkoda leidis, et see, kas on olemas funktsionaalselt
võrdväärseid alternatiivseid kujusid, mille puhul kasutatakse samasugust tehnilist lahendust, ei oma nimetatud sätte kohaldamisel
tähtsust.
38      Selles osas tuleb esiteks märkida, et nii määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunktis ii kui ka direktiivi [89/104]
artikli 3 lõike 1 punkti e teises taandes kasutatud sõna „ainult” tõlgendamisel tuleb arvestada väljendit „põhiomadused täidavad
tehnilist funktsiooni”, mida kasutatakse [eespool viidatud] kohtuotsuse Philips punktides 79, 80 ja 83. Sellest väljendist
tuleneb, et kui kõik põhiomadused täidavad taolist tehnilist funktsiooni, laieneb kõnealune absoluutne keeldumispõhjus kujule
ka siis, kui sellele lisatakse omadused, mis ei ole põhiomadused ega täida tehnilist funktsiooni. Seega analüüsis apellatsioonikodade
suurkoda asjaomase kuju funktsionaalsust õigustatult seoses omadustega, mida suurkoda pidas põhilisteks. Seetõttu tuleb leida,
et nimetatud suurkoda tõlgendas sõna „ainult” õigesti.
39      Teiseks tuleneb [eespool viidatud] kohtuotsuse Philips punktidest 81 ja 83, et nii määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e
alapunktis ii kui ka direktiivi [89/104] artikli 3 lõike 1 punkti e teises taandes kasutatud väljend „vajalik tehnilise tulemuse
saavutamiseks” ei tähenda seda, et kõnealust absoluutset keeldumispõhjust tuleb kohaldada üksnes siis, kui asjaomane kuju
on ainus, mis võimaldab saavutada asjaomase tulemuse. Euroopa Kohus sedastas [nimetatud kohtuotsuse] punktis 81, et „see,
kui […] on olemas muid kujusid, mis võimaldavad saavutada samasuguse tehnilise tulemuse, [ei või] registreerimisest keeldumise
või kehtetuks tunnistamise põhjust kõrvaldada”, ning [kõnealuse kohtuotsuse] punktis 83, et „kujust koosneva tähise [registreerimine
on välistatud], isegi kui asjaomase tehnilise tulemuse võib saavutada muude kujude abil”. Seetõttu piisab kõnealuse keeldumispõhjuse
kohaldamiseks sellest, kui kuju põhiomadused hõlmavad asjaomase tehnilise tulemuse saavutamiseks otseselt ja piisavalt vajalikke
tehnilisi omadusi, mistõttu viimati nimetatud omadused seonduvad tehnilise tulemusega. Sellest tuleneb, et apellatsioonikodade
suurkoda ei eksinud, kui ta leidis, et sõna „vajalik” tähendab seda, et kuju on tehnilise tulemuse saavutamiseks nõutav, isegi
kui viimase saab saavutada ka teiste kujudega.
40      Kolmandaks tuleb märkida, et vastupidi hageja väidetele sedastas Euroopa Kohus [eespool viidatud] kohtuotsuse Philips punktides 81
ja 83, et ei ole asjakohane, kas on olemas „muid kujusid, mis võimaldavad saavutada samasuguse tehnilise tulemuse”, eristamata
seejuures teistsuguse „tehnilise lahendusega” kujusid samasuguse „tehnilise lahendusega” kujudest.
[…]
43      Kõigest eeltoodust tuleneb, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii keelab kõigi kujude registreerimise,
mis oma põhiomadustelt koosnevad ainult kauba kujust, mis on asjaomase tehnilise tulemuse saavutamiseks otseselt ja piisavalt
vajalik, isegi kui selle tulemuse saab saavutada samasuguse või muu tehnilise lahendusega kujuga.
44      Seetõttu tuleb tõdeda, et apellatsioonikodade suurkoda ei eksinud määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii
tõlgendamisel.”
Üldkohtus oma hagi toetuseks esitatud väite teises osas heitis apellant apellatsioonikodade suurkojale ette seda, et suurkoda
ei olnud nõuetekohaselt kindlaks määranud asjaomase kuju põhiomadusi ja et ta oli ebaõigelt hinnanud selle kuju funktsionaalsust.
Ta väitis, et apellatsioonikodade suurkoda võttis uurimisel arvesse asjaolusid, mis ei olnud asjakohased, nagu legoklotsi
see külg, mis ei kuulu asjaomase ruumilise tähise alla, ehk klotsi alumine õõnes külg. Teiseks nõustus apellatsioonikodade
suurkoda tema sõnul ilma kriitilise analüüsita Mega Brandsi esitatud ja rahastatud ekspertiisiga ning samal ajal jättis asjaomase
kuju põhiomaduste kindlakstegemisel arvesse võtmata apellandi esitatud asjakohased andmed, näiteks need, mis puudutavad seda,
kuidas tarbijad kõnealust kuju tajuvad.
