CELEX: 62001CJ0495
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Direktiiv 77/388/EMÜ
Käibemaks
Artikli 11 A osa lõike 1 punkt a
Maksustatav summa
Hinnaga otseselt seotud toetused
Määrus (EÜ) nr 603/95
Kuivsöödasektorile antav abi

Euroopa Ühenduste Komisjon esitas EÜ artikli 226 alusel hagiavalduse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 21. detsembril
2001, milles palus tuvastada, et kuna Soome Vabariik ei ole nõudnud käibemaksu tasumist nõukogu 21. veebruari 1995. aasta
määruse (EÜ) nr 603/95 kuivsöödaturu ühise korralduse kohta (EÜT L 63, lk 1) alusel makstavatelt toetussummadelt, on ta rikkunud
nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise
kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1) (edaspidi „kuues käibemaksudirektiiv”) artiklist 11 tulenevaid
kohustusi.

Õiguslik raamistik

Käibemaksu reguleerivad ühenduse õigusnormid
Kuuenda direktiivi artikli 2 lõike 1 kohaselt maksustatakse käibemaksuga „kauba tarnimine või teenuste osutamine tasu eest
riigi territooriumil maksukohustuslase poolt, kes sellena tegutseb.”
Sama direktiivi artikli 11 A osa lõike 1 punkt a sätestab:
„Maksustatava summa moodustab:
a)      […] kauba tarnimise ja teenuste osutamise puhul kõik tasuna käsitatav, mille tarnija ostjalt, kliendilt või kolmandalt isikult
nimetatud tarnete eest on saanud või saab, kaasa arvatud nimetatud tarnete hinnaga otse seotud toetused”.

Kuivsöödatoetusi reguleerivad ühenduse õigusnormid
Määruse nr 603/95 artikli 3 kohaselt antakse toetust kuumuses kunstlikult kuivatatud sööda puhul 68,83 eurot tonni kohta ja
päikese käes kuivatatud sööda puhul 38,64 eurot tonni kohta.
Artikkel 4, mida on muudetud nõukogu 9. juuni 1995. aasta määrusega (EÜ) nr 1347/95 (EÜT L 131, lk 1), kehtestab igaks turustusaastaks
toodangu garanteeritud maksimumkoguse, mille puhul võib abi anda. Samuti jagab see säte garanteeritud maksimumkoguse liikmesriikide
vahel.
Artikkel 5 sätestab:
„Kui kuivsööda kogus, mille puhul taotletakse toetust […], ületab mis tahes turustusaastal artikli[s] 4 […] osutatud garanteeritud
maksimumkoguse, arvutatakse kõnealusel aastal makstav toetus järgmiselt:
–        esimese 5 % puhul, mille võrra ületatakse garanteeritud maksimumkogust, vähendatakse kõikides liikmesriikides toetust kõnealuse
ületamisega võrdelise summa võrra,
–        suurema kui 5 % ületamise puhul suurendatakse igas liikmesriigis, kus toodang ületab riikliku garanteeritud koguse, millele
on liidetud 5 %, täiendavat vähendamist võrdeliselt kõnealuse ületamisega.
[…]”.
Artikli 6 lõike 2 kohaselt on ettemakse saamise tingimuseks, et kõnealune kuivsööt peab olema töötlemisettevõttest välja viidud.
Artikkel 8 näeb ette:
„Artiklis 3 sätestatud toetust antakse asjaomase poole taotluse korral kuivsööda puhul, mis on töötlemisettevõttest välja
viidud ja vastab järgmistele tingimustele:
a)      maksimaalne niiskusesisaldus peab olema vahemikus 11-14 % ning võib varieeruda vastavalt toote esitlusviisile;
b)      kuivaine minimaalne toorvalgusisaldus peab olema vähemalt:
–        15 % artikli 1 punktis a ja artikli 1 punkti b teises taandes loetletud toodete puhul,
–        45 % artikli 1 punkti b esimeses taandes loetletud toodete puhul;
c)      kuivsööt peab olema veatu, ehtne ja standardse turustuskvaliteediga.
Eelkõige kiudaine- ja karotiinisisaldust käsitlevad täiendavad tingimused võib kehtestada […]”.
Artikli 9 punkt c sätestab:
„Artiklis 3 sätestatud toetust antakse üksnes töötlemisettevõtetele, […] ja kes:
[…]
c)      kuuluvad vähemalt ühte järgmistest kategooriatest:
–        ettevõtted, kes on sõlminud lepingud kuivatatava sööda tootjatega,
–        ettevõtted, kes on töödelnud oma põllukultuure või rühmade puhul oma liikmete põllukultuure,
–        ettevõtted, kes on saanud oma tarned juriidilistelt või füüsilistelt isikutelt, kes pakuvad teatavaid kindlaksmääratavaid
tagatisi ja on sõlminud lepingud kuivatamiseks ettenähtud sööda tootjatega; kõnealused juriidilised või füüsilised isikud
on ostjad, kelle on […] heaks kiitnud pädevad asutused liikmesriikides, kus sööt on koristatud”.
Artikli 11 lõige 2 täpsustab:
„Kui artikli 9 punkti c esimeses taandes osutatud lepingud on tootjate tarnitud sööda töötlemist käsitlevad töötlemislepingud,
täpsustatakse neis vähemalt maa-ala, millelt koristatud põllukultuurid tuleb tarnida, ning lepingud sisaldavad lauset, millega
nähakse ette töötlemisettevõtete kohustus maksta tootjatele artiklis 3 täpsustatud toetus, mille nad saavad lepingute alusel
töödeldud koguste eest.”

