CELEX: 62005TJ0237
Galimybė susipažinti su institucijų dokumentais
Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001
Su koncentracijos procedūra susiję dokumentai
Reglamentas (EB) Nr. 4064/89
Reglamentas (EB) 139/2004
Reglamentas (EB) Nr. 802/2004
Atsisakymas leisti susipažinti
Išimtis dėl tyrimų ir audito tikslų apsaugos
Išimtis dėl komercinių interesų apsaugos
Išimtis dėl sprendimų priėmimo proceso apsaugos
Išimtis dėl teisinės pagalbos apsaugos

Ginčo aplinkybės
1.
Prašymai leisti susipažinti su ieškovės pateiktais dokumentais
Ieškovė
Éditions Odile Jacob SAS
, vadovaudamasi 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei
susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
1 sk., 3 t., p. 331), 2005 m. sausio 27 d. laišku paprašė Europos Bendrijų Komisijos leisti susipažinti su dokumentais, susijusiais
su administracine procedūra (toliau − nagrinėjama procedūra), kuriai pasibaigus buvo priimtas 2004 m. sausio 7 d. Komisijos
sprendimas 2004/422/EB, kuriuo koncentracija pripažįstama suderinama su bendrąja rinka ir Europos Ekonominės Erdvės susitarimo
funkcionavimu (Byla COMP/M.2978 –
Lagardère/Natexis/VUP
) (OL L 125, p. 54, toliau − sprendimas dėl suderinamumo), tam, kad galėtų jais pasinaudoti grįsdama savo ieškinį Pirmosios
instancijos teismo byloje
Éditions Odile Jacob prieš Komisiją
, T‑279/04, kuriuo siekiama panaikinti sprendimą dėl suderinamumo. Dokumentai, su kuriais paprašyta susipažinti, buvo šie:
a)      2003 m. birželio 5 d. Komisijos sprendimas pradėti išsamų tyrimą nagrinėjamoje procedūroje remiantis 1989 m. gruodžio 21 d.
Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4064/89 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (OL L 395, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 31) 6 straipsnio 1 dalies c punktu;
b)      visas 2002 m. gruodžio 3 d. tarp
Natexis Banques populaires SA
ir
Segex Sarl
bei
Ecrinvest 4 SA
sudarytos perleidimo sutarties tekstas;
c)      visas susirašinėjimas tarp Komisijos ir
Natexis Banques populaires
nuo 2002 m. rugsėjo mėn. iki 2003 m. balandžio 14 d. pranešimo apie koncentraciją;
d)      visas susirašinėjimas tarp Komisijos ir
Lagardère SCA
nuo 2002 m. rugsėjo mėn. iki minėto pranešimo;
e)      sutartis, pagal kurią
Natexis Banques populaires
2002 m. gruodžio 20 d. tapo
Vivendi Universal Publishing SA
(toliau − VUP) dalių ir turto, priklausiusių
Vivendi Universal SA
bendrovei, savininkė;
f)      2002 m. spalio 22 d.
Lagardère
pažadas įsigyti VUP iš
Vivendi Universal
bendrovės;
g)      visi Komisijos vidaus dokumentai, išimtinai arba iš dalies susiję su Reglamento Nr. 4064/89 3 straipsnio 5 dalies a punkto
taikymu
Natexis SA/Investima 10 SAS
vykdomam VUP turto įsigijimui, įskaitant ir dokumentus, kuriais buvo apsikeista tarp Komisijos Konkurencijos generalinio direktorato
(GD) ir jos teisės skyriaus;
h)      visas susirašinėjimas tarp Komisijos ir
Natexis
, išimtinai arba ne susiję su Reglamento Nr. 4064/89 3 straipsnio 5 dalies a punkto taikymu
Natexis/Investima 10
VUP turto įsigijimui.
2005 m. sausio 27 d. laišku ieškovė išsiuntė Komisijai prašymą leisti susipažinti su kita grupe dokumentų tam, kad juos galėtų
panaudoti pagrindžiant savo ieškinį Pirmosios instancijos teismo byloje
Éditions Odile Jacob prieš Komisiją
, T‑452/04, kuriuo siekiama, kad būtų panaikintas 2004 m. liepos 30 d. Komisijos sprendimas, susijęs su pritarimu dėl
Wenedel Investissement SA
, kaip
Lagardère
perleisto turto įgijėjos, remiantis sprendimu dėl suderinamumo (toliau − sprendimas dėl pritarimo). Buvo nurodyti šie dokumentai:
a)      Komisijos sprendimas dėl pritarimo įgaliotinio, atsakingo už
Lagardère
įsipareigojimų, prisiimtų sprendimu dėl suderinamumo leidžiant koncentraciją, įvykdymą, kandidatūrai;
b)
Lagardère
įgaliojimas, suteiktas
Salustro Reydel Management SA
prižiūrėti, kaip
Lagardère
laikosi įsipareigojimų, kurių ji prisiėmė sprendimu dėl suderinamumo leidžiant koncentraciją;
c)      galimi Komisijos prašymai pakeisti įgaliojimo projektą ir šiuo klausimu
Lagardère
pateikti atsakymai;
d)
Lagardère
suteiktas įgaliojimas atskirto turto valdytojui (
Hold Separate Manager
), atsakingam už turto valdymą remiantis sprendimu dėl suderinamumo;
e)      Komisijos sprendimas dėl pritarimo minėto valdytojo kandidatūrai;
f)      2004 m. gegužės 28 d. tarp
Lagardère
ir
Wendel Investissement
pasirašytos sutarties dėl perleisto turto perėmimo projektas;
g)      2004 m. birželio 4 d.
Lagardère
Komisijai išsiųstas laiškas, kuriuo jos prašoma pripažinti
Wendel Investissement
perleisto turto perėmėja;
h)      2004 m. birželio 11 d. Komisijos prašymas, išsiųstas
Lagardère
remiantis Reglamento Nr. 4064/89 11 straipsniu pateikti informaciją, kuri jai leistų įvertinti, ar buvo įvykdytos bendrovės
Wendel Investissement
sutikimo sąlygos;
i)      2004 m. birželio 21 d.
Lagardère
atsakymas į šį prašymą pateikti informaciją;
j)      įgaliotinio ataskaita, kurioje vertinama
Wendel Investissement
, kaip perleisto turto įgijėjos, kandidatūra 2004 m. liepos 5 d. Komisijai pateikto sutikimo kriterijų atžvilgiu.
2005 m. vasario 15 d. faksu Konkurencijos GD generalinis direktorius išsiuntė ieškovei 2004 m. vasario 5 d. Komisijos laišką,
kuriuo pritariama dėl atskirto turto įgaliotinio ir valdytojo paskyrimo (šio sprendimo 2 punkto a ir e papunkčiuose nurodyti
dokumentai) ir ją informavo, kad kiti dokumentai negali būti jai pateikti, nes jiems taikoma išimtis, apibrėžta Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje–trečioje įtraukose ir 3 dalies antroje pastraipoje, ir kad joks viršesnis viešasis
interesas nepateisina jų atskleidimo.
2005 m. vasario 18 d. laišku ieškovė pateikė pakartotinį prašymą (toliau − prašymas leisti susipažinti su dokumentais) dėl
dokumentų, su kuriais jai nebuvo leista susipažinti.
2005 m. kovo 14 d. Komisijos generalinis sekretorius informavo ieškovę, kad dėl prašymo leisti susipažinti su dokumentais
sudėtingumo ir dėl prašomų dokumentų skaičiaus terminas atsakymui į jos prašymą pateikti remiantis Reglamento Nr. 1049/2001
8 straipsnio 2 dalimi buvo pratęstas iki 2005 m. balandžio 7 d.
2.
Ginčijamas sprendimas
2005 m. balandžio 7 d. Sprendimu D (2005) 3286 (toliau – ginčijamas sprendimas) Komisija patvirtino savo 2005 m. vasario 15 d.
atsisakymą atskleisti informaciją.
Komisija nustatė dokumentus, nurodytus prašyme leisti susipažinti, ir pateikė išsamų jų sąrašą, išskyrus tuos, kurie nurodyti
šio sprendimo 1 punkto d papunktyje, motyvuojant tuo, kad susirašinėjimą tarp
Lagardère
ir Komisijos sudarė apie dvidešimt segtuvų ir išsamaus sąrašo pateikimas būtų neproporcinga administracinė našta. Be to,
ji patikslino, kad neturi dokumento, nurodyto šio sprendimo 1 punkto f papunktyje, ir pažymėjo, kad šio sprendimo 1 punkto
c papunktyje nurodyti dokumentai apėmė nurodytus minėto punkto h papunktyje.
Ginčijamame sprendime Komisija, atsisakydama leisti susipažinti su visais prašomais dokumentais, rėmėsi Reglamento Nr. 1049/2001
4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje nurodyta išimtimi, susijusia su inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga, nes
šie dokumentai buvo pateikti Komisijos tarnyboms arba buvo jų parengti vykstant įmonių koncentracijos kontrolės procedūrai.
Komisija mano, kad tuo atveju, jei Bendrasis Teismas panaikintų sprendimą dėl suderinamumo, Komisija privalėtų priimti naują
sprendimą ir todėl privalėtų iš naujo atlikti tyrimą. Šio tyrimo tikslui iškiltų pavojus, jei vykstant kontrolės procedūrai
parengti ar gauti dokumentai būtų paviešinti šiame etape. Bendresne prasme Komisija mano, kad atskleidus per koncentracijos
kontrolės procedūrą jai pateiktą informaciją būtų sutrikdyti pasitikėjimo ir bendradarbiavimo santykiai tarp Komisijos ir
suinteresuotųjų šalių, kurie yra būtini surenkant jai reikalingą informaciją.
Komisija, siekdama pateisinti atsisakymą leisti susipažinti su dokumentais, nurodytais šio sprendimo 1 punkto b–e ir h papunkčiuose
ir 2 punkto b, c (iš dalies), d, f, g, i ir j papunkčiuose, taip pat remiasi su komercinių interesų apsauga susijusia išimtimi,
numatyta Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje įtraukoje, tiek, kiek juose yra jautrios informacijos, susijusios
su atitinkamų įmonių komercinėmis strategijomis, kurią jos pateikė Komisijai vien tik numatytos koncentracijos kontrolės tikslais.
Komisija mano, kad šio sprendimo 1 punkto a papunktyje ir 2 punkto c (kalbant apie Komisijos
Lagardère
adresuotus laiškus) ir h papunkčiuose nurodytuose dokumentuose, kuriuos ji pati parengė, taip pat yra jautrios komercinės
informacijos, susijusios su nagrinėjamomis įmonėmis.
Be to, Komisija, siekdama pateisinti atsisakymą leisti susipažinti su dviem iš trijų Komisijos vidaus dokumentų, nurodytų
šio sprendimo 1 punkto g papunktyje, remiasi su institucijos sprendimų priėmimo procesu susijusia išimtimi, numatyta Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje. Vienas yra Konkurencijos GD prašymas teisės tarnybai pateikti nuomonę;
kitas yra už konkurenciją atsakingo Komisijos nario pranešimas, kuriuo apibendrinamos bylos aplinkybės. Komisija mano, kad
šie du dokumentai atspindi preliminarias vidaus nuomones ir konsultacijas siekiant priimti sprendimą dėl suderinamumo ir kad
jos sprendimų priėmimų procesui būtų padaryta didelė žala, jei jos vidaus svarstymai būtų paviešinti. Ji tvirtina, kad jos
tarnybos turi turėti galimybę laisvai išreikšti savo požiūrį išvengiant bet kokio išorinio spaudimo tam, kad galėtų padėti
Komisijai išsiaiškinti situaciją, o ši galėtų priimti sprendimą.
Galiausiai Komisija, siekdama pateisinti atsisakymą leisti susipažinti su vienu iš dokumentų, nurodytų šio sprendimo 1 punkto
g papunktyje, remiasi su teisinių nuomonių apsauga susijusia išimtimi, numatyta Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies
antroje pastraipoje. Ji pabrėžia, kad teisinės nuomonės turėtų būti nuoširdžios, objektyvios ir nepriklausomos. Ji mano, kad,
jei teisės tarnyba turėtų atsižvelgti į vėlesnį jos nuomonės paskelbimą, ji nebūtų išreikšta visiškai nepriklausomai.
Kalbant apie trečiųjų asmenų dokumentus, Komisija mano, kad ji neprivalėjo konsultuotis su pastaraisiais taikant Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalį, nes manė, kad buvo taikoma viena iš šiame sprendimo nurodytų išimčių ir kad todėl buvo
aišku, jog atitinkami dokumentai neturėjo būti atskleisti.
Komisija tvirtina, kad ji išnagrinėjo galimybę remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalimi leisti ieškovei iš
dalies susipažinti su nagrinėjamais dokumentais, tačiau šią galimybę atmetė dėl didelio prašomų dokumentų skaičiaus ir dėl
to, kad beveik viso jų turinio atžvilgiu taikytinos prieš tai nurodytos išimtys. Šių dokumentų dalių, kurias galima pateikti,
nustatymas lemtų neproporcingą administracinę naštą, palyginus su visuomenės interesu susipažinti su taip nustatytomis fragmentiškomis
dokumentų dalimis.
Be to, Komisija pažymi, kad joks viršesnis viešasis interesas nepateisina nurodytų dokumentų atskleidimo, nes prašymas leisti
susipažinti su dokumentais grindžiamas ieškovės interesų gynyba Bendrojo Teismo nagrinėjamoje byloje. Ši gynyba yra privatus,
ne viešasis interesas.
Komisija atkreipia ieškovės dėmesį į kitas specialias taisykles, numatytas, pirma, Reglamente Nr. 4064/89 ir, antra, Bendrojo
Teismo procedūros reglamentų nuostatose, leidžiančias šaliai vykstant teismo procesui prašyti taikyti proceso organizavimo
priemones, viena iš kurių galėtų būti prašymas pateikti su nagrinėjama byla susijusius dokumentus.
Galiausiai Komisija pažymi, kad tai, jog ji prašymus pateikti informaciją remiantis Reglamento Nr. 4064/89 11 straipsniu pateikė
savo atsiliepimo į ieškinį byloje T‑279/04 priede, neturėtų reikšti to, kad ji, remiantis ta pačia nuostata, privalo atskleisti
šio sprendimo 2 punkto h papunktyje nurodytą
Lagardère
skirtą prašymą pateikti informaciją. Ji primena, kad dokumentai, pridėti prie Teisingumo Teismui ir Bendrajam Teismui pateiktų
pastabų, pateikiami tik nagrinėjamos procedūros tikslams ir nėra skirti visuomenei, tuo tarpu dokumento pateikimas remiantis
Reglamentu Nr. 1049/2001 prilygsta šio dokumento paskelbimui.