Üldkohus lükkas ka teise väiteosa tagasi. Ta tõdes eelkõige järgmist:
„70       Esiteks niivõrd, kuivõrd hageja väidab, et vaidlusaluse kuju põhiomadused tuleb teha kindlaks asjaomase tarbija seisukohalt
ning vastavas analüüsis tuleb võtta arvesse tarbijaküsitlusi, peab märkima, et kõnealune kindlakstegemine toimub määruse nr 40/94
artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkt ii raames ning selle täpne eesmärk on uurida vaidlusaluse kuju funktsionaalsust. See,
kuidas asjaomased tarbijad teatavat kuju tajuvad, ei ole kuju põhiomaduste funktsionaalsuse analüüsimisel asjakohane. Asjaomastel
tarbijatel võivad kuju põhiomaduste hindamiseks vajalikud tehnilised teadmised puududa, mistõttu nende seisukohalt võivad
olla olulised teatavad omadused, mis funktsionaalsuse analüüsimise kontekstis ei ole olulised, ning vastupidi. Seetõttu tuleb
järeldada, et kuju põhiomadused tuleb määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii kohaldamise eesmärgil teha
kindlaks objektiivselt, lähtudes asjaomase kuju graafilisest reproduktsioonist ning kaubamärgitaotlusele lisatud võimalikest
kirjeldustest.
[…]
72      Teiseks heidab hageja apellatsioonikodade suurkojale ette [ka] seda, et viimane jättis kindlaks tegemata asjaomase kuju põhiomadused,
ning seda, et nimetatud suurkoda ei kontrollinud mitte vaidlusalust kuju, vaid legoklotsi tervikuna, kaasa arvatud nähtamatuid
osi, nagu näiteks õõnes külg […].
[…]
75      Ometi tuleb märkida, et [apellatsioonikodade suurkoja tehtud] analüüs hõlmab ka kõiki [asjaomase tähise] nähtavaid osi, mis
kõik täidavad [vaidlusaluse otsuse punkti 54 kohaselt] konkreetseid tehnilisi funktsioone […]. Samuti tuleb märkida, et ükski
toimikus olev tõend ei sea kahtluse alla seda, et neid omadusi tuleb pidada asjaomase kuju põhiomadusteks.
76      Kuna apellatsioonikodade suurkoda tegi asjaomase kuju kõik põhiomadused nõuetekohaselt kindlaks, ei oma asjaolu, et ta võttis
arvesse ka teisi omadusi, [vaidlusaluse] otsuse õiguspärasuse kontrolli osas tähtsust.
[…]
78      [Järgmiseks tuleb] rõhutada, et kindlakstehtud põhiomaduste funktsionaalsuse analüüsi raames ei anna miski alust järeldada,
et apellatsioonikodade suurkoda ei või võtta arvesse legoklotsi nähtamatuid osi nagu õõnes külg ja tihvtiõõnsused ning teisi
asjakohaseid tõendeid. Käesoleval juhul viitas apellatsioonikodade suurkoda selles osas esiteks hageja varasematele patentidele,
asjaolule, et viimane oli märkinud, et nimetatud patendid kirjeldavad legoklotsi funktsionaalseid osi, ning […] eksperdiarvamustele.
79      […] Seoses [Mega Brandsi esitatud ja rahastatud] eksperdiarvamusega tuleb märkida, et […] varasemad patendid kinnitavad [selle
eksperdiarvamuse autori] arvamust legoklotsi omaduste funktsionaalsuse kohta […].”

Poolte nõuded
Apellant palub Euroopa Kohtul:
–      tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–      suunata asi tagasi Üldkohtusse ja
–      mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
Ühtlustamisamet ja Mega Brands paluvad Euroopa Kohtul:
–      jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ning
–      mõista kohtukulud välja apellandilt.

Apellatsioonkaebus
Apellant esitab üheainsa väite, mis käsitleb määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii rikkumist. See väide
on jaotatud kolme ossa.

Esimene osa, mis puudutab määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunktis ii sätestatud keeldumispõhjuse eseme ja ulatuse
ebaõiget tõlgendust
Poolte argumendid
Apellant selgitab, et kuigi vastab tõele, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunktis ii on keelatud selliste
kujude registreerimine, mille kaitse kaubamärgina tekitaks konkurentidele ebaseadusliku piirangu, ei ole selle sätte eesmärk
siiski keelata iga sellise kuju registreerimine, mis täidab tehnilist ülesannet. Kuju registreerimine peaks olema välistatud
üksnes juhul, kui see tooks kaasa tehniliste lahenduste või kuju kasulike omaduste monopoli.