Kohtueelne menetlus ja hagi
Olles sedastanud, et Soome Vabariik on jätnud määruse nr 603/95 alusel makstud toetused käibemaksuga maksustamata, ning võttes
arvesse, et antud olukord on vastuolus kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 11 A osa lõike 1 punktiga a, saatis komisjon 18. novembril
1998 EÜ asutamislepingu artiklis 169 (nüüd EÜ artikkel 226) sätestatud korras Soome Vabariigile märgukirja ja palus tal esitada
kahe kuu jooksul oma seisukoht.
Soome valitsus vastas 8. jaanuari 1999. aasta kirjaga, et kuivsöödatoetused on toodanguabi, mis ei mõjuta kuivsööda ostjalt
saadavat tasu. Nimetatud toetuste käibemaksuga maksustamata jätmine sellistel asjaoludel ei riku Soome valitsuse arvates kuuenda
käibemaksudirektiivi artiklit 11.
Komisjon esitas 19. juulil 1999 Soome Vabariigile põhjendatud arvamuse, kutsudes liikmesriiki võtma selle järgimiseks vajalikke
meetmeid kahe kuu jooksul. Komisjon selgitas, et kõnealuse abi eesmärk on võimaldada töötlemisettevõttel tuua kuivsööta turule
omahinnast madalama hinnaga, teisiti öeldes, ilma toetusteta toodaks kuivsööt turule kõrgema hinnaga.
Oma 9. septembri 1999. aasta vastuses põhjendatud arvamusele vaidlustas Soome valitsus selle, et toetused ja sööda müügihind
on otseselt seotud. Töödeldud sööda eest saadav tasu muutub vastavalt turuolukorrale, kuigi söödatonni kohta makstav toetus
jääb samal ajal muutumatuks.
Neil asjaoludel otsustas komisjon algatada käesoleva menetluse.
Saksamaa Liitvabariik ja Rootsi Kuningriik said Euroopa Kohtu presidendi 29. mai 2002. aasta määrusega loa astuda menetlusse
kostja nõuete toetuseks.