Po ginčijamo sprendimo, 2005 m. liepos 5 d., ieškovė pateikė prašymą taikyti proceso organizavimo priemones byloje T‑279/04
remdamasi Procedūros reglamento 64 straipsniu, kuriuo Bendrojo Teismo prašoma įpareigoti Komisiją pateikti dokumentus, nurodytus
šio sprendimo 1 punkto a−h papunkčiuose. Savo pastabų dėl šio prašymo priede Komisija pateikė ieškovei dokumentą, nurodytą
minėto punkto a papunktyje, t .y. savo 2003 m. birželio 5 d. sprendimą pradėti išsamų tyrimą nagrinėjamoje procedūroje remiantis
Reglamento Nr. 4064/89 6 straipsnio 1 dalies c punktu.

Procesas ir šalių reikalavimai
2005 m. birželio 17 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu pareiškimu ieškovė pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo
panaikinimo.
2005 m. rugsėjo 29 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu
Lagardère
paprašė leisti įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimus.
Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į šeštąją kolegiją, todėl ši byla paskirta šiai
kolegijai.
2009 m. kovo 6 d. Bendrojo Teismo šeštosios kolegijos pirmininko nutartimi
Lagardère
leista įstoti į šią bylą.
Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo
priemones pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 64 straipsnį, šalims raštu pateikė klausimus, į kuriuos jos atsakė per
nustatytą terminą.
2009 m. liepos 10 d. nutartimi pagal Procedūros reglamento 65 straipsnio b punktą, 66 straipsnio 1 dalį ir 67 straipsnio 3 dalies
trečią pastraipą Bendrasis Teismas paprašė Komisiją pateikti visus prašomus dokumentus, išskyrus nurodytus šio sprendimo 1 punkto
f papunktyje ir 2 punkto a ir e papunkčiuose, užtikrinus, kad šie dokumentai šiame procese nebus perduoti nei ieškovei, nei
įstojusiai į bylą šaliai. Šis prašymas buvo įvykdytas.
Šalys buvo išklausytos ir pateikė atsakymus į Bendrojo Teismo klausimus per 2009 m. rugsėjo 9 d. posėdį.
2009 m. rugsėjo 28 d. nutartimi žodinė proceso dalis buvo atnaujinta tam, kad būtų galima pateikti ieškovei rašytinį klausimą.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija, palaikoma į bylą įstojusios šalies, Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
1.
Dėl ginčo dalyko
Kelių dokumentų, su kuriais ieškovė, remdamasi Reglamentu Nr. 1049/2001, prašė leisti susipažinti, tekstas ar jo dalis ieškovei
Komisijos buvo perduoti atsiliepimo į ieškinį bylose T‑279/04 ir T‑452/04 priede ir jos pastabų dėl prašymo taikyti proceso
organizavimo priemones, ieškovės pateikto byloje T‑279/04, priede. Buvo pateikti tokie dokumentai:
–        nekonfidenciali dokumento, nurodyto šio sprendimo 1 punkto a papunktyje, t. y. 2003 m. birželio 5 d. Komisijos sprendimo,
priimto nagrinėjamoje procedūroje remiantis Reglamento Nr. 4064/89 6 straipsnio 1 dalies c punktu, versija,
–        nekonfidenciali pirkimo-pardavimo sutarties, pasirašytos 2002 m. gruodžio 3 d. tarp, iš vienos pusės,
Segex
ir
Ecrinvest 4
, iš kitos pusės −
Lagardère
, versija; ši sutartis atitinka dokumentą, nurodytą šio sprendimo 1 punkto b papunktyje, kaip tai patvirtino Komisija ir
Lagardère
, atsakydamos į Bendrojo Teismo rašytinį klausimą,
–        dalis dokumento, nurodyto šio sprendimo 1 punkto c papunktyje, t. y. susirašinėjimas tarp Komisijos ir
Natexis
nuo 2002 m. rugsėjo mėn. iki pranešimo apie koncentraciją 2003 m. balandžio 14 d.,
–        dokumentas, nurodytas šio sprendimo 2 punkto h papunktyje, t. y. 2004 m. birželio 11 d. Komisijos prašymas
Lagardère
pateikti informaciją,
–        nekonfidenciali dokumento, nurodyto šio sprendimo 2 punkto j papunktyje, t. y. įgaliotinio ataskaita dėl
Wendel Investissement
kandidatūros, versija.
Ieškovė, atsakydama į Bendrojo Teismo rašytinius klausimus, nurodė, kad ji mano, jog jos suinteresuotumas palaikyti su šiais
dokumentais susijusią ieškinio dalį išnyko, nes prašymas leisti susipažinti su jais buvo patenkintas atlikus tokį perdavimą.
Todėl nebereikia priimti sprendimo dėl ginčijamo sprendimo teisėtumo tiek, kiek Komisija atsisakė leisti susipažinti su dokumentais,
nurodytais šio sprendimo 1 punkto a‑c papunkčiuose ir 2 punkto h ir j papunkčiuose.
Be to, ieškovė neginčijo Komisijos teiginio, kad šio sprendimo 1 punkto f papunktyje nurodyto dokumento ji neturi.
Todėl ginčo dalykas susijęs su ginčijamo sprendimo teisėtumu tiek, kiek Komisija atsisakė leisti susipažinti su visais ar
dalimi dokumentų, nurodytų šio sprendimo 1 punkto d, e, g ir h papunkčiuose bei 2 punkto b–d, f, g ir i papunkčiuose (toliau
− ginčijami dokumentai).
2.
Dėl įstojusios į bylą šalies pateiktų išankstinių argumentų priimtinumo

Šalių argumentai
Įstojusi į bylą šalis visų pirma tvirtina, kad ginčijamas prašymas leisti susipažinti su dokumentais turi būti vertinamas
konkrečiame koncentracijų kontrolės procedūros kontekste. Šiuo aspektu ji tvirtina, be kita ko, kad susipažinimui su bylos
medžiaga vykstant koncentracijų kontrolės procedūrai taikomos specialios taisyklės, numatytos 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos
reglamento (EB) Nr. 802/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės
(OL L 133, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 88), 17 straipsnyje. Nustatyta tvarka yra griežta.
Koncentracijoje nedalyvaujantiems tretiesiems asmenims neleidžiama susipažinti su bylos medžiaga. Ši taisyklė taikoma tiek
konfidencialiai informacijai, tiek Komisijos ar valstybių narių kompetentingų institucijų vidaus dokumentams. Susipažinti
su šiais dokumentais galima tik su sąlyga, kad jie bus naudojami atitinkamos koncentracijos procedūros tikslais. Remiantis
posakiu
lex specialis derogat legi generali
, specialios taisyklės yra viršesnės už bendrąsias. Teismų praktikoje buvo pripažinta, kad už EB 255 straipsnyje ir Reglamente
Nr. 1049/2001 numatytą teisę susipažinti yra viršesnės specialios nuostatos dėl konkurso komisijų darbo slaptumo. Analogiškai
koncentracijų kontrolės srityje specialių nuostatų buvimas turėtų sudaryti kliūtis, arba bent jau apriboti, bendrųjų nuostatų
dėl visuomenės susipažinimo su dokumentu taikymui. Priešingu atveju Reglamente Nr. 802/2004 numatytos susipažinimo su dokumentais
taisyklės netektų bet kokios reikšmės.
Ieškovė ginčija šios įstojusios į bylą šalies išankstinės pastabos pagrįstumą.

Bendrojo Teismo vertinimas
Remiantis Procedūros reglamento 113 straipsniu Bendrasis Teismas savo iniciatyva bet kuriuo metu gali nuspręsti, ar viešosios
tvarkos požiūriu nėra draudimo tęsti bylos nagrinėjimą, tarp kurių yra ir įstojusios į bylą šalies pateikto argumento priimtinumas.
Pagal Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio ketvirtą pastraipą, taikomą Bendrajam Teismui vadovaujantis minėto statuto 53 straipsniu,
prašyme įstoti į bylą nurodomi paaiškinimai gali būti pateikiami tik vienos iš šalių reikalavimams paremti. Be to, pagal Procedūros
reglamento 116 straipsnio 3 dalį įstojantis į bylą asmuo pripažįsta ginčą byloje tokį, koks jis yra jo įstojimo į bylą metu.
Nors šios nuostatos neprieštarauja tam, kad įstojęs į bylą asmuo pateiktų kitokius nei jo palaikoma šalis argumentus, tai
įmanoma tik su sąlyga, kad jie nekeičia bylos dalyko ir kad įstojimu siekiama palaikyti šalies pateiktus reikalavimus.
Šioje byloje pagrindinės šalys nenurodė argumento dėl išimtinio taisyklių, susijusių su susipažinimu su bylos medžiaga, numatytų
koncentracijų kontrolės srityje, taikymo. Šis argumentas, darant prielaidą, kad jam Bendrasis Teismas galėtų pritarti, leistų
panaikinti ginčijamą sprendimą motyvuojant tuo, kad jis buvo priimtas klaidingai remiantis Reglamentu Nr. 1049/2001, o ne,
kaip tai turėjo būti daroma, nuostatomis, reglamentuojančiomis susipažinimą su dokumentais, įtvirtintomis koncentracijų kontrolės
srityje. Todėl tai neparemia Komisijos reikalavimų atmesti ieškinį dėl panaikinimo.
Todėl įstojusios į bylą šalies pateiktas išankstinis argumentas, susijęs su išimtiniu taisyklių dėl susipažinimo su dokumentais,
numatytų koncentracijų kontrolės srityje, taikymu, turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
3.
Dėl esmės
Ieškovė, pagrįsdama savo ieškinį, nurodo keturis pagrindus, susijusius su konkretaus ir individualaus dokumentų, nurodytų
prašyme leisti susipažinti su dokumentais, išnagrinėjimo nebuvimu, akivaizdžia Komisijos vertinimo klaida taikant išimtis,
numatytas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 ir 3 dalyse, teisės susipažinti su dokumentais bent iš dalies pažeidimu
ir proporcingumo principo pažeidimu dėl nurodytų išimčių ir aukštesnio viešo intereso, pateisinančio prašomų dokumentų atskleidimą,
suderinamumo nebuvimo.
Kadangi pirmasis ir antrasis pagrindai yra glaudžiai susiję, juos reikia nagrinėti kartu.

Dėl pirmojo ir antrojo pagrindų, susijusių su konkretaus ir individualaus dokumentų, nurodytų prašyme leisti susipažinti,
išnagrinėjimo nebuvimu ir akivaizdžia Komisijos vertinimo klaida taikant išimtis, numatytas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio
2 ir 3 dalyse
Pagal nusistovėjusią Bendrojo Teismo praktiką prašymo leisti susipažinti su dokumentais nagrinėjimas turi būti konkretus.
Iš tikrųjų, viena vertus, vien aplinkybės, kad dokumentas susijęs su išimties saugomu interesu, nepakanka tokios išimties
taikymui pateisinti (2005 m. balandžio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Sison prieš Tarybą
, T‑110/03, T‑150/03 ir T‑405/03, Rink. p. II‑1429, 75 punktas ir 2006 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Franchet ir Byk prieš Komisiją
, T‑391/03 ir T‑70/04, Rink. p. II‑2023, 115 punktas). Toks taikymas gali būti pateisinamas iš principo, tik jei visų pirma
institucija iš anksto įvertino, ar dėl susipažinimo su dokumentu konkrečiai ir realiai nukentėtų saugomas interesas, ir, antra,
jei pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 ir 3 dalis nėra viršesnio viešojo intereso, pateisinančio prašomo dokumento
atskleidimą. Kita vertus, rizika pakenkti saugomam interesui turi būti pagrįstai nuspėjama, o ne tik vien hipotetiška. Todėl
institucija, norėdama taikyti išimtį, privalo atlikti konkretų tyrimą, kuris turi atsispindėti sprendimo motyvuose (2005 m.
balandžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Verein für Konsumenteninformation prieš Komisiją
, T‑2/03, Rink. p. II‑1121, toliau – Sprendimas
VKI
, 69 punktas ir minėto Sprendimo
Franchet ir Byk prieš Komisiją
115 punktas).
Be to, šis konkretus tyrimas turi būti atliekamas kiekvieno prašyme nurodyto dokumento atžvilgiu. Iš Reglamento Nr. 1049/2001
išplaukia, kad visos jo 4 straipsnio 1–3 dalyse minimos išimtys suformuluotos kaip taikytinos „dokumentui“ (41 punkte minėtų
Sprendimų
VKI
70 punktas ir
Franchet ir Byk prieš Komisiją
116 punktas). Be to, dėl tų pačių išimčių taikymo
ratione temporis
to paties reglamento 4 straipsnio 7 dalyje numatyta, kad jos taikomos tik tokį laikotarpį, kai toks draudimas pateisinamas
atsižvelgiant į „dokumento turinį“.
Iš to darytina išvada, kad konkretus ir individualus tyrimas yra būtinas bet kuriuo atveju, nes net ir tuomet, kai yra aišku,
jog prašyme leisti susipažinti nurodytiems dokumentams taikoma išimtis, tik toks tyrimas leidžia institucijai vadovaujantis
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalimi įvertinti galimybę suteikti pareiškėjui teisę susipažinti su dokumentais iš
dalies (41 punkte minėtų Sprendimų
VKI
73 punktas ir
Franchet ir Byk prieš Komisiją
117 punktas). Be to, taikydamas šį reglamentą Bendrasis Teismas jau pripažino kaip iš principo nepakankamą įvertinimą, atliktą
labiau dokumentų kategorijos nei juose esančios informacijos atžvilgiu, nes iš institucijos reikalaujamas atlikti tyrimas
turi jai leisti konkrečiai įvertinti, ar nurodyta išimtis realiai taikytina visos šiuose dokumentuose esančios informacijos
atžvilgiu (41 punkte minėto Sprendimo
VKI
74 ir 76 punktai).
Institucijos pareiga konkrečiai ir individualiai įvertinti dokumentų, nurodytų prašyme leisti susipažinti, turinį yra principinis
sprendimas (41 punkte minėto Sprendimo
VKI
74 ir 75 punktai), taikomas visoms išimtims, minimoms Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalyse, kad ir kokia būtų
sritis, su kuria susiję prašomi dokumentai.