Sellega seoses tuleks väljendit „tehniline lahendus” eristada sõnadest „tehniline tulemus”, sest tehnilise tulemuse võib saavutada
erinevate lahendustega. Apellant väidab, et kui on olemas mitu funktsionaalselt võrdväärset kuju, ei takista ühe ettevõtja
huvides ühe konkreetse kuju kaitsmine kaubamärgina konkurente kasutamast sama tehnilist lahendust.
Seega rikkus Üldkohus apellandi sõnul õigusnormi, kui kinnitas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 43 otsuse punktides 37–42
mainitud põhjustel, et kuju registreerimine on määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunktiga ii vastuolus, isegi
kui asjaomase tehnilise tulemuse saab saavutada teise kujuga, mille puhul kasutatakse sama tehnilist lahendust. Üldkohus jättis
arvestamata, et alternatiivsete kujude olemasolu on ülimalt asjakohane, sest see näitab, et puudub monopoli tekitamise oht.
Samal ajal ei võtnud Üldkohus arvesse asjaolu, et tihti võib üks ja sama patenditud leiutis olla teostatud mitme kujuga. Käesolevas
kohtuasjas ongi tegemist sellise juhuga, kuna apellandi konkurentidel on täiesti võimalik kasutada sama tehnilist lahendust
ilma legoklotsi kuju kopeerimata.
Lisaks leiab apellant, et kirjeldatud viisil otsustades ei järginud Üldkohus eespool viidatud kohtuotsusest Philips tulenevaid
põhimõtteid. Ta väidab sellega seoses, et nimetatud kohtuotsuses ei asunud Euroopa Kohus mingil moel seisukohale, et alternatiivsete
kujude olemasolu ei ole asjakohane. Euroopa Kohus märkis selle kohtuotsuse punktides 83 ja 84 vaid, et kui juba määruse nr 40/94
artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii tingimused on täidetud, ei ole enam oluline, kas eksisteerib alternatiivseid kujusid.
Mega Brands väidab omalt poolt, et kui asjaomane tähis registreeritaks kaubamärgina, võimaldaks see apellandil takistada konkurente
kasutamast mänguklotsiturul kõige paremat ja funktsionaalselt kõige tõhusamat kuju. Apellant saaks nii uuesti monopoli, mis
tal varem oli tänu patentidele.
Mööndes, et kuju pelk esitamine patendis ei ole iseenesest takistus selle kuju registreerimisele kaubamärgina, märgib Mega
Brands, et niisugune esitus on sellegipoolest oluline näitaja selle kohta, et kõnealuse kuju tingib ainult selle ülesanne.
Ühtlustamisameti sõnul on apellandi argumendid vastuolus määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii sõnastuse
ja mõttega. See, et nimetatud sättes on kasutatud sõnu „ainult” ja „vajalik”, ei tähenda ühtlustamisameti hinnangul seda,
et vaid kujusid, mis on olemuslikult vajalikud soovitud ülesande täitmiseks, ei saa registreerida. Kõnealune keeldumispõhjus
puudutab kõiki põhiliselt funktsionaalseid ja tulemusega seonduvaid kujusid.
Ühtlustamisamet märgib samuti, et kui nõustuda apellandi argumentidega, ei oleks tagatud konkurentide vabadus kasutada alternatiivseid
kujusid. Nimelt võimaldaks konkreetse kuju registreerimine kaubamärgina seejärel apellandil keelata kasutada mitte ainult
kõiki identseid kujusid, vaid ka sarnaseid kujusid. See hõlmaks näiteks legoklotsist pisut kõrgemate või suuremate nuppudega
klotse.
Seoses vahetegemisega erinevate intellektuaalomandiõiguste vahel nendib ühtlustamisamet, et peale patendiõiguse on õigus teatava
kuju osas konkurents blokeerida disainilahendusega seotud õiguse omanikul vastavalt nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määrusele
(EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta (EÜT L 3, lk 1; ELT eriväljaanne 13/27, lk 142). Ta tuletab siiski meelde,
et selle määruse artikli 8 lõikes 1 on sätestatud, et „[ü]henduse disainilahendus ei anna kaitset nendele toote välisomadustele,
mis on tingitud üksnes selle tehnilisest otstarbest.”
Euroopa Kohtu hinnang
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on kaubamärgiõigus oluline osa liidu konkurentsisüsteemist. Selles süsteemis peab
ettevõtjatel selleks, et hankida endale kliente oma kaupade või teenuste kvaliteedile tuginedes, olema võimalik registreerida
kaubamärkidena tähiseid, mis võimaldavad tarbijal ilma võimaliku segiajamiseta eristada ettevõtja kaupu või teenuseid nendest,
millel on muu päritolu (vt selle kohta 4. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-517/99: Merz & Krell, EKL 2001, lk I‑6959,
punktid 21 ja 22; 12. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-206/01: Arsenal Football Club, EKL 2002, lk I‑10273, punktid 47
ja 48, ning 26. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑412/05 P: Alcon
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2007, lk I‑3569, punktid 53 ja 54).