Põhiküsimus

Poolte argumendid
Komisjoni hinnangul kuuluvad käibemaksuga maksustamisele kuivsööda töötlemisettevõtete kolmest võimalikust tegevusvaldkonnast
järgmise kahe valdkonna tehingud:
–      haljassööda ostmine tootjatelt ja töödeldud toodangu edasimüük kolmandatele isikutele;
–      haljassööda töötlemislepingute sõlmimine tootjatega sööda omandiõiguse üleandmiseta ja töödeldud toodangu tagastamine tootjatele.
Kui töötlemisettevõtted ostavad tootjatelt kuivsööda edasimüügiks kolmandatele isikutele, on tegemist kauba ostu- ja edasimüügilepingute
sõlmimisega, ning neid tehinguid tuleb kahtlemata pidada kauba tarnimiseks kuuenda käibemaksudirektiivi mõttes, järelikult
on need maksustatavad.
Töötlemislepingute puhul tuleb tehingut pidada sööda kuivatamisteenuse osutamiseks, kuna töötlemisettevõte tagastab kuivatatud
sööda haljassööda tootjale. See teenuse osutamine kui niisugune kuulub kuuenda käibemaksudirektiivi alusel maksustamisele.
Vastavalt artikli 11 A osa lõike 1 punktile a tuleb maksustamisele kuuluvate tehingute puhul määruse nr 603/95 raames makstud
toetused käibemaksuga maksustada.
Komisjon rõhutab, et määruse nr 603/95 artikli 9 kohaselt antakse „[a]rtiklis 3 sätestatud toetust […] üksnes töötlemisettevõtetele,
[…]”. Need ettevõtted on seega õiguslikus tähenduses toetuse saajad, keda ühenduse seadusandja silmas peab, viidates kuuenda
käibemaksudirektiivi artikli 11 A osa lõike 1 punktis a: „kõik tasuna käsitatav, mille tarnija […] saab”. Määrus nr 603/95
ei maini ühtegi teist kuivsööda turustamisel antava toetuse saamiseks õigustatud isikut selle mõiste õiguslikus tähenduses.
Komisjon möönab, et teatavat liiki ettevõtjatele toetuse maksmine võib olla majanduslikult kasulik tootmistsüklis nii toetust
saavatest ettevõtetest eespool (käesoleval juhul haljassööda tootjad), kui ka nendest tagapool asuvatele ettevõtjatele (käesoleval
juhul loomakasvatajad). Ta märgib, et töötlemislepingute korral nõuab ühenduse seadusandja määruse nr 603/95 artiklis 11 lõikes
2, et töötlemisettevõte maksaks sekkumisametilt saadud toetuse tootjale.
Sellele vaatamata ei muuda võimalus, et toetus toob kasu ka teistele ettevõtjatele, või kohustus maksta osa või kogu saadud
toetus teistele ettevõtjatele, sugugi probleemi õiguslikku sisu. Seega tuleb toetuse saajat õiguslikus tähenduses, s.o töötlemisettevõtet,
eristada toetuse kaudsest saajast majanduslikus tähenduses.
Komisjon väidab, et kasutades kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 11 A osa lõike 1 punktis a mõistet „hinnaga otse seotud
toetused”, on ühenduse seadusandja soovinud käibemaksuga maksustatava summa hulka arvata kõik toetused, millel on otsene mõju
tarnija poolt saadava tasu suurusele. Neil toetustel peab olema otsene või isegi põhjuslik seos kauba tarnimisega või teenuse
osutamisega, mis on koguseliselt täpselt määratletud või mida saab nii määratleda: abi antakse vastavalt kaupade ja teenuste
tegelikule müügile turul. Käesolevas asjas nii ongi.
Soome valitsus väidab, et kui arvestada abi eesmärki, arvestamise aluseid ja toimet, siis töötlemisettevõtetele antakse tootmiskulude
vähendamiseks abi, mis ei ole otseselt seotud kuivsööda müügihinnaga. Selle eesmärk on toetada põllumajandustootjaid ja tagada
kõrge kvaliteediga sööda tootmine ühenduses. Kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 11 A osa lõike 1 punkti a kohaldamise tingimused
ei ole seega täidetud.
Saksa ja Rootsi valitsus toetavad Soome valitsuse seisukohta.