Tačiau toks principinis sprendimas nereiškia, kad toks tyrimas būtinas bet kokiomis aplinkybėmis. Iš tikrųjų, kadangi konkretaus
ir individualaus tyrimo, kurį institucija iš principo privalo atlikti atsakydama į pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 pateiktą
prašymą, tikslas yra leisti tam tikrai institucijai, pirma, įvertinti, kiek turi būti taikoma teisės susipažinti su dokumentais
išimtis, ir, antra, įvertinti susipažinimo su dokumentų dalimi galimybę, toks tyrimas gali būti ir nebūtinas, jei iš konkretaus
atvejo aplinkybių aišku, kad galimybė susipažinti turi būti nesuteikta arba, atvirkščiai, suteikta. Tai galėtų būti tuomet,
kai visiems tam tikriems dokumentams arba iš pradžių aiškiai buvo taikoma teisės susipažinti su dokumentais išimtis, arba,
atvirkščiai, su visais jais buvo galima susipažinti, arba galiausiai jie jau buvo Komisijos konkrečiai ir individualiai įvertinti
panašiomis aplinkybėmis (41 punkte minėto Sprendimo
VKI
75 punktas).
Be to, atsisakymo leisti susipažinti motyvų glaustumas ir stereotipinis pobūdis gali būti konkretaus įvertinimo neatlikimo
įrodymas tik tais atvejais, kai objektyviai įmanoma nurodyti atsisakymo leisti susipažinti su kiekvienu dokumentu priežastis
neatskleidžiant šio dokumento turinio ar esminių jo elementų ir išimčiai neprarandant savo pagrindinio tikslo (šiuo klausimu
žr. 41 punkte minėto Sprendimo
Sison prieš Tarybą
84 punktą; pagal analogiją žr., kalbant apie 1993 m. Elgesio kodeksą, 1997 m. kovo 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
WWF UK prieš Komisiją
, T‑105/95, Rink. p. II‑313, 65 punktą). Kaip nurodė Teisingumo Teismas, reikalavimas institucijoms nepateikti informacijos,
kuri netiesiogiai pažeistų šiomis išimtimis specialiai siekiamus apsaugoti interesus, konkrečiai nurodytas Reglamento Nr. 1049/2001
9 straipsnio 4 dalyje ir 11 straipsnio 2 dalyje (2007 m. vasario 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Sison prieš Tarybą
, C‑266/05 P, Rink. p. I‑1233, 83 punktas).
Galiausiai, vienas ir tas pats pateisinimas gali būti taikomas į tą pačią kategoriją patenkantiems dokumentams, o tai būtent
yra atvejis, jei jame yra tokio paties pobūdžio informacija. Po to Bendrasis Teismas privalo patikrinti, ar nurodyta išimtis
aiškiai ir visiškai apima dokumentus, patenkančius į šią kategoriją.
Dėl išimties, susijusios su inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga, numatytos Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies
trečioje įtraukoje
–       Šalių argumentai
Ieškovė tvirtina, kad Komisija taikė abstraktų ir bendrą požiūrį bei neatliko konkretaus ir individualaus tyrimo, kuris leistų
patikrinti, ar kiekvieno iš prašomų dokumentų pateikimas iš tikrųjų kelia grėsmę interesui, saugomam išimtimi, numatyta Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje.
Ji tvirtina, kad Komisijos rūpestis išlaikyti pasitikėjimo atmosferą tarp suinteresuotųjų šalių vykstant koncentracijų kontrolės
procedūrai yra antraeilis, nes jos teisės aktais įpareigotos pateikti Komisijai visus dokumentus, kurių ji šiuo tikslu reikalauja.
Komisijos nurodyta grėsmės tyrimo veiklų tikslo apsaugai rizika bet kuriuo atveju yra visiškai hipotetinė, o to nepakanka
atsisakymui leisti susipažinti su dokumentais pateisinti. Komisija negalėtų įrodyti tokios rizikos motyvuodama tuo, kad dauguma
prašomų dokumentų susiję su klausimais, kurie yra griežtai teisiniai, būtent su Reglamento Nr. 4064/89 3 straipsnio 5 dalies
a punkto taikymu, o ne su konkurencijos analizės klausimais; tik jie gali kelti grėsmę Komisijos tyrimo veiklos tikslui naujo
koncentracijos kontrolės tyrimo atžvilgiu atveju.
Be to, šiuos dokumentus suinteresuotos įmonės pateikė Komisijai prieš pranešant apie koncentraciją, todėl dar neprasidėjus
jokiai formaliai tyrimo procedūrai.
Komisija tvirtina, kad ji konkrečiai ir individualiai išnagrinėjo kiekvieną dokumentą, o tai įrodo aplinkybė, jog visi buvo
aiškiai nustatyti ir išvardyti, išskyrus dokumentus, nurodytus šio sprendimo 1 punkto d papunktyje, tiek prie ginčijamo sprendimo
pridėtame sąraše, tiek pačiame sprendime, juos apimančių išimčių atžvilgiu. Būtent atlikusi tokį nagrinėjimą Komisija galėjo
pateikti ieškovei savo 2004 m. vasario 5 d. laišką, patvirtinantį įgaliotinio ir atskirto turto valdytojo paskyrimą, atitinkantį
šio sprendimo 2 punkto a ir e papunkčiuose nurodytus dokumentus.
Iš ginčijamo sprendimo motyvų matyti, kad tyrimas atliktas individualiai, konkrečiai ir išsamiai. Tik kruopštus ir individualus
tyrimas galėjo leisti nustatyti, pavyzdžiui, kad šio sprendimo 1 punkto h papunktyje nurodyti dokumentai jau buvo įtraukti
į minėto punkto c papunktį arba kad šio sprendimo 2 punkto e papunktyje nurodytas dokumentas buvo tas pats, kaip ir nurodytas
minėto punkto a papunktyje.
Komisija tvirtina, kad individualus motyvavimas gali sukelti grėsmę nagrinėjama išimtimi saugomam interesui ir kad teismų
praktikoje buvo pripažinta, jog detaliai motyvuojant dokumento turinio atžvilgiu gali būti atskleidžiama informacija, saugoma
viena iš išimčių, numatytų Reglamente Nr. 1049/2001.
Kalbant apie dokumentus, esančius šio sprendimo 1 punkto d papunktyje, t. y. visas susirašinėjimas tarp Komisijos ir
Lagardère
nuo 2002 m. rugsėjo mėn. iki pranešimo apie koncentraciją, Komisija nurodo, kad konkretaus ir individualaus tyrimo nereikalaujama,
jei yra aišku, ar nagrinėjami dokumentai turi būti atskleidžiami. Nurodyti dokumentai, atsižvelgiant į jų bendras charakteristikas,
šiuo atveju aiškiai priskirtini tai pačiai kategorijai.
Konkretus ir individualus kiekvieno nagrinėjamo dokumento tyrimas, taip pat glaustas dokumentų, nurodytų šio sprendimo 1 punkto
d papunktyje, tyrimas taip pat parodė, kad visus dokumentus apėmė su tyrimo veiklų apsauga susijusi išimtis, numatyta 4 straipsnio
2 dalies antroje įtraukoje, ir kad be to tam tikri dokumentai buvo visiškai ar iš dalies apimti kitų išimčių.
Komisija pažymi, kad tyrimas, nors ir užbaigtas kalbant apie jo eigą, negali būti laikomas galutiniu, nes sprendimas dėl suderinamumo
yra ieškinio dėl panaikinimo, nagrinėjamo Bendrajame Teisme, dalykas ir panaikinimo atveju tyrimas turi būti atnaujintas.
Dėl dokumentų, su kuriais susipažinti buvo neleista dėl šios priežasties, atskleidimo Komisiją veiktų išorinė įtaka, kuri
atnaujinimo atveju trukdytų jai tinkamai atlikti tyrimą.
Komisija ginčija ieškovės argumentą, kad pasitikėjimo tarp Komisijos ir ūkio subjektų vykdant koncentracijų kontrolę atmosfera
nėra reikšminga, turint omenyje tai, kad pastarieji yra teisiškai įpareigoti pateikti naudingą informaciją Komisijai jai atliekant
savo tyrimus. Ji pabrėžia, kad teisinė pareiga gali būti įvykdyta įvairiais būdais ir kad tyrimai gali būti veiksmingesni,
jei įmonės nepasitenkina vien minimalių reikalavimų įvykdymu, tačiau dar ir geranoriškai bendradarbiauja. Suinteresuotosios
šalys nemano, kad Komisija panaudos gautą informaciją kitais tikslais, nei tais, kuriais jie buvo pateikti, nes tai prieštarautų
2004 m. sausio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (OL L 24, p. 1; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 40) 17 straipsnio 1 daliai. Todėl kylantis pavojus esant tokiems pasitikėjimo
santykiams dėl suinteresuotų įmonių pateiktų dokumentų atskleidimo neturėtų būti vien hipotetinis. Komisija pailiustruoja
šią riziką cituodama advokatų kontoros publikaciją, kurioje identifikuojama rizika, kad per koncentraciją pateikta informacija
vėliau Komisijos bus atskleista.
Komisija primena, kad teismų praktikoje reikalaujama, jog žalos saugomam interesui rizika turi būti protingai numanoma, tačiau
nereikalaujama pateikti konkrečius ir apibrėžtus tokios rizikos įrodymus. Ji tvirtina, kad tai, jog minėti dokumentai buvo
perduoti iki pranešimo apie koncentraciją datos, yra nesvarbu, nes nagrinėjama išimtimi saugomo intereso tikslas yra tyrimo
tikslo apsauga, o ne tik tyrimo kaip tokio, kurį riboja formalūs etapai, apsauga. Komisija griežtą apsikeitimų iki šio pranešimo
konfidencialumą pabrėžė jos parengtame dokumente pavadinimu „Geriausios praktikos vykdant Bendrijos koncentracijų kontrolę“,
o juos atskleidžiant būtų nepaisoma jai Reglamentu Nr. 139/2004 ir EB 287 straipsniu nustatytų konfidencialumo pareigų.
Įstojusi į bylą šalis tvirtina, kad nors leidimo susipažinti su bylos medžiaga taisyklės, taikytinos koncentracijų kontrolės
srityje, ir Reglamentas Nr. 1049/2001 turėtų būti taikomi tuo pačiu metu dėl to, kad šiomis nuostatomis siekiama skirtingų
tikslų, turėtų būti užtikrinta, kad susipažinimo su bylos medžiaga taisyklės, numatytos koncentracijų kontrolės srityje, neprarastų
prasmės klaidingai taikant Reglamentą Nr. 1049/2001. Ji tvirtina, kad įmonių pateiktai informacijai prieš oficialų pranešimą
apie koncentraciją turi būti suteikiama tokia pati apsauga kaip ir numatyta informacijai, kurią jos siekia parengti ir pateikti
per formalią tyrimo procedūrą. Bet koks kitas požiūris labai pakenktų įmonių, kurios remiasi Komisijos praktika siūlant plėtoti
ryšius iki šio oficialaus pranešimo, teisėtiems lūkesčiams.
Įstojusi į bylą šalis mano, kad teismų praktikoje buvo pripažinta, jog visuomenės interesas, kad joms pagal skaidrumo principą,
kuriuo siekiama užtikrinti geresnį piliečių dalyvavimą sprendimų priėmimo procese ir garantuoti didesnį administracijos legitimumą,
efektyvumą ir atsakingumą prieš piliečius demokratinėje sistemoje, būtų pateiktas dokumentas, nėra vienodai svarbus kalbant
apie su administracine procedūra susijusį dokumentą dėl taisyklių, reglamentuojančių koncentracijų kontrolės ar apskritai
konkurencijos teisę, taikymo, kaip ir apie dokumentą, susijusį su procedūra, kurioje Bendrijos institucija dalyvauja kaip
teisės aktų leidėja. Ji remiasi Reglamento Nr. 1049/2001 6 konstatuojamąja dalimi, pagal kurią platesnė susipažinimo su dokumentais
galimybė turėtų būti numatyta tais atvejais, kai institucijos atlieka įstatymų leidimo funkcijas.
Kiti įstojusios į bylą šalies argumentai yra iš esmės panašūs į Komisijos argumentus.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečią įtrauką institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais,
dėl kurių atskleidimo nukentėtų inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga, nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis
interesas.
Ginčijamame sprendime Komisija nusprendė, kad visus ginčijamus dokumentus apėmė su tyrimo veiklų tikslų apsauga susijusi išimtis,
numatyta Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje.
Reikia pažymėti, kad atitinkama institucija, taikydama principus, apie kuriuos buvo priminta šio sprendimo 41–47 punktuose,
privalo išnagrinėti, pirma, ar dokumentas, kuris yra prašymo leisti susipažinti objektas, patenka į vienos iš išimčių, numatytų
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje, taikymo sritį, antra, ar šio dokumento atskleidimas sukelia konkrečią ir realią grėsmę
saugomam interesui ir, trečia, esant teigiamam atsakymui, ar apsauga būtina viso dokumento atžvilgiu (2008 m. sausio 30 d.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Terezakis prieš Komisiją
, T‑380/04, Rink. p. II‑0000, 88 punktas).
Visų pirma reikia nustatyti, ar Komisija teisingai konstatavo, kad visi dokumentai, su kuriais susipažinti buvo prašoma, buvo
susiję su tyrimo veiklomis. Šiuo atžvilgiu ieškovė tvirtina, kad tam tikri prašyme leisti susipažinti nurodyti dokumentai
atitinkamų įmonių buvo perduoti prieš pranešimą apie koncentraciją netaikant bet kokios formalios tyrimo procedūros pagal
Reglamentą Nr. 4064/89.
Dokumentai, pateikti iki 2003 m. balandžio 14 d., jai buvo pateikti vykstant neformaliai procedūrai, vadinamai „išankstiniu
pranešimu“. Nepaisant šios procedūros neformalumo dokumentų pateikimo datą, pastarieji turi būti laikomi kaip tiesiogiai susiję
su Komisijos atliekamu tyrimu vykdant jos koncentracijos kontrolę. Jie buvo pridėti prie Komisijos tyrimo medžiagos vykstant
nagrinėjamai procedūrai, kaip nurodyta 2005 m. vasario 14 d. Konkurencijos GD generalinio direktoriaus laiške, kuriame šie
dokumentai identifikuojami kaip esantys šios bylos medžiagos dalimi, ir ginčijamame sprendime, kuriame patikslinama, kad visi
prašomi dokumentai buvo „nustatyti ar gauti vykstant [nagrinėjamai procedūrai]“. Iš to išplaukia, kad visi prašomi dokumentai
iš tikrųjų yra susiję su tyrimo veikla.