Kauba kuju kuulub nende tähiste hulka, millest kaubamärk võib koosneda. See tuleneb ühenduse kaubamärgi osas määruse nr 40/94
artiklist 4, mille kohaselt võivad ühenduse kaubamärgi moodustada mis tahes tähised, mida on võimalik graafiliselt esitada,
eelkõige nimed, kujutised, kaupade või nende pakendi kuju, kui selliste tähiste põhjal on võimalik eristada ühe ettevõtja
kaupu või teenuseid teiste ettevõtjate omadest (vt selle kohta 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑456/01 P
ja C‑457/01 P: Henkel
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2004, lk‑5089, punktid 30 ja 31).
Käesoleval juhul ei ole vaidlustatud seda, et legoklotsi kuju on omandanud eristusvõime selle kasutamise käigus ning on seega
tähis, mille järgi saab eristada apellandi kaupa muud päritolu kaubast.
Ritviku kinnitus – mille võttis üle tema õigusjärglane Mega Brands ja millega nõustusid tühistamisosakond, apellatsioonikodade
suurkoda ning Üldkohus –, et legoklotsi ei saa siiski kaubamärgina registreerida, põhineb määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1
punkti e alapunktil ii, mille kohaselt ei registreerita tähiseid, mis koosnevad ainult kauba kujust, mis on vajalik tehnilise
tulemuse saavutamiseks.
Apellandi väitel tõlgendas apellatsioonikodade suurkoda ning seejärel Üldkohus seda sätet liiga laialt ja seega ebaõigelt.
Nimetatud etteheite uurimisel tuleb meeles pidada, et iga määruse nr 40/94 artikli 7 lõikes 1 sätestatud registreerimisest
keeldumise põhjust tuleb tõlgendada selle aluseks olevat üldist huvi silmas pidades (eespool viidatud kohtuotsus Henkel
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 45, ja 12. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑173/04 P: Deutsche SiSi-Werke
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2006, lk I‑551, punkt 59). Määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii aluseks
olev huvi on vältida seda, et kaubamärgiõigusest tulenev kaitse annab selle omanikule monopoli ühe toote tehniliste lahenduste
või kasulike omaduste osas (vt analoogia alusel direktiivi 89/104 artikli 3 lõike 1 punkti e teise taande kohta eespool viidatud
kohtuotsus Philips, punkt 78, ja 8. aprilli 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑53/01–C‑55/01: Linde jt, EKL 2003, lk I-3161,
punkt 72).
Normid, mille seadusandja on kehtestanud, väljendavad selles osas tasakaalu taotlemist kahe kaalutluse vahel, mis mõlemad
võivad kaasa aidata õiglase ja ausa konkurentsisüsteemi loomisele.
See, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõikes 1 on sätestatud keeld registreerida kaubamärgina mis tahes tähist, mis koosneb kauba
kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks, tagab ühelt poolt, et ettevõtjad ei saa kasutada kaubamärgiõigust,
et muuta ilma ajalise piiranguta kestvaks tehniliste lahendustega seonduvaid ainuõigusi.
Nimelt vähendaks kauba niisuguse kuju kaitsmine kaubamärgina, mis seisneb vaid selles, et sisaldab kauba valmistaja poolt
välja arendatud ja tema taotlusel patenteeritud tehnilist lahendust, pärast patendi kehtivuse lõppemist oluliselt ja pidevalt
teiste ettevõtjate võimalusi asjaomast tehnilist lahendust kasutada. Niisuguses intellektuaalomandiõiguste süsteemis, nagu
on välja arendatud liidus, võib tehnilisi lahendusi kaitsta üksnes piiratud aja jooksul, nii et kõik ettevõtjad saaksid seejärel
neid vabalt kasutada. Nagu ühtlustamisamet käesoleva kohtuotsuse punktis 37 kokku võetud arutluskäigus märkis, ei ole see
kaalutlus aluseks mitte ainult direktiivile 89/104 ja määrusele nr 40/94 kaubamärgiõiguse osas, vaid ka määrusele nr 6/2002
disainilahenduste kohta.
Lisaks kehtestas seadusandja selle, et tehnilise lahenduse saavutamiseks vajalikku kuju ei saa registreerida, eriliselt rangelt,
arvates määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktis e loetletud keeldumispõhjused välja sama artikli lõikes 3 ette nähtud erandi
kohaldamisalast. Nii tuleneb kõnealuse määruse artikli 7 lõikest 3, et isegi kui tehnilise tulemuse saavutamiseks vajalik
kauba kuju on kasutamise käigus omandanud eristusvõime, on keelatud seda kaubamärgina registreerida (vt analoogia alusel seoses
direktiivi 89/104 artikli 3 lõikega 3, mis on sisuliselt identne määruse nr 40/94 artikli 7 lõikega 3, eespool viidatud kohtuotsus
Philips, punkt 57, ja 20. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑371/06: Benetton Group, EKL 2007, lk I‑7709, punktid 25–27).