Euroopa Kohtu hinnang
Kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 11 A osa lõike 1 punkt a kohaselt peab selles määratletud juhtudel käibemaksuga maksustatav
summa sisaldama maksukohustuslastele makstud toetusi ning selle sätte eesmärk on maksustada käibemaksuga kaupade või teenuste
koguväärtus, et selle kaudu ära hoida toetuste maksmisega kaasnev maksutulu vähenemine.
Sõnastuse kohaselt rakendub antud säte siis, kui toetus on otse seotud asjaomase tehingu hinnaga.
Sellise juhuga on tegu, kui toetuse saajale makstakse toetust nimelt selleks, et ta tarniks teatavat kaupa või osutaks teatavat
teenust. Ainult sellisel juhul saab toetust pidada kauba tarnimise või teenuse osutamise eest makstavaks tasuks, mis seega
on maksustatav. Eelkõige tuleb tõdeda, et õigus toetust saada tekib toetuse saajal ajast, kui ta on maksustatava tehingu teinud
(22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑184/00: Office des produits wallons, EKL 2001, lk I-9115, punktid 12 ja 13).
Lisaks tuleb kontrollida, kas kauba ostjad või teenuse saajad saavad kasu toetuse saajale makstud toetusest. Seetõttu on vajalik,
et kauba ostja või teenuse saaja poolt makstav hind oleks määratletud nii, et see väheneb võrdeliselt kauba müüjale või teenuse
osutajale makstava toetusega, mis on seega viimaste poolt nõutavat hinda kujundavaks üheks teguriks. Samuti tuleb kindlaks
teha, kas toetuse maksmine müüjale või teenuse osutajale võimaldab tal objektiivselt kaupa tarnida või teenust osutada madalama
hinnaga, võrreldes sellega, mida ta oleks pidanud nõudma toetuse puudumise korral (eespool viidatud otsus kohtuasjas Office
des produits wallons, punkt 14).
Toetuse vormis makstav tasu peab siiski olema määratletav. Toetussumma ei pea tingimata olema täpses vastavuses tarnitud kauba
või osutatud teenuste hinna alanemisega. Piisab, kui hinna alanemise ja toetuse, mis võib olla kindlasummaline, vahel on märgatav
seos (eespool viidatud otsus kohtuasjas Office des produits wallons, punkt 17).
Kokkuvõttes hõlmab kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 11 A osa lõike 1 punkti a mõiste „hinnaga otse seotud toetused” ainult
neid toetusi, mis kujutavad endast kolmanda isiku poolt müüjale või teenuse osutajale kaupade tarnimise või teenuse osutamise
eest makstavat tasu või selle osa (eespool viidatud otsus kohtuasjas Office des produits wallons, punkt 18).
Tuleb tõdeda, et kummagi komisjoni poolt osundatud tehingu – nii haljassööda tootjatelt ostetud ja seejärel kuivatatud sööda
müük töötlemisettevõtte poolt kui ka töötlemisettevõtte poolt haljassööda tootjaga töötlemislepingu sõlmimine – puhul ei ole
käesoleval juhul vaidlusaluste toetuste käibemaksuga maksustamise tingimused täidetud.
Tootjatelt ostetud sööda müük pärast kuivatamist
Komisjoni väite kohaselt on juhul, kui töötlemisettevõte müüb kuivatatud toorsööta, olles omandanud toormaterjali haljassööda
tootjatelt, tegemist kaupade tarnimisega kuuenda käibemaksudirektiivi mõttes.
Toetus makstakse töötlemisettevõttele, kes võib seda vabalt kasutada.
Siiski ei ole toetus maksustatava tehingu hinnaga kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 11 A osa lõike 1 punkti a mõttes otse
seotud.
Nimelt ei maksta kõnealust toetust selleks, et töötlemisettevõte ostjale kuivsööta tarniks.
Antud juhul on pooled ühel meelel, et maailmaturul ei ole kuivsööda puudust. Vaidlust ei ole ka selles, et toetuskava eesmärk
on nii ühenduses raames tootmise edendamine hoolimata maailmaturuga võrreldes kõrgematest tootmiskuludest, et tagada sisemine
tarneallikas, kui ka kvaliteetse kuivsööda tootmine. Määruse nr 603/95 üheteistkümnendas põhjenduses rõhutatakse, et eesmärk
on „soodustada haljassööda korrapärast tarnimist töötlejatele ja võimaldada tootjatel toetuskavas osaleda” ja kümnes põhjendus
sedastab vajaduse määrata kindlaks toetuse saamise tingimustele vastava kuivsööda miinimumkvaliteedi kriteeriumid, mis on
ette nähtud nimetatud määruse artiklis 8.