Tačiau vien to, kad dokumentas yra susijęs su tyrimo veikla, nepakanka siekiant pateisinti nurodytos išimties taikymą. Pagal
Teisingumo Teismo praktiką visos teisės susipažinti su Komisijos dokumentais išimtys turi būti aiškinamos ir taikomos siaurai
(2007 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Švedija prieš Komisiją
, C‑64/05 P, Rink. p. I‑11389, 66 punktas ir 2008 m. liepos 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Švedija ir Turco prieš Tarybą
, C‑39/05 P ir C‑52/05 P, Rink. p. I‑4723, toliau – Sprendimas
Turco
, 36 punktas; 41 punkte minėto Sprendimo
Franchet ir Byk
84 punktas).
Be to, kalbant apie šių išimčių taikymą
ratione temporis
, Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 7 dalyje numatyta, kad šio reglamento 1–3 dalyse numatytos išimtys yra taikomos tiktai
tokiam laikotarpiui, kai toks draudimas yra pateisinamas atsižvelgiant į „dokumento turinį“.
Todėl būtina nustatyti, ar išimtis, susijusi su tyrimo veiklos tikslų apsauga, dar buvo taikytina
ratione temporis
, nors pasibaigus nagrinėjamam tyrimui buvo priimti du Komisijos sprendimai, sprendimas dėl suderinamumo ir sprendimas dėl
pritarimo, kurie dar nebuvo galutiniai turint omenyje du ieškinius, nagrinėjamus Pirmosios instancijos teisme, kuriais siekiama
juos panaikinti (bylos T‑279/04 ir T‑452/04).
Neginčijama, kad Komisijos vykdytas tyrimas atliekant jos koncentracijos kontrolę, kuriam pasibaigus 2004 m. sausio 7 d. buvo
priimtas sprendimas dėl suderinamumo, o 2004 m. liepos 30 d. − sprendimas dėl pritarimo, buvo pabaigtas ginčijamo sprendimo
priėmimo momentu − 2005 m. balandžio 7 dieną. Tačiau Komisija tvirtina, kad jei būtų panaikintas sprendimas dėl suderinamumo,
ji privalėtų priimti naują sprendimą ir todėl atnaujinti tyrimą ir kad šio tyrimo tikslui būtų aiškiai pakenkta, jei dokumentuose
pateikta informacija arba gauta vykstant nagrinėjamai kontrolės procedūrai būtų paviešinta.
Pagal Bendrojo Teismo praktiką Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečią įtrauką reikia aiškinti taip: ši nuostata,
kuria siekiama, kad nenukentėtų „inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų“ apsauga, yra taikoma tik tada, jei dėl nagrinėjamų dokumentų
atskleidimo gali kilti pavojus, kad nebus užbaigtos šios veiklos (41 punkte minėto Sprendimo
Franchet ir Byk
109 punktas).
Žinoma, įvairiems tyrimo ar inspekcijos aktams ir toliau gali būti taikoma inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugos išimtis
tol, kol yra vykdoma minėta veikla, netgi jei jau baigėsi konkretus tyrimas ar inspekcija, dėl kurių buvo parengta ataskaita,
su kuria buvo prašyta leisti susipažinti (žr. 41 punkte minėto Sprendimo
Franchet ir Byk
110 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Vis dėlto pripažinti, kad įvairiems su inspekcijomis, tyrimais ar auditu susijusiems dokumentams Reglamento Nr. 1049/2001
4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta išimtis gali būti taikoma tol, kol nėra nuspręsta dėl tolesnių veiksmų šiose
procedūrose, reikštų, kad galimybę susipažinti su minėtais dokumentais lemia atsitiktinis, būsimas ir galbūt dar tolimas įvykis,
priklausantis nuo įvairių valdžios institucijų veiklos spartumo ir kruopštumo (41 punkte minėto Sprendimo
Franchet ir Byk
111 punktas).
Tokia pozicija neatitiktų tikslo užtikrinti galimybę visuomenei susipažinti su institucijų dokumentais, kad piliečiai galėtų
veiksmingiau kontroliuoti viešosios valdžios vykdymo teisėtumą (šiuo klausimu žr. 41 punkte minėto Sprendimo
Franchet ir Byk
112 punktą).
Šiuo atveju, jei būtų pripažinta, kad prašomus dokumentus vis dar apima išimtis, numatyta Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio
2 dalies trečioje įtraukoje, tol, kol sprendimas dėl suderinamumo ir sprendimas dėl pritarimo, priimti pasibaigus nagrinėjamam
tyrimui, nėra galutiniai, t. y. tol, kol Bendrasis Teismas ir, prireikus, Teisingumo Teismas neatmetė prieš juos nukreiptų
ieškinių, arba, panaikinimo atveju, tol, kol Komisija nepriėmė kelių naujų sprendimų, susipažinimas su šiais dokumentais būtų
siejamas su atsitiktiniu ateities ir galbūt net tolimos ateities įvykiu.
Iš prieš tai išdėstytų aplinkybių matyti, kad prašomi dokumentai ginčijamo sprendimo priėmimo momentu nepriskirtini išimties,
susijusios su tyrimo veiklų tikslų apsauga, taikymo sričiai.
Reikia pažymėti, kad net darant prielaidą, jog minėti dokumentai galėjo būti priskirtini išimties, susijusios su tyrimo veiklų
tikslų apsauga, taikymo sričiai, iš ginčijamo sprendimo motyvų niekaip neišplaukia, kad Komisija atliko konkretų ir individualų
prašomų dokumentų tyrimą.
Siekdama pateisinti savo atsisakymą atskleisti prašomus dokumentus, Komisija ginčijamame sprendime visų pirma nurodo, kad
kyla pavojus tyrimo, kurį ji turėtų atnaujinti sprendimo dėl suderinamumo panaikinimo atveju, tikslui, jei vykstant kontrolės
procedūrai nustatyti ar gauti dokumentai, lėmę šio sprendimo priėmimą, būtų paviešinti šiame etape.
Toliau ginčijamame sprendime Komisija tvirtina, kad, vertinant abstrakčiau, jai pateiktos informacijos vykstant koncentracijos
kontrolės procedūrai atskleidimas pakenktų pasitikėjimo atmosferai ir bendradarbiavimui tarp jos ir suinteresuotųjų šalių,
kurie yra būtini siekiant gauti visą reikiamą informaciją tam, kad būtų atlikti tokie tyrimai ir priimti pagrįsti sprendimai
šioje srityje.
Galiausiai Komisija nurodo, kad kiekviename minėtame dokumente yra informacijos, susijusios su atitinkamų įmonių komercine
strategija, jos komentarai ir prašymai arba įmonių reakcija į jos išreikštą nuomonę.
Tokie tvirtinimai yra pernelyg neaiškūs bei abstraktūs ir nesiremia jokiais tinkamais įrodymais šiuo atveju. Toks pat samprotavimas
galėtų būti taikomas visiems dokumentams, pateiktiems vykstant bet kokiai koncentracijos kontrolės procedūrai, nes Komisijos
pateikti abstraktūs ir bendri motyvai negrindžiami nagrinėjamų dokumentų turiniu.
Komisijos argumentas, kad, pirma, individualus motyvavimas gali pakenkti saugomam interesui ir, antra, išsamiai motyvuojant
dėl dokumento turinio gali būti atskleista informacija, kurią saugo viena iš išimčių, numatytų Reglamente Nr. 1049/2001, turi
būti atmestas. Komisija galėjo nurodyti ir detalizuoti priežastis, dėl kurių kiekvieną nagrinėjamą dokumentą iš dalies ar
ne apėmė išimtis, susijusi su tyrimo veiklų tikslų apsauga, nepadarant įtakos šios išimties galutiniam tikslui ir dėl šios
išimties nepakenkiant informacijos, kuri turi išlikti slapta, konfidencialumui.
Be to, reikia pažymėti, kad nei detalaus prašomų dokumentų sąrašo sudarymas, nei šių dokumentų priskyrimas skirtingoms išimtims,
kurias Komisija nurodė siekdama pagrįsti savo atsisakymą leisti susipažinti su dokumentais, nei leidimas susipažinti su kai
kuriais prašomais dokumentais savaime neleidžia nustatyti, kad buvo atliktas konkretus ir individualus dokumentų, su kuriais
buvo neleista susipažinti, tyrimas.
Kalbant apie dokumentus, nurodytus šio sprendimo 1 punkto d papunktyje, t. y. apie visą susirašinėjimą tarp Komisijos ir
Lagardère
nuo 2002 m. rugsėjo mėn. ir pranešimo apie koncentraciją, Komisija tvirtina, kad nebuvo reikalaujama atlikti konkretų ir individualų
tyrimą, jei yra aišku, ar nagrinėjami dokumentai turi būti atskleisti.
Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 45 punkte, teismų praktikoje, aišku, pripažįstama, kad konkretus ir individualus tyrimas
gali būti ir nebūtinas, jei iš konkretaus atvejo aplinkybių aišku, jog galimybė susipažinti turi būti nesuteikta arba, priešingai,
suteikta. Tačiau taip nėra nagrinėjamu atveju. Taikant Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 3 dalį nuostatos, susijusios
su visuomenės susipažinimu su Komisijos dokumentais, taikomos visiems šios institucijos turimiems dokumentams, tai yra jos
parengtiems arba gautiems ir esantiems jos žinioje, susijusiems su visomis Europos Sąjungos veiklos sritimis. Todėl neturėtų
būti priimtina, kad koncentracijų srityje susirašinėjimas tarp Komisijos ir suinteresuotųjų šalių būtų laikomas kaip akivaizdžiai
apimtas išimties, susijusios su tyrimų veiklų tikslo apsauga. Jei tokia išimtis prireikus gali būti taikoma tam tikriems Komisijos
parengtiems dokumentams arba kurie jai buvo pateikti, tai nebūtinai taikoma visiems dokumentams arba šių dokumentų visumai.
Komisija bent jau privalo tuo įsitikinti atlikdama konkretų ir realų kiekvieno dokumento tyrimą, kaip to reikalaujama Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje įtraukoje.
Komisijos argumentą, kad bendresne prasme jai pateiktos informacijos vykstant koncentracijos kontrolės procedūrai atskleidimas
pakenktų pasitikėjimo atmosferai ir bendradarbiavimui tarp jos ir suinteresuotųjų šalių, reikia taip pat atmesti. Tokie tvirtinimai
yra pernelyg neaiškūs ir abstraktūs, kad būtų galima nustatyti tikrą riziką, protingai numanomą, o ne vien hipotetinę, nagrinėjamam
saugomam interesui. Tyrimas, kurį privalo atlikti institucija, siekdama taikyti išimtį, turi būti atliktas konkrečiai ir paremtas
sprendimo motyvais (41 punkte minėtų Sprendimų
VKI
69 punktas ir
Franchet ir Byk prieš Komisiją
115 punktas). Šiuo atveju Komisija
in abstracto
pabrėžė grėsmę, kurią nagrinėjamų dokumentų atskleidimas galėtų kelti jos tyrimo veiklai, tačiau nepakankamai teisiškai įrodė,
kad šių dokumentų atskleidimas konkrečiai ir veiksmingai keltų grėsmę tyrimo veiklų tikslo apsaugai.
Žinoma, Komisija siekė pavaizduoti šią riziką atsiliepime į ieškinį nurodydama advokatų kontoros publikaciją, kuria po šio
sprendimo 41 punkte minėto Sprendimo
VKI
siūloma įmonėms, kurios yra Komisijos tyrimo objektas, būti atsargioms perduodant informaciją Komisijai, atsižvelgiant į
vėlesnio atskleidimo riziką pasinaudojant teise susipažinti su dokumentais. Be to, kalbant apie tai, kad Komisijos atlikto
tyrimo konkretus pobūdis turi išplaukti iš sprendimo motyvų, o ne iš jos rašytinių pastabų Bendrajam Teismui, ši aplinkybė
pati savaime negali įrodyti, jog Komisijos nurodyta rizika yra numatoma protingai, o ne vien hipotetiškai. Nepriklausomai
nuo to, kokio atsargumo, suinteresuotų įmonių nuomone, reikia imtis dėl priežasčių, kurios joms yra svarbios, suinteresuotos
įmonės negali išvengti jų teisinės pareigos pateikti Komisijos prašomą informaciją vykdant koncentracijų kontrolę.
Komisijos argumentas, susijęs su Reglamento Nr. 139/2004 17 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią „taikant šį reglamentą gauta
informacija naudojama tik atitinkamo prašymo, tyrimo arba nagrinėjimo tikslams“, nėra labiau įtikinantis. Ši nuostata, kurios
redakcija iš esmės yra panaši į Komisijos nurodytą versiją arba į versiją, taikytiną šioje byloje, t. y. Reglamentą Nr. 4064/89,
apibrėžia būdą, kaip Komisija gali panaudoti pateiktą informaciją ir nereglamentuoja Reglamentu Nr. 1049/2001 užtikrinamo
susipažinimo su dokumentais. Ji neturėtų būti traktuojama kaip sudaranti kliūtis teisės susipažinti su dokumentais, kurią
užtikrina EB 255 straipsnis ir Reglamentas Nr. 1049/2001, įgyvendinimui. Be to, ji turi būti skaitoma atsižvelgiant į Reglamento
Nr. 139/2004 17 straipsnio 2 dalį, kurioje išskiriamas tik informacijos, „dėl kurios jie turi laikytis įsipareigojimo saugoti
profesinę paslaptį“, atskleidimas. Todėl pranešančiosios įmonės turėjo tikėtis, kad gauta informacija, kurios neapima profesinė
paslaptis, bus atskleista.
Remiantis teismų praktika, jei visuomenė turi teisę susipažinti su dokumentais, kuriuose yra tam tikra informacija, ji negali
būti laikoma informacija, kurios atžvilgiu yra įpareigojimas saugoti tarnybinę paslaptį (2006 m. gegužės 30 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Bank Austria Creditanstalt prieš Komisiją
, T‑198/03, Rink. p. II‑1429, 74 punktas). Todėl profesinės paslapties pareiga nėra tokia, kad galėtų pateisinti bendrą ir
abstraktų atsisakymą leisti susipažinti su dokumentais, pateiktais pranešant apie koncentraciją. Žinoma, nei EB 287 straipsnis,
nei reglamentai Nr. 4064/89 ir Nr. 139/2004 išsamiai nenurodo, kokią informaciją pagal savo pobūdį apima profesinė paslaptis.