Teiselt poolt, sätestades, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunktis ii nimetatud keeldumispõhjust tuleb kohaldada
üksnes tähistele, mis koosnevad „ainult” kauba kujust, mis on „vajalik” tehnilise tulemuse saavutamiseks, on seadusandja asunud
õigustatult seisukohale, et iga kauba kuju on teataval määral funktsionaalne ja seetõttu ei oleks kohane keelduda kauba kuju
kaubamärgina registreerimast lihtsalt sel põhjusel, et sellel on kasulikke omadusi. Sõnade „ainult” ja „vajalik” abil tagab
kõnealune säte, et keeldutakse registreerimast üksnes neid kauba kujusid, mis seisnevad vaid selles, et sisaldavad tehnilist
lahendust ja mille registreerimine kaubamärgina takistaks seega tegelikkuses asjaomase tehnilise lahenduse kasutamist teiste
ettevõtjate poolt.
Olles meelde tuletanud ja täpsustanud määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii eset ja ulatust, tuleb uurida,
kas Üldkohus tõlgendas seda sätet ebaõigelt, nagu väidab apellant.
Üldkohus võttis oma sellele sättele antud tõlgenduse kokku vaidlustatud kohtuotsuse punktis 43, sedastades, et nimetatud säte
„keelab kõigi kujude registreerimise, mis oma põhiomadustelt koosnevad ainult kauba kujust, mis on asjaomase tehnilise tulemuse
saavutamiseks otseselt vajalik ja piisav, isegi kui selle tulemuse saab saavutada samasuguse või muu tehnilise lahendusega
kujuga.”
Seoses tingimusega, mis puudutab asjaolu, et kõnealust keeldumispõhjust kohaldatakse kõigi tähiste suhtes, mis koosnevad „ainult”
kauba kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks, sedastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 38, et see
tingimus on täidetud, kui kuju kõik põhiomadused täidavad tehnilist ülesannet, kusjuures see, et kujul on ka omadusi, mis
ei ole põhiomadused ega täida tehnilist ülesannet, ei ole sel puhul asjakohane.
Niisugune tõlgendus on kooskõlas eespool viidatud kohtuotsuse Philips punktiga 79. Lisaks väljendab see nimetatud kohtuotsuse
aluseks olevat ideed, nagu seda on kirjeldanud kohtujurist D. Ruiz-Jarabo Colomer selles kohtuasjas tehtud ettepaneku punktis 28
ja kinnitanud oma ettepaneku punktis 72 kohtuasjas, milles tehti 12. veebruari 2004. aasta otsus C‑363/99: Koninklijke KPN
Nederland (EKL 2004, lk I‑1619), mille kohaselt ühe või mõne väikse meelevaldse osa olemasolu ruumilises tähises, mille kõik
põhiomadused määrab tehniline lahendus, mille väljendus see tähis on, ei mõjuta järeldust, et see tähis koosneb ainult kauba
kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks. Samuti tagab kõnealune tõlgendus niivõrd, kui sellest tuleneb, et
määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunktis ii sätestatud keeldumispõhjust kohaldatakse ainult siis, kui kõik tähise
põhiomadused on funktsionaalsed, et niisuguse tähise kaubamärgina registreerimisest ei saa selle sätte alusel keelduda, kui
asjaomane kauba kuju sisaldab olulist osa, mis ei ole funktsionaalne, nagu kaunistavat või kujutuslikku osa, mis on selles
kujus tähtis.
Mis puutub tingimusse, et kauba kuju kaubamärgina registreerimisest saab määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii
alusel keelduda vaid juhul, kui see on „vajalik” taotletud tehnilise tulemuse saavutamiseks, siis leidis Üldkohus vaidlustatud
kohtuotsuse punktis 39 õigustatult, et see tingimus ei tähenda, et asjaomane kuju peab olema ainus, mis võimaldab selle tulemuse
saavutada.
Vastab tõele, et teatavatel juhtudel võib sama tehnilise tulemuse saavutada erinevate lahendustega, nagu rõhutab apellant.
Näiteks võib olla tegemist alternatiivsete kujudega, millel on teised mõõtmed või muu disain, kuid millega on võimalik jõuda
sama tehnilise tulemuseni.
Vastupidi apellandi väidetele ei ole see asjaolu aga iseenesest niisugune, et selle tagajärjel jääks kujus sisalduv tehniline
lahendus pärast asjaomase kuju kaubamärgina registreerimist vabaks teiste majandustegevuses osalejate jaoks.