Neist asjaoludest ei nähtu, et toetuskava oleks suunatud tarbimise edendamisele. Selle eesmärk ei ole õhutada kolmandaid isikuid
ostma kuivsööta põhjusel, et hinnad on tänu toetusele maailmaturuhindadest madalamad; selles olukorras ei vastaks tasutud
hinnaga piirduv maksustatav summa tarnitud kauba koguväärtusele. See võimaldab neil kolmandatel isikutel varuda ühenduses
sööta maailmaturu hinnaga võrreldava hinna eest, millega nad saaks suure tõenäosusega varuda sööta ühendusest väljaspool,
kui toetuse puudumise korral puuduks ühendusesisene pakkumine või see oleks ebapiisav. Sellelt hinnalt tasutav käibemaks hõlmab
seega kauba kogu turuväärtust.
Ainuüksi eeltoodud asjaoludel, ilma ei oleks vajadust uurida, kas ülejäänud tingimused toetuste arvamiseks käibemaksuga maksustatava
summa hulka on täidetud, tuleb tõdeda, et komisjoni argument, mis puudutab tootjatelt ostetud sööda müüki pärast selle kuivatamist,
ei ole põhjendatud.
Töötlemisleping
Nagu komisjon rõhutab, on töötlemislepingu esemeks kuivatamisteenus ehk teenuse osutamine, mida sooritab töötlemisettevõte
haljassööda tootja nimel.
Kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 11 A osa lõike 1 punktist a tuleneb siiski, et toetus on maksustatav juhul, kui see on
makstud kas tarnijale või teenuste osutajale, nii et viimane saab seda vabalt kasutada.
Seega ei laeku töötlemislepingute puhul töötlemisettevõtte poolt saadav toetus tema tuludesse.
Määruse nr 603/95 artikkel 9 sätestab tõepoolest, et „[…] toetust antakse üksnes töötlemisettevõtetele, […]”.
Siiski näeb määruse nr 603/95 viieteistkümnes põhjendus töötlemislepingute osas ette toetuse edasimaksmise tootjatele ja sama
määruse artikli 11 lõige 2 näeb ette töötlemisettevõtete kohustuse maksta tootjatele toetus, mille nad saavad lepingute alusel
töödeldud koguste eest.
Seega ei saa töötlemisettevõte saadud toetust vabalt kasutada. Tal on ainult vahendaja roll toetust jaotava asutuse ja sööda
tootja vahel. Selles osas ei saa nõustuda komisjoni pakutud kriteeriumiga, mis on tuletatud „õiguslikus tähenduses toetuse
saaja” mõistest ega arvesta toetusest majanduslikku kasu saajat.
Neil tingimustel ei saa toetust pidada tasuks, mida töötlemisettevõte saab osutatud teenuse eest, ja see ei võimalda tal seda
teenust osutada madalama hinnaga.
Kuivatamisteenuse hinna hulka peab seega arvestama tavalised töötlemiskulud, nii et sellelt hinnalt sissenõutav käibemaks
hõlmaks teenuse koguväärtuse.
Tootjale edasi antud toetus vähendab tema jaoks kuivsöödaga seotud kulusid. Hinna alanemine ei leia siiski aset maksustatava
tehingu eest tasumise ajal. See toimub tagantjärele, pärast osutatud teenuse koguväärtusele vastava hinna tasumist.
Kui haljassööda tootjale lõpuks makstud toetus arvata samuti maksustatava summa hulka, siis tooks see kaasa kuivatamisteenuse
ülemäärase maksustamise, mis oleks vastuolus kuuenda käibemaksudirektiivi artikli 11 A osa lõike 1 punkti a eesmärgiga.
Üksnes neil alustel ja ilma vajaduseta kaaluda, kas ülejäänud tingimused toetuse arvestamiseks maksustatava summa hulka on
täidetud, tuleb asuda seisukohale, et komisjoni väide töötlemislepingute suhtes ei ole põhjendatud.
Kuna lõpptulemusena ei ole kumbki komisjoni väide põhjendatud, tuleb hagi jätta rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb vastavalt kostja sellekohasele taotlusele jätta kohtukulud hageja
kanda.
Saksamaa Liitvabariik ja Rootsi Kuningriik, kes astusid menetlusse kostja nõuete toetuseks, kannavad ise oma kohtukulud kooskõlas
kohtu kodukorra artikli 69 lõikega 4.
Esitatud põhjendustest lähtudes
EUROOPA KOHUS (teine koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Euroopa Ühenduste Komisjonilt.
3.
Määrata, et Saksamaa Liitvabariik ja Rootsi Kuningriik kannavad ise oma kohtukulud.
Timmermans
Gulmann
Puissochet
Cunha Rodrigues

Colneric
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 15. juulil 2004 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Teise koja esimees
R. Grass

C. W. A. Timmermans
*
Kohtumenetluse keel: soome.