Tačiau iš šių reglamentų 17 straipsnio 2 dalies matyti, kad visą gautą informaciją nebūtinai apima profesinė paslaptis. Todėl
vertinant, ar informacija yra konfidenciali, reikia nustatyti santykį tarp teisėtų interesų, kurie neleidžia jos atskleisti,
ir bendrojo intereso, kuris reikalauja, kad Bendrijos institucijų veiksmai būtų atliekami kuo atviriau (šiuo klausimu žr.
minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Bank Austria Creditanstalt prieš Komisiją
71 punktą ir 2007 m. spalio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse prieš Komisiją
, T‑474/04, Rink. p. II‑4225, 63–66 punktus).
Komisija, atlikdama konkretų ir individualų prašomų dokumentų tyrimą, remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies
pirma įtrauka, privalo užtikrinti koncentracijos srityje taikytinų nuostatų veiksmingumą visiškai laikantis Reglamento Nr. 1049/2001.
Iš to daroma išvada, kad profesinės paslapties pareiga, išplaukianti iš EB 287 straipsnio ir reglamentų Nr. 4064/89 bei Nr. 139/2004,
negali atleisti Komisijos nuo konkretaus kiekvieno nagrinėjamo dokumento tyrimo, kaip to reikalaujama Reglamento Nr. 1049/2001
4 straipsnio 2 dalimi.
Galiausiai Komisija triplike tvirtina, kad suinteresuotų įmonių pateiktų dokumentų atskleidimu prieš pranešant apie koncentraciją
būtų pažeidžiamos konfidencialumo pareigos, kurios jai tenka pagal EB 287 straipsnį, Reglamento Nr. 139/2004 17 straipsnį
ir jos parengtą dokumentą, vadinamą „Geriausios praktikos vykdant Bendrijos koncentracijų kontrolę“.
Šį argumentą taip pat reikia atmesti dėl argumentų, išdėstytų šio sprendimo 90 punkte.
Iš to, kas išdėstyta prieš tai, išplaukia, kad nei EB 287 straipsnis, nei reglamentų Nr. 4064/89 ir Nr. 139/2004 17 straipsniai
negali drausti atskleisti dokumentą, kurio neapima viena iš išimčių, numatytų Reglamente Nr. 1049/2001.
Tai
a fortiori
išplaukia ir iš gairių, esančių Komisijos priimtame dokumente, pavadintame „Geriausiose praktikose vykdant Bendrijos koncentracijų
kontrolę“. Nesant būtinybės pareikšti nuomonės dėl klausimo, ar tai yra įpareigojantis teisės instrumentas, ir būtent nustatyti,
ar tai yra teisines pasekmes sukeliantis aktas, reikia pažymėti, kad šis
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
nepaskelbtas dokumentas, kurio 2.4 punkte aiškiai nurodoma, kad jis nesukelia ir nepakeičia teisių ar pareigų, nustatytų Europos
Bendrijų steigimo sutartyje, neturėtų uždrausti atskleisti dokumentą, susipažinimo su kuriuo galimybė užtikrinama EB 255 straipsniu
ir Reglamentu Nr. 1049/2001.
Išnagrinėjus ginčijamo sprendimo teisėtumą pagal Reglamentą Nr. 1049/2001, nebereikia nagrinėti, ar informaciją, esančią prašomuose
dokumentuose, apima profesinė paslaptis.
Iš visų prieš tai išdėstytų aplinkybių išplaukia, kad Komisija padarė teisės klaidą, atsisakydama leisti susipažinti su prašomais
dokumentais tuo pagrindu, kad jiems taikoma su inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga susijusi išimtis, numatyta Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje, nors priimant ginčijamą sprendimą šie dokumentai nepateko į šios išimties
taikymo sritį ir, bet kuriuo atveju, iš ginčijamo sprendimo motyvų nematyti, kad būtų atliktas konkretus ir individualus kiekvieno
iš šių dokumentų tyrimas.
Todėl šiuo aspektu ginčijamas sprendimas yra neteisėtas.
Tačiau, remiantis ginčijamu sprendimu, visi ginčijami dokumentai, su kuriais susipažinti neleido Komisija, gali būti apimti
vienos iš kitų išimčių dėl teisės susipažinti su dokumentais, numatytų Reglamente Nr. 1049/2001. Todėl reikia išnagrinėti
atsisakymo atskleisti dokumentus teisėtumą tiek, kiek jis yra grindžiamas išimtimis, susijusiomis su komercinių interesų,
Komisijos sprendimų priėmimo proceso ir teisinių nuomonių apsauga.
Dėl Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje įtraukoje numatytos išimties, susijusios su komercinių interesų
apsauga
–       Šalių argumentai
Ieškovė tvirtina, kad Komisijos vertinimas buvo abstraktus bei apibendrintas ir kad ji neatliko konkretaus ir individualaus
tyrimo, kuriuo būtų buvę galima patikrinti, ar dėl visų prašomų dokumentų pateikimo kiltų reali grėsmė šia išimtimi saugomam
interesui. Komisija neįrodė, kad grėsmės saugomam interesui rizika buvo protingai, o ne vien hipotetiškai numatoma.
Ieškovės teigimu, Komisija privalėjo nustatyti ir atskirti komercines paslaptis, kurių atžvilgiu būtų galima taikyti specialią
apsaugą, bei pateikti nekonfidencialią minėtų dokumentų versiją. Be to, ji nesutinka, kad prašomuose dokumentuose gali būti
jautrios komercinės informacijos, nes jie nemažai susiję su Reglamento Nr. 4064/89 3 straipsnio 5 dalies a punkto taikymu,
t. y. su teisiniu, o ne komerciniu klausimu.
Ieškovė pažymi, kad Komisija nesikonsultavo su įmonėmis, kurios turėjo komercinių interesų, ir kad ji per kitą procesą Bendrajame
Teisme pateikė tam tikrą informaciją, kuri, kaip ji tvirtina, yra verslo paslaptis, tačiau apie tai nepranešė jos savininkams.
Komisija pažymi, kad ginčijamame sprendime tiksliai išvardijo dokumentus, kuriems minėta išimtis yra taikoma, ir nurodė juose
esančios informacijos pobūdį, o būtent jautrią informaciją, susijusią su nagrinėjamų įmonių komercine strategija. Ji atliko
individualų ir konkretų prašomų dokumentų tyrimą, išskyrus tiek, kiek tai susiję su šio sprendimo 1 punkte nurodytais dokumentais,
kurių glaustas tyrimas leido padaryti išvadą, kad jie negali būti atskleisti nesukeliant grėsmės aptariamų įmonių komerciniams
interesams. Ji tvirtina, kad individualus motyvavimas gali kelti grėsmę saugomam interesui ir kad teismų praktikoje pripažįstama,
jog dėl detalaus motyvavimo dėl dokumento turinio gali būti atskleista saugoma informacija.
Ji neturėjo galimybės pateikti nekonfidencialią prašomų dokumentų versiją ir taip leisti iš dalies susipažinti su dokumentais,
kadangi visų jų atžvilgiu taikoma viena ar kelios išimtys. Suinteresuotų įmonių Komisijai pateiktų nekonfidencialių versijų
vienintelis tikslas yra leisti suinteresuotosioms šalims pasinaudoti savo gynybos teisėmis ir todėl remiantis vien šiuo pagrindu
negali būti atskleistos visuomenei taikant Reglamentą Nr. 1049/2001. Priešingu atveju specialios taisyklės, numatytos susipažinimo
su bylos medžiaga vykdant koncentracijų kontrolę srityje, netektų savo prasmės.
Dokumentų turinys neapsiriboja griežtai teisiniais klausimais, nes tai yra: perleidimo sutartis; susirašinėjimas šiuo klausimu;
sutartis, pagal kurią
Natexis
tapo VUP dalių savininkė; įgaliojimas, susijęs su
Lagardère
įsipareigojimų laikymusi; atskirto turto valdytojui suteiktas įgaliojimas; sutarties tarp
Lagardère
ir
Wendel Investissement
projektas ir su šios sutarties projektu susiję dokumentai. Visi šie dokumentai atskleidžia aptariamų įmonių komercinę strategiją.
Pranešančios įmonės aiškiai nurodė jų Komisijai pateiktų dokumentų konfidencialų pobūdį. Dėl šios informacijos naujumo negalima
tvirtinti, kad jos bėgant laikui prarado konfidencialumą.
Kalbant apie trečiųjų šalių dokumentus, Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalimi, mano, kad ji,
siekdama nustatyti, ar taikytina išimtis, neprivalo konsultuotis su suinteresuotosiomis trečiosiomis šalimis, nebent būtų
akivaizdu, kad dokumentas gali arba negali būti atskleistas. Toks atvejis yra šioje byloje. Kalbant apie dokumentus, kurių
autorė ji yra, Komisija pažymi, kad ji negalėjo konsultuotis su trečiomis suinteresuotosiomis šalimis, nes pagal Reglamentą
Nr. 1049/2001 tokia konsultacija galima tik trečiųjų šalių parengtų dokumentų atžvilgiu.
Be to, prašomus dokumentus pateikti draudžia EB 287 straipsnis, kuriuo institucijų nariai ir pareigūnai įpareigojami neatskleisti
informacijos, susijusios su tarnybine paslaptimi, kuri apima verslo paslaptį. Ši pareiga neatskleisti su tarnybine paslaptimi
susijusios informacijos taip pat įtvirtinta ir Reglamento Nr. 4064/89, kurį pakeitė Reglamentas Nr. 139/2004, 17 straipsnio
2 dalyje. Šių dviejų reglamentų 18 straipsnių 3 dalyse įtvirtinta, kad susipažinti su medžiaga galima tik jei nepažeidžiamas
teisėtas įmonių interesas neatskleisti jų verslo paslapčių.
Įstojusi į bylą šalis be kita ko tvirtina, kad verslo paslapčių koncentracijų kontrolės srityje atžvilgiu taikoma speciali
apsauga, numatyta EB 287 straipsnyje, 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos
(OL C 364, p. 1) 41 straipsnyje, Bendrojo Teismo praktikoje ir Reglamento Nr. 802/2004 18 straipsnio 1 dalyje. Kiti įstojusios
į bylą šalies pateikti argumentai iš esmės panašūs į Komisijos argumentus.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmą įtrauką institucijos atsisako leisti susipažinti su dokumentu tuo
atveju, jei dėl jų atskleidimo nukentėtų „komercinių, fizinių arba juridinių asmenų interesų, įskaitant intelektinės nuosavybės“,
apsauga.
Šio reglamento 4 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad „kalbant apie trečiųjų šalių dokumentus, institucija konsultuojasi su trečiąja
šalimi, siekdama nustatyti, ar taikytina išimtis, numatyta šio straipsnio 1 arba 2 dalyje, nebent būtų akivaizdu, kad dokumentas
gali arba negali būti atskleistas“.
Komisija mano, kad iš ginčijamų dokumentų, numatytiesiems šio sprendimo 1 punkto d, e bei h papunkčiuose ir 2 punkto b, c
(iš dalies), d, f, g ir i papunkčiuose, bent jau iš dalies taikoma su komercinių interesų apsauga susijusi išimtis.
Būtent šio sprendimo 65 punkte primintų principų kontekste reikia nagrinėti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies
pirmoje įtraukoje numatytos išimties taikymą Komisijai atsisakant leisti susipažinti su prašomais dokumentais.
Šioje byloje nagrinėjamu atveju, visų pirma, kai kuriuose dokumentuose, kurių neatskleidimas grindžiamas šia išimtimi, gali
būti konfidencialios informacijos, patenkančios į išimties, susijusios su komercinių interesų apsauga, taikymo sritį. Dėl
tikslo, kurio siekiama šiais dokumentais, kaip tai pažymima ginčijamame sprendime, gali būti informacijos, susijusios su suinteresuotų
įmonių komercine strategija.
Antra, reikia išnagrinėti klausimą, ar dokumentų, patenkančių į išimties, susijusios su komercinių interesų apsauga, taikymo
sritį, atskleidimas keltų konkrečią ir realią grėsmę saugomam interesui.
Reikia priminti, kad, remiantis teismų praktika, tyrimas, kurį turi atlikti institucija tam, kad galėtų taikyti išimtį, turi
būti konkretus ir turi būti nurodytas sprendimo motyvuose.
Ginčijamame sprendime Komisija atsisakė atskleisti šio sprendimo 111 punkte išvardintus dokumentus motyvuodama tuo, kad šiuose
dokumentuose yra jautrios informacijos, susijusios su suinteresuotų įmonių komercine strategija. Todėl akivaizdu, kad jų atskleidimas
keltų grėsmę suinteresuotų įmonių komerciniams interesams.
Tačiau iš šių motyvų neišplaukia, kad buvo atliktas konkretus ir individualus minėtų dokumentų tyrimas. Komisijos pateiktas
abstraktus ir bendras motyvavimas negrindžiamas nagrinėjamų dokumentų turiniu. Panašus pagrindimas galėtų būti taikomas visiems
pateiktiems dokumentams nepaisant to, kokia koncentracijos kontrolės procedūra vyksta.
Be to, sąlygos, kurioms esant atitinkama institucija, remiantis Bendrojo Teismo praktika (41 punkte minėto Sprendimo
VKI
75 punktas), gali neatlikti konkretaus ir individualaus tyrimo, nėra įvykdytos.
Iš esmės iš konstatavimo, atlikto šio sprendimo 86 punkte, išplaukia, kad negalima pripažinti, jog visus dokumentus, su kuriais
susipažinti nebuvo leista taikant su komercinių interesų apsauga susijusią išimtį, akivaizdžiai apima ši išimtis.
Vis dėlto negali būti tvirtinama, kad Komisijai buvo objektyviai neįmanoma nurodyti atsisakymo leisti susipažinti su kiekvienu
dokumentu priežastis neatskleidžiant šio dokumento turinio ar esminių jo elementų, t. y. nepanaikinant išimties pagrindinio
tikslo, nors tai ir galėtų pateisinti motyvų bendrumą, glaustumą ir stereotipinį pobūdį (žr. 46 punkte minėto 2007 m. vasario
1 d. Sprendimo
Sison prieš Tarybą
83 punktą ir 41 punkte minėto 2005 m. balandžio 26 d. Sprendimo
Sison prieš Tarybą
84 punktą; pagal analogiją, kalbant apie 1993 m. Elgesio kodeksą, žr. 46 punkte minėto Sprendimo
WWF UK prieš Komisiją
65 punktą).
Komisija galėjo aprašyti kiekvieno dokumento turinį ir patikslinti konfidencialios informacijos pobūdį jos neatskleidžiant.