Sellega seoses tuleb märkida, et määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 põhjal võib ainult funktsionaalse kuju registreerimine
kaubamärgina võimaldada selle kaubamärgi omanikul keelata teistel ettevõtjatel kasutada mitte ainult sama kuju, vaid ka sarnaseid
kujusid, nagu märgib ühtlustamisamet. Nii on oht, et suur hulk alternatiivseid kujusid muutuvad omaniku konkurentidele kasutamatuteks.
See oleks nii eriti siis, kui registreeritakse mitu erinevat ainult funktsionaalset kauba kuju, mille puhul on oht, et need
takistavad täielikult teisi ettevõtjaid valmistamast ja turustamast teatavaid kaupu, millel on kindlaksmääratud tehniline
ülesanne.
Nimetatud kaalutlused peegelduvad eespool viidatud kohtuotsuse Philips punktidest 81 ja 83, mille kohaselt see, kui on olemas
muid kujusid, mis võimaldavad saavutada samasuguse tehnilise tulemuse, ei välista iseenesest direktiivi 89/104 artikli 3 lõike 1
punkti e teises taandes – mille sõnastus vastab määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunktile ii – sätestatud keeldumispõhjuse
kohaldamist.
Apellant tugineb veel ka ühtlustamisameti poolt vaidlustamata asjaolule, et tema konkurentidel ei ole sama tehnilise lahenduse
kasutamiseks vaja turustada mänguklotse, mille kuju ja mõõtmed on igas mõttes legoklotsiga identsed – selles osas piisab,
kui tõdeda, et nimetatud asjaolu ei saa takistada kohaldamast liidu seadusandja kehtestatud norme, mida on eespool tõlgendatud
ja mille kohaselt kauba kujust koosnevat tähist, mis täidab üksnes tehnilist ülesannet, sest sellele ei ole lisatud olulisi
mittefunktsionaalseid osi, ei saa registreerida kaubamärgina, arvestades, et niisugune registreering vähendaks liiga järsult
konkurentide võimalusi turustada kauba kujusid, mis sisaldavad sama tehnilist lahendust.
Eeltoodu kehtib eriti sellisel juhul nagu käesolevas kohtuasjas, kus pädev ametiasutus vaidlustas asjaolu, et uuritava kauba
kujus sisalduv lahendus on see, mis on tehniliselt eelistatav asjaomase kaubakategooria puhul. Kui sellisest kujust koosnev
ruumiline tähis registreeritaks kaubamärgina, oleks selle omaniku konkurentidel keeruline turule viia kauba kujusid, mis oleksid
tegelikkuses alternatiivsed ehk kujusid, mis ei oleks sarnased, aga pakuks tarbijale siiski funktsionaalses mõttes huvi.
Sellise ettevõtja olukorda, kes on välja arendanud tehnilise lahenduse, ei tule neil asjaoludel võrreldes konkurentidega,
kes viivad turule kauba kuju täpse koopia, mis sisaldab täpselt sama lahendust, kaitsta nii, et sellele ettevõtjale antakse
kõnealusest kujust moodustuva ruumilise tähise kaubamärgina registreerimisega monopol, vaid seda võib vajaduse korral kontrollida
kõlvatut konkurentsi käsitlevatest eeskirjadest lähtudes. Niisugune kontroll ei ole siiski käesoleva vaidluse ese.
Kuna apellandi väite esimese osa raames esitatud argumentidega ei saa kõigil eespool välja toodud põhjustel nõustuda, tuleb
see osa tagasi lükata.

Teine osa, mis käsitleb ebaõigete kriteeriumide rakendamist kauba kuju põhiomaduste kindlaksmääramisel
Poolte argumendid
Apellant väidab, et mõiste „põhiomadused” on väljendi „domineerivad ja eristavad osad” sünonüüm ja et põhiomadused tuleb kindlaks
teha asjaomase avalikkuse ehk keskmise, piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepaneliku ja aruka tarbija seisukohast lähtudes.
Apellant väidab, et võttes arvesse eespool viidatud kohtuotsust Philips, tuleb määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e
alapunktis ii sätestatud keeldumispõhjuse iga uurimist teostada kahes etapis nii, et esimeses tehakse kindlaks tähise põhiomadused
keskmise tarbija seisukohalt ja teises uuritakse ekspertide abiga, kas need omadused on vajalikud tehnilise tulemuse saavutamiseks.
Seetõttu, kui Üldkohus nõustus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 70 apellatsioonikodade suurkoja seisukohaga, et ruumilise
tähise põhiomaduste kindlakstegemiseks ei ole vaja arvesse võtta, kuidas tarbija neid tajub, ega selle hindamiseks korraldatud
küsitlusi, rikkus Üldkohus õigusnormi.
Mega Brands märgib, et mõistet „põhiomadused” tuleb käsitleda määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktis e ja selle alapunktis ii
sisalduvate sõnade „ainult” ja „vajalik” kontekstis. Sel puhul ei ole kriteeriumid, millele apellant tugineb, ehk eristusvõime
ja avalikkuse taju asjakohased.
Ühtlustamisamet on arvamusel, et isegi kui eeldada, et kuju põhiosad tuleb kindlaks teha enne, kui hinnatakse nende funktsionaalsust,
kuuluvad need kaks etappi sama tegevuse alla, mille eesmärk on kindlaks määrata, kas need osad on olulised kuju ülesande jaoks.
Euroopa Kohtu hinnang
Määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii korrektne kohaldamine tähendab seda, et asjaomase ruumilise tähise
põhiomadused peab ametiasutus, kes otsustab selle kaubamärgina registreerimise taotluse üle, nõuetekohaselt tuvastama.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 63 märgib, tuleb väljendit „põhiomadused” mõista nii, et selle all on mõeldud tähise
kõige olulisemaid osi.
Põhiomadused tuleb tuvastada juhtumipõhiselt. Nimelt ei ole nende erinevate osade vahel, millest tähis võib koosneda, mingisugust
süstemaatilist hierarhiat (vt selle kohta 17. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑488/06 P: L & D
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2008, lk I‑5725, punkt 55). Pealegi võib pädev ametiasutus tähise põhiomadusi otsides kas
otse tugineda tähisest jäävale tervikmuljele või alustada iga tähist moodustava osa järjestikuse uurimisega (vt analoogia
alusel 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑468/01 P – C‑472/01 P: Procter & Gamble
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2004, lk I‑5141, punkt 45, ning 30. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑286/04 P: Eurocermex
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2005, lk I‑5797, punkt 23).
Järelikult võib ruumilise tähise põhiomaduste kindlakstegemine määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunktis ii sätestatud
keeldumispõhjuse võimalikuks kohaldamiseks vastavalt juhule ja eriti silmas pidades selle keerukust, toimuda kas asjaomase
tähise pelga visuaalse analüüsi teel või vastupidi põhineda süvendatud uurimisel, mille käigus võetakse arvesse hindamiseks
vajalikke elemente, nagu küsitlusi ja ekspertiisi või ka andmeid seoses asjaomase kaubaga varem antud intellektuaalomandiõiguste
kohta.
Kui tähise põhiomadused on tuvastatud, tuleb pädeval asutusel veel kontrollida, kas kõik need omadused vastavad asjaomase
kauba tehnilisele ülesandele. Nimelt, nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 52 on mainitud, ei saa määruse nr 40/94 artikli 7
lõike 1 punkti e alapunkti ii kohaldada, kui kaubamärgi registreerimise taotlus on esitatud sellise kaubakuju kohta, milles
on tähtis mittefunktsionaalne osa ehk näiteks kaunistav või kujutuslik osa. Niisugusel juhul saavad konkurentidest ettevõtjad
kergelt kasutada samaväärse funktsionaalsusega alternatiivseid kujusid, nii et puudub oht, et piiratakse ligipääsu sellele
tehnilisele lahendusele. Sel puhul saavad kaubamärgiomaniku konkurendid tehnilist lahendust raskusteta rakendada kauba kujudes,
millel ei ole sama mittefunktsionaalset osa kui kaubamärgiomaniku kauba kujul ja mis ei ole sellega identsed ega sarnased.
Käesoleval juhul tõdes apellatsioonikodade suurkoda vaidlusaluse otsuse punktis 62, et legoklotsist koosneva tähise kõige
tähtsam osa on kaks nupurida selle klotsi pealispinnal. Kui ta uuris tühistamisosakonna teostatud analüüsi, pööras koda erilist
tähelepanu asjaolule, et see osa on esinenud Kirkbi varasemates patentides. Uurimise tulemusel jõudis ta järeldusele, et kõnealune
osa on vajalik selle tehnilise tulemuse saavutamiseks, milleks asjaomane kaup on mõeldud ehk mänguklotside kokkupanekuks.
Lisaks, nagu tuleneb eelkõige vaidlusaluse otsuse punktidest 54 ja 55, leidis apellatsioonikodade suurkoda, et sellest klotsist
moodustuva tähise kõik teised osad on samuti funktsionaalsed, välja arvatud ainult värv.
Kuivõrd Üldkohus tugines samadele faktilistele asjaoludele, järeldades, et kõik legoklotsi kuju osad, välja arvatud selle
värv, on funktsionaalsed, ei saa Euroopa Kohus juhul, kui apellant ei ole tõendite moonutamisele tuginenud, Üldkohtu hinnangut
apellatsioonistaadiumis läbi vaadata.
Mis puudutab apellandi argumenti, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui leidis, et uurimused selle kohta, kuidas sihtrühm asjaomase
kauba kuju tajub, ei ole asjakohased, siis tuleb märkida, et vastupidi sellele, mis kehtib direktiivi 89/104 artikli 3 lõike 1
punktis b ja määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktis b ette nähtud juhtudel, mil on kohustuslik võtta arvesse seda, kuidas
sihtrühm tähist tajub, sest see on oluline selle kindlaksmääramiseks, kas tähis, mille kohta on esitatud kaubamärgina registreerimise
taotlus, võimaldab eristada asjaomaseid kaupu või teenuseid teatavalt ettevõtjalt pärinevana (vt selle kohta 6. mai 2003. aasta
otsus kohtuasjas C-104/01: Libertel, EKL 2003, lk I‑3793, punkt 62, ja eespool viidatud kohtuotsus Koninklijke KPN Nederland,
punkt 34), siis niisugust kohustust ei ole nimetatud artiklite lõike 1 punkti e puhul.
Nimelt ei ole see, kuidas keskmine tarbija eeldatavalt tähist tajub, otsustav asjaolu määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e
alapunktis ii sätestatud keeldumispõhjuse kohaldamisel, aga võib äärmisel juhul olla kasulik asjaolu, mida pädev ametiasutus
hindamisel tähise põhiomadusi tuvastades kasutada saab.
Järelikult ei saa nõustuda apellandi teesiga, mille kohaselt peab määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii
raames tähise põhiomadused imperatiivselt tuvastama sihtrühma seisukohalt.
Sellest järeldub, et ka väite teine osa tuleb tagasi lükata.

Kolmas osa, mis käsitleb funktsionaalsuse ebaõigete kriteeriumide kohaldamist
Poolte argumendid
Apellant väidab, et funktsionaalsuse hindamine eeldab tehnilisi teadmisi ja seda teevad seetõttu tavaliselt teaduseksperdid.
Kuju omaduste funktsionaalsuse ekspertiis hõlmab aga paratamatult nende omaduste võrdlemist alternatiividega.
Seega rikkus Üldkohus tema väitel õigusnormi, kui leidis, et alternatiivsete kujude olemasolu ei ole asjakohane, ja keeldus
uurimast ekspertiise, mille apellant oli esitanud.
Mega Brandsi sõnul põhineb apellandi arutluskäik vääral eeldusel, et alternatiivsed kujud on funktsionaalsuse hindamisel asjakohased.
Ta märgib ka, et alternatiivsete kujude puhul võib olla vähem võimalusi täita taotletavat ülesannet või neid võib olla kulukam
toota.
Ühtlustamisamet väidab, et Üldkohus tuvastas õigesti, et apellatsioonikoda võis funktsionaalsuse hindamisel tugineda varasematele
patentidele, mitte alternatiivsete kujude olemasolule.
Euroopa Kohtu hinnang
Käesoleva kohtuotsuse punktides 55–60 kirjeldatud põhjustel ei kujuta see, et sama tehnilise tulemuse saavutamiseks on olemas
teisi kujusid, määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti e alapunkti ii kohaldamisel endast niisugust tingimust, mille tõttu
registreerimisest keeldumise põhjus kohaldamata jätta, nagu Euroopa Kohus on ka varem täpsustanud eespool viidatud kohtuotsuse
Philips punktides 81 ja 83 direktiivi 89/104 artikli 3 lõike 1 punkti e teise taande kohta.
Kauba kujust koosneva tähise funktsionaalsuse uurimisel on pärast selle tähise põhiomaduste tuvastamist vaid tähtis uurida,
kas need omadused vastavad asjaomase kauba tehnilisele ülesandele. Ilmselgelt tuleb seda uurida, analüüsides kaubamärgina
registreerimise seisukohast tähist, mille kohta on esitatud registreerimistaotlus, mitte tähiseid, mis koosnevad kauba muudest
kujudest.
Kuju omaduste tehnilist funktsionaalsust võib eelkõige hinnata, võttes arvesse varasemaid patente puudutavaid dokumente, mis
kirjeldavad asjaomase kuju funktsionaalseid osi. Käesoleval juhul võtsid ühtlustamisameti apellatsioonikodade suurkoda ja
Üldkohus legoklotsi suhtes selliseid dokumente arvesse.
Eeltoodut arvestades tuleb ka kolmas osa tagasi lükata.
Kuna ühtegi ainsa väite osadest ei saa rahuldada, tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.

Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluses, on kohtuvaidluse
kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna ühtlustamisamet ja Mega Brands on kohtukulude
hüvitamist nõudnud ja apellant on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Lego Juris A/S-lt.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: inglise.