Įmonių, pateikusių Komisijai informaciją, pareiga įspėti apie informaciją, kuri, jų nuomone, yra konfidenciali, ir pateikti
dokumentų nekonfidencialią versiją, numatyta 1998 m. kovo 1 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 447/98 dėl pranešimų, terminų
ir nagrinėjimų, numatytų Reglamente Nr. 4064/89 (OL L 61, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 284),
17 straipsnio 2 dalyje, leidžia Komisijai bent jau tiksliai motyvuoti atsisakymą leisti susipažinti su kiekvienu dokumentu,
neatskleidžiant jame esančios konfidencialios informacijos.
Kalbant apie sąrašo, nustatančio dokumentus, nurodytus šio sprendimo 1 punkto d papunktyje, t. y. susirašinėjimą tarp Komisijos
ir
Lagardère
, nebuvimą, Komisija nurodo argumentą, pagal kurį šis susirašinėjimas yra suskaidomas maždaug į dvidešimt skyrių, todėl detalaus
atskirų dokumentų sąrašo sudarymas būtų neproporcinga administracinė našta. Ginčijamame sprendime, įvertinusi visų dokumentų
kategoriją, ji nurodo, o savo rašytinėse pastabose tai patvirtina, kad ji, atlikusi glaustą tyrimą, galėjo atsisakyti leisti
susipažinti su šiais dokumentais, nes visus šiuos dokumentus akivaizdžiai apėmė su komercinių interesų apsauga susijusi išimtis.
Šiuos argumentus reikia atmesti. Kaip buvo pažymėta šio sprendimo 86 punkte, taikant Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio
3 dalį nuostatos, susijusios su visuomenės susipažinimu su Komisijos dokumentais, taikomos visiems šios institucijos turimiems
dokumentams, tai yra, jos parengtiems arba gautiems ir esantiems jos žinioje, susijusiems su visomis Europos Sąjungos veiklos
sritimis. Todėl neturėtų būti priimtina, kad koncentracijų srityje susirašinėjimas tarp Komisijos ir suinteresuotųjų šalių
būtų laikomas kaip akivaizdžiai apimtas išimties, susijusios su tyrimų veiklų tikslo apsauga. Jei tokia išimtis prireikus
taikoma tam tikriems Komisijos parengtiems dokumentams arba kurie jai buvo pateikti, tai nebūtinai taikoma visiems dokumentams
arba šių dokumentų visumai. Komisija bent jau privalo tuo įsitikinti atlikdama konkretų ir realų kiekvieno dokumento tyrimą,
kaip to reikalaujama Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje įtraukoje.
Komisijos ir įstojusios į bylą šalies argumentas, susijęs su tarnybinės paslapties neatskleidimu, kurį užtikrina EB 287 straipsnis
ir Reglamento Nr. 4064/89 17 straipsnio 2 dalis, ir verslo paslapties neatskleidimu, kurį užtikrina šio reglamento 18 straipsnio
3 dalis, taip pat turi būti atmestas. Kaip buvo priminta šio sprendimo 90 punkte, remiantis teismų praktika, jei visuomenė
turi teisę susipažinti su dokumentais, kuriuose yra tam tikra informacija, ji dėl savo pobūdžio negali būti laikoma informacija,
kurios atžvilgiu yra įpareigojimas saugoti tarnybinę arba verslo paslaptį (šiuo klausimu žr. 90 punkte minėto Sprendimo
Bank Austria Creditanstalt prieš Komisiją
74 punktą).
Ieškovė taip pat kaltina Komisija nepasikonsultavus su įmonėmis, kurių komerciniams interesams gali kilti grėsmė, jei būtų
atskleisti nagrinėjami dokumentai.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad, remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 dalimi, Reglamento 4 straipsnio 4 dalis
trečiųjų šalių turimų dokumentų atveju įpareigoja institucijas konsultuotis su šiomis šalimis siekiant nustatyti, ar taikytina
išimtis, numatyta to paties reglamento 4 straipsnio 1 arba 2 dalyse, nebent būtų akivaizdu, kad dokumentas gali arba negali
būti atskleistas. Iš to matyti, kad institucijos nėra įpareigotos konsultuotis su atitinkama trečiąja šalimi, jei akivaizdu,
kad dokumentas gali arba negali būti atskleistas. Visais kitais atvejais institucijos privalo konsultuotis su atitinkamomis
trečiosiomis šalimis. Todėl konsultavimasis su atitinkamomis trečiosiomis šalimis yra išankstinė sąlyga siekiant nustatyti,
ar taikytinos Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytos išimtys, kai dokumentas yra trečiosios šalies
(2004 m. lapkričio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds prieš Komisiją
, T‑168/02, Rink. p. II‑4135, 55 punktas ir šio sprendimo 65 punkte minėto Sprendimo
Terezakis prieš Komisiją
54 punktas).
Todėl nesikonsultuojant su trečiosiomis šalimis, kurios yra dokumentų autorės, nepažeidžiamas Reglamentas Nr. 1049/2001 tik
jei nagrinėjamiems dokumentams aiškiai taikoma viena iš išimčių, nurodytų šiame reglamente. Tokio atvejo nėra šioje byloje,
kaip buvo konstatuota šio sprendimo 63−98 punktuose, kalbant apie išimtį, susijusią su tyrimo veiklų tikslu, ir šio sprendimo
109−124 punktuose, kalbant apie komercinių interesų apsaugą.
Kalbant apie Komisijos dokumentus, ji teisingai tvirtina, kad šio tipo dokumentų atžvilgiu Reglamente Nr. 1049/2001 nenumatyta
konsultavimosi su trečiosiomis šalimis procedūra. Todėl ieškovės suformuluotas pagrindas teisės požiūriu nėra tinkamas, nes
kalbama apie dokumentus, kurių autorė yra Komisija.
Iš visų prieš tai išdėstytų aplinkybių išplaukia, kad ginčijamame sprendime padaryta teisės klaida, nes jame dokumentams,
nurodytiems šio sprendimo 1 punkto d, e ir h papunkčiuose bei 2 punkto b, c (iš dalies), d, f, g ir i papunkčiuose, taikoma
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje įtraukoje nurodyta išimtis, tačiau iš ginčijamo sprendimo motyvų nematyti,
kad buvo atliktas konkretus ir individualus kiekvieno iš šių dokumentų tyrimas ir kad buvo konsultuotasi su trečiaisiais asmenimis,
kurie yra kai kurių šių dokumentų autoriai, dėl jų parengtų dokumentų atskleidimo.
Dėl Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje numatytos išimties, susijusios su sprendimų priėmimo
proceso apsauga
–       Šalių argumentai
Ieškovė tvirtina, kad Komisijos vertinimas buvo abstraktus ir apibendrinantis, nes ji neatliko konkretaus ir individualaus
tyrimo, kuriuo būtų patikrinta, ar kiekvieno iš dokumentų pateikimas iš tikrųjų keltų grėsmę šia išimtimi saugomam interesui.
Komisija neįrodė, kad grėsmės saugomam interesui rizika buvo protingai, o ne vien hipotetiškai numatoma.
Ieškovė tvirtina, kad Komisija, remdamasi šia išimtimi atsisakant leisti susipažinti su dokumentais, nurodytais šio sprendimo
1 punkto g papunktyje, prieštarauja jos argumentams, pateiktiems ginantis byloje T‑279/04, kuriais ji tvirtina, kad sprendimas
taikyti Reglamento Nr. 4064/89 3 straipsnio 5 dalies a punktą
Natexis/Investima 10
bendrovei įsigijant
VUP
turtą neturi jokių pasekmių sprendimui dėl suderinamumo ir kad todėl galimas klaidingas šios nuostatos taikymas neturėtų
turėti įtakos šio sprendimo galiojimui. Tokiu būdu ji pažeistų principą
venire contra factum proprium
.
Ieškovės teigimu, šie dokumentai susiję su teisės aiškinimu ir todėl neturėtų būti laikomi parengiamaisiais aktais, su kuriais
neleidžiama susipažinti. Bet kuriuo atveju, šių dokumentų pateikimas yra viešas interesas, nes juo išaiškinamos Reglamento
Nr. 4064/89 3 straipsnio 5 dalies a punkto taikymo sąlygos.
Komisija pastebi, kad sprendimo dėl suderinamumo galiojimo vertinimas yra klausimas, kuris yra atskirtas nuo išimčių, numatytų
Reglamente Nr. 1049/2001, taikymo teisėtumo klausimo, ir todėl ginčija ieškovės argumento svarbą. Abu dokumentai, su kuriais
buvo neleista susipažinti siekiant apsaugoti Komisijos sprendimų priėmimo procesą, yra Komisijos vidaus dokumentai, apimantys
vidaus svarstymus, susijusius su nagrinėjama procedūra. Atskleidus šiuos dokumentus būtų padaryta didelė žala sprendimų priėmimo
procesui, nes būtina užtikrinti Komisijos tarnybų galimybę laisvai ištirti jos nagrinėjamas bylas išvengiant išorinio spaudimo
tam, kad ji galėtų priimti savo sprendimus visapusiškai susipažinus su nagrinėjama byla.
Šių parengiamųjų dokumentų apsauga vis dėlto yra svarbi, nes remiantis jais priimtas sprendimas gali būti ieškinio dėl panaikinimo
dalykas ir todėl panaikinimo atveju jie išliktų svarbūs.
Įstojusios į bylą šalies pateikti argumentai iš esmės yra panašūs į Komisijos argumentus.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą „galimybė susipažinti su dokumentu, kuriame pareikšta
vidaus reikmėms skirta nuomonė, esanti svarstymų ir preliminarių konsultacijų minimos institucijos viduje dalimi, nesuteikiama
netgi po to, kai sprendimas jau yra priimtas, jei dokumento atskleidimas rimtai pakenktų institucijos sprendimų priėmimo procesui,
nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis interesas“.
Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje numatyta išimtimi, neleido susipažinti
su dviem iš trijų Komisijos dokumentų, nurodytų šio sprendimo 1 punkto g papunktyje. Tai 2002 m. vasario 10 d. Komisijos Konkurencijos
GD dokumentas jos Teisės tarnybai, kuriuo klausiama nuomonė dėl Reglamento Nr. 4064/89 3 straipsnio 5 dalies a punkto taikymo,
ir 2002 m. lapkričio 4 d. dokumentas, kuriuo apibendrinama už konkurenciją atsakingo Komisijos nario parengta bylos medžiaga.
Visų pirma reikia konstatuoti, kad šie dokumentai, kurie buvo pateikti Bendrajam Teismui (žr. šio sprendimo 23 punktą), yra
parengiamieji galutinio sprendimo dokumentai ir jais buvo apsikeista Komisijos viduje tam, kad būtų galima parengti dokumentus,
formalizuojančius institucijos poziciją. Ji apima „vidaus reikmėms skirt(ą) nuomon(ę), esan(čią) svarstymų ir preliminarių
konsultacijų <...> viduje dalimi“ Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies antros pastraipos prasme ir todėl aiškiai
patenka į šios nuostatos taikymo sritį.
Antra, reikia išnagrinėti, ar atsisakymas leisti susipažinti su prašomais vidaus dokumentais šiuo atveju pateisinamas išimtimi,
susijusia su institucijos sprendimų priėmimo proceso apsauga.
Remiantis nusistovėjusia Bendrojo Teismo praktika, šios išimties taikymas suponuoja, kad turi būti įrodyta, jog dėl susipažinimo
su prašomais dokumentais gali kilti konkreti ir reali grėsmė Komisijos sprendimų priėmimo proceso apsaugai ir kad šios grėsmės
rizika yra protingai, o ne vien hipotetiškai numatoma (žr. 2008 m. gruodžio 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Muñiz prieš Komisiją
, T‑144/05, Rink. p. II‑0000, 74 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Be to, tam, kad patektų į Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje numatytą išimtį, grėsmė sprendimų
priėmimo procesui turi būti didelė. Taip, be kita ko, būtų, jei nurodytų dokumentų atskleidimas turi esminį poveikį sprendimų
priėmimo procesui. Rimtumo įvertinimas priklauso nuo visų bylos aplinkybių, o būtent institucijos nurodytų neigiamų pasekmių
sprendimų priėmimo procesui dėl nurodytų dokumentų atskleidimo (šio sprendimo 140 punkte minėto Sprendimo
Muñiz prieš Komisiją
75 punktas).
Šioje byloje ginčijamu sprendimu būtų daroma rimta žala sprendimų priėmimo procesui, jei visuomenei būtų atskleisti su šia
byla susiję Komisijos tarnybų vidaus svarstymai. Jame pabrėžiama svarba, susijusi su tuo, jog Komisija galėtų parengti savo
sprendimus visiškai skaidriai be jokio išorinio spaudimo ir kad jos tarnybos galėtų laisvai reikšti savo nuomonę, kuri padėtų
Komisijai priimti sprendimą. Jos teigimu, galimybė Komisijos tarnautojams suformuluoti tokią nuomonę labai sumažėtų, jei reikėtų
atsižvelgti į paskelbimo galimybę.
Reikia konstatuoti, kad šiais pateisinimais remiamasi bendrai ir abstrakčiai, neparemiant jų išsamiais argumentais, pagrįstais
nagrinėjamų dokumentų turiniu. Tokiais svarstymais taip pat gali būti remiamasi ir kitų dokumentų, nepaisant jų pobūdžio,
atžvilgiu. Todėl jų nepakanka siekiant pateisinti atsisakymą leisti susipažinti su šioje byloje prašomais dokumentais nekeliant
pavojaus Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje, o ypač šio reglamento 4 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje numatytų
išimčių griežto aiškinimo principui.
Todėl Komisija neįrodė, kad Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje nurodyta išimtis taikytina
prašomiems vidaus dokumentams.
Todėl visiškas atsisakymas leisti susipažinti su prašomais vidaus dokumentais turi būti panaikintas dėl teisės klaidos ir
nėra reikalo nagrinėti klausimo dėl viršesnio viešojo intereso buvimo.
Dėl Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje nurodytos išimties, susijusios su teisinių nuomonių apsauga
–       Šalių argumentai
Ieškovė tvirtina, kad Komisijos vertinimas buvo abstraktus bei bendras ir kad ji neatliko konkretaus ir individualaus tyrimo,
kuriuo būtų buvę galima patikrinti, ar dėl teisės tarnybos prašomo dokumento pateikimo kiltų reali grėsmė šia išimtimi saugomam
interesui. Komisija neįrodė, kad grėsmės saugomam interesui rizika buvo protingai, o ne vien hipotetiškai numatoma.
Ieškovė mano, kad Komisijos teisės tarnybos nuomonė, nurodyta šio sprendimo 1 punkto g papunktyje, turi būti atskleista tam,
kad tretieji asmenys bei Bendrasis Teismas galėtų patikrinti, kaip Komisija aiškino ir taikė Reglamento Nr. 4064/89 3 straipsnio
5 dalies a punkte numatytą teisės nuostatą.
Ieškovės teigimu, Komisija, atsisakydama leisti susipažinti su šiuo dokumentu, neturėtų remtis jos teisės tarnybos nepriklausomumo
apsauga, nes ji privalo laikytis skaidrumo pareigos, kuri, remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 preambulės nuostatomis, garantuoja
didesnį valdymo teisėtumą ir veiksmingumą bei aukštesnį atskaitomybės piliečiui mastą demokratinėje sistemoje. Komisijos atsisakymas
leisti susipažinti su dokumentais, kuris niekaip nesusijęs su jos teisinių nuomonių nepriklausomumo sustiprinimu, suponuoja,
kad sprendimas dėl suderinamumo nebuvo priimtas visiškai nepriklausomai.
Komisija pažymi, kad Reglamente Nr. 1049/2001 numatytas susipažinimas su dokumentais leidžiamas arba neleidžiamas nepriklausomai
nuo privačių interesų arba dėl motyvų, kuriais remdamasi ieškovė siekia, kad jai būtų leista susipažinti su prašomais dokumentais.
Todėl ieškovės nurodyti argumentai nėra reikšmingi. Nagrinėjamos teisinės nuomonės atskleidimas priklauso tik nuo šiuo atskleidimu
sukeliamos žalos minėtos nuomonės nepriklausomumui ir nešališkumui laipsnio. Išimtimi dėl teisinių nuomonių siekiama apsaugoti
jų nepriklausomumą ir užtikrinti, kad šios nuomonės būtų teikiamos visai atvirai ir objektyviai. Nagrinėjama nuomonė buvo
skirta tik tam, kad Komisijos tarnybos turėtų galimybę išsiaiškinti situaciją, o dėl jos atskleidimo šios institucijos teisės
tarnyba turėtų atsargiau ją formuluoti, taip iš minėtos institucijos atimant pagrindinę jos gero funkcijų vykdymo priemonę.
Komisija pažymi, kad remiantis EB 255 straipsnio 2 dalimi yra nustatytos teisės leisti susipažinti su dokumentais ribos. Todėl
ieškovės nurodyta skaidrumo pareiga neturėtų paneigti Reglamente Nr. 1049/2001 numatytų išimčių.
Komisija nesutinka su teiginiu, kad atsisakymas leisti susipažinti su prašomais dokumentais leidžia daryti prielaidą, jog
ji savo sprendimą priėmė nebūdama visiškai nepriklausoma. Ji primena, kad privalu atsisakyti leisti susipažinti su dokumentu,
jei įvykdytos visos Reglamente Nr. 1049/2001 numatytos išimties taikymo sąlygos, todėl ji negali leisti susipažinti su dokumentu,
kuriam taikoma išimtis tam, kad būtų atmesti kaltinimai dėl sukčiavimo.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais,
dėl kurių atskleidimo nukentėtų teismo proceso ir teisinių nuomonių apsauga, nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis
interesas.
Remdamasi šia nuostata Komisija atsisakė atskleisti šio sprendimo 1 punkto g papunktyje nurodytą savo teisės tarnybos 2002 m.
spalio 10 d. nuomonę, susijusią su Reglamento Nr. 4064/89 3 straipsnio 5 dalies a punkto taikymu.
Visų pirma reikia konstatuoti, kad šiame Bendrajam Teismui pateiktame dokumente (žr. šio sprendimo 23 punktą), be jau nurodytų,
yra Komisijos teisės tarnybos pateikta teisinė nuomonė. Todėl visas šis dokumentas turi būti traktuojamas kaip teisinė nuomonė
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies antros įtraukos prasme, galinti patekti į šioje nuostatoje nurodytos išimties
taikymo sritį.
Toliau reikia nustatyti, ar dėl šios teisinės nuomonės atskleidimo būtų pakenkta teisinių nuomonių apsaugai Reglamento Nr. 1049/2001
4 straipsnio 2 dalies antros įtraukos prasme.
Šiuo aspektu reikia priminti, kad teisinių nuomonių išimtis turi būti aiškinama taip, kad ja siekiama apsaugoti Komisijos
interesą prašyti teisinių nuomonių ir gauti atviras, objektyvias ir išsamias nuomones. Kad būtų galima remtis rizika pakenkti
šiam interesui, ji turi būti protingai, o ne vien hipotetiškai numatoma (šio sprendimo 68 punkte minėto Sprendimo
Turco
42 ir 43 punktai).
Šioje byloje ginčijamame sprendime atsisakymas atskleisti nagrinėjamą nuomonę pateisinamas tuo, kad teisinės nuomonės yra
vidaus dokumentai, kurių pagrindinis tikslas yra pateikti Komisijai ir jos tarnyboms nuomones dėl teisės klausimų, kuriomis
remdamasi Komisija ir jos tarnybos priima savo galutinius sprendimus. Svarbu, kad šios nuomonės galėtų būti teikiamos visiškai
atvirai ir objektyviai. Dėl Komisijos teisės tarnybos nuomonės ir jai Konkurencijos GD pateiktų klausimų atskleidimo būtų
paviešinti vidaus svarstymai, susiję su Reglamento Nr. 4064/89 3 straipsnio 5 dalies a punkto taikymo apimtimi. Jei minėta
teisės tarnyba būtų privalėjusi atsižvelgti į vėlesnį jos nuomonės paskelbimą, ši nuomonė nebūtų išreikšta visiškai nepriklausomai.
Todėl nebūtų prasminga parengti rašytinę nuomonę šiuo klausimu ir taip iš Komisijos būtų atimta pagrindinė jos gero funkcijų
vykdymo priemonė.
Reikia konstatuoti, kad tai nėra vienintelė aplinkybė, jog nagrinėjamas dokumentas yra teisinė nuomonė, kuria rėmėsi Komisija
ginčijamame sprendime siekdama pateisinti minėtos išimties taikymą, tačiau ir faktu, kad dėl šios nuomonės atskleidimo kiltų
informacijos apie vidaus diskusijas tarp Konkurencijos GD ir jos teisės tarnybos dėl Reglamento Nr. 4064/89 3 straipsnio 5 dalies
a punkto taikymo apimties paviešinimo rizika.
Atskleidus nagrinėjamą dokumentą Komisijos teisės tarnyba ateityje turėtų laikytis atsargumo rengdama tokius dokumentus tam,
kad tai nedarytų įtakos Komisijos galėjimui priimti sprendimus tose srityse, kuriose ji veikia kaip administruojanti institucija.
Taip pat svarbu pažymėti, kad nagrinėjamu atveju galimybė pakenkti teisinių nuomonių apsaugai, numatytai Reglamento Nr. 1049/2001
4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje, yra protingai, o ne vien hipotetiškai numatoma. Iš tiesų be šio sprendimo 157 ir
159 punktuose nurodytų priežasčių, dėl šių nuomonių atskleidimo Komisija gali pakliūti į sudėtingą padėtį, jei jos teisės
tarnyba bus įpareigota ginti Bendrajame Teisme poziciją, kurios ji neišreiškė per administracinę procedūrą viduje teikdama
patarimus už medžiagą atsakingoms tarnyboms. Tačiau akivaizdu, kad galimybė, jog toks prieštaravimas atsiras, kartu gali labai
paveikti tiek teisės tarnybos nuomonės laisvę, tiek jos galimybę Bendrijos teisme lygiomis sąlygomis su kitais įvairių teismo
proceso šalių teisėtais atstovais efektyviai ginti galutinę Komisijos, kuri sprendžia kolegialiai, atsižvelgdama į jai priskirtą
ypatingą misiją, ir kuri turi turėti laisvę ginti skirtingą teisinę poziciją nei ta, kurią iš pradžių buvo priėmusi jos Teisės
tarnyba, ir savo vidaus sprendimų priėmimo procesą.
Be to, skirtingai nei tais atvejais, kai Bendrijos institucijos veikia kaip teisės aktų leidėjos ir kai turėtų būti suteikiama
platesnė galimybė susipažinti su dokumentais pagal Reglamento Nr. 1049/2001 6 konstatuojamąją dalį (šio sprendimo 68 punkte
minėto Sprendimo
Turco
46 punktas), ginčijama teisės nuomonė buvo priimta įgyvendinant visiškai administracines Komisijos funkcijas. Visuomenės
interesas, kad joms pagal skaidrumo pareigą, kuria siekiama užtikrinti geresnį piliečių dalyvavimą sprendimų priėmimo procese
ir garantuoti didesnį administracijos legitimumą, efektyvumą ir atsakingumą prieš piliečius demokratinėje sistemoje, būtų
pateiktas dokumentas, nėra vienodai svarbus kalbant apie su administracine procedūra susijusį dokumentą dėl taisyklių, reglamentuojančių
koncentracijų kontrolės ar apskritai konkurencijos teisę, taikymo, kaip ir apie dokumentą, susijusį su procedūra, kurioje
Bendrijos institucija dalyvauja kaip teisės aktų leidėja.
Todėl reikia atmesti ieškovės pagrindą, kad atskleidus šio sprendimo 1 punkto g papunktyje nurodytą teisės tarnybos nuomonę
nebūtų pakenkta teisinių nuomonių apsaugai.
Iš visų prieš tai išdėstytų aplinkybių išplaukia, kad pirmasis ir antrasis pagrindai yra pagrįsti, išskyrus tiek, kiek tai
susiję su atsisakymu atskleisti šio sprendimo 1 punkto g papunktyje nurodytą teisės tarnybos nuomonę.
Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su teisės bent jau iš dalies susipažinti su prašomais dokumentais pažeidimu
Šalių argumentai
Ieškovė ginčija Komisijos atsisakymą leisti jai susipažinti su dalimi prašomų dokumentų remiantis Reglamento Nr. 1049/2001
4 straipsnio 6 dalimi. Ji mano, kad Komisija neįvertino administracinės naštos, kuri tektų parengiant nekonfidencialias prašomų
dokumentų versijas, nes ji neatliko konkretaus ir individualaus šių dokumentų tyrimo. Remiantis teismų praktika, visuomenės
teisė susipažinti su dokumentais yra viršesnė už gero administravimo principą ir išimtis iš šios teisės gali būti leidžiama
tik labai retais atvejais bei ribotai.
Be to, ne Komisija turi vertinti ieškovės suinteresuotumą fragmentinėmis dalimis, kurios atitinkamu atveju galėtų būti paviešintos
suteikus leidimą susipažinti su tam tikromis dokumentų dalimis.
Komisija tvirtina, kad ji atliko konkretų ir individualų prašomų dokumentų, išskyrus nurodytų šio sprendimo 1 punkto d papunktyje,
tyrimą. Pabaigusi ši tyrimą Komisija nusprendė, kad tik kai kurios fragmentinės dalys gali būti atskleistos ir kad administracinė
našta nustatant šias dalis remiantis gero administravimo principu yra neproporcinga visuomenės intereso susipažinti su šiomis
fragmentinėmis dalimis atžvilgiu.
Bendrojo Teismo vertinimas
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalyje numatyta, kad „jei kuri nors iš išimčių yra taikoma tiktai kai kurioms dokumento
dalims, likusios dokumento dalys yra išduodamos“.
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalimi reikalaujama atlikti konkretų ir individualų kiekvieno dokumento turinio tyrimą.
Tik atlikusi tokį tyrimą institucija gali įvertinti galimybę leisti pareiškėjui susipažinti su dokumentų dalimi. Vertinimo,
kuris atliekamas remiantis kategorijomis, o ne šiuose dokumentuose esančia konkrečia informacija, iš principo nepakanka, nes
institucijai, atlikusiai privalomą tyrimą, turi būti sudaryta galimybė konkrečiai įvertinti, ar nurodyta išimtis iš tikrųjų
taikoma visai šiuose dokumentuose esančiai informacijai (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 41 punkte minėto Sprendimo
Franchet ir Byk prieš Komisiją
117 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Šioje byloje iš ginčijamo sprendimo motyvų nematyti, kad buvo atliktas toks prašomų dokumentų tyrimas. Komisija iš esmės manė,
kad toks tyrimas būtų neproporcinga administracinė našta, palyginus su visuomenės interesu susipažinti su fragmentinėmis dokumentų
dalimis, kurį lemtų toks tyrimas.
Remiantis Bendrojo Teismo praktika šios tyrimo pareigos išimtis yra priimtina išimtiniais atvejais, kai dokumentų konkretaus
ir individualaus tyrimo administracinė našta yra ypač didelė, viršijanti tai, kas yra pagrįstai būtina (šio sprendimo 41 punkte
minėto Sprendimo
VKI
112 punktas).
Be to, kadangi teisės susipažinti su institucijų turimais dokumentais suteikimas yra principinis sprendinys, institucijai,
kuri remiasi išimtimi, grindžiama dėl paraiškos atsirandančia nepagrįstai didele užduotimi, tenka šios užduoties apimties
įrodinėjimo pareiga (šio sprendimo 41 punkte minėto Sprendimo
VKI
113 punktas ir 2008 m. rugsėjo 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Williams prieš Komisiją
, T‑42/05, Rink. p. II‑0000, 86 punktas).
Galiausiai, kai institucija pateikia konkretaus ir individualaus paraiškoje numatytų dokumentų tyrimui atlikti būtinos užduoties
apimties nepagrįstumo įrodymą, ji privalo pabandyti pasitarti su pareiškėju tam, kad, pirma, sužinotų arba patikslintų jo
suinteresuotumą gauti atitinkamus dokumentus ir, antra, nustatytų konkrečias mažiau varžančios priemonės nei konkretus ir
individualus dokumentų tyrimas priėmimo galimybes. Nors teisė susipažinti su dokumentais yra principinis sprendinys, institucija
vis dėlto privalo suteikti pirmenybę tai galimybei, kuri, pati neviršydama pagrįstai būtinų apribojimų, yra palankiausia pareiškėjo
teisei susipažinti su dokumentais (šio sprendimo 41 punkte minėto Sprendimo
VKI
114 punktas).
Iš to išplaukia, kad institucija gali visiškai neatlikti konkretaus ir individualaus tyrimo tik po to, kai realiai išnagrinėja
visas kitas numanomas galimybes ir sprendime detaliai paaiškina priežastis, dėl kurių šios įvairios galimybės taip pat reiškia
nepagrįstai didelį darbo krūvį (41 punkte minėto Sprendimo
VKI
115 punktas).
Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad ginčijamas sprendimas, kuriuo atsisakoma apskritai leisti ieškovei iš dalies susipažinti
su dokumentais, gali būti teisėtas tik jei Komisija iš anksto paaiškino priežastis, dėl kurių konkrečiam ir individualiam
kiekvieno nurodyto dokumento išnagrinėjimui alternatyvūs sprendiniai taip pat yra nepagrįstai didelė darbo našta.
Iš ginčijamo sprendimo motyvų neišplaukia, kad Komisija buvo konkrečiai ir išsamiai numačiusi įvairias galimybes imtis veiksmų,
kurie neapkrautų jos nepagrįstai dideliu darbu, tačiau, priešingai, padidintų ieškovės galimybes susipažinti su atitinkamais
dokumentais, bent paraiškos dalies atžvilgiu. Ypač iš ginčijamo sprendimo nematyti, kad Komisija būtų konkrečiai išnagrinėjusi
galimybę paprašyti įmonių, pateikusių kai kuriuos prašomus dokumentus, ar šių dokumentų nekonfidenciali versija gali būti
pateikta ieškovei.
Iš prieš tai išdėstytų aplinkybių darytina išvada, kad reikia panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek juo atsisakoma iš dalies
leisti susipažinti su visais prašomais dokumentais, nes iš ginčijamo sprendimo motyvų matyti, kad nebuvo atliktas konkretus
ir individualus kiekvieno šių dokumentų tyrimas ir Komisija nenurodė konkrečių priežasčių, dėl kurių kiti nei konkretus ir
individualus kiekvieno nurodyto dokumento tyrimas sprendiniai yra nepagrįstai didelė darbo našta.
Dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio su proporcingumo principo pažeidimu
Šalių argumentai
Ieškovė pažymi, kad prašymu leisti susipažinti su dokumentais nesiekiama ginti išimtinai privačius interesus. Juo taip pat
siekiama išsaugoti neiškreiptą konkurenciją Prancūzijos leidybos rinkoje ir išvengti, kad būtų apeinamos taisyklės, susijusios
su koncentracijos kontrole, netinkamai taikant Reglamento Nr. 4064/89 3 straipsnio 5 dalies a punktą. Todėl, remiantis Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 ir 3 dalimis, viršesnis viešasis interesas pateisintų prašomų dokumentų atskleidimą.
Komisija tvirtina, kad ieškovė neįrodė, jog egzistuoja viršesnis viešasis interesas, pateisinantis prašomų dokumentų atskleidimą.
Ieškovės prašomų dokumentų naudojimas pagrindžiant savo ieškinį, nukreiptą prieš sprendimą dėl suderinamumo, neturėtų būti
laikomas viršesniu viešuoju interesu. Toks ieškinys iš esmės priklauso nuo asmeninio suinteresuotumo pareikšti ieškinį ir
būtų nepriimtinas, jei ieškovas veiktų vardan viešojo intereso.
Be to, net darant prielaidą, kad ieškovės ieškinio objektas yra viešasis interesas, būtent ne reikšmingų dokumentų naudojimas,
kurio siekia pareiškėja, bet jų atskleidimas turi būti pateisinamas viršesniu viešuoju interesu. Būtent individualios dokumentų
savybės turi pateisinti jų atskleidimą vardan viršesnio viešojo intereso nepriklausomai nuo ieškovės siekiamo tikslo. Tokio
atvejo nėra šioje byloje.
Galiausiai Komisija tvirtina, kad teismas, nagrinėjantis klausimą dėl ginčijamo sprendimo teisėtumo byloje T‑279/04, privalo
įvertinti prašomų dokumentų reikalingumą ieškovės gynybai šioje byloje.
Ieškovė pažymi, kad ji tuo pačiu metu gali būti juridinis asmuo, tiesiogiai ir individualiai susijęs su ginčijamu sprendimu,
ir Sąjungos juridinis asmuo, galintis susipažinti su prašomais dokumentais. Ji tvirtina, kad prašomų dokumentų atskleidimu
ir naudojimu siekiama tų pačių tikslų, t. y. išsaugoti neiškreiptą konkurenciją ir skaidraus konkurencijos teisės taikymo.
Ieškovė mano, kad bylos, kurioje Bendrasis Teismas gali įpareigoti pateikti dokumentus, šalis atskiroje byloje gali ginčyti
sprendimą, kuriuo buvo atsisakyta leisti susipažinti su dokumentais, vadovaudamasi Reglamentu Nr. 1049/2001.
Komisija tvirtina, kad, remiantis teismų praktika, Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytas viršesnis
viešasis interesas iš esmės turi skirtis nuo principų, kuriais grindžiamas minėtas reglamentas, tarp kurių yra ieškovės nurodyta
pareiga laikytis skaidrumo.
Įstojusi į bylą šalis pažymi, kad joks viršesnis viešasis interesas nepateisina ieškovės, kurios prašymas leisti susipažinti
su prašomais dokumentais grindžiamas visiškai privačiais interesais, prašomų dokumentų atskleidimo. Savo pirminėse pastabose
ji taip pat tvirtina, kad ieškovės prašymas leisti susipažinti su dokumentais yra neteisėtas ir prieštarauja Reglamento Nr. 1049/2001
tikslui, nes jis motyvuojamas jos privačiu interesu, t. y. jos teisių gynyba bylose T‑279/04 ir T‑452/04. Ji tvirtina, kad
teismų praktikoje buvo nurodyta, jog Reglamento Nr. 1049/2001 tikslas nėra saugoti konkrečius vieno ar kito asmens interesus
susipažinti su institucijų dokumentais. Teismų praktikoje taip pat buvo pripažinta, kad reglamento tikslas yra visiems garantuoti
galimybę susipažinti su viešais dokumentais, o ne tik leisti pareiškėjui susipažinti su dokumentais, susijusiais su juo, ir
kad juo neturėtų būti remiamasi siekiant privačių interesų, susijusių, pavyzdžiui, su ieškinio pateikimu institucijoms.
Bendrojo Teismo vertinimas
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 ir 3 dalyse patikslinama, kad šiose dalyse nurodytos išimtys taikomos „nebent atskleidimo
reikalautų viršesnis viešasis interesas“.
Ginčijamu sprendimu Komisija nepripažino viršesnio viešojo intereso, pateisinančio dokumentų atskleidimą, nes prašymas leisti
susipažinti grindžiamas ieškovės interesų gynyba Bendrojo Teismo nagrinėjamoje byloje. Visiškai akivaizdu, kad šis interesas
yra privatus, o ne viešas. Pagal reglamento nuostatas tik viešasis interesas gali panaikinti būtinybę saugoti interesus, nurodytus
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 ir 3 dalyse.
Atsižvelgiant į Bendrojo Teismo argumentus, kad Komisija, remdamasi išimtimis, susijusiomis su tyrimo veiklų tikslų, komercinių
interesų ir sprendimų priėmimo proceso apsauga, padarė teisės klaidą, nereikia nagrinėti galimo viršesnio viešojo intereso,
pateisinančio dokumentų, su kuriais susipažinti nebuvo leista dėl šių išimčių, egzistavimo.
Iš pradžių reikia atmesti įstojusios į bylą šalies argumentą, kad ieškovės prašymas leisti susipažinti su dokumentais yra
neteisėtas, nes grindžiamas išimtinai privačiais interesais. Reglamento Nr. 1049/2001 6 straipsnio 1 dalies paskutiniame sakinyje
numatyta, kad pareiškėjas nebūtinai turi nurodyti paraiškos pateikimo priežastį. Kadangi šio reglamento tikslas yra suteikti
visuomenei bendrą teisę susipažinti su institucijų dokumentais, institucija, kurios buvo paprašyta nuspręsti dėl prašymo leisti
susipažinti su dokumentais, neatsižvelgė į privatų vieno ar kito asmens interesą, kurį jis gali turėti susipažindamas su tokiu
dokumentu (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 46 punkte minėto 2007 m. vasario 1 d. Sprendimo
Sison prieš Tarybą
43–47 punktus). Todėl visiškai privačiais interesais grindžiamas prašymas leisti susipažinti su dokumentais neturėtų būti
traktuojamas kaip neteisėtas.
Kita vertus, reikia išnagrinėti galimą viršesnio viešojo intereso egzistavimą, kuris galėtų pateisinti šio sprendimo 1 punkto
g papunktyje nurodytos teisės tarnybos nuomonės atskleidimą.
Remiantis teismų praktika, viršesni viešieji interesai, galintys pateisinti dokumento, kurį apima išimtis, atskleidimą, yra,
be kita ko, interesai, kuriais grindžiamas Reglamentas Nr. 1049/2001 (šio sprendimo 68 punkte minėto Sprendimo
Turco
67, 75 ir 76 punktai). Todėl, priešingai nei tvirtina Komisija, viršesnis viešasis interesas, galintis pateisinti dokumentų
atskleidimą, negali būti atsietas nuo principų, kuriais grindžiamas minėtas reglamentas.
Atsižvelgiant į bendrąjį galimybės susipažinti su dokumentais principą, įtvirtintą EB 255 straipsnyje ir Reglamento Nr. 1049/2001
1 ir 2 konstatuojamosiose dalyse, viršesnis viešasis interesas turi būti objektyvaus ir bendro pobūdžio ir neturėtų būti painiojamas
su konkrečiais ar privačiais interesais, pavyzdžiui, susijusiais su ieškiniais Bendrijos institucijoms, nes tokie konkretūs
ar privatūs interesai nėra svarbus kriterijus lyginant interesus, kaip numatyta šio reglamento 4 straipsnio 3 dalies antroje
pastraipoje.
Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 1 dalį asmenys, galintys pasinaudoti teise susipažinti su institucijų dokumentais,
yra „bet kuris Sąjungos pilietis ir bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, gyvenantis ar turintis registruotą buveinę valstybėje
narėje“. Iš to išplaukia, kad šiuo reglamentu galimybę susipažinti su viešais dokumentais siekiama užtikrinti visiems, o ne
tik asmeniui, prašančiam leisti susipažinti su jo paraiškoje nurodytais dokumentais (šio sprendimo 41 punkte minėto 2005 m.
balandžio 26 d. Sprendimo
Sison prieš Tarybą
50 punktas). Todėl konkretus interesas, kurį gali nurodyti galimybės leisti susipažinti su asmeniškai su juo susijusiais
dokumentais prašytojas paprastai negali būti lemiamas nei vertinant viršesnio viešojo intereso buvimą, nei lyginant interesus
pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą.
Net jei prašomi dokumentai būtų būtini ieškovo gynybai byloje pagal ieškinį dėl žalos atlyginimo, į ką reikia atsižvelgti
nagrinėjant šią bylą, ši aplinkybė neturi reikšmės vertinant viešųjų interesų pusiausvyrą (šiuo klausimu ir pagal analogiją
žr. šio sprendimo 41 punkte minėto 2005 m. balandžio 26 d. Sprendimo
Sison prieš Tarybą
55 punktą ir 2005 m. birželio 18 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
SIMSA prieš Komisiją
, T‑287/03, Rink. p. II‑0000, 34 punktą).
Todėl aplinkybė, kad prašomi dokumentai gali sudaryti galimybę ieškovei geriau išdėstyti savo argumentus pateikiant jos ieškinį
dėl suderinamumo sprendimo ir sprendimo dėl pritarimo panaikinimo, neturėtų būti viršesnis viešasis interesas, pateisinantis
nagrinėjamos teisinės nuomonės atskleidimą.
Kalbant apie ieškovės argumentą, kad toks atskleidimas padėtų išsaugoti neiškreiptą konkurenciją Prancūzijos leidybos rinkoje
ir išvengti, kad būtų apeinamos taisyklės, susijusios su koncentracijos kontrole, netinkamai taikant Reglamento Nr. 4064/89
3 straipsnio 5 dalies a punktą, iš bylos medžiagos ir iš Bendrajam Teismui pateiktos Komisijos teisės tarnybos nuomonės (žr.
šio sprendimo 23 punktą) turinio neišplaukia, kad šios nuomonės atskleidimą pateisina toks viršesnis viešasis interesas.
Todėl reikia atmesti šį pagrindą tiek, kiek juo siekiama įrodyti viršesnio viešojo intereso, pateisinančio šio sprendimo 1 punkto
g papunktyje nurodytos teisinės nuomonės atskleidimą, egzistavimą.
Iš to, kas išdėstyta prieš tai, išplaukia, kad reikia panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo atsisakoma leisti visiškai
ar iš dalies susipažinti su visais prašomais dokumentais, išskyrus šio sprendimo 1 punkto g papunktyje nurodytą teisinę nuomonę,
ir tiek, kiek juo atsisakoma leisti iš dalies susipažinti su minėta teisine nuomone.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o
dalis atmetama, Bendrasis Teismas gali paskirstyti bylinėjimosi išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas.
Šios bylos aplinkybėmis, kadangi dauguma Komisijos reikalavimų nebuvo patenkinti, būtų teisinga įpareigoti Komisiją padengti
savo bylinėjimosi išlaidas ir devynias dešimtąsias ieškovės patirtų bylinėjimosi išlaidų.
Įstojusi į byla šalis pati padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS
nusprendžia:
1.
Nereikia priimti sprendimo dėl 2005 m. balandžio 7 d. Europos Bendrijų Komisijos sprendimo D(2005) 3286 teisėtumo tiek, kiek
ji atsisakė leisti susipažinti su dokumentais, nurodytais šio sprendimo 1 punkto a−c papunkčiuose ir 2 punkto h ir j papunkčiuose.
2.
Panaikinti sprendimą D (2005) 3286 tiek, kiek juo atsisakyta leisti visiškai susipažinti su dokumentais, nurodytais šio sprendimo
1 punkto d, e, g ir h papunkčiuose ir 2 punkto b−d, f, g ir i papunkčiuose, išskyrus Komisijos teisės tarnybos nuomonę, nurodytą
šio sprendimo 1 punkto g papunktyje.
3.
Panaikinti sprendimą D (2005) 3286 tiek, kiek juo atsisakyta leisti iš dalies susipažinti su dokumentais, nurodytais šio sprendimo
1 punkto d, e, g ir h papunkčiuose bei 2 punkto b−d, f, g ir i papunkčiuose.
4.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
5.
Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir devynias dešimtąsias
Éditions Odile Jacob SAS
nurodytų bylinėjimosi išlaidų.
6.
Lagardère SCA
padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
A. W. H. Meij
V. Vadapalas
L. Truchot
Paskelbta 2010 m. birželio 9 